Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

Позивач [PERSON] 29 вересня 2016 року звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що з відповідачем по справі вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 15 грудня 2000 року. Від спільного життя з відповідачем вона має двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . у свідоцтві про народження якої відповідач записаний батьком. Відповідач фізично здоровий, працездатний чоловік, може надавати допомогу на утримання дитини. У зв'язку з тим, що відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини добровільно не надає , позивачка вимушена звернутися до суду. На підставі викладеного, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частки з всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше , ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитини повноліття, та допустити рішення до негайного виконання в межах сум платежів за один місяць. Позивачка до судового засідання не з'явилася , однак надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. На позовних вимогах наполягала в повному обсязі. Відповідач до судового засідання не з'явився , однак через канцелярію суду надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, та в ній зазначив , що не заперечую проти задоволення заявлених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою сторін до судового засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 15 грудня 2000 року був укладений шлюб між сторонами по справі, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського району м. Запоріжжя , актовий запис № 365 , даний факт підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] ( а.с. 6) Від спільного життя з відповідачем мають неповнолітні дітей : [PERSON] , [INFO] , про що відділом реєстрації актів громадського стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Запоріжжя 15 січня 2002 року в книзі актів громадського стану про народження зроблено відповідний запис № 13 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , від 15 січня 2002 року ( а.с.7) та [PERSON] , [INFO] , про що Центрально-міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області , 25 лютого 2015 року в книзі актів громадського стану про народження зроблено відповідний запис № 181 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , від 25 лютого 2015 року ( а.с.8) відповідно до яких позивач та відповідач вказані батьками. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей у вигляді аліментів не надає. Відповідач - фізично здорова людина, працездатний, та може надавати допомогу на утримання дітей до їх повноліття. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі - Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ч. 1, 2 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. N 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову (ст. 191 СК України). Днем звернення позивача до суду є 29 вересня 2016 р., оскільки саме цим днем датована позовна заява та подана до суду . Під час розгляду справи, Відповідачем не було надано суду документів, які б підтверджували його офіційне працевлаштування, розміру доходу, які могли б мати значення для вирішення справи. Разом з тим, відповідач не заперечував проти задоволення позовних вимог про стягнення з нього аліментів на утримання дитини . Згідно ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до ст. 367 ч.1 п.1 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного, з урахуванням всіх обставин справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] аліменти в розмірі 1/3 з усіх видів його заробітку (доходу), до досягнення повноліття дитини , починаючи з 29 вересня 2016 року.

Outcome: approved