Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

Позивач [PERSON] вернувся до суду з позовом [PERSON] про стягнення сплачених аліментів на неповнолітню дитину. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 07 квітня 2009 року розпочато виконавче провадження про стягнення з позивача аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] . З листопада 2015 року дитина проживає з позивачем, проте стягнення аліментів за виконавчим листом не припинилось та станом на 01 листопада 2018 року [PERSON] безпідставно отримала 24738,99 гривень. Та всього з урахуванням 1% пені за кожен день прострочення загальна сума заборгованості відповідачки за розрахунком позивача становить 49 477,98 гривень, які він і просить суд стягнути. Позивач [PERSON] надав до суду заяву якою просив розглядати справу без його участі, підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позовні вимоги є безпідставними оскільки майже всі отримані в якості аліментів кошти вона одразу повертала на особовий рахунок сина [PERSON] . Інша частина коштів була витрачена нею безпосередньо на потреби сина. У задоволенні позову просила відмовити у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 серпня 2002 року який було розірвано рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 05 листопада 2015 року. Від сумісного проживання мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . 07 квітня 2009 року Суворовським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист №2-1553/09 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 25.11.2008 року до [INFO] . Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 05 листопада 2015 року розірвано шлюб між сторонами та визначено місце проживання дитини [PERSON] разом з батьком [PERSON] 02 квітня 2018 року Комінтернівським районним судом Одеської області видано судовий наказ про стягнення [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 доходу (заробітку) платника аліментів, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідно до її віку, починаючи з 20.03.2018 року, та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] включно. 14 травня 2019 року Комінтернівський районний суд Одеської області визнав виконавчий лист №2-1553/09 виданий Суворовським районним судом м.Одеси таким, що не підлягає виконанню. Відмовляючи у задоволенні позову суд виходить з того, що позивачем не доведено та судовим розглядом не встановлено нецільового використання коштів отриманих відповідачем у якості аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] які сплачувались позивачем на користь [PERSON] за рішенням Суворовського районного суду м. Одеси. Позивач не звертався до органів опіки та піклування із заявами про проведення перевірки цільового витрачання аліментів [PERSON] або не надав до суду результатів такого звернення. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Також відповідно до вимог ст. 79-80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ч. 3ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. З аналізу зазначених норм Сімейного кодексу України вбачається, що той з батьків, з ким саме проживає дитина, має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів з другого з батьків. Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Згідно з ч. 1 ст. 186 СК України за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів, ч. 2 цієї статті вказує, що у разі нецільового витрачення аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Положеннями зазначеної статті передбачається спеціальний механізм захисту прав учасників правовідносин з утримання. Зокрема, платник аліментів, якщо на його думку, аліменти витрачаються не за цільовим призначенням, контроль за цільовим використанням яких здійснює орган опіки та піклування. У випадку, якщо нецільове використання аліментів органом опіки й піклування попередньо не встановлено, платникові необхідно надати суду відповідні докази. Визначаючи розмір тієї частини аліментів, що буде вноситися в банк на особистий рахунок дитини, суд ураховує розмір стягуваних на утримання дитини аліментів, матеріальне становище одержувача аліментів та інші обставини, що мають значення для справи. Нормами Сімейного Кодексу України жодним чином не передбачено повернення аліментів, сплачених на утримання дитини і витрачених за цільовим призначенням. Відповідно до ч. 2ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 445 ЦПК України у справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed