Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

Позивач [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування Синельниківської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, призначення опікуном та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги вмотивовані тим, що 31 серпня 1996 року син позивача [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON], від цього шлюбу у відповідачів [INFO] народився син - [PERSON]. 20 лютого 2004 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області було постановлено рішення про розірвання шлюбу, укладеного між відповідачами [PERSON] та [PERSON]. Зазначене рішення суду набрало законної сили 22.03.2004 року. Після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], онук [PERSON] проживає разом з позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та знаходиться на його повному утриманні. Позивач вказав, що його син [PERSON] - працює електромеханіком ремонтно-ревізійної дільниці дистанції електропостачання Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці і за родом своєї діяльності має роз'їзний характер роботи, часто цілодобово відсутній вдома. З цієї причини він не бере участі у вихованні своєї дитини. Відповідачка [PERSON] рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.08.2005 року позбавлена у відношенні [PERSON] батьківських прав. Вищевказаним рішенням суду встановлено, що відповідачка [PERSON] з січня 2004 року не проживає з дитиною та її батьком, з того ж часу не турбується про духовний та фізичний розвиток дитини, його виховання та матеріальне забезпечення. Останні десять років позивач [PERSON] разом з дружиною піклуються про фізичний, духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя неповнолітнього [PERSON] Позивач вказав, що відповідачі не спілкуються зі своїм сином, не проявляють до нього батьківської турботи, взагалі не беруть участі у вихованні дитини, не цікавляться його навчанням, успіхами, не підтримують у хвилини тяжкого морального спаду та взагалі не цікавляться станом здоров'я своєї дитини. Відповідач своїх батьківських прав, зокрема, обов'язку виховувати та утримувати дитину до досягнення нею повноліття, не виконує протягом тривалого часу та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання. На підставі вищевикладеного позивач просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина - [PERSON]; призначити позивача [PERSON] опікуном неповнолітнього [PERSON]; стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення [PERSON], повноліття; стягнути з відповідачки [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення [PERSON] повноліття. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі на підставах, які викладені в позовній заяві , та просив їх задовольнити. Додатково пояснив, що відповідач [PERSON] щоденно приходить до місця проживання свого сина [PERSON], який мешкає за адресою [ADDRESS] разом з позивачем та його дружиною. Однак, кошти на утримання дитини відповідач не надає, активної участі у житті сина та його вихованні не приймає. Вважає, що відповідач неналежним чином виконує свої батьківські обов'язки у зв'язку з чим є підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, а [PERSON] потребує встановлення опіки з боку дідуся. Відповідач [PERSON] в судове засідання неодноразово не з'явився , про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить його заява, яка надійшла до суду 17.06.2014 року. В зазначеній заяві відповідач просив розглянути справу за його відсутності, проти позбавлення батьківських прав не заперечував. При вирішенні питання про стягнення аліментів просив суд врахувати те, що на підставі рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 05.09.2013 року з нього стягнуті аліменти на утримання доньки [PERSON] [INFO], але по суті проти стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] [INFO] - не заперечував. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася , про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, в своїй заяві від 02.10.2013 року просила суд розглядати справу за її відсутності, т.я. вона має малолітню дитину, мешкає в іншій області і не може приїхати в судове засідання. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] - [INFO] просила врахувати те, що на її утриманні знаходиться малолітній син [PERSON] [INFO], який мешкає разом з нею в м. Миколаїв і вона має мінімальний рівень забезпеченості. Представник органу опіки та піклування Синельниківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Павленко І.Г. проти задоволення позовних вимог в частині позбавленні батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON], [INFO] - заперечувала. В обґрунтування заперечень пояснила, що питання про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] двічі розглядалося на засіданні опікунської ради Синельниківської райдержадміністрації . Викликалися , як позивач [PERSON], так і відповідач [PERSON], який надавав комісії пояснення. Відповідач дійсно не заперечував проти позбавлення його батьківських прав, але пояснив комісії, що він спілкується з сином, регулярно бачиться з ним , та надає йому матеріальну допомогу. У зв'язку з таким ставленням відповідача до питання, яке вирішувалося опікунською радою- двічі проводилося психологічне тестування неповнолітнього [PERSON] За наслідками тестування психолог надавала висновок, який разом з іншими документами, та встановленими комісією обставинами був покладений в обґрунтування висновку. Опікунська рада зробила висновок про те, що з урахуванням особи відповідача [PERSON], того що він має постійну роботу, позитивно характеризується, спілкується з сином - позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав є недоцільним. Крім того, представник органу опіки та піклування просила взяти до уваги те, що мати хлопчика [PERSON] позбавлена батьківських прав на сина [PERSON] і у випадку позбавлення батьківських прав [PERSON] - дитина буде взагалі позбавлена батьківського піклування. Також, представник органу опіки та піклування пояснила, що в ході проведення засідання опікунської ради райдержадміністрації позивач [PERSON] пояснив, що він ставить питання про позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] для отримання соціальних пільг для онука, які передбачені діючим законодавством для дітей позбавлених батьківського піклування. Інші позовні вимоги просила вирішити відповідно до закону. Прокурор Синельниківської міжрайонної прокуратури Дніпропетровської області [PERSON] проти задоволення позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON]- заперечувала, оскільки вважає, що це суперечить інтересам дитини. Інші позовні вимоги просила вирішити відповідно до норм діючого законодавства. Розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне. Відповідно до копії свідоцтва про народження [NUMBER] від 14 листопада 2000 року [PERSON] народився [INFO]. Батьком записаний [PERSON], матір'ю записана [PERSON] (а.с.10). Згідно копії рішення Синельниківського районного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2004 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Цим же рішенням було визначено місце проживання [PERSON] [INFO] разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. ( а.с.7). Згідно копії рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2005 року, [PERSON] [INFO], позбавлена батьківських прав стосовно її сина - [PERSON] [INFO]. Зазначеним рішенням суду аліменти з відповідачки на утримання дитини не стягувалися.( а.с.8) Відповідно до довідки Синельниківського міського відділу з обслуговування м. Синельникове та Синельниківського району ГУМВС України в Дніпропетровській області, встановлено, що громадянка [PERSON] у 2008 році змінила прізвище на [PERSON] та проживає в [ADDRESS] ( а.с.9). Висновком органу опіки та піклування від 26.02.2014 року №22-364/0/114-14( а.с.51-53) встановлено, що позбавлення батьківських прав [PERSON] [INFO] по відношенню до малолітнього [PERSON] [INFO] - не є доцільним, оскільки не відповідає інтересам дитини. У ст. 150 СК України (ч.1, 3) встановлені обов'язки батьків виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до роз'яснень, даних в п.п.15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 27 вересня 1991 року), дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. З аналізу наведених норм матеріального права слідує, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою, і ця міра застосовується судом тоді, коли всі інші заходи впливу виявились безрезультатними. Звідси, пред'явленню позову про позбавлення батьківських прав передує велика профілактична, попереджувальна робота з неблагополучними батьками. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов'язків по вихованню. Належить також встановити, що батько ухиляється від їх виконання, що таким буде лише за встановлення його впертого та систематичного, незважаючи на всі міри попередження, продовження невиконання свого батьківського обов'язку. Позивачем не надані суду докази стосовно систематичного невиконання відповідачем [PERSON] своїх батьківських обов'язків. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] жодного разу не попереджався про неприпустимість такої поведінки відносно дитини, та жодного разу не притягувався до відповідальності за неналежне виконання батьківських обов'язків. Матеріалами справи та поясненнями осіб, які приймають участь у справі встановлено, що відповідач [PERSON] спілкується з дитиною і син розцінює батька, як члена сім'ї . Із матеріалів справи вбачається, що найбільшим авторитетом у дитини користуються бабуся [PERSON] та дідусь [PERSON], позивач по справі, але це не виключає участь відповідача [PERSON] в вихованні сина, та надання йому необхідної допомоги. Зазначені обставини підтверджується висновками про результати психологічного обстеження малолітнього [PERSON] ( а.с.54,55). Суд не може в повному обсязі прийняти визнання відповідачем [PERSON] позову, в порядку ст.61,174 ЦПК України, оскільки вважає, що визнання позову в частині позбавлення батьківських прав порушує права малолітнього [PERSON] Відповідно до ст.10 ЦПК України - сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до частини 1 ст.11 ЦПК України : суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Питання про призначення позивача [PERSON] опікуном малолітнього [PERSON] [INFO] на засіданні опікунської ради Синельниківської райдержадміністрації не обговорювалося і висновок з цього приводу не ухвалювався. Суд неодноразово роз'яснював позивачу його процесуальні права, які передбачені ст.27,31 ЦПК України, та акцентував увагу на те, що обов'язок доказування покладений на сторони. Позивачем не надано суду доказів, необхідних для вирішення позовних вимог про призначення його опікуном малолітнього [PERSON], [INFO]. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок їх в сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову про позбавлення батьківських прав та призначення опікуном, виходячи з того, що в судовому засіданні не знайшли підтвердження факти систематичного, наполегливого ухилення батька від виконання обов'язків з виховання дитини, незважаючи на всі заходи попередження, та продовження ним не виконання своїх батьківських обов'язків. Суд зважає на положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України про те, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Слідуючи роз'ясненням постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року у п.18, суд виходить з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і, відмовляючи в задоволенні позову про позбавлення цих прав, за встановлених у судовому засіданні обставин, особи відповідача, виниклих відносин між сторонами з виховання дитини, вважає за доцільне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покласти контроль за виконанням ним батьківських обов'язків на орган опіки та піклування в порядку та у відповідності з компетенцією по проведенню профілактичної та попереджувальної роботи у цьому напрямку. З урахуванням обставин встановлених в ході судового розгляду суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] в інтересах малолітнього [PERSON],[INFO] про позбавлення батьківських прав [PERSON] [INFO] та про призначення опікуном [PERSON], [INFO] малолітнього [PERSON], [INFO]. В частині позовних вимог [PERSON] про стягнення аліментів суд враховує заявлені позовні вимоги; заяви відповідачів [PERSON], [PERSON], в яких вони по суті не заперечували проти стягнення аліментів, але просили врахувати наявність у них інших утриманців; інтереси малолітнього [PERSON], який мешкає разом з позивачем [PERSON] та його дружиною, та не отримує від батьків достатнього матеріального забезпечення. Суд приймає до уваги те, що згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998, та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до частини 1 ст.61 ЦПК України - обставини, визнані сторонами та іншими особами, які приймають участь у справі, не підлягають доказуванню. Той факт, що малолітній [PERSON] проживає разом з позивачем [PERSON] за адресою [ADDRESS] та перебуває на його утриманні - ніким не оспорювався. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не заперечували проти стягнення з них аліментів на утримання сина, але просили прийняти до уваги наявність інших дітей. Ця обставина не оспорювалась позивачем. З урахуванням встановлених при розгляді справи обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення аліментів на утримання [PERSON] [INFO] у розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку з кожного із відповідачів. За правилами ст.88 ЦПК України , з урахуванням частково задоволених позовних вимог, та того, що при подачі позовної заяви судовий збір позивачем був сплачений частково - судові витрати належить віднести на рахунок відповідачів.

Outcome: partial