Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

Позивач 23січня 2014 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.2-3). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 25 квітня 2006 року між сторонами було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти у сумі 6 000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки. Позивач зазначив, що станом на 23.06.2008 року за відповідачем утворилась заборгованість в сумі 5 603,83 грн., яку було стягнуто судовим наказом Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.09.2008 року. Але, в порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконує і надалі, у зв'язку із чим, станом на 31 грудня 2013 року утворилась заборгованість, на загальну суму 17 877,30 грн., що складається із: - заборгованості за процентами - 16 549,81 грн., - штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., - штраф (процентна складова) - 827,49 грн. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просив суд стягнути із [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 25.04.2006 року в сумі 17 877,30 грн. та судові витрати по справі. Представник позивача, діючий за довіреністю - Демарчук М.В., в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в особі свого представника за довіреністю - [PERSON], в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала в повному обсязі. Вступну та резолютивну частини рішення проголошено в судовому засіданні, повний текст рішення складений 31 березня 2014 року. За cт.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. За правилом, встановленим ст.509 ЦПК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При цьому, якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Відповідно до ст. 1054 ЦПК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до ст. 1055 ЦПК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Судом встановлено, що 25 квітня 2006 року [PERSON] звернувся до установи банку із заявою на отримання кредиту, сума ліміту якого складає 6 000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки (а.с.7,8-11). За п.п. 3.2, 3.3 Правил надання кредиту, клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Згідно із п.6.5 кредитного договору, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. За п.6.6 кредитного договору, у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку позичальник зобов'язаний виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Відповідно до п.8.5. кредитного договору, при порушенні клієнтом та банком умов цього договору, сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства. Судовим наказом №2н-1839 виданим Ленінським районним судом м. Дніпропетровська 04 вересня 2008 року з [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 5 603,83 грн., витрати по оплаті судового збору в сумі 28,02 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 15,00 грн. (а.с.4). На підставі вищевказаного судового наказу Ленінським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції було відкрите виконавче провадження з примусового виконання судового наказу №2н-1839 від 04.09.2008 року, яке було завершено у відповідності до п.2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону до 08.03.2011 року), а копію постанови про завершення виконавчого провадження разом із оригіналом вищевказаного судового наказу було направлено на адресу стягувача у зв'язку із тим, що у боржника було відсутнє майно, на яке могло бути звернено стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (а.с.34). Згідно ст. 526 ЦПК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Однак, в порушення умов договору, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконував, допустив прострочення повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, в наслідок чого станом на 31 грудня 2013 року заборгованість перед банком складає 17 877,30 грн., що складається із: - заборгованості за процентами - 16 549,81 грн., - штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., - штраф (процентна складова) - 827,49 грн. (а.с.5-6). За змістом ст. 525 ЦПК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановленого договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦПК України, невиконання зобов'язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) є порушенням зобов'язання. Згідно статті 625 ЦПК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. У відповідності зі ст. 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки може бути зменшений з рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. З урахуванням вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України та виходячи з засад виваженості, розумності та справедливості, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором з 827,49 грн. до 0,00 грн., що буде відповідати вимогам закону та матеріалам справи. Таким чином, аналізуючи наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, в повному обсязі доведеними з боку позивача та підлягають частковому задоволенню, оскільки свої договірні зобов'язання [PERSON] за кредитним договором не виконав, суд вважає, що заборгованість у сумі 17 049 грн.81 коп., з якої: заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 16 549 грн. 81 коп. та штраф у сумі 500 грн. 00 коп., підлягає стягненню із відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк». Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до ст..88 ЦПК України, так як сторони не звільнені від сплати судових витрат, позовні вимоги задоволено частково, то з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в сумі 200,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial