Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

Позивач [PERSON] 01.03.2018 р. звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому просив стягнути з Київської міської клінічної офтальмологічної лікарні «Центр мікрохірургії ока» заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 16465 грн. та моральну шкоду в розмірі 35000 грн. Обґрунтовуючи підстави звернення до суду позивач [PERSON] посилається на те, що в результаті надання Київською міською клінічною офтальмологічною лікарнею «Центр мікрохірургії ока» неякісних медичних послуг, позивачу спричинено матеріальну та моральну шкоду наступних обставинах. Так, відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», позивач користується пільгами на безоплатне одержання лікарських препаратів та виробів медичного призначення за рецептами лікарів. За направленням поліклініки №2 Київської обласної лікарні №2, де він перебуває на обліку, він пройшов обстеження в Київській міській клінічній офтальмологічній лікарні «Центр мікрохірургії ока», де йому запропонували операцію лівого ока по видаленню катаракти з заміною кришталика. При цьому, йому повідомили, що задля проведення операції, йому необхідно сплатити 16,5 тис. грн. на медичні вироби та принести чек. Крім того, потрібно було купити в аптеці очні краплі, згідно списку, які необхідні перед і після операційного періоду. Очні краплі позивач придбав в аптеці, сплативши 500 грн. Позивач зазначає, що зав. хірургічним відділенням [PERSON] пояснила, що якщо він надасть згоду на кришталик вітчизняного виробництва, який значно поступає імпортному, операція буде коштувати дешевше на 7 тис. грн. Він знав про незаконні дії, але враховуючи свій безпорадний стан здоров`я, тяжку серцево-судинну хворобу та опорно-рухомого апарату, через поганий зір, з надією на покращення зору, був вимушений погодитись на заміну кришталика на імпортний. В зв`язку з чим, він підписав відповідне погодження на заміну кришталика на імпортний німецького виробництва. Після цього, йому видали список медичних виробів і адресу магазину по [ADDRESS] , в якому він повинен придбати медичні вироби за власний рахунок. 17.10.2017 р. він, з талоном про оплату медичних виробів, прийшов до хірургічного відділення і в той же день йому зробили операцію. Після проведеної операції, зір лівого ока поступово почав погіршуватися. Через два місяці після лікування в домашніх умовах за місцем проживання, він звернувся за консультацією в Центр хірургії ока, де виявили вторинну катаракту, в капсулі прооперованого лівого ока, за видалення якої в лазерному відділенні запропонували 2300 грн. Після його обурення, лазерну операцію провели безкоштовно та по сьогоднішній день, як вказує позивач, зір не покращився. 16.01.2018 р. він звернувся до лікарні з заявою про повернення протизаконно взятих з нього грошових коштів, враховуючи також те, що після проведеної операції його зір не покращився, а погіршився. Після чого, його двічі було запрошено на участь в розгляді поданої заяви на експертну комісію. Через 40 днів після звернення, він отримав відповідь, відповідно до якої комісія експертного консиліуму дійшла висновку, що операція проведена згідно протоколу правильно, що в доопераційній гостроті зору було виявлено описки в медичній картці, що нібито позивач відмовився від бюджетних матеріалів та самостійно придбав медичні вироби, про що свідчить його особистий підпис. Враховуючи наведене, позивач вважає, що неправомірними діями відповідача, його права, як пацієнта, були порушені медичним центром, що призвело до завдання майнової шкоди в розмірі 16465 грн. При цьому, окрім матеріальної шкоди, позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що не лише зір погіршився, але від нервового перенапруження, переживань, загальний стан його здоров`я погіршився. Завдану моральну шкоду позивач оцінив в сумі 35000 грн. Таким чином, позивач звернувся до суду з позовом до Київської міської клінічної офтальмологічної лікарні «Центр мікрохірургії ока» про відшкодування шкоди, за захистом своїх прав та законних інтересів. Ухвалою суду від 05.03.2018 р., відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до Київської міської клінічної офтальмологічної лікарні «Центр мікрохірургії ока» про відшкодування шкоди, та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві, та надані докази. Представник відповідача Київської міської клінічної офтальмологічної лікарні «Центр мікрохірургії ока» в судовому засіданні заперечував проти позову, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, просив відмовити в задоволенні позову повністю. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, пояснення представника відповідача, врахувавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 49 Конституції України кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Згідно з п. «д» ч. 1 ст. 6, ч. 2 ст. 34, п. «а» ч. 1 ст. 78 Основ законодавства України про охорону здоров`я кожний громадянин України має право на кваліфіковану медико-санітарну допомогу, включаючи вільний вибір лікаря, вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій і закладу охорони здоров`я. Обов`язками лікуючого лікаря є своєчасне і кваліфіковане обстеження та лікування пацієнта. Судом встановлено, що в період часу з 13.10.2017 р. по 18.10.2017 р., позивач [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в офтальмологічному відділенні № 6 Київської міської клінічної офтальмологічної лікарні «Центр мікрохірургії ока» (КМКОЛ «ЦМХО») з діагнозом «ускладнена катаракта внаслідок тромбозу ЦВС правого ока, ускладнена катаракта лівого ока». Проведено оперативне лікування :Факоемульсифікація катаракти з імплантацією з/к ІОЛ на лівому оці. [PERSON] є ветераном війни та інвалідом ІІ групи, що підтверджується даними пенсійного посвідчення серії [NUMBER] , виданого 31.03.2015 р. та даними посвідчення серії [NUMBER] , виданого 14.07.2014 р. Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», позивач користується пільгами на безоплатне одержання лікарських препаратів та виробів медичного призначення за рецептами лікарів. Встановлено, що 13.10.2017 р., на виконання вимог ст. 43 Основ законодавства про охорону здоров`я, у [PERSON] була отримана письмова інформована згода на проведення діагностики, лікування та на проведення операції та знеболення (форма №003-6/о), що підтверджується такою згодою, яка міститься в матеріалах справи. Вбачається, що позивачу було роз`яснено характер, мету, орієнтовну тривалість діагностично-лікувального процесу. Можливі несприятливі наслідки під час його проведення, про необхідність дотримання визначеного лікарем режиму в процесі лікування. Крім того, позивачу було попередньо повідомлено про наявність в КМКОЛ «ЦМХО» бюджетних витратних матеріалів (штучна окулярна лінза). Судом встановлено, що [PERSON] від використання бюджетних витратних матеріалів відмовився, про що свідчить власноручний підпис в медичній картці стаціонарного хворого [PERSON] № 8012 (ф. 003/о) за 2017 рік та надпис «от имплантации бюджетного ИОЛ и использования бюджетных расходных материалов отказываюсь». 17.10.2017 р. [PERSON] було проведено оперативне втручання з використанням самостійно придбаних пацієнтом витратних матеріалів. Повне використання витратних матеріалів підтверджується відповідним записом в протоколі операції №6/2390 від 17.10.2017 р. та довідкою КМКОЛ «ЦМХО» №0341 від 20.03.2019 р. Факт самостійного придбання позивачем витратних матеріалів у третьої особи - СПД [PERSON] , підтверджується долученою позивачем до позовної заяви копією Товарного чеку № РТПЕ0004 від 17.10.2017 р. на суму 16465 грн. 18.10.2017 р. [PERSON] був виписаний на амбулаторне лікування в задовільному стані. 16.01.2018 р. позивач звернувся до КМКОЛ «ЦМХО» з заявою щодо неякісного лікування та повернення незаконно отриманих з нього коштів за проведену операцію на лівому оці в сумі 16465 грн. Відповідно до листа КМКОЛ «ЦМХО» №0341 від 16.02.2018 р. № 0198, вбачається, що Київська міська клінічна офтальмологічна лікарня «Центр мікрохірургії ока» розглянула звернення позивача від 16.10.2018р., яке зареєстроване за вх. № 0067, з приводу якості надання медичної допомоги в умовах КМКОЛ «ЦМХО» та з інших питань. На підставі Наказу КМКОЛ «ЦМХО» №10 від 17.01.2018 р. була створена комісія експертного консиліуму огляду [PERSON] Листом вих. № 0064 від 19.01.2018 р., позивача було запрошено на консиліумний огляд, який призначено на 31.01.2018 р. Згідно телефонограми, яка надійшла від позивача 31.01.2018 р., комісією було прийнято рішення про перенесення засідання. Листом вих. № 0125 від 05.02.2018 р. позивача було повторно запрошено на консиліумний огляд, який призначений був на 14.02.2018 р. Згідно телефонограми, яка надійшла від позивача 14.02.2018 р., комісією було прийнято рішення про розгляд заяви за відсутності [PERSON] , за наявних медичних документів. Згідно висновків експертного консиліумного огляду, які містяться у Витязі з протоколу консиліумного огляду від 15.02.2018 р., наданому суду, вбачається, що безоплатна медична допомога надавалася позивачу у відповідності до затверджених локальних протоколів медичної допомоги та Наказу МОЗ України «Про затвердження протоколів надання медичної допомоги за спеціальністю «Офтальмологія» №117 від 15.03.2007 р., виявлені недоліки в веденні медичної документації, не мали суттєвого впливу на якість та обсяг наданої пацієнту [PERSON] медичної допомоги. Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності. Для застосування такої міри відповідальності позивач зобов`язаний довести наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; шкідливого результату такої поведінки (збитки); причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. За загальним правилом визначеним ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як вказано в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При цьому, п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» регламентовано, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з`ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Крім того, наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Умовою відповідальності за моральну шкоду є неправомірне рішення, дія чи бездіяльність, внаслідок яких завдано моральну шкоду. Зобов`язання відшкодувати моральну (немайнову) шкоду виникає лише за умови, що вказана шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності). Отже, відповідно до загальних підстав відповідальності за матеріальну та моральну шкоду згідно ст.ст. 1166, 1167 ЦК України та п. 5 постанови Пленуму ВСУ України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», юридичною підставою виникнення відповідальності за заподіяну шкоду є склад цивільного правопорушення, невід`ємні елементи якого: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Таким чином, розглядаючи спір про відшкодування заподіяної шкоди, суд повинен з`ясувати наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення, що включає неправомірність поведінки, наявність матеріальних втрат та їх розміру (збитків), причинного зв`язку між неправомірною поведінкою та заподіяними збитками. Відповідно до ст.ст. 76-81 ЦПК України, вказані обставини підлягають встановленню на підставі належних та допустимих доказів, які оцінюються самостійно судом в їх сукупності. Статтею 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Разом з тим, виходячи з вище викладеного, [PERSON] , звернувшись до суду і посилаючись на те, що внаслідок надання йому медичних послуг неналежної якості, стан його здоров`я погіршився. Доказів в розумінні положень ЦПК України на підтвердження своєї позиції позивач суду не надав. Перед судом не доведено обставин, на які посилається позивач позивач як на підставу своїх вимог, не встановлено в установленому законом порядку факту наявності причинного зв`язку між винними діями відповідача та настанням негативних наслідків для позивача. Таким чином, в ході розгляду справи судом не встановлено вини, а також причинно-наслідкового зв`язку між діями медичних працівників Київської міської клінічної офтальмологічної лікарні «Центр мікрохірургії ока» та завданням позивачу шкоди. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконання, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінивши у сукупності досліджені судом докази з точки зору їх належності, допустимості, достатності та достовірності, суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги. Враховуючи наведене, відсутні передбачені ст.ст. 1166, 1172 ЦК України для цивільної відповідальності Київської міської клінічної офтальмологічної лікарні «Центр мікрохірургії ока» перед [PERSON] в частині відшкодування позивачу завданої майнової (матеріальної) шкоди. Оскільки судом під час розгляду справи не встановлено, що відповідачем були порушені права позивача, а також не встановлено, що з вини відповідача, чи його працівників під час виконання своїх посадових (службових) обов`язків позивачу була завдана будь-яка матеріальна шкода, душевні страждання чи завдано незручностей у повсякденному житті, то суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення з Київської міської клінічної офтальмологічної лікарні «Центр мікрохірургії ока» моральної шкоди також задоволенню не підлягає. Таким чином, за наведених обставин в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed