Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

Позивач [PERSON], [INFO], звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], [INFO], про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що, відповідач взагалі не хоче займатися домогосподарством та не готує їжі, чинить перепони у зустрічах з дочкою та її вихованні з боку позивача, взаємовідносини з дружиною остаточно погіршилися, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин з лютого 2017 року. Суперечок майнового характеру поміж подружжям немає, питання з ким залишити малолітню доньку вирішено подружжям. Від шлюбу подружжя має малолітню дочку - [PERSON], [INFO]. В судове засідання, позивач не з'явився, проте надав заяву слухати позов за його відсутності, наполягає на позові, просить його задовольнити, проти заочного рішення не заперечує /а.с. 16/. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, не надала суду заяву про поважність пропуску судового засідання або про розгляд справи у її відсутність, заперечень на позовну заяву також не надал, не повідомила суду, яке прізвище після розірвання шлюбу бажає залишити. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливим розглядати справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення по даній справі в порядку ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд дійшов до таких висновків. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з розірванням шлюбу. У відповідності до вимог ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається . Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За правилами, встановленими ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом установлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 07 лютого 2012 року, свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 29 березня 2017 року, актовий запис № 5 зроблено виконкомом Олексієво-Дружківської селищної ради м. Дружківки Донецької області /а.с. 6/. Від шлюбу у сторін є малолітня донька - [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 29 березня 2017 року, актовий запис № 22 зроблено виконавчим комітетом Олексієво-Дружківської селищної ради м. Дружківки Донецької області /а.с. 7/. Донька перебуває на утриманні і вихованні відповідачки, позивач згідно рішення Дружківського міського суду Донецької області сплачує аліменти на утримання доньки. Питання з ким буде проживати малолітня донька вирішено подружжям в досудовому порядку, суперечок щодо виховання немає. З лютого 2017 року подружжя мешкає окремо один від одного, спільного господарства не веде, стосунки не підтримують, шлюб не бажають зберегти. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права сторін. Суд не вбачає за необхідне застосовувати строк для примирення між подружжям, оскільки його застосування не призведе до збереження сім'ї. Суд вважає не можливим примусити позивача або відповідача зберігати шлюб. Враховуючи вищеназвані обставини, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] існує формально, а тому підлягає розірванню. Малолітню дочку суд вважає за необхідне залишити з матір'ю, бо питання про місце проживання дітей вирішено сторонами в добровільному порядку. Відповідно до положень частини 1 статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачка по справі, не надала суду клопотання про заміну прізвища на дошлюбне, тому суд вважає за можливе залишити відповідачці після розірвання шлюбу прізвище «[PERSON]». На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved