Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 30.12.2014 р. звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просив суд постановити рішення, яким стягнути з [PERSON] на його - позивача користь аліменти в розмірі ? частки з усіх видів заробітку ( доходу) щомісячно, починаючи з дня пред»явлення позову і до закінчення навчання. [PERSON] в свою чергу звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] та просив суд постановити рішення, яким стягнути з останнього на його користь моральну шкоду в розмірі 7000 грн. Вимоги основного позову позивач [PERSON] обґрунтовував тим, що 25.02.1995 р. було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], від даного шлюбу [INFO] р. народився він-[PERSON], в подальшому 01.04.2013 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, як вказує позивач, після розірвання шлюбу відповідачем було створено умови при яких ні він ні його мати в квартирі позивача за адресою: [ADDRESS] проживати не могли, а тому на час звернення до суду він-позивач разом з матір»ю проживає у своєї бабусі за адресою: [ADDRESS]. Як вказує позивач, на час звернення до суду з позовом він є студентом 2 курсу денного відділення факультету мехатроніки та комп»ютерних технологій Київського національного університету технологій та дизайну, з терміном навчання з 01.09.2013 р. по 30.06.2017 р. та повністю знаходиться на утриманні матері, яка не має достатнього доходу для його утримання, а він сам хоча і досягнув повноліття, але оскільки навчається на денній формі навчання то не має змоги працювати та отримувати дохід, батько знаючи про те, що він навчається і потребує матеріальної допомоги, однак даної допомоги в добровільному порядку не надає. Враховуючи наведене та посилаючись на ст..ст. 198-201 СК України просив заявлені позовні вимоги задовольнити. Вимоги зустрічного позову [PERSON] обґрунтовував тим, що додаток до позовної заяви [PERSON], довідка ЖЄ ТОВ «Оселя» яка вказує на те, що [PERSON] проживає разом зі своєю матір»ю за адресою: [ADDRESS] не відповідає дійсним обставинам, містить ознаки обману, а тому сторона якою надано дану довідку повинна відшкодувати завдану моральну шкоду в розмірі 7000 грн. Посилаючись на ст.230 ЦК України просив заявлені позові вимоги зустрічного позову задовольнити. Позивач [PERSON] та його представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги основного позову підтримали, вказували суду на те, що на даний час мама позивача не працює, не отримує доходу і тому немає змоги самостійно утримувати сина який навчається. Поти вимог зустрічного позову заперечували вказуючи на його необґрунтованість та безпідставність. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтримав вимоги зустрічного позову та просив їх задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві, в задоволенні вимог основного позову просив відмовити вказуючи на те, що [PERSON] зареєстрований разом з ним в квартирі за адресою: [ADDRESS] а тому аліменти на утримання сина слід стягувати саме з матері, крім того зазначав, що він не працює, іноді отримує дохід як волонтер, крім того сплачує квартирну плату і за сина, який коштів на утримання житлової площі не надає. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги основного позову, в подальшому в судове засідання не з»явилась, направила до суду заяву з проханням розглянути справу в її відсутності, тому суд з урахуванням думки учасників судового розгляду вважає можливим розглянути справу в її відсутності. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, третьої особи, дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] р. народився [PERSON], ( а.с. 2). Відповідно до рішення Святошинського районного суду м.Києва від 01 квітня 2013 р. розірвано шлюб зареєстрований 25 лютого 1995 р. між [PERSON] та [PERSON] в Центральному міжрайонному управлінні реєстрації шлюбів м.Києва а/з 327 ( а.с. 3). Як вбачається з висновку затвердженого начальником Святошинського РУ ГУ МВС Украрїни в м.Києві від 24.07.2014 р. до райвідділу звертався [PERSON] з приводу того, що його батько [PERSON] не впускає його в квартиру за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 4). Відповідно до довідки №42/206 від 15.10.2014 р. [PERSON] є студентом 2 курсу денного відділення факультету мехатроніки та комп»ютерних технологій Київського національного університету технологій та дизайну, з терміном навчання з 01.09.2013 р. по 30.06.2017 р. ( а.с. 5). Відповідно до акту ( а.с. 6) затвердженого майстром тех..дільниці №5 РЕО-5 вбачається, що комісії в складі [PERSON], [PERSON], [PERSON] встановлено, що з квітня 2015 р. [PERSON] не проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] оскільки його батько [PERSON] сина в квартиру не впускає. Відповідно до рішення Святошинського районного суду м.Києва від 18.08.2014 р. вбачається, що [PERSON] звертався до суду з позовом до [PERSON] про припинення сервітуту [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS], в задоволенні позову відмовлено, рішення набуло законної сили ( а.с. 7). Відповідно до довідки житлово-експлуатаційного товариства з обмеженою відповідальністю «Оселя» №176 від 23.12.2014 р. [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS], з квітня 2014 р. і по час видання довідки проживають разом з свою бабусею та матір»ю [PERSON] за адресою : [ADDRESS]. ( а.с. 8). Відповідно до рішення Святошинського районного суду м.Києва від 03.11.2014 р. ( а.с. 10-12) вбачається, що [PERSON] звертався до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням та вселенням, даний позов задоволено, станом на 24.12.2014 р. рішення не набуло законної сили. Відповідно до акту затвердженого директором ЖЕ ТОВ «Оселя» 27.02.2015 р. встановлено що [PERSON] з квітня 2014 р. проживає за адресою: [ADDRESS]. ( а.с. 38). Відповідно до рішення Святошинського районного суду м.Києва від 26.02.2015 р. в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини відмовлено, рішення набуло законної сили ( а.с. 41). Відповідно до довідки про доходи [PERSON], студента 2 курсу денного відділення факультету мехатроніки та комп»ютерних технологій Київського національного університету технологій та дизайну, від 30.04.2015 р. останній отримує стипендію в розмірі : за лютий 2015 р. - 921 грн. 26 коп., в березні 2015 р. - 949 грн. 73 коп. ( а.с. 51). Відповідно до копії трудової книжки [PERSON] вбачається, що 11.05.2015 р. остання звільнена за власним бажанням ( а.с. 52). Відповідно до копії трудової книжки [PERSON] останній з 25.07.2013 р. звільнений за власним бажанням ( а.с. 53-54). З оглянутих судом квитанцій про сплату витрат за утримування будинку та прибудинкової території, сплати житлово-комуальних послуг за квартиру за за адресою: [ADDRESS] сплата проводиться [PERSON] з розрахунку за дві особи, боргу немає. Згідно зі ст. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Статтею 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Як роз»яснив Пленуму Верховного Суду України у п.20 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, стягуючи аліменти на повнолітню дитину, слід також мати на увазі, що з часу повноліття дитина стає працездатною та має фізичну можливість додатково здійснювати своє утримання за рахунок інших доходів, а тому слід з'ясовувати факт отримання повнолітньою дитиною іншого доходу ніж аліменти, зокрема доходу від орендної плати за земельний пай, стипендії тощо. Відповідно до положень ст..ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. З боку позивача суду не надано доказів, щодо потреби в зв»язку з навчанням матеріальної допомоги, а також судом під час розгляду даної справи не здобуто жодних доказів того, що батько позивача має можливість надавати таку допомогу. З врахуванням викладених судом обставин, оцінюючи всі досліджені докази суд приходить до висновку про те, що позивачем в ході розгляду справи не доведено обставини, які мають істотне значення при розгляді даного спору, а саме те, що позивач потребує матеріальної допомоги в зв»язку з навчанням, що позивач який проживає з матір»ю і остання надає йому матеріальну допомогу, рівень якої недостатній для забезпечення його життєдіяльності, а також те, що відповідач має можливість надавати таку допомогу позивачу. З урахуванням викладеного суд вважає, що вимоги позивача про стягнення аліментів на його утримання на час навчання не є доведеними та в їх задоволенні слід відмовити. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] про відшкодування слід зазначити наступне. В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач посилається на ст..230 ЦК України, яка вказує на правові наслідки вчинення правочину під впливом обману. Однак, в даному випадку вказана довідка зміст якої обурює позивача за зустрічним позовом не є правочином, тому ст..230 ЦК України жодним чином не обґрунтовує заявлених позивачем [PERSON] позовних вимог зустрічного позову. Крім того, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Частиною 1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позивачем за зустрічним позовом [PERSON] взагалі не доведено та не обгрунтовано заявлені позовні вимоги зустрічного позову, а тому у суду немає жодних підстав для їх задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed