Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] 11.12.2020 року звернувся до суду із позовною заявою до Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно. Позовні вимоги мотивовані тим, що він є власнокм житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованими за адресою, який він придбав 25 грудня 1972 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Ясинуватської державної нотаріальної контори Терев`ятевою І.П., зареєстрованого за реєстровим № 2998. Згідно рішення виконкому Авдіївської міської ради від 28.03.1973 року № 48/6 «Про видачу дозволу на будівництво жилого будинку по [ADDRESS] », позивачу було надано дозвіл на право виконання робіт щодо будівництва нового житлового будинку на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , затверджено проект забудови земельної ділянки .\~Таким чином\~на земельній\~ділянці,\~ним у\~1976\~році були\~збудовані житловий будинок. Тоді як, старий житловий будинок з належними до нього надвірними побудовами, загальною площею 22,3 кв.м, житловою площею 12,40 кв.м, що були придбані позивачем згідно договору купівлі-продажу від 25.12.1972 року був знесений. Бюро технічної інвентаризації м. Донецька станом на 16 березня 1976 року було проведено поточну технічну інвентаризацію домоволодіння та в інвентаризаційній справі, відкритої 05.04.1972 року, зроблено відмітку про проведене технічне обстеження вищевказаного домоволодіння станом на 16.03.1976 року. В подальшому, на зазначеній земельній ділянці у 1984 році були збудовані господарські будівлі і споруди, а саме: літня кухня,\~тамбур,\~сарай,\~вбиральня,\~душ,\~підвал. Таким чином ж итловий будинок та господарські будівлі і споруди, збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відповідно до положень якого житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року, прийняттю в експлуатацію не підлягають. Проте право власності на збудовані у 1976-1984 роках житловий будинок та господарські будівлі і споруди позивач своєчасно не оформив, правовстановлюючі документи на них не отримав. Поміж іншим на зазначеній земельній ділянці у 2000 році без дозвільних документів були збудовані наступні господарські будівлі і споруди: гараж,\~лазня,\~сарай,\~тамбур,\~сарай.\~Бюро технічної\~інвентаризації м.\~Донецька було\~виготовлено технічний\~паспорт на\~садибний (індивідуальний)\~житловий будинок\~ [ADDRESS] станом\~на 09.12.2003\~року,\~зареєстровані поточні\~зміни,\~про що\~є відмітка\~БТІ.\~ Побудовані\~у 2000\~році господарські\~будівлі і\~споруди станом\~на 09.12.2003\~року позивач\~в експлуатацію\~не здав\~і право\~власності на\~них не\~оформив,\~правовстановлюючі документи\~не отримав.\~30\~липня 2020\~року позивач\~звернувся до\~Центру надання\~адміністративних послуг\~Авдіївської міської\~ради з\~заявою про\~державну реєстрацію\~права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 1410200000:04:003:0031. Проте державний реєстратор прав на нерухоме майно Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області прийняв рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 54051320 від 15.09.2020 року. Підставою відмови є те, що позивач не надав документ з інформацією про зареєстровані до 1 січня 2013 року речові права на відповідне нерухоме майно, що передбачено пунктом 3 частини 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV. Отримати зазначену інформацію державний реєстратор не має можливості. Оформлення та/або реєстрацію прав об`єктів нерухомого майна, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, що знаходяться у м. Авдіївка Донецької області, здійснювало КП, «Бюро технічної інвентаризації м. Донецьк та КП «Бюро технічної інвентаризації» Ясинуватської міської ради, які розташовані у м. Донецьку та м. Ясинувата Донецької області відповідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У зв`язку з вищевикладеним позивач позбавлений можливості зареєструвати своє право власності на зазначений житловий будинок відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок, загальною площею 72,1 кв.м, житловою площею 39,4 кв.м, та господарські будівлі і споруди, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 16.12.2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 21.01.2021 року закрито підготовче судове провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] будучі належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі та просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, надав суду заяву про розгляд справи без його участі та проти задоволення позовних вимог не заперечує. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, відзив на позовну заяву та заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.\~15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 25 грудня 1972 року [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок з належними до нього надвірними побудовами, загальною площею 22,3 кв.м, житловою площею 12,40 кв. метрів, що знаходився за адресою: [ADDRESS] . Договір посвідчено нотаріусом Ясинуватської державної нотаріальної контори Терев`ятевою І.