Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

Позивач [PERSON] 05 жовтня 2015 року звернулася до суду з зазначеним позовом. Обґрунтувала його наступним. 03 січня 2006 року померла її мати, після смерті якого залишилось спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в с. Фрунзівка Глобинського району Полтавської області по вул. Комсомольській, 46. Вона є спадкоємцем майна померлої за заповітом. При зверненні до нотаріуса виявилося, що при житті [PERSON] не оформила правовстановлюючий документ на домоволодіння. По цій причині Глобинська державна нотаріальна контора відмовила їй (позивачу) у видачі свідоцтва про право на спадщину. Посилаючись на викладене, позивач прохала суд визнати за нею в порядку спадкування за заповітом [PERSON], право власності на вказане нерухоме майно. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Вказала, що позовні вимоги підтримує. Представник відповідача Фрунзівської сільської ради, представники третіх осіб - відділу Держземагентства у Глобинському районі, Глобинської районної державної адміністрації, Глобинської держнотконтори, в судове засідання не зявилися. Належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. Заперечень на позов не надіслали. Представник третьої особи - Реєстраційної служби Глобинського РУЮ судове засідання не зявився. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Про поважність причини неявки суд не інформував, заперечень на позов не надіслав. Так відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, з якої слідує, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши та оцінивши надані письмові докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємного звязку встановив наступне. 03 січня 2006 року померла [PERSON] мати позивача. За життя 23 серпня 2005 року, вона склала заповіт, посвідчений [PERSON] секретарем виконавчого комітету Фрунзівської сільської ради Глобинського району Полтавської області за реєстровим № 85, згідно якого усе належне їй майно заповіла [PERSON]. Заповіт на день смерті не змінено та не скасовано. Згідно дослідженої судом спадкової справи № 265 за 2006 рік, заведеної Глобинською державною нотаріальною конторою, позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом, що в установлений законом строк прийняла спадщину. Глобинська держнотконтора постановою від 01.10.2015 року відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований у селі Фрунзівка Глобинського району Полтавської області по вул. Комсомольській, буд. 46, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на нього. Згідно технічного паспорту, житловий будинок літ. «А», - було побудовано в 1958 році, прибудову літ. «а», - в 1968 році, погріб з шийкою літ. «Г», сарай літ. «Б», - 1988 році, сарай літ. «В» - у 1989 році. Відповідно до [PERSON] Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про застосування Указу ПВР СРСР від 26.08.1948 року» побудовані громадянами на відведених їм земельних ділянках будинки є їх особистою власністю. Порядок правової реєстрації будинків та господарських будівель і споруд, а також домоволодіння в містах та селищах міського типу був врегульований на Україні Інструкцією про порядок реєстрації будівель в містах, робочих, дачних і курортних селищах України від 23/25.12.1947 року, Інструкцією про порядок реєстрації будинків і домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31.01.1966 року Мінкомгоспом УРСР. Запис в реєстраційній книзі про належність домоволодіння на праві особистої власності певній особі, є офіційним доказом права власності даної особи на це домоволодіння. Згідно Закону «Про сільську [PERSON] депутатів трудящих УРСР» від 02.06.1968 року, кожна сільська рада вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської ради, в особовому рахунку вказувались прізвище, імя та по батькові глави сімї, на імя якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку. Згідно записів в погосподарських книгах Фрунзівської сільської ради [PERSON] із 1958 року була зареєстрована в [INFO] і проживала у ньому до смерті. За ним, останнім часом за особовим рахунком № 0090-5, значилося належне на праві власності нерухоме майно житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: с. Фрунзівка Глобинського району Полтавської області, вул. Комсомольська, 46, на не приватизованій земельній ділянці площею 0,25 га. Станом на 15.04.1991 року тип двору був колгоспний. Оцінивши надані докази, суд прийшов до висновку, що спадкодавець [PERSON] за свого життя набула право власності на назване нерухоме майно відповідно до закону, що діяв на час створення даного майна, проте, за життя не провела державну реєстрацію права власності на нього, відповідно до закону, що діє на час прийняття позивачем спадщини, в звязку з чим і виник спір. Його вирішення можливе лише в судовому порядку. Згідно висновку відділу регіонального розвитку, містобудування, архітектури та житловоо комунального господарства Глобинської РДА від 01.10.2015 року № 611/02-04, будівлі, які розташовані в с. Фрунзівка Глобинського району Полтавської області по вул. Комсомольській, буд. 46, збудовані без істотних порушень діючