Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] 17 жовтня 2017 року звернувся до Пологівського районного суду Запорізької області з зазначеним позовом до відповідача, який в подальшому уточнив. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначив, що на праві приватної власності йому належить домоволодіння, розташоване за адресою: Запорізька область, м.Пологи, вул.Сагайдачного (колишня назва Кірова),105. Відповідач [PERSON] є його онуком. [PERSON] зареєстрований у належному йому, позивачу, жилому будинку, проте з 2014 року і по теперішній час проживає у м.Новий Уренгой Російської Федерації. З 2014 року по теперішній час його онук [PERSON] не зявлявся в його будинку. З 2014 року по 2017 рік він навчається в Росії, проживає разом зі своїм батьком, хоча мав змогу навчатися і проживати на території України. Позивач [PERSON] один утримує будинок, сплачує комунальні послуги, відповідач цим ніколи не турбувався. Рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 05 вересня 2017 року батько відповідача [PERSON], що проживає разом з [PERSON] в Росії, визнаний таким, що втратив право користування житловим будинком, тобто будинком позивача. Позивач просить постановити судове рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку №105, розташованому по вул.Сагайдачного (Кірова) у м.Пологи Запорізької області. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги і просив задовольнити їх з зазначених у позові підстав. При цьому [PERSON], допитаний в порядку ст.62 ЦПК України з його згоди в якості свідка, суду пояснив, що відповідач [PERSON] є повнолітнім, йому 23 вересня 2017 року виповнилося 18 років. З літа 2014 року відповідач не проживає у належному йому, позивачу, будинку №105, розташованому по вул.Сагайдачного (Кірова) у м.Пологи Запорізької області, бо саме влітку 2014 року [PERSON] виїхав до Російської Федерації разом зі своїм батьком [PERSON], де і проживає постійно наразі з літа 2014 року. Реєстрація відповідача у його будинку перешкоджає йому провести відчуження будинку. Потенційні покупці будинку категорично відмовляються купувати будинок через реєстрацію в ньому інших осіб, крім власника. Він через неможливість продажу будинку не може виїхати до своєї дочки, яка буде ним опікуватися. Йому вже 88 років, за станом здоровя він не може проживати один, йому вже потрібен догляд. [PERSON] судові витрати, яких він зазнав у справі, просив не стягувати з відповідача на свою користь. Представник позивача за договором про надання правової допомоги адвокат [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги [PERSON], просила задовольнити їх з зазначених у позові підстав. Відповідач у справі, місце реєстрації якого за адресою, зазначеною в позові, підтверджено відповіддю Пологівської міської ради Запорізької області на запит суду в порядку ст.122 ЦПК України (а.с.46), викликався в судові засідання на 07 грудня 2017 року і на 14 грудня 2017 року через оголошення у газеті «Урядовий курєр» №228 (6097) від 02 грудня 2017 року (а.с.79). Відповідач після оприлюднення оголошення про його виклик у судові засідання в суд не явився, про причину неявки суд не повідомив, з заявами про відкладення розгляду справи з певних причин або про розгляд справи в його відсутність до суду не звертався. З зазначених підстав суд розглядає справу у відсутність відповідача за наявних у ній доказів з постановленням заочного рішення відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України. Суд, вислухав у судовому засіданні [PERSON] як позивача і свідка, представника позивача, дослідивши письмові докази і дав оцінку добутим доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи з наступного. З копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №75195746, сформованого 08 грудня 2016 року, судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, посвідченого Пологівською держнотконторою 02 березня 1971 року за реєстровим номером 507, є власником житлового будинку №105, розташованого за адресою: Запорізька область, м.Пологи, вул.Сагайдачного, буд.15 (а.с.51-53,62). Позивач з 13 травня 2014 року є постійно зареєстрованим у жилому [INFO] (Кірова) у м.Пологи, що встановлено судом з наданого позивачем суду паспорту в судовому засіданні на його імя. Згідно відповіді про реєстрацію місця проживання особи, виданої Пологівською міською радою Запорізької області 19 жовтня 2017 року, [PERSON], [INFO], зареєстрований у [INFO] (Кірова),105 (а.с.46). Судом встановлено, що [PERSON] [INFO], вибув до м.Новий Уренгой Російської Федерації у липні 2014 року, де навчався за денною формою навчання з 01 вересня 2014 року по січень 2017 року, що підтверджено копіями договору про середню професійну освіту від 01 вересня 2014 року, довідки навчального закладу №362 від 06 лютого 2017 року, диплому про середню професійну освіту (а.с.20-23). З пояснень у судовому засіданні [PERSON] як позивача і свідка, а також з довідки голови квартального комітету м.Пологи на а.с.69 судом встановлено, що відповідач, будучи зареєстрованим у домоволодінні позивача, з 2014 року не проживає в ньому. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, оскільки відповідач не є власником домоволодіння, не проживає в ньому більше трьох років, комунальні послуги не сплачує, суд вважає, що реєстрація відповідача в домоволодінні позивача порушує право останнього як власника домоволодіння. Таким чином, у звязку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 ЦПК України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved