Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

Позивач 21.08.2017 року звернувся до суду з вищенаведеним позовом з вимогою визнати за ним право приватної власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами №324, розташований по вул. Садова в с. Буківка Герцаївського району Чернівецької області. В обґрунтування позовних вимог як на підставу позову посилається на наступне. Позивач 07.04.1996 року зареєструвала шлюб з [PERSON]. Останнім, до одруження та до 1992 року був побудований вищевказаний житловий будинок, на земельній ділянці виділеній з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, а отже був одноосібним власником. 11.09.1998 року [PERSON] склав заповіт, яким на випадок своєї смерті заповів на користь позивача все своє майно. 18.02.2001 року заповідач помер, у звязку з чим відкрилась спадщина на наведений житловий будинок. Позивач прийняла спадщину після смерті останнього шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Постановою нотаріуса від 03.07.2017 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказаний спадковий будинок мотивуючи відсутністю правовстановлюючих документів необхідних для вчинення нотаріальних дій, що і було підставою для звернення до суду за захистом оспорюваних та невизнаних прав. В судовому засіданні позивач не зявилась, однак від її імені діяв представник по довіреності, який просив відкласти справу до початку розгляду справ по суті, та в подальшому надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача, в якій також просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач на призначені судові засідання свого представника не направляв, однак до суду надійшла заява від відповідача, в якій просив суд розглянути справу у відсутності їхнього представника, також зазначивши, що не заперечують щодо задоволення позовних вимог. Треті особи [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися та подали суду заяви про розгляд справи у їхній відсутності, також зазначивши, що претензій не мають. Розгляд справи проведено у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без участі сторін та фіксування судового процесу. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 18.02.2001 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-МИ №278038 від 20.02.2001 року (а.с.12). Останній постійно мешкав в с. Буківка Герцаївського району Чернівецької області з 1933 року по день смерті, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Буківської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області №431 від 29.06.2017 року (а.с.13). З матеріалів спадкової справи №121/2012 заведеної відносно спадкового майна [PERSON] встановлено, що за життя, 01.12.2000 року останній склав заповіт, зареєстрований секретарем виконавчого комітету Буківської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області за №06, яким на випадок своєї смерті заповів на користь [PERSON] все своє майно, яке йому належить на день смерті на все на що за законом буде мати право. Заповіт на час відкриття спадщини не змінений та не скасований (а.с. 40, 42). Відповідно до ст.548 ЦК УРСР 1963 року, який діяв у період відкриття спадщини (далі по тексту ЦК УРСР), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийняття спадщини визначається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст.525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини вважається день смерті спадкодавця. Ст.549 ЦК УРСР визначає 2 способи прийняття спадщини: 1) шляхом подачі заяву про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, та 2) шляхом вступу в управління або володіння спадковим майном. Зазначені дії повинні були вчинятись протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів спадкової справи, [PERSON] прийняла спадщину за заповітом, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, так була зареєстрована та проживала зі спадкодавцем у його будинку, доглядала за будинком, здійснювала ремонт з дня відкриття спадщини до теперішнього періоду часу. (а.с.34, 36, 37), у звязку з чим спадкування проводиться по заповіту. Окрім позивача, спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] являються [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою виконавчого комітету Буківської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області №660 від 24.10.2017 року. В матеріалах справи відсутні відомості про прийняття ними спадщини. Згідно довідки Буківської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області за №433 від 29.06.2017 року, за померлим [PERSON] рахується житловий будинок, розташований по вул. Садова, №324, в с. Буківка Герцаївського району Чернівецької області, побудований до 1992 року, що входить до складу спадкового майна (а.с.15). З матеріалів технічного паспорту виготовленого ФОП [PERSON] 29.06.2017 року встановлено, що вказане домоволодіння складається з житлового будинку літ. «А» загальною площею 47,00 кв.м., у тому числі житловою площею 25,90 кв.м., сараїв літ. літ. «Б» «В», криниці №1, побудовані до 05.08.1992 року, що згідно інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна не є самочинно побудоване, загальною інвентаризаційною вартістю в цінах 2017 року 66641,00 грн. (а.с.7-11). Домоволодіння відносилось до суспільної групи робочих дворів, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Буківської сільської ради Герцаївського району №661 від 24.10.2017 року (а.с.67). Державний нотаріус Герцаївської державної нотаріальної контори [PERSON] постановою від 03.08.2017 року №115/02-31 відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказаний житловий будинок у звязку з відсутністю у спадкоємця правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно чи на частку спадкового майна (а.с.19). Суд, даючи законну та правову оцінку доказам по справі, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, враховуючи наступне. Право власності на збудоване до набрання чинності\~Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, який є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України\~\~від 13 червня 2012 р. № 6-54цс12. Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї\~постанови від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз'яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Відповідно п. 7 до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженого ЦСУ СССР 12 травня 1985 року № 5-24/26, книги погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Як вбачається з витягу з погосподарської книги Буківської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області станом №4 на 2001-2005 роки, головою домогосподарства в с.Буківка по вул. Садова, 324 записаний спадкодавець [PERSON]. Будинок побудований 1989 року на земельній ділянці з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га (а.с.53-54). Так як шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 07.04.1996 року, що підтверджується прикладеною ксерокопією свідоцтва про шлюб серії 1-МИ №252308 від 15.04.1996 року (а.с.5), спадковий житловий будинок побудований до реєстрації шлюбу, суд дійшов висновку про володіння [PERSON] домоволодінням на праві особистої власності. Належність запису у книгах погосподарського обліку в якості голови двору спадкодавцю підтверджує факт належності наведеного житлового будинку саме йому. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що останній за життя у встановленому законом порядку набув право власності на спадковий житловий будинок. Згідно ст. 392 ЦК України, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 5\~ст. 1268\~ЦК\~\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, та згідно ч. 3\~ст. 1296 ЦК\~відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч. ч. 1, 4\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України, визнання права є одним із способів захисту порушеного майнового права. Оскільки спадкодавець за життя у встановленому законом порядку набув право власності на спадковий житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами, а позивач в свою чергу прийняла спадщину, однак не може оформити її на себе через відсутність правовстановлюючих документі на будинок так як за життя спадкодавець належним чином не зареєстрував право власності, суд дійшов обґрунтованого висновку про визнання за [PERSON] права власності на спадковий житловий будинок. На підставі наведеного,

Outcome: approved