Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

Позивач 24.02.2016 р. звернувся в суд з позовом до відповідачів про виселення з з незаконно зайнятого житлового приміщення. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що він являється власником житлового будинку по вул. Незалежності, 4 в с. Слобідка Тисменицького району Івано-Франківської області, згідно договору дарування від 22.12.2000 р. За рішенням суду від 10.06.2015 р. шлюб між ним та відповідачкою [PERSON] розірвано. У належному йому будинку проживають відповідачі- колишня дружина [PERSON], дочка [PERSON], зять [PERSON] та онуки. Впродовж тривалого часу між членами сім»ї виникли неприязні відносини. У 2007 році його дочка уклала шлюб з [PERSON], і з того часу сімейні відносини погіршились, оскільки зять ставиться до нього, позивача, неадекватно, постійно принижує та ображає. Таку його поведінку заохочують колишня дружина та дочка. Декілька разів сварки переростали в бійку, під час якої йому були нанесені тілесні ушкодження. Він являється інвалідом 2-ої групи. Колишня дружина неодноразово наносила йому побої, повідомляла щодо нього неправдиві відомості, завідомо неправдиво заявляла до органів внутрішніх справ про вчинення ним злочину, який він не вчиняв. Відповідачка [PERSON] може проживати зі своїми батьками, які є власниками житлового будинку в с. Слобідка. 02.02.2016 р. ним на адресу відповідачів було надіслано пропозицію укласти договір оренди, однак останні відмовились, і знову нанесли йому побої. Вважає, що він як власник будинку не зобов»язаний надавати житло для безкоштовного проживання відповідачів, які постійно його принижують, завдають шкоду його здоров»ю та заподіюють йому моральні страждання. Просив виселити відповідачів з належного йому будинку, зобов»язати [PERSON] переселитись в с. Слобідка, вул. Шевченка Тисменицького району, а [PERSON] та [PERSON] в с. Слобода, вул. Рівнянська Рожнятівського району. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідачі та їх представник у судовому засіданні позов не визнали, суду пояснили, що у зазначеному будинку вони проживають уже давно, здійснили добудову літньої кухні, проводять ремонти будинку. Щодо позивача, то вони ніколи його не били, не наносили побої, не знущалися. Більше того, у зв»язку з проведеною йому операцією на суглобі, вони доглядали його, неодноразово возили у лікарню. Позивач зловживає алкогольними напоями, лікувався у наркологічному диспансері, і на даний час перебуває на диспансерному обліку. Будучи у нетверезому стані поводить себе агресивно, неврівноважено, постійно влаштовує конфлікти, сварки. Вони іншого житла для проживання не мають, тому просили у позові відмовити. Вислухавши пояснення сторін, та їх представників, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Встановлено, що житловий будинок №4 по вул. Незалежності в с. Слобідка Тисменицького району Івано-Франківської області дійсно належить позивачу [PERSON] згідно договору дарування житлового будинку від 22.12.2000 р. (а.с.5). В даному будинку проживають відповідачі [PERSON]- колишня дружина позивача, шлюб з якою розірвано згідно рішення Тисменицького районного суду від 10.06.2015 р., [PERSON]- дочка позивача та [PERSON]- зять позивача, що підтверджується довідкою Слобідської сільської ради від 09.03.2016 р. №129.(а.с.36). Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 116 ЖК УРСР якщо наймач, члени його сім»ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Пленум Верховного Суду України в п. 17\~Постанови від 12.04.1985 р. №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»\~роз'яснив, що при вирішенні справ про виселення на підставі\~ст. 116 ЖК\~осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). \~\~\~\~ Виходячи з офіційного характеру заходів запобігання й громадського впливу, які мають передувати виселенню наймача або членів його сім'ї на підставі\~ст. 116 ЖК України\~без надання іншого жилого приміщення, і відповідно до правил\~ст. 59 ЦПК України\~про допустимість засобів доказування факт застосування заходів запобігання судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, виконавчими комітетами, іншими уповноваженими органами, а заходів громадського впливу - органами самоорганізації населення (будинкові, вуличні, квартальні комітети, товариські суди тощо), повинен підтверджуватися письмовими доказами. Проте, таких письмових доказів позивачем не надано. Крім того, позивач також не навів суду переконливих доказів, які б свідчили про неможливість проживання з відповідачами. Як ствердив у судовому засіданні позивач, в правоохоронні органи він не звертався з приводу неправомірної поведінки відповідачів. Твердження позивача є голослівними та такими, що не підтверджені жодними доказами. Як вбачається з характеристик, наданих виконкомом Слобідської сільської ради 09.03.2016 р. відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] характеризуються виключно з позитивної сторони, жодних скарг та нарікань щодо них до сільської ради не поступало.(а.с.31-33). Натомість характеристика відносно позивача негативна, до сільської ради поступали усні скарги та нарікання від сім»ї та односельчан на нього. Як вбачається із копії довідки Івано-Франківського обласного наркологічного диспансера від 12.06.2015 р. №01-7/929 [PERSON] перебуває на диспансерному обліку у наркологічному диспансері з 24.06.2010 р. із діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. Крім того, у судовому засіданні свідок [PERSON], яка являється матір»ю позивача, ствердила, що відповідачі ніколи не били і не знущалися над позивачем, останній все придумує. Навпаки відповідачі проводили добудову будинку, ремонтували його, обробляють городи. З огляду на викладене, суд вважає, що \~підстав вважати, що відповідачі перешкоджають позивачу користуватись житловим будинком не вбачається, а відповідно і підстав для їх виселення не має. Тому вимоги позивача є недоведеними, та такими, що не підлягають до задоволення. На підставі наведеного, відповідно до ст. 116 ЖК УРСР, ст. ст. 57, 180 СК України,

Outcome: dismissed