Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER], звернулася 19 вересня 2018 року в суд з цим позовом, вказуючи, що [INFO] року померла [PERSON], яка на день смерті мешкала у с. Станіславка, Подільського району, Одеської області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 3,79 умовних кадастрових гектарів без визначення меж в натурі (на місцевості), яка розташована на території Станіславської сільської Ради Котовського району Одеської області, на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER]. Зазначала, що починаючи з осені 1998 року і по день смерті [PERSON], тобто до19 лютого 2004 року, вони спільно проживали разом за однією адресою, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. Позивачка доглядала за останньою, прибирала і робила ремонти в будинку, доглядала за прибудинковою ділянкою та господарчими спорудами, вели спільний бюджет і сплачували разом комунальні послуги, харчувалися за спільні кошти. Інших спадкоємців ні за законом ні за заповітом, після смерті [PERSON] немає. Після її смерті позивачка фактично прийняла спадщину. У відповідності до ст. 1264 ЦК України є спадкоємицею четвертої черги після смерті [PERSON], як особа, що проживала спільно однією сім'єю із спадкодавцем понад 5 років до дня смерті. Проте вона позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки не може довести факт спільного проживання однією сім?єю із спадкодавцем понад 5 років. У зв'язку з цим просила постановити рішення суду яким: встановити факт її постійного проживання однією сім'єю з [PERSON], яка померла [INFO] року з вересня 1998 року по [INFO] року та визнати за неюправо на земельну ділянку площею 3,79 умовних кадастрових гектарів без визначення меж в натурі (на місцевості), яка розташована на території Станіславської сільської Ради Котовського району Одеської області, на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого 14.08.1996 року на підставі рішення Котовської районної державної адміністрації Одеської області від 29.07.1996 року за № 250/96, як за спадкоємицею четвертої черги, після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року. Позивач, [PERSON] у підготовче засідання не з'явилась. Надала заяву в якій просила справу розглянути у її відсутність. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача у підготовче засідання не з'явився, 26.11.2018 року через канцелярію суду надав заяву в якій просив справу розглянути за відсутності їх представника. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх учасників справи) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як вбачається із матеріалів справи, [INFO] року померла [PERSON], у віці 85 років, про що в Книзі реєстрації смертей [INFO] року зроблено відповідний актовий запис за № 06, вчинений виконавчим комітетом Станіславської сільської ради Котовського району Одеської області (свідоцтво про смерть серія [NUMBER]) (а.с. 13). Після її смерті відкрилась спадщина на все належне їй майно, зокрема, на право на земельну частку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві «Станіславське» с. Станіславка Котовського району, Одеської області, розміром 3,79 в умовних кадастрових гектарах, без визначення цієї частки в натурі, на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого 14.08.1996 року на підставі рішення Котовської районної державної адміністрації Одеської області від 29.07.1996 року за № 250/96, та отриманого у спадок на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05 листопада 1997 року, посвідченого нотаріусом Котовської районної державної нотаріальної контори Одеської області (реєстр № 2950) (а.с. 15-16). Починаючи з осені 1998 року, за проханням [PERSON], позивачка переїхала до останньої додому, через її похилий вік, і потребу в сторонньому догляді. Рідних і близьких [PERSON] не мала. Позивачка доглядала за останньою, прибирала і робила ремонти в будинку, доглядала за прибудинковою ділянкою та господарчими спорудами, вели спільний бюджет і сплачували разом комунальні послуги, харчувалися за спільні кошти. Зазначена обставина підтверджується письмовими доказами у справі, а саме: довідкою виконавчого комітету Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області від 03 серпня 2018 року за № 388 (а.с. 6). Тобто, починаючи з восени 1998 року і по день смерті [PERSON], тобто до [INFO] року, остання разом з позивачкою спільно проживали за однією адресою, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. Інших спадкоємців ні за законом ні за заповітом, після смерті [PERSON] немає, про що свідчить лист Приморської державної нотаріальної контори м. Одеси від 15 листопада 2018 року за № 404/01-16. Судом встановлено, що у відповідності до ст. 1264 ЦК України, позивачка є спадкоємицею четвертої черги після смерті [PERSON], як особа, що проживала спільно однією сім'єю із спадкодавцем понад 5 років до дня смерті. Проте позивачка позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки не має можливості довести факт спільного проживання однією сім?єю із спадкодавцем понад 5 років. За змістом частин другої-четвертої статті 3 СК України сім?ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Права члена сім'ї має одинока особа. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до статті 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Пленум Верховного Суду України у пункті 21 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Враховуючи наведене, до спадкоємців четвертої черги можуть належати не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу і не перебували у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, а і інші особи, які не перебували зі спадкодавцем у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивачка проживала разом з [PERSON] однією сім'єю з осені 1998 року, тобто не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Позивачкою пред'явлено даний позов з метою захисту її прав на спадкування майна померлої, оскільки в інший спосіб вона позбавлена можливості захистити свої права. Ст. 1222 ч. 1 ЦК України вказує, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Згідно ст. 1218 Цивільного Кодексу України, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, як визначено в ст. 81 ч. 1 Земельного Кодексу України. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правоустановчим документом. Статтею 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об'єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документами, що підтверджують право особи-спадкоємця на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні і розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності. Судом встановлено факт постійного проживання однією сім'єю [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER] з [PERSON], яка померла [INFO] року з вересня 1998 року по [INFO] року. Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Відповідно ст. 16 ЦК України передбачено право суду захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно суд вважає за можливе визнати за позивачем право на спадкове майно в судовому порядку.

Outcome: approved