Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

Позивач [PERSON] в березні 2015 року звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим, що вона є власником земельної ділянки площею 0,150 га, кадастровий номер 3222480601:01:024:0004, яка знаходиться за адресою: вул. Шкільна с. Бобриця Києво-Святошинського району Київської області, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії КВ № 09927 виданого 26 лютого 2004 року на підставі рішення Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 9 сесії 3 скликання № 144/5 від 28.11.2003 року, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, догорів оренди землі за № 1111. Даною земельною ділянкою [PERSON] користується вже досить довгий час, але приблизно в жовтні місяці 2013 року до позивачки звернулась відповідачка та повідомила, що земельна ділянка, яка належить на праві приватної власності [PERSON] накладається на земельну ділянку відповідача, [PERSON] Відразу після такої звістки, позивачка [PERSON], звернулась до ТОВ «Право на землю» з заявою про проведення теодолітної зйомки. Після проведення зйомки ТОВ «Право на землю» надало позивачув зведений план ділянок, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район с. Бобриця вул. Шкільна з якого вбачається, що дійсно є накладання земельних ділянок але навпаки є накладення земельної ділянки, яка належить на праві приватної власності відповідачці, а не земельної ділянки, яка належить позивачці. Також відповідачка побудувала паркан, який по суті знаходиться на земельній ділянці позивача. Фактичні меж земельної ділянки відповідача, з врахуванням зведеної огорожі не відповідають межам встановленим в його державному акті на право власності на землю. Тому позивач, з врахуванням уточнених позовних вимог просила зобовязати відповідача [PERSON] усунути перешкоди у користуванні належною позивачці, [PERSON], земельною ділянкою: кадастровий номер 3222480601:01:024:0004 за адресо: вул. Шкільна, с. Бобриця Києво-Святошинського району Київської області (державний акт на право власності на земельну ділянку серії КВ « 09927 виданого 26 лютого 2004 року), згідно координат самовільно зайнятої частини земельної ділянки в розмірі 0,0229 га вказаної у Плані земельної ділянки, складеного ТОВ «Право на землю» шляхом відновлення межі, знесення усіх споруд розміщених на самовільно зайнятій частині ділянки за рахунок відповідача, приведення самовільно зайнятої частини земельної ділянки розміром 0,0229 га у придатний стан за рахунок відповідача. Стягнути судові витрати з відповідача на користь позивача. В судовому засіданні позивач та її представники позовні вимоги підтримали та просили позов задоволити. Відповідач та її представник проти задоволення вимог позову заперечували, просили у позові відмовити. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,150 га, кадастровий номер 3222480601:01:024:0004, яка знаходиться за адресою: вул. Шкільна с. Бобриця Києво-Святошинського району Київської області, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії КВ № 09927 виданого 26 лютого 2004 року на підставі рішення Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 9 сесії 3 скликання № 144/5 від 28.11.2003 року, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, догорів оренди землі за № 1111. Власником суміжної земельної ділянки із земельною ділянкою позивача є відповідача [PERSON], яка є власником земельної ділянки площею 0,601 га по вул. Шкільна, с. Бобриця, Києво-Святошинський район Київська область, на підставі рішення Бобрицької сільської ради від 29 вересня 2000 року № 69/1, про що свідчить державний акт на право приватної власності на землю Серія ІV-КВ № 044361. Як вбачається із зведеного плану земельних ділянок та плану земельної ділянки позивача, що складений ТОВ «Право на землю», а саме згідно каталогу координат самовільно зайнятої частини земельної ділянки та відповідних поворотних точок, відповідачкою була самовільно зайнята земельна ділянка позивача розміром 0,0233 га. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до вимог ст. 90 Земельного кодексу України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Пунктом «г» ч. 1 .ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. У ч. 1 ст. 106 ЗК України прямо встановлює, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Згідно вимог ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування: г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Положеннями ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З наведеного вище вбачається що, відповідач [PERSON] порушила права позивача як власника на її земельну ділянку, самовільно зайнявши її частину, що підтверджується згаданим вище планом земельної ділянки позивача, в якій зазначено що розмір самовільно зайнятої частини земельної ділянки становить 0,0233 га., і саме даний план земельної ділянки суд приймає як належним та допустимий письмовий доказ по справі. Тому суд приходить до висновку, про необхідність зобовязати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні належній [PERSON] земельній ділянці, що знаходиться за адресою: с. Бобриця, вул. Шкільна, Києво-Святошинський район, Київська область, кадастровий номер 3222480601:01:024:0004, згідно координат самовільно зайнятої частини земельної ділянки в розмірі 0,0233 га вказаної у плані земельної ділянки, складеного ТОВ «Право на землю» шляхом відновлення меж земельної ділянки та приведення самовільно зайнятої частини земельної ділянки розміром 0,0233 га у придатний стан. У вимогах позову щодо зобовязання відповідача знесення усіх споруд розміщених на самовільно зайнятій частині ділянки, суд відмовляє оскільки позивачем не конкретизовано які саме споруди необхідно знести відповідачу. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог. Судові витрати, суд в силу ст. 88 ЦПК України покладає на відповідача. Враховуючи наведені обставини та

Outcome: approved