Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

Позивач 13.04.2018 звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначила, що [INFO] року помер її батько [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS]. Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті спадкодавця на вказаний житловий будинок, оскільки інший спадкоємець за заповітом протягом тривалого часу не вживав заходів щодо оформлення свої спадкових прав. З метою оформлення права власності на спадкове майно, позивач звернулася до нотаріуса із письмовою заявою про нотаріальне оформлення спадщини. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказаний житловий будинок позивачу було відмовлено у зв'язку з відсутністю у спадкодавця свідоцтва про право власності на житловий будинок, та запропоновано звернутися до суду. Позивач просить суд визнати за нею право власності на спадковий житловий будинок. В судове засідання позивач не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належно, проте подала через канцелярію суду заяву про розгляд справи без її участі, оскільки вона проживає та працює в іншій місцевості та в зв'язку з перебуванням на роботі не зможе прибути в судове засідання. Позов підтримує в повному обсязі. В разі повторної неявки в судове засідання відповідача по справі, просить суд ухвалити заочне рішення про його задоволення в судовому засіданні на підставі наявних у справі доказів. Відповідач двічі в судові засідання 26.09.2018 року та 16.10.2018 року не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи в силу ч. 11 ст. 128 ЦПК України належно повідомлена. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Враховуючи позицію позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, копію матеріалів спадкової справи № 133/2017, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON] (а.с.6)., який до дня смерті був зареєстрований та фактично проживав [ADDRESS] (а.с.10). За своє життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 10.01.2012 секретарем виконавчого комітету Лучанської сільської ради Таращанського району Київської області, зареєстровано в реєстрі за № 5 (а.с.7), згідно з яким з належного йому майна, в тому числі, належний йому житловий будинок, що розташований в [ADDRESS], та присадибну земельну ділянку, яка розташована біля даного будинку заповідає дочкам - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в рівних частинах. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі на житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS]. Позивач в силу ст. 1223 ЦК України є єдиним спадкоємцем на спадковий житловий будинок, оскільки іншій спадкоємець - [PERSON] (відповідач по справі) не зважаючи на повідомлення приватного нотаріуса Федкевич Н.М., яке було їй направлено 27.10.2017 року за місцем її проживання, спадщину після смерті батька в установлений законом строк не прийняла, на пропозицію вказаного приватного нотаріуса з'явитися в нотаріальну контору для подання відповідної заяви або ж надіслати поштою відповідно оформлену заяву про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини до 27 лютого 2018 року, не відреагувала. Інші спадкоємці за законом та за заповітом відсутні. 27.10.2017 позивач звернулася до приватного нотаріуса Таращанського районного нотаріального округу Київської області Федкевич Н.М. із заявою про прийняття спадщини (а.с.16). Цього ж дня, приватним нотаріусом було заведено спадкову справу на майно померлого за № 133/2017. Постановою приватного нотаріуса Таращанського районного нотаріального округу Київської області Федкевич Н.М. від 11.04.2018 за № 202/02-14 було відмовлено позивачу у видачі вказаного свідоцтва у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадковий житловий будинок та запропоновано звернутися до суду (а.с.28). Факт того, що власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] дійсно був спадкодавець, підтверджується довідками № 2524 від 25.10.2017 та № 284 від 13.03.2018, копіями облікових карток об'єкта погосподарського обліку за 1996-2000, 2001-2005, 2006-2010, 2011-2015, 2016-2020 рр., виданими виконавчим комітетом Лучанської сільської ради Таращанського району Київської області. За даними технічного паспорта на житловий будинок по [ADDRESS] у господарстві спадкодавця є житловий будинок, веранда (відкрита), літня кухня, сарай, убиральня, гараж, сарай, сарай, погріб з шийкою, колодязь питний, огорожа, ворота, хвіртка. Вартість будинковолодіння становить 94 583 грн. (а.с.23-25). Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. За ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов'язковим, коли об'єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов'язковій державній реєстрації . Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід'ємною частиною правовстановлюючого документа. Згідно зі статтею 68 Закону України «Про нотаріат» та підпункту 4.15 пункту 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно проводиться нотаріусами після надання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. В разі відсутності таких документів нотаріус відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв'язку з чим особа, яка претендує на зазначене майно повинна встановлювати право власності в судовому порядку. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду, що набрало законної сили є однією з підстав для реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна. Враховуючи дані обставини та виходячи з того, що відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оскаржується або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, суд вважає за необхідне задовольнити даний позов.

Outcome: approved