Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

Позивач 20.02.2019 р. звернулась до суду з позовом в якому просила визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] мотивуючи тим, що вона з 2018 року є власником спірного житлового будинку. За життя попереднім власником спірного будинку був її брат [PERSON] , який у 2014 році помер. За його згодою в даному будинку були зареєстровані його діти відповідачі по справі, які хоч і зареєстровані у спірному житловому будинку проте тривалий час там не мешкають, у будинку відсутні їх особисті речі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 05 березня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подана заява про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, дослідив матеріали справи, встановивши обставини справи, перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджено рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 16.04.2018 року по справі №668/849/16-ц, яке набрало законної сили 29.05.2018 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №135651316 від 28.08.2018 року (арк. справи 12, 13-15). Згідно будинкової книги для прописки громадян, які проживають у будинку [ADDRESS] вбачається, що [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою з 19.07.1977 року, а [PERSON] з 11.01.1979 року (арк. справи 6-11) Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого\~ майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сім`ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. При цьому, ч.2 ст. 405 ЦК України, передбачені, \~спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідачі маючи об`єктивну можливість користуватися спірним житловим приміщенням, перешкод їм позивач не чинила, майно та речі відповідачів в будинку відсутні, поважних причин для їх відсутності у спірному житловому приміщенні не існувало. Відсутність відповідачів за місцем мешкання понад один рік, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власниками житлового приміщення та відповідачами, дають суду підстави зробити висновок, що відповідачі, не мешкаючи в спірному житловому будинку з 2014 року, без поважних причин, втратили право користування житловим приміщенням, в зв`язку з чим підлягають визнанню такими в судовому порядку. Згідно ч.1\~ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Відповідно до ч.2\~ст.133 ЦПК України, до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч.1\~ст.137 ЦПК\~У країни, витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Тому, у відповідності до ч.1\~ст.141 ЦПК України\~з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме: судовий збір в сумі 768,40 грн., та витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн., які підтверджуються квитанцією до прибуткового касового ордеру від 26.12.2018 року. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 23 травня 2019 року. На\~ підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved