Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

Позивач 13 липня 2020 року звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: виконавчий комітет Посад-Покровської сільської ради Херсонського району Херсонської області про визнання батьківства, виключення запису про батька з актового запису про народження дитини, мотивуючи позов тим, що в травні 2014 року він почав зустрічатися з відповідачкою [PERSON] , а з червня місяця цього ж року, вони стали проживати однією сім`єю. [PERSON] попередила його, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком, однак не підтримує з ним жодних стосунків. [INFO] у них з [PERSON] народився син [PERSON] . Реєстрацію про народження їхньої дитини було здійснено відповідно до вимог статті 133 СК України, тобто батьком дитини записано відповідача. З такими обставинами він змиритися не міг і наполіг на розлученні, оскільки мав намір одружитися з відповідачкою та надати дитині своє прізвище та по батькові. Відповідно до рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 12 червня 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. 2 грудня 2019 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб та після реєстрації шлюбу обрали прізвище « [PERSON] ». Без спільної заяви його та відповідачів [PERSON] , [PERSON] виконавчий комітет Посад-Покровської сільської ради Білозерського району Херсонської області відмовляє їм у внесенні зміни до актового запису про народження дитини, а оскільки місце перебування відповідача [PERSON] було не відоме, то це стало певною перешкодою у відновленні його права щодо батьківства. На теперішній час вони з відповідачкою та дитиною проживають однією сім`єю, він піклується про дружину та сина, і так як є батьком дитини, то вважає, що його право на батьківство повинно бути відновлене шляхом ухвалення відповідного судового рішення. За приписами частини 2 статті 129 СК України, до вимоги про визнання батьківства встановлюється позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Цей строк ним пропущено з поважних причин, так як його дружина [PERSON] переконувала про те, що її колишній чоловік під час останньої розмови пообіцяв їй разом піти до РАЦСу та написати спільну заяву про виключення його як батька дитини з графи «батько» в свідоцтві про народження дитини. З цього приводу вона навіть не пред`являла до нього ніяких майнових вимог на утримання дитини. Крім того, зв`язок з колишнім чоловіком було втрачено, місце його перебування тривалий час було невідоме. Просив визнати його - [PERSON] батьком дитини [PERSON] , [INFO] , уродженця села Посад-Покровське Білозерського району Херсонської області, який при народженні мав прізвище « [PERSON] ». Виключити відомості про батьківство [PERSON] з актового запису № 16 від 16 липня 2015 року про народження [PERSON] , [INFO] , складеного виконавчим комітетом Посад-Покровської сільської ради Херсонського району Херсонської області. Відповідно до ухвали судді від 17 липня 2020 року провадження у справі було відкрите в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 26 жовтня 2020 року до Головного територіального управління юстиції у Херсонській області були спрямовані матеріали згідно Конвенції для виконання на території Руспубліки Білорусь доручення по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: виконавчий комітет Посад-Покровської сільської ради Херсонського району Херсонської області про визнання батьківства, виключення запису про батька з актового запису про народження дитини. 19 січня 2021 року до суду надійшли матеріали про виконання доручення. У судове засідання сторони не прибули. Представник позивача [PERSON] - адвокат Устюжина Т.Ю. подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила справу розглянути за її відсутності. Відповідачка [PERSON] подала до суду заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі, та просила ухвалити рішення у справі в підготовчому судовому засіданні за її відсутності. Відповідач [PERSON] позов визнав, заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи: виконавчого комітету Посад-Покровської сільської ради Херсонського району Херсонської області - сільський голова Посад-Покровської сільської ради Херсонського району Херсонської області подав до суду заяву, відповідно до якої не заперечував, щодо задоволення позовних вимог позивача, розгляд справи просив провести за відсутності представника третьої особи. На підставі викладеного, суд вважає за можливе провести підготовче судове засідання за відсутності учасників судового процесу. Враховуючи неявку у судове засідання усіх учасників справи, на підставі частини 2 статтті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснюється. Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Як вбачається з письмової заяви відповідачки [PERSON] від 24 березня 2021 року, яка надійшла на адресу 25 березня 2021 року, відповідачка позовні вимоги визнає у повному обсязі, просить ухвалити рішення у справі в підготовчому судовому засіданні, що відповідає положенням частини 3 статті 200 ЦПК України. Згідно протоколу судового засідання Суду Островецького району Гродненської області Республіки Білорусь від 4 грудня 2020 року, відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав у повному обсязі, зокрема надав пояснення, що з 2012 року він перебував у зареєстрованому шлюбу з відповідачкою [PERSON] та вони спільно проживали на території Республіки Білорусь. 4 серпня 2012 року відповідачка виїхала до України, та з того часу вони більше не бачилися, в тому числі і в 2014 році. В 2019 році від родичів [PERSON] йому стало відомо, що остання народила дитину. Із заявою про стягнення аліментів [PERSON] до нього не зверталася. Протягом 2014-2020 років він дійсно декілька разів змінював номер телефону, а тому [PERSON] можливо і не могла з ним зв`язатися у телефонному режимі. Частиною 4 статті 200 ЦПК України визначено, що ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Зазначене підтверджено Пленумом Верховного Суду України у абзаці 2 пункту 4 Постанови від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», в якому вказано на те, що у разі визнання відповідачем (або його представником за відсутності у дорученні відповідних обмежень) позову можливе лише ухвалення рішення про задоволення позову, а не про задоволення позову частково чи про відмову в його задоволенні. Якщо для цього немає законних підстав, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує розгляд справи. Визнання позову повинно бути безумовним, а якщо у справі беруть участь кілька відповідачів, то ухвалення рішення про задоволення позову за наявності для цього законних підстав можливе лише у разі визнання позову всіма відповідачами. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки відповідачі позовні вимоги визнали у повному обсязі, в суду відсутні підстави вважати, що визнання відповідачами позову не є беззастережним або є наслідком будь-якого примусу, суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. При цьому, суд вважає, що таке рішення відповідачів не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, виходячи з наступного. Відповідно до свідоцтва про народження (серія [NUMBER] ), [PERSON] народився [INFO] в селі Посад-Покровське Білозерського району Херсонської області, про що виконавчим комітетом Посад-Покровської сільської ради Білозерського району Херсонської області зроблено відповідний актовий запис № 16 та батьками дитини зазначені: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Відповідно до рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 12 червня 2019 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, шлюб між батьками дитини [PERSON] було розірвано. Відповідно до свідоцтва про шлюб (серія [NUMBER] ) сторони у справі [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 2 грудня 2019 року та після реєстрації шлюбу чоловікові та дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Відповідно до вимог частин 2, 3 статті 128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Відповідно до частини 1 статті 129 СК України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. Аналогічні положення містяться в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, згідно яких, особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатися одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Позивач звертаючись із цим позовом до суду зазначив, що він пропустив строк позовної давності для пред`явлення вимоги щодо визнання батьківства та просить його поновити, так як пропустив його з поважних причин, які зазначено вище. Згідно з частиною 2 статті 129 СК України, до вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причинами пропущення позовної давності, порушено право підлягає захисту (частини четверта та п`ята статті 267 ЦК України). В статті 51 Конституції України, частинах 2, 3 статті 5 СК України зазначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. З пояснень позивача вбачається, що [PERSON] переконувала його про те, що її колишній чоловік під час останньої розмови пообіцяв їй разом піти до РАЦСу та написати спільну заяву про виключення його як батька дитини з графи «батько» в свідоцтві про народження дитини. З цього приводу вона навіть не пред`являла до нього ніяких майнових вимог на утримання сина. Крім того, зв`язок з колишнім чоловіком було втрачено, місце його перебування тривалий час було невідоме. Зазначені позивачем причини пропуску строку суд вважає поважними, при цьому суд враховує інтереси дитини, яка іншого батька, окрім позивача не знає, а також те, що позивач та відповідачка з червня 2012 року проживали разом, шлюб між собою уклали відразу після розірвання відповідачкою шлюбу з відповідачем [PERSON] , спільно виховують дитину. Згідно з усталеною прецедентною практикою Європейського суду з прав людини. взаємне почуття втіхи батьків і дитини від того, що вони постійно перебувають разом, становить важливий елемент сімейного життя, тому заходи, що перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке захищається статтею 8 Конвенції (рішення у справі «Гаазе проти Німеччини» від 08.04.2004 року, рішення у справі «Йогансен проти Норвегії» від 07.08.1996 року). Таким чином, без поновлення позивачу строку для звернення до суду із вимогою щодо визнання батьківства, будуть порушені інтереси, як само мого позивача, як батька так і дитини

Outcome: approved