Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] 13.11.2018 року звернулася у суд з позовною заявою, в якій просить стягувати з відповідача [PERSON] у її користь аліменти на доньку [PERSON], [INFO] у частці від доходу її батькау розмірі ? частини від усіх видів доходу, але не менше мінімального рекомендованого розміру аліментів на дитину відповідного віку, визначеного ч. 2 ст. 182 СК України (1559 грн.), щомісячно, починаючи з дня подання до суду позовної заяви, а саме з 13.11.2018 року, і до досягнення донькою повноліття. Ухвалою судді від 04.12.2018 року вказаний позов, після отримання інформації про місце проживання (перебування) відповідача, прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із визначенням дати судового засідання. Розгляд справи по суті відбувся 17.01.2019 року. Позов обґрунтовано тим, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, у котрому у них народилася донька [PERSON], [INFO], яка на момент подання позову проживає з матір'ю та повністю перебуває на її утриманні. Відповідач на даний час не надає жодної матеріальної допомоги на утримання доньки, участі у її вихованні та розвитку не бере, що ставить позивача у вкрай скрутне матеріальне становище. Позивач стверджує, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на свою доньку, а тому наполягає на стягненні аліментів у розмірі ? частини від усіх видів доходу відповідача, але не менше мінімального рекомендованого розміру аліментів на дитину відповідного віку, визначеного ч. 2 ст. 182 СК України, тобто 1559 грн. станом на дату подання позовної заяви до суду. Позивач у судове засідання щодо розгляду справи по суті не з'явилася, однак 10.01.2019 року подала заяву вх. № 179, у котрій позов підтримала, просила такий задовольнити з наведених у ньому підстав, а розгляд справи по суті просила проводити без її участі. Відповідач у судове засідання щодо розгляду справи по суті не з'явився, однак 17.01.2019 року подав заяву вх. № 178, у котрій проти позову не заперечував, зокрема згідний на сплату аліментів на свою доньку у запропонованому позивачем розмірі ? частини від його доходу, а розгляд справи по суті просив проводити без його участі. Оскільки у судове засідання не з'явилися усі учасники справи, то суд, в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, ухвалив проводити судове засідання у справі 17.01.2019 року без його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши матеріали справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід'ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов'язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та роз'яснень, суд, перевіряючи порушення прав та інтересів позивача сімейного характеру, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Сторони з 13.08.2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, котрий було розірвано 03.07.2018 року рішенням Сколівського районного суду Львівської області, ухваленим у цивільній справі № 453/416/18, провадження № 2/453/312/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Рішення суду набрало законної сили 07.08.2018 року і підлягає виконанню. За час перебування у шлюбі, а саме [INFO] у сторін народилася донька [PERSON]. Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Славською селищною радою Сколівського району Львівської області 19.06.2013 року, вбачається, що батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], є відповідач. Таким чином, беззаперечно доведено, що відповідач є рідним батьком [PERSON], [INFO] і на нього покладений обов'язок утримувати свою доньку до досягнення нею повноліття. Судом також встановлено, що [PERSON], [INFO], проживає з позивачем за зареєстрованим її місцем проживання. Доказів щодо перебування дочки виключно на утриманні матері позивачем не подано і такі у матеріалах справи відсутні. Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України суд, при визначенні розміру аліментів, враховує стан здоров'я; матеріальне становище платника аліментів; наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки чи сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; а також інші обставини, які мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, однак мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України у редакції Законів України № 2901-IV від 22.09.2005 року, № 2037-VIII від 17.05.2017 року). При наданих сторонами та зібраних матеріалах справи, а також беручи до уваги позиції сторін щодо пред'явленого позову, суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягувати аліменти на доньку у розмірі ? частини від усіх видів його доходу (заробітку), але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів на дитину відповідного віку, визначеного ч. 2 ст. 182 СК України, тобто не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення позивача до суду і до повноліття дитини. Такий розмір стягнення аліментів суд визначає з урахуванням відсутності у відповідача інших утриманців та виходячи із засад розумності, добросовісності і справедливості, що не суперечитиме інтересам дитини та відповідача, буденеобхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому, стягнути з відповідача аліменти у вищевказаному розмірі із обмеженням нижньої межімінімальним рекомендованим розміром аліментів на дитину відповідного віку, визначеного ч. 2 ст. 182 СК України, тобто 1559 грн., як про це наголосила позивач у своєму позові станом на дату його подання, суд не мав можливості, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів щодо достатності заробітку (доходу) відповідача як платника аліментів, а твердження позивача про можливість відповідача сплачувати аліменти саме у розмірі, не меншому 1559 грн., без підтвердження цієї обставини відповідними доказами, є голослівними. Відтак, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial