overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

Позивач 29.01.2018 року звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому вони перебувають з відповідачем з 14.05.2005 року зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 386. Позивач в обґрунтування позовних вимог про розірвання шлюбу посилається на те, що від зазначеного шлюбу з відповідачем мають неповнолітню дочку - [PERSON], [INFO] та сина - [PERSON], [INFO] Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність порозуміння та різних поглядів на шлюб та сім'ю. Протягом останніх двох років сімейне життя поступово погіршилось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин з серпня 2017 року. Вважає, що подальше збереження їх шлюбу є неможливим, недоцільним та суперечить їх інтересам. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав викладених в позові. Відповідач в судовому засіданні позов визнав та підтвердив обставини зазначені в позові. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до п. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 14.05.2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 386 ( а.с. 17 - копія свідоцтва про одруження). Від даного шлюбу у подружжя є неповнолітня дочка - [PERSON], [INFO] та син - [PERSON], [INFO] (а.с. 8-9 - копія свідоцтва про народження). Сімейне життя позивача з відповідачем не склалося, виникли розбіжності щодо подальшого сімейного життя. Вказані взаємовідносини призвели до того, що вони протягом тривалого часу спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують та проживають окремо. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

Позивач 29.01.2018 року звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та обґрунтувала позов тим, що вона є власником кватири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 13.12.2005 року. В квартирі значиться зареєстрованою відповідач по справі - її дочка [PERSON] разом із дітьми: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Однак, в 2014р. вони виїхали з квартири до іншого житла, їх речей в даному приміщенні немає, комунальні послуги відповідач не оплачує. В добровільному порядку з реєстрації відповідач не знімається, чим перешкоджає позивачу, як власнику, вільно розпоряджатися належним майном та змушує нести додаткові матеріальні витрати по комунальному обслуговуванню квартири. Просить визнати відповідача, разом із дітьми, такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити. В судове засідання відповідач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти задоволення позову та зняття її, разом із дітьми, з реєстрації за адресою: [ADDRESS] В судове засідання представник третьої особи в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов вважає обгрунтованим. Проаналізувавши зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно правовстановлюючих документів, позивачу на праві власності належить [ADDRESS]. - а.с.5-7. В квартирі значаться зареєстрованими сторони по справі. Однак, з червня 2014 р. відповідач з дітьми в квартирі не мешкають, їх речей в квартирі немає, комунальні послуги вона не оплачує. - а.с.8-9. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання й вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.29 ч. 4 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. За таких обставин суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, позивачу слід усунути перешкоди в користуванні власністю, та відповідача, разом із дітьми, слід визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням - [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-07 00:00:00

Позивач 29.01.2018 року звернулася до суду з зазначеним позовом (а.с.3,4), який уточнювала (а.с.14), посилаючись на наступні обставини. Вона 26.07.2008 року уклала шлюб з відповідачем, від якого мають малолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, часті сварки. З серпня 2017 року кожен з них живе окремим життям та своїми інтересами. Між ними втрачено почуття любові та взаємоповаги, сімя фактично не існує. Вважає збереження шлюбу неможливим. Після розірвання шлюбу син залишаться проживати з нею. Майнового спору та спору про місце проживання дитини немає. На підставі наведеного, просить розірвати шлюб, змінити їй прізвище на «Живиця». \~ \~ Ухвалою\~судді від\~28.03.2018\~року цивільну\~справу за позовом [PERSON] до\~[PERSON]\~про розірвання\~шлюбу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, відкрито провадження по справі, почато підготовче провадження, проведення якого призначено на 08.06.2018 року об 11.15 год. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с.21). На позовних вимогах наполягає. Вказала, що шлюбні відносини припинені з серпня місяця 2017 року. Майновий спір відсутній, дитина залишиться проживати з нею, просила змінити прізвище на дошлюбне «Живиця». Відповідач надав до суду заяву про розгляд за його відсутності (а.с.22), проти розірвання шлюбу не заперечує. Зазначив, що шлюбні відносини припинені з 01.08.2017 року, майнового спору немає, дитина залишається проживати з позивачем. Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи викладене, беручі до уваги заяви сторін, те, що відповідач, згідно поданої до суду заяви позов визнав, суд приходить до висновку по можливість ухвалення рішення у підготовчому засіданні за відсутністю сторін, що відповідає положенням ст.ст. 200,223 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов на підставі ст.ст.110,112 СК України підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що сторони з 26.07.2008 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.9). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину, сина [PERSON], [INFO] (а.с.10). Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені з серпня місяця 2017 року, через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, часті сварки із-за цього. Почуття любові та поваги між сторонами втрачено. Спільне господарство ними не ведеться. Майновий спір відсутній. Примирення між сторонами неможливе. Після розірвання шлюбу дитина залишиться проживати з позивачем. За таких обставин зберегти сімю неможливо, тому суд вважає, що шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

Позивач 29.01.2021 звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований 08 серпня 1998 року з [PERSON] , аргументуючи свої вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося у зв`язку з тим, що вони зовсім різні люди з несумісними характерами і поглядами на сімейні обов`язки. Це призвело до розбіжностей у поглядах на подружнє життя. Між ними часто виникають сварки. В ході сварок вони взаємно ображають один одного, що негативно впливає на їх здоров`я. Спільного господарства вони не ведуть і подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Ухвалою від 10 лютого 2021 року постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, підтримку позову та згоду на заочний розгляд справи, просив судовий збір з відповідача не стягувати. Відповідач в судове засідання повторно не з`явивилася, будучи повідомлена у встановленому законом порядку місцем проживання згідно із п. 4 ч. 8 ст.128 ЦПК України та через оголошення на веб-сайті суду. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений, відзив не подав, причини неявки в судове засідання не повідомив, суд відповідно до ст.280, 281 ЦПК розглядає справу на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення з урахуванням того, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилося у відповідності до ч.2 ст.247\~ЦПК\~України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 08 серпня 1998 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ніжинського міськрайонного управління юстиції у Чернігівській області за актовим записом № 264. Згідно частини першої статті 24\~Сімейного кодексу\~України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до частини третьої статті 56\~Сімейного кодексу\~України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. \~ \~ \~ \~Статтею 112\~Сімейного кодексу\~України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Встановлені судом\~обставини свідчать,\~що шлюбні\~відносини між\~сторонами фактично\~припинені,\~перебування у\~шлюбі носить\~формальний характер\~та збереження\~шлюбу суперечитиме\~їх інтересам,\~а тому\~позов підлягає\~задоволенню. При цьому, враховано, що суд не може примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах\~Сімейного кодексу України. \~ \~ \~ \~Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

Позивач 29.01.21 р. звернувся до суду з вказаним вище позовом, обґрунтованим тим, що сторони уклали шлюб 30.01.18\~р.. За час шлюбу сторін у них народилоась двоє спільних дітей: сини [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] .. Зазначає, що стосунки між сторонами почали погіршуватись згодом, що призвело до постійних конфліктів та фактичного припинення їх шлюбних стосунків. Між сторонами відсутні взаєморозуміння, інтерес один до одного. Шлюб між сторонами розривається вдруге та остаточно. Шлюб існує формально. Розірвати шлюб в органах ацс відповідач не погоджується. Примирення вважає неможливим. Просить позов задовольнити та шлюб розірвати. Провадження у справі відкрито за ухвалою суду від 26.02.21 р.. Копію вказаної вище ухвали суду та копію позовної заяви з доданими до неї документами відповідачеві судом було надіслано у встановленому законом порядку. За станом на 21.04.21 р. відповідач відзиву на позовну заяву до суду не подала. Суд, дослідивши докази, зібрані у справі, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини закладення позову, взявши до уваги обставини життя подружжя, а саме: те, що сторони не проживають спільно, мають спільних неповнолітніх дітей, але позивач не бажає збереження шлюбу і відповідач відзиву на позовну заяву до суду не подала, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. \~\~\~\~ \~ \~Як стверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 30.01.18 р. Ковельським міськвідділом драцс ГТУЮ у Волинській області, сторони уклали між собою шлюб 30.01.18 р., актовий запис № 33. За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до копії виписки з рішення Ковельського міськрайсуду Волинської області від 27.11.15 р. у цивільній справі № 159/5 034/15 ц провадження № 2/159/1 468/2015 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, що набрало законної сили 08.12.15 р., попередній шлюб, укладений між цими ж сторонами, 19.11.11 р., було розірвано. Після розірвання шлюбу позивачеві як дружині було присвоєно дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Таким чином та обставина, що у сторін є вказані вище двоє спільних неповнолітніх дітей, народжених за час їх (попереднього спільного) шлюбу, стверджується копіями свідоцтв про народження останніх. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. В судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач наміру на збереження вказаного шлюбу не має, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що мають суттєве значення, а тому шлюб слід розірвати.\~ Судові витрати у справі в сумі, понесеній позивачем, слід стягнути на його користь з відповідача у повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

Позивач 29.02.2016 звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 28.09.2002 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. З 2015 року відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, у зв'язку із чим позивач звернулась до суду. Просила стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ? частини від усіх видів заробітку відповідача. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Наполягала на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву з клопотання розглянути справу у його відсутність, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 28.09.2002 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується відповідною відміткою у паспорті. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 14.10.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції у місті Маріуполі. Згідно довідки ТОВ «Житло-плюс» від 29.02.2016 року, дитина проживає разом із позивачем. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. З урахуванням викладених обставин та з оглядом на те, що відповідач позовні вимоги визнав і таке визнання позову прийнято судом, оскільки не суперечить закону та не порушує прав, свобод і інтересів інших осіб, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню та з відповідача на її користь підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною повнолітнього віку. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивач, на користь якого постановлено рішення, звільнений від сплати судового збору, він стягується з відповідача у дохід держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

Позивач 29.02.2016 р. звернувся в суд з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 48213,10 грн. Заявлений позов обґрунтовував тим, що 13.06.2013 р. між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачкою укладено кредитний договір № Л69.188.22981, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 30695,00 грн. зі сплатою 25,25% річних на строк 40 місяців (до 13.10.2016 р.). 30.09.2015 р. між ПАТ «Ідея Банк» та ТзОВ «Факторингова компанія «Рантье» укладено договір факторингу № 30/09-1, у відповідності до умов якого позивач набув право грошової вимоги за вказаним кредитним договором. Заборгованість відповідачки за даним кредитним договором станом на дату відступлення права вимоги склала 48213,10 грн., з якої прострочений борг 30695,00 грн., прострочені відсотки 17518,10 грн.; вказана сума заборгованості не змінилась станом на 11.02.2016 р. Просив стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не зявився, у поданій суду заяві позов підтримав і просив його задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи, просив справу розглянути в його відсутності. Відповідачка у судове засідання не зявилась, у поданій суду заяві позов визнала, проти його задоволення не заперечувала, просила розглянути справу в її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що 13.06.2013 р. між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачкою укладено кредитний договір № Л69.188.22981, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 30695,00 грн. зі сплатою 25,25% річних на строк 40 місяців (до 13.10.2016 р.) (а.с.12-15). 30.09.2015 р. між ПАТ «Ідея Банк» та ТзОВ «Факторингова компанія «Рантье» - позивачем укладено договір факторингу № 30/09-1, у відповідності до умов якого позивач набув право грошової вимоги за вказаним кредитним договором (а.с.16-20). У звязку з невиконанням відповідачкою своїх зобовязань за кредитним договором станом на 11.02.2016 р. заборгованість за даним кредитним договором становить 48213,10 грн., з якої заборгованість за тілом кредиту 30695,00 грн., заборгованість за відсотками 17518,10 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком (а.с.21-22). Відповідно до вимог ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності з вимогами ст.ст. 1050, 1054 ЦК України у разі невиконання позичальником своїх обовязків за кредитним договором щодо забезпечення повернення кредиту кредитодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту та сплати відсотків. З огляду на викладене суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позову. З відповідачки слід стягнути у користь позивача 48213,10 грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати у сумі 1378,00 грн. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 526, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

Позивач 29.02.2016 року звернувся до суду і просить стягнути з відповідача [PERSON] 1461,98 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що споживач порушив „Правила користування електричною енергією для населення затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999р. самовільного споживання електричної енергії. Представник позивача просив суд слухати справу без фіксації судового процесу. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд,у звязку з неявкою відповідача та не повідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ухвалив слухати справу за його відсутності,згідно ч.4 ст169 ЦПК України,у порядку ст..ст.224-225 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки всіх осіб,які беруть участь у справі фіксування судового процесу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.02.2014 року уповноваженими представниками ПАТ «Одесаобленерго»

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

Позивач 29.03.2016 року звернувся до суду з указаним позовом, в якому зазначає, що 16.08.2008 року він уклав шлюб з відповідачем, від якого сторони мають доньку [PERSON], 2008 року народження, та сина [PERSON], 2012 року народження. Посилаючись на те, що сімейні відносини припинено, сім'я існує формально, кожен живе своїм життям, позивач просить суд розірвати шлюб між ним та [PERSON], який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тростянецького районного управління юстиції у Сумській області 16.08.2008 року, актовий запис № 111. Позивач в судове засідання не з'явився, просив суд справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, проти розірвання шлюбу не заперечила. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 16.08.2008 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тростянецького районного управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 111 (а.с.7). У шлюбі у сторін народилися донька [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO] (а.с.8,9). Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (стаття 56 СК України). В силу статті 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Ухвалою суду від 18 квітня 2016 року провадження у справі було зупинене у зв'язку з наданням подружжю строку на примирення тривалістю три місяці за клопотанням відповідача (а.с.19). Ураховуючи те, що відповідач після закінчення строку для примирення змінила свою позицію, зокрема погодилась на розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим через відсутність добровільної згоди подружжя на це, а тому шлюб між сторонами у цій справі необхідно розірвати, а позов - задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved