Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON], [INFO], яка проживає у [ADDRESS], звернулась 31.10.2014 року в суд з цим позовом до відповідача, вказуючи, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок у с.Бочманівка Котовського району Одеської області на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] 29.01.2008 року за р.№367. За даною адресою зареєстрований на постійне місце проживання колишня дружина її сина, з якою він припинив спільне проживання в 2012 році. В даний час рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 22.01.2013 року шлюб між ними розірваний. В 2012 році відповідач добровільно переїхала проживати у [ADDRESS] З дня виїзду на постійне місце проживання відповідач ніякого відношення до її житла не має. Реєстрація постійного місця проживання відповідача у будинку перешкоджає їй у розпорядженні своїм будинком. Знятись з реєстрації за адресою її будинку у добровільному порядку відповідач не бажає, тому змушена звернутись до суду з цим позовом. Просила суд постановити рішення суду, яким визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратив право користування жилим будинком [ADDRESS] Одеської області та зобов'язати Котовський РВ ГДМС України в Одеській області зняти її з реєстрації за адресою її будинку. Позивач на позові наполягала. Відповідач [PERSON], [INFO], яка зареєстрована на постійне місце поживання у будинку [ADDRESS] Одеської області в судове засідання не з'явилась, причин своєї неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи у свою відсутність суду не надала. Заперечень до позову не представила. Тому за погодженням з позивачем справу розглянуто у її відсутність за наявними у справі письмовими доказами. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Котовський РВ ГДМС України в Одеській області у судове засідання не з'явився. Причин своєї неявки суду не повідомив. Заяви про розгляд справи у свою відсутність суду не надав. Тому справу розглянуто у відсутність цього представника. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи позивач є власником житлового будинку у с.Бочманівка Котовського району Одеської області на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] 29.01.2008 року за р.№367 (а.с.7-11). Відповідно до ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ/майно/, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб. Власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Він вправі вчиняти відносно свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійснення. Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок /частину будинку/ користуються ним /нею/ для особистого проживання і мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд. Згідно письмового повідомлення Котовського РВ ГДМС України в Одеській області від 14.11.2014 року №3194, відповідач [PERSON], [INFO], є зареєстрована на постійне місце проживання в будинку у с.Бочманівка Котовського району Одеської області (а.с.19). Факт того, що відповідач на спірній жилплощі позивача у с.Бочманівка Котовського району Одеської області не проживає на протязі 2,5 років, підтверджується довідкою Бочманівської сільської ради Котовського району Одеської області від 26.10.2014 року №367 (а.с. 12), згідно якої слідує, що відповідач фактично проживає в домоволодінні [PERSON] в [ADDRESS] Згідно ч.1 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до цієї норми закону відповідач має бути зареєстрований [ADDRESS] Тому суд вважає, що реєстрація постійного місця проживання відповідача за адресою знаходження будинку позивача є формальною, без наміру фактичного проживання у цьому будинку. Відповідно відповідач втратив право на користування цим житлом, оскільки не користується ним з 2012 року. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Тому позов у частині втрати відповідачем права на користування житловим приміщенням у будинку позивача підлягає задоволенню. Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Згідно положення статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Позивач [PERSON] не надала належних доказів тому, що вона зверталась до Котовського РВ ГДМС України в Одеській області із відповідною заявою та на підставі документів визначених ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» для зняття відповідача із реєстрації за її будинком. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тому підстав для задоволення цієї вимоги позову суд не вбачає.

Outcome: partial