Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

Позивач 24.03.2014 року звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 105409,75грн., що виникла за кредитним договором № R53100251968B (далі кредитний договір) від 15.05.2012 року. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 15.05.2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір № R53100251968B, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит на споживчі цілі у розмірі 35000,00 грн., а відповідач зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 15.05.2015 року, також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 32% річних, комісійну винагороду та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, що встановлені кредитним договором Відповідно до меморіального ордеру №16849 від 15.05.2012 року відповідач отримав від позивача кредит у сумі 35000,00 грн. Відповідно до умов кредитного договору викладених в п. 5.3.1., уклавши кредитний договір відповідач зобов'язався сплатити комісійну винагороду, повернути кредит та сплачувати нараховані проценти за користування кредитом у повному обсязі, виконувати інші зобов'язання в порядку та строки, встановлені кредитним договором. Позивач свої зобов'язання по кредитному договору виконав, надавши кредитні кошти, а відповідачем станом на 03.02.2014 року порушено умови кредитного договору, щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування коштами, яка існує у вигляді: заборгованості за кредитним договором у сумі 105409,75 грн., з яких сума поточної заборгованості за кредитним договором 19708,66 грн., сума простроченої заборгованості за кредитом 15291,34 грн., сума 3 % річних за порушення зобов'язань, щодо повернення кредиту 347,71 грн., сума інфляційних втрат за порушення зобов'язань щодо повернення кредиту 163,12 грн., сума простроченої заборгованості за процентами за період з 18.01.2014 року по 03.02.2014 року в сумі 519,11 грн., сума простроченої заборгованості за процентами 18771,93 грн., сума 3 % річних за порушення зобов'язань щодо сплати процентів 472,62 грн., сума інфляційних втрат за порушення зобов'язань щодо сплати процентів 214,51 грн., сума пені за несвоєчасну сплату процентів та кредиту в розмірі 0,5 % від суми боргу за кожен день прострочення 49920,75 грн. Представник позивача Саліженко М.В. в судовому засіданні 17.06.2014 року позов підтримав у повному обсязі. Відповідач до суду двічі не з'явився, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений (а.с. 47, 50), про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливе слухати справу у його відсутності за наявними у справі доказами, ухваливши по справі за згодою представника позивача та відповідно до ст.ст. 169, 224-226 ЦПК України, заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Пунктом 29 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 15.05.2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір № R53100251968B, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит на споживчі цілі у розмірі 35000,00 грн., а відповідач зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 15.05.2015 року, також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 32% річних, комісійну винагороду та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, що встановлені кредитним договором (а.с. 15-21 копія кредитного договору). Відповідно до умов кредитного договору викладених в п. 5.3.1., уклавши кредитний договір відповідач зобов'язався сплатити комісійну винагороду, повернути кредит та сплачувати нараховані проценти за користування кредитом у повному обсязі, виконувати інші зобов'язання в порядку та строки, встановлені кредитним договором (а.с. 19). Судом встановлено, що відповідно до меморіального ордеру №16849 від 15.05.2012 року відповідач отримав від позивача кредит у сумі 35000,00 грн. (а.с. 5). Станом на 03.02.2014 року відповідачем порушено умови кредитного договору, щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування коштами, яка існує у вигляді: заборгованості за кредитним договором у сумі 105409,75 грн., з яких сума поточної заборгованості за кредитним договором 19708,66 грн., сума простроченої заборгованості за кредитом 15291,34 грн., сума 3 % річних за порушення зобов'язань, щодо повернення кредиту 347,71 грн., сума інфляційних втрат за порушення зобов'язань щодо повернення кредиту 163,12 грн., сума простроченої заборгованості за процентами за період з 18.01.2014 року по 03.02.2014 року в сумі 519,11 грн., сума простроченої заборгованості за процентами 18771,93 грн., сума 3 % річних за порушення зобов'язань щодо сплати процентів 472,62 грн., сума інфляційних втрат за порушення зобов'язань щодо сплати процентів 214,51 грн., сума пені за несвоєчасну сплату процентів та кредиту в розмірі 0,5 % від суми боргу за кожен день прострочення 49920,75 грн. (а.с. 6). Разом з цим, суд не знаходить обґрунтованою позицію позивача щодо стягнення 3 % річних на підставі частини 2 статті 625 ЦК України, оскільки кредитним договором, укладеним між сторонами встановлено інший розмір процентів, а саме відповідно до п. 7.1. кредитного договору, встановлено пеню 0,5 % від суми прострочених зобов'язань за кожен день прострочення, і тому вважає, що дана норма закону не може бути застосована до правовідносин, виниклих між сторонами, а вимоги позивача в цій частині є необґрунтованими, оскільки буде мати місце подвійне стягнення штрафних санкцій. Таким чином, суд приходить до висновку, що загальна сума кредитної заборгованості відповідача перед позивачем складається з суми поточної заборгованості за кредитним договором 19708,66 грн., сума простроченої заборгованості за кредитом 15291,34 грн., сума інфляційних втрат за порушення зобов'язань щодо повернення кредиту 163,12 грн., сума простроченої заборгованості за процентами за період з 18.01.2014 року по 03.02.2014 року в сумі 519,11 грн., сума простроченої заборгованості за процентами 18771,93 грн., сума інфляційних втрат за порушення зобов'язань щодо сплати процентів 214,51 грн., сума пені за несвоєчасну сплату процентів та кредиту в розмірі 0,5 % від суми боргу за кожен день прострочення 49920,75 грн. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути: суму поточної заборгованості за кредитним договором 19708,66 грн., суму простроченої заборгованості за кредитом 15291,34 грн., суму інфляційних втрат за порушення зобов'язань щодо повернення кредиту 163,12 грн., суму простроченої заборгованості за процентами за період з 18.01.2014 року по 03.02.2014 року в сумі 519,11 грн., суму простроченої заборгованості за процентами 18771,93 грн., суму інфляційних втрат за порушення зобов'язань щодо сплати процентів 214,51 грн., суму пені за несвоєчасну сплату процентів та кредиту в розмірі 0,5 % від суми боргу за кожен день прострочення 49920,75 грн. а всього загальну заборгованість за кредитом в сумі 104589,42 грн. У зв'язку з виникненням заборгованості по оплаті передбачених кредитним договором платежів позивач неодноразово повідомляв відповідача про факт виникнення заборгованості та її розмір. Однак на даний час кредитна заборгованість не погашена, а відповідач не здійснює жодних дій для погашення заборгованості. Уклавши з позивачем зазначений кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності відповідач порушив свої договірні зобов'язання, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 104589,42 грн. Таким чином, станом на 03.02.2014 року за відповідачем по укладеному з позивачем кредитному договору № R53100251968B від 15.05.2012 року рахується заборгованість на загальну суму 104589,42 грн. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до п. 1) п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Як вбачається з платіжного доручення від 26.02.2014 року, позивачем за подання до суду даного позову сплачено суму судового збору в розмірі 1055,00 грн. (а.с. 39). Оскільки, суд частково задовольняє позовні вимоги, то з відповідача на користь позивача, підлягають стягненню кошти та документально підтверджені судові витрати в розмірі 1046,00 грн., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: partial