Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

Позивач [PERSON] ( [ADDRESS] ) звернувся до суду з позовом до [PERSON] ( [ADDRESS] ) про зміну способу стягнення та розміру аліментів. Свої позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.09.2015 року було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку та доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 травня 2015 року та до повноліття дитини. Про існування даного судового рішення [PERSON] дізнався лише в березні 2020 року, оскільки після смерті батька вступив в спадщину та не зміг її продати, в зв`язку з тим, що у Придніпровському відділі ДВС м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)знаходиться виконавче провадження № 56417726, в рамках якого було застосовано обмежувальні заходи. Зазначає, що оскільки позивач офіційно в період з 2015 року по квітень 2019 року ніде не працював бо не мав такої можливості ніяких доходів не мав, то ДВС з нього стягуються аліменти на дитину у розмірі ј середньої заробітної плати по регіону, що становить в 2015 році 918 грн., в 2016 році 1137,75 грн., в 2017 роціз січня 1453,25 грн., з квітня 1603,75 грн., з липня 1696,5 грн. та з жовтня 1878,25 грн., в 2018 році 1833,25 грн., з квітня 1991,75 грн., з липня 2047,75 грн., з жовтня 2162,00 грн. і в2019 році 2180,50 грн., ав квітні 2401,75 грн. Така загальна сума аліментів за вказаний період часу для позивача є непосильною. Тому, на сьогодні в нього виникла заборгованість по сплаті аліментів, яку він просить перерахувати, враховуючи поважні причини його тривалого не працевлаштування та те, що про дане рішення позивач дізнався лише в березні 2020 року. В даний час позивач працевлаштувався і намагається сплачувати аліменти та гасити заборгованість . Вважає, що догляд за батьками у зв`язку з погіршенням стану їхнього здоров`я необхідність постійного їх лікування є саме тими випадками, на підставі яких відбувається зміна (зменшення) розміру аліментів та способу стягнення з частки від доходу до твердої грошової суми у розмірі не менше 30% , а з червня 2017 року відповідно до ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 4928 від 06.06.2017 року, 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Просить суд змінити спосіб стягнення та розмір аліментів за період з 14.05.2015 року по 03.04.2019 рік, який було встановлено рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.09.2015 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку та доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 травня 2015 року та до повноліття дитини, на стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 30%, а з червня 2017 року 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття. 21 травня 2020 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Представник позивача [PERSON] - адвокат Горстка Я. В. в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просилав його задоволити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Драченко В. В. в судовому засіданні зазначив, що після смерті батьків у позивача зявилась спадщина, на яку державним виконавцем було накладено арешт. Тільки після того, як у відповідача зявилась спадщина він почав здійснювати оплату аліментів. Висновків ЛКК не було надано в підтвердження того, що батьки не могли самі себе обходити. Також, зазначив, що можна змінити розмір аліментів в майбутньому, але не в минулому. Позивач не перебуває на обліку в «Центрі зайнятості» ні в «Управлінні соціального захисту» , не працював, що вказує на те, що позивача жив за рахунок батьків. Просив суд відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. За нормами частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як зазначено у статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 СК України). Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною першою ст. 12 вказаного Закону визначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Аліменти - це обов`язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім`ї інших, які потребують цього. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Як встановлено в судовому засіданні, що заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.09.2015 року було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку та доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 травня 2015 року та до повноліття дитини. За вказаним судовим рішенням видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні в Придніпровському відділі ДВС м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області(ВП № 56417726). Відповідно до Розрахунку заборгованості по аліментах відповідно до ст.. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» Придніпровського відділу ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) по ВП № 56417726 - станом на 01.04.2020 року боржником [PERSON] повинно бути сплачено 100810,65 грн. Відповідно до матеріалів виконавчого провадження за вказаний період боржником сплачено 0 грн. Встановити, що заборгованість зі сплати аліментів перевищує суму відповідних платежів за три роки, та станом на 10.04.2020 року становить 100810,65 грн. З`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд вважає, що вказані позивачем обставини не дають підстав для зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього на виконання рішення суду від 04.09.2015 року. Таким чином, позивач не навів суду обґрунтованих підстав щодо зміни матеріального стану з часу постановлення рішення суду про стягнення аліментів. Доказів того, що батьки позивача у зв`язку з хворобою потребували постійного стороннього догляду та перебували на утриманні позивача судом не встановлено. На думку суду, позовні вимоги позивача про зміну спообу стягнення та розміру аліментів за період з 14.05.2015 року по 03.04.2019 рік, який було встановлено рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.09.2015 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку та доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 травня 2015 року та до повноліття дитини, на стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 30%, а з червня 2017 року 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття задоволенню не підлягають,оскільки, позивачем обрано не вірний спосіб захисту своїх прав. На переконання суду, не можливо припинити стягнення аліментів за минулий час, оскільки, заочне рішення по справі № 711/4209/15-ц не переглянуто, не скасовано. Враховуючи вищевикладене,суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed