Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

Позивач [PERSON] 21.06.2019 р. звернулась в суд із позовом, в якому просить визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] . У вказаній квартирі, окрім неї, зареєстровані відповідачі: [PERSON] (внук) та [PERSON] (внучка), однак з 2014 року вони не проживають за вказаною адресою, жодних перешкод їм у проживанні не чинилось. У зв`язку з тим, що відповідачі зареєстровані в квартирі, але в такій не проживають понад один рік, у відповідності до ст. 405 ЦК України, просить визнати їх такими, що втратили право користування квартирою. Ухвалою від 16.07.2019 р. позов прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явилась, 17.09.2019 р. через канцелярію суду нею подано заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує, просить такий задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не з`явились повторно, належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи. Враховуючи повторну неявку відповідачів в судове засідання та відсутність заперечень позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування квартири від 13.01.2012 р., посвідченим державним нотаріусом Шостої Львівської державної нотаріальної контори Шургот Н.С., зареєстровано в реєстрі №3-52, а також Витягом про державну реєстрацію прав №33753679 від 06.04.2012 р. Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки №1093 від 15.05.2019 р., виданою Львівським комунальним підприємством «Житловик-С», у квартирі [ADDRESS] , окрім позивача [PERSON] , зареєстровані: [PERSON] (внук) та [PERSON] (внучка). Статтями 316, 317, 319, 391 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ст. 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Їх право користування жилим приміщенням урегульовано житловим законодавством, згідно яким ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ст. 9 ЖК Української РСР). Відповідно до положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Питання втрати членом сім`ї власника права користування житлом вирішується на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України. Так, даною нормою закону передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Як вбачається з актів ЛКП «Житловик-С» від 27.05.2019 р. та 25.07.2019 р. відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані, однак не проживають у квартирі [ADDRESS] більше п`яти років. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають у спірній квартирі понад встановлений законом строк збереження права користування житлом, поважних причин непроживання чи перешкод їм у користуванні таким, суду не надано, а відтак, суд приходить до висновку про визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Питання щодо судових витрат слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved