Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

Позивач 16.07.2018 року звернулась до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON], предметом якої є визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: будинком[ADDRESS] та примусово зняти її з реєстраційного обліку. Як на підставу позову позивач посилається на те, що вона є власником вищезазначеного будинку. Відповідач є її онукою і зареєстрована у даному будинку, але з вересня 2016 року не проживає. Її місцезнаходження їй не відоме, участі в оплаті за отримані житлово-комунальні послуги не приймає, чим порушує права позивача. У судове засідання позивач викликалась, але не з'явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, заявила клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримує у повному обсязі, не заперечує проти постановлення заочного рішення /а.с.30/. Відповідач у судове засідання повторно не з'явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином - через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суд не повідомила, відзив не подала. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач, яка заявила клопотання про розгляд справи за її відсутності /у відповідності до ч.3 ст.211 ЦПК України/, не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що розгляд справи проводився у відсутності сторін, фіксація судового засідання технічними засобами, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалась. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач є власником будинку [ADDRESS], загальною площею 47,1 кв.м., житловою площею 28,0 кв.м. /а.с.7/. Відповідно до довідки №726 від 10.07.2018 року та відомостей Відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Інгулецької районної у місті Кривому Розі ради позивач та відповідач зареєстровані за вищезазначеною адресою /а.с.8,12,13/. Відповідач є онукою позивача і більше року в будинку не проживає. Таким чином, спір між сторонами стосується реєстрації місця проживання відповідача в житловому будинку, який належить позивачу на праві власності. За встановлених судом фактичних обставин спір підлягає вирішенню з підстав статей 383 та 391 ЦК України. Відповідач, залишаючись зареєстрованою у будинку позивача, створює їй перешкоди у користуванні власністю, чим об'єктивно порушуються її права - несплата відповідачем комунальних послуг погіршує матеріальне становище позивача, яка вимушена їх сплачувати за неї. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Судом встановлено, що відповідач зареєстрована за адресою житлового приміщення, яке належить позивачу, не проживає більше одного року, її місце перебування невідомо. З урахуванням вищевикладеного суд знаходить, що вимога позивача стосовно усунення їй перешкоди у здійсненні права власності на належний житловий будинок, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням, є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 704,80 грн. /а.с.2/. На підставі викладеного,

Outcome: approved