Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

Позивач [PERSON] ( [ADDRESS] , іпн. [NUMBER] ) звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] (прож. [ADDRESS] , іпн. [NUMBER] ) про стягнення заборгованості по аліментах, індексації щомісячного розміру аліментних платежів та стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів на дітей. Свої вимоги обґрунтовує тим, що, вона з відповідачем перебувала у шлюбі з 04.06.2005 року, який рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 24.06.2019 року розірвано. Від шлюбу мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Також відповідач усиновив її старшого сина [PERSON] , [INFO] . 20.10.2017 року з відповідача були стягнуті аліменти на неповнолітніх дітей в розмірі 5000 гривень щомісячно починаючи з 26.07.2017 року. У травні 2019 року вона звернулась до суду з позовом про стягнення заборгованості по аліментам та суми пені з урахуванням індексації. Після подання даного позову [PERSON] , з метою уникнення кримінальної відповідальності та з метою врегулювання спору в позасудовому порядку, уклав договір дарування частини квартири на дітей в рахунок погашення заборгованості по аліментах, пені та індексації за вказаним позовом. Після оформлення нотаріально посвідченого договору дарування нею було відкликано позов. Відповідач повернувся проживати в дану квартиру та почав вчиняти насильство над нею та дітьми. Після цього вона подала до виконавчої служби на виконання виконавчий лист про стягнення аліментів з відповідача, починаючи з травня 2019 року. Борг за період з 22.05.2019 по 01.10.2019 року виплачено. Самостійно він не сплачував аліменти з 2017 року по 2019 рік, допомоги майже не надавав, участі у додаткових витратах майже не приймав. Фактично відповідач вижив з квартири її та дітей і вона змушена винаймати квартиру. Постільки у тексті договору дарування не міститься застереження щодо зобов`язання [PERSON] не стягувати в подальшому, після укладення договору аліментів на утримання дітей за рішенням суду, а відповідач подав позовну заяву про скасування договору дарування квартири, вважає, що заборгованість відповідача становить за період з 26.07.2017 року по 01.05.2019 року в сумі 105807 грн. Також просить стягнути за даний період пеню в сумі 323847,10 грн та індексацію в сумі 2898,62 грн., а всього 432552,72 грн. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.05.2020 року відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили в позові позивачу відмовити. Надали суду відзив на позовну заяву з викладеними мотивами невизнання позовних вимог. Відповідач зазначив, що у нього відсутній борг по сплаті аліментів. Позивач відзивала виконавчий лист в зв`язку з тим, що у них була домовленість про оформлення квартири на дітей в рахунок аліментів, що він і зробив. Незважаючи на це позивач подала виконавчий лист на виконання до виконавчої служби. На даний час він сплачує аліменти, крім того допомагає дітям матеріально. Суд, заслухавши учасників процесу, вислухавши пояснення представника ДВС, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами Сімейного Кодексу України. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 04.06.2005 року, який рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 24.06.2019 року розірвано. Від шлюбу сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтва про народження дітей. 20.10.2017 року з відповідача, рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси, стягнуто аліменти на неповнолітніх дітей в розмірі 5000 гривень щомісячно, починаючи з 26.07.2017 року. Позивач в судовому зсіданні посилалася на те, що відповідач вказане рішення суду не виконує, тому має заборгованість, яка підтверджується розрахунками заборгованості по аліментах. Однак, в судовому засіданні достовірно встановлено, що на виконанні Соснівського відділу ДВС м. Черкаси Головного територіального управління юстиції перебувало виконавче провадження № 59010670 від 24.10.2017 року. Постановою державного виконавця від 13.05.2019 року виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі заяви [PERSON] . Досліджуючи заяву подану [PERSON] до державного виконавця, судом встановлено , що заявник зазначає «У зв`язку з запропонованою боржником угодою щодо погашення пені по аліментах та заборгованості по аліментах шляхом надання в дар дітям квартири прошу повернути виконавчий лист без виконання». В заяві [PERSON] та [PERSON] до компетентних органів від 21.05.2019 року, яка зареєстрована приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицької Е.А. за № 4707, 4708 зазначено, що [PERSON] , перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, діючи добровільно, без будь-якого тиску, розуміючи значення своїх дій, підтверджує, що у зв`язку з набуттям [PERSON] та [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] , вона відмовляється від стягнення заборгованості по пені та аліментах, що стягуються з батька [PERSON] на утримання дітей, яка утворилась станом на 21.05.2019 року. 21.05.2019 року укладено договір дарування квартири яким [PERSON] подарував квартиру [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] по Ѕ частині. Даний договір підписаний сторонами, посвідчений приватним нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за № 4699. Таким чином, судом достовірно встановлено, що позивач відкликала виконавчий лист в зв`язку з укладенням договору дарування квартири в рахунок погашення заборгованості по аліментам. Після укладення договору дарування квартири, позивач 27.08.2019 року звернулася до Соснівського віділу ДВС м. Черкаси з заявою про примусове виконання рішення суду по стягненню аліментів. В заяві стягувач [PERSON] просила стягнути з відповідача аліменти починаючи з 22.05.2019 року, тобто після укладення договору дарування квартири. Таким чином, твердження позивача про наявність у відповідача заборгованості за рішенням суду станом на 22.05.2019 року не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні. Натомість з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , починаючи з 22.05.2019 року, сплачує аліменти на утримання дітей та заборгованості по сплаті аліментів не має. Допитаний в судовому засіданні державний виконавець Громова В.В. пояснила, що виконавче провадження по виконавчому листу за рішенням суду відкрито по заяві стягувача [PERSON] 03.09.2019 року. В заяві стягувачем зазначено визначити розрахунок заборгованості по аліментах за період з 22.05.2019 року. На даний час заборгованість у [PERSON] відсутня. Відповідно до ч. 3 ст. 194 СК України заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Як передбачено положеннями ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи в порядку, встановленому законом. При цьому, згідно положень ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом. Отже, аналіз зазначених норм закону свідчить про те, що право визначати заборгованість по аліментам надано державному виконавцю, і лише у разі незгоди з розміром заборгованості, обчисленим останнім, сторони виконавчого провадження вправі оскаржити його постанову до суду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» та на підставі Закону України «Про виконавче провадження». Як вбачається зі змісту позовних вимог, спір між сторонами виник щодо стягнення заборгованості по сплаті аліментів. Разом з тим, слід зазначити, що факту наявності заборгованості по аліментам судом не встановлено. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що правові підстави для задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості по сплаті аліментів відсутні. Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів та індексації слід зазначити наступне. Так, відповідно до частини 1 статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак, таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Постільки, при дослідженні письмових доказів, судом не встановлено розміру заборгованості відповідача по сплаті аліментів, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача в частині стягнення пені та індексації щомісячного розміру аліментних платежів. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вище зазначене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку що позов не підлягає до задоволення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно ст.141 ЦПК України,суд враховує звільнення позивача від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому вважає віднести судові витрати за рахунок держави.

Outcome: dismissed