П. та зареєстровано за реєстровим № 2998. Згідно рішення виконкому Авдіївської міської ради депутатів трудящих від 28.03.1973 року № 48/6 «Про видачу дозволу на будівництво жилого будинку по [ADDRESS] » [PERSON] надано дозвіл на право виконання робіт щодо будівництва нового житлового будинку на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , затверджено проект забудови земельної ділянки. Відповідно до акту про знищення об`єкту нерухомого майна №1/577 від 01.11.2019 року, виданого фізичною особою-підприємцем [PERSON] , старий житловий будинок загальною площею 22,3 кв.м, житловою площею 12,40 кв. метрів, що знаходився за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 25.12.1972 року за реєстровим № 2998, зруйновано. На земельній ділянці (кадастровий номер 1400200000:04:003:0031) побудовано новий житловий будинок загальною площею 72,1 кв.м., житловою площею 39,4 кв.м. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових права на нерухоме майно № 218439417 від 30.07.2020 року, відомості про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , в реєстрі відсутня. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку серія НВ-1406236352019 від 31.10.2019 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 188368116 від 12.11.2019 року та державного акту про права приватної власності на земельну ділянку ІІ-ДН № 165763 від 02.02.1998 року, земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер земельної ділянки 1410200000:04:003:0031), належить на праві власності [PERSON] . В судовому засіданні також досліджено інвентаризаційну справу на старий житловий будинок за адресою: [ADDRESS] ; проект забудови земельної ділянки; зведено-оціночний акт; технічний паспорт на індивідуальний житловий будинок, складений КП «Бюро технічної інвентаризації м. Донецька» 09.12.2003 року. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, які засвідчує його право власності. Порядок прийняття в експлуатацію об`єктів, збудованих у період з 5 серпня 1992 року до 9 квітня 2015 рокубез дозвільного документа на виконання будівельних робіт, регулюється Законом України від 17.02.2011 року № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі Закон України від 17.02.2011 року № 3038-VI) та Порядком проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, який затверджено наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 03.07.2018 № 158, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.08.2018 року за № 976/32428 (далі Порядок від 03.07.2018 року № 158). Згідно п. 9 розділу V «Прикінцеві положення» Закону України від 17.02.2011 року № 3038-VI орган державного архітектурно-будівельного контролю безоплатно протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені об`єкти будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, за результатами технічного обстеження приймає в експлуатацію: збудовані у період з 5 серпня 1992 року до 9 квітня 2015 року індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки загальною площею до 300 квадратних метрів, а також господарські (присадибні) будівлі і споруди загальною площею до 300 квадратних метрів. Абзацом 4 п. 9 розділу V Закону України від 17.02.2011 року № 3038-VI встановлено, що технічне обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів включно, господарських (присадибних) будівель і споруд загальною площею до 100 квадратних метрів включно проводиться в ході їх технічної інвентаризації з відповідною відміткою в технічному паспорті. Згідно пункту 1 розділу III Порядку від 03.07.2018 року № 158 прийняття в експлуатацію об`єктів здійснюється безоплатно органом державного архітектурно-будівельного контролю протягом 10 робочих днів з дня подання відповідної заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені такі об`єкти, за результатами технічного обстеження цих об`єктів шляхом реєстрації поданої ними декларації про готовність об`єкта до експлуатації (далі - декларація) за формою, наведеною в додатку 3 до цього Порядку. З метою прийняття в експлуатацію збудованих на належній позивачу земельній ділянці у 2000 році без дозвільних документів господарських будівель і споруди: гараж - літера И, лазня - літера К, сарай - літера Л, тамбур - літера З, сарай - літера Ж, було ФОП [PERSON] проведено їх технічне обстеження, складено технічний паспорт станом на 01.11.2019 року, в якому зроблено відповідна відмітка про можливість їх надійної та безпечної експлуатації. Відповідно до пункту 1 розділу III Порядку від 03.07.2018 року № 158 була складена декларація про готовність об`єкта до експлуатації, а саме: будівництво господарських споруд за адресою: [ADDRESS] , код об`єкта 1110,3 (найменування об`єкта, код об`єкта згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000). Декларація про готовність об`єкта до експлуатації була зареєстрована Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області 14 липня 2020 року, реєстраційний номер документа: ДЦ161200710115, що підтверджується витягом з Реєстру будівельної діяльності Єдиної електронної системи у сфері будівництва. 30 липня 2020 року [PERSON] звернувся до Центру надання адміністративних послуг Авдіївської міської ради з заявою про державну реєстрацію права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 1410200000:04:003:0031. До заяви про проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень на житловий будинок були надані наступні документи: технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, видавник: ФОП [PERSON] ; декларація про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: ДЦ161200710115, видавник: Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області; відомості з Державного земельного кадастру, серія та номер: 21826257, видавник: Державний земельний кадастр. 15.09.2020 року державний реєстратор прав на нерухоме майно Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області прийняв рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 54051320. Підставою відмови є те, що [PERSON] не надав документ з інформацією про зареєстровані до 1 січня 2013 року речові права на відповідне нерухоме майно, що передбачено пунктом 3 частини 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV. Отримати зазначену інформацію державний реєстратор не має можливості. Оформлення та/або реєстрацію прав об`єктів нерухомого майна, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, що знаходяться у м. Авдіївка Донецької області, здійснювало КП «Бюро технічної інвентаризації м. Донецьк та КП «Бюро технічної інвентаризації» Ясинуватської міської ради, які розташовані у м. Донецьку та м. Ясинувата Донецької області відповідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Відповідно розпорядження КМУ від 07.11.2014 р. № 1085-р місто Донецьк та місто Ясинувата Донецької області знаходяться у переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, а також відповідно інформації єдиного веб-порталу органів виконавчої України «Укрпошта» припинила відправку пошти на території проведення АТО з 27.11.2014 року. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до абзацу 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Виникнення права власності у позивача на житловий будинок та господарські будівлі і споруди, збудовані у 1976 та 1984 роках, регулювалося положеннями Цивільного кодексу УРСР 1963 року, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Законом України «Про власність», іншими нормативними актами. Статтею 41\~Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.\~2\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із частиною четвертою статті 3\~зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до ч. 1 ст.\~58\~Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з ч. ч. 1, 2 ст.\~5\~Цивільного кодексу\~України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 05\~серпня 1992\~року №\~449\~«Про порядок\~прийняття в\~експлуатацію закінчених\~будівництвом об`єктів\~державного замовлення» (втратила чинність). Враховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1). Такий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 15.10.2020 року у справі № 623/214/17 Таким чином, враховуючи, що житловий будинок та зазначені позивачем господарські будівлі і споруди, що побудовані [NUMBER] та 1984 роках на належній йому земельній ділянці, в теперішній час, як такі, що збудовані до 05 серпня 1992 року, не підлягають прийняттю в експлуатацію. Технічним паспортом засвідчена відповідність закінченого будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуального житлового будинку, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, тому наявні правові підстави для визнання права власності на житловий будинок та зазначені господарські будівлі і споруди за мною, [PERSON] .. Щодо збудованих на належній позивачу земельній ділянці у 2000 році без дозвільних документів господарських будівель і споруд, суд звертає увагу, що декларація про готовність об`єкта (зазначених господарських споруд) до експлуатації була зареєстрована Департаментом ДАБІ у Донецькій області 14.07.2020 року, ДЦ161200710115, тобто зазначені споруди прийняті до експлуатації. Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 2 ст. 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно положень ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Пунктом 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» передбачено, що у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК). Введення в експлуатацію збудованих об`єктів, відповідно до п. 3 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 461, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Збудовані на належній позивачу на праві власності земельній ділянці у 2000 році без дозвільних документів господарські будівлі і споруди: гараж - літера И, лазня - літера К, сарай - літера Л, тамбур - літера З, сарай - літера Ж,введені в експлуатацію, декларація про готовність об`єкта до експлуатації зареєстрована Департаментом ДАБІ у Донецькій області 14.07.2020 року відповідно до пункту 1 розділу III Порядку проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, який затверджено наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 03.07.2018 № 158, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.08.2018 року за № 976/32428. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Окрім цього, за статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України\~від 17\~липня 1997\~року №\~475/97-ВР\~«Про ратифікацію\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод\~1950\~року,\~Першого протоколу\~та протоколів\~№ 2,\~4,\~7\~та 11\~до Конвенції» визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника, та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов [PERSON] до Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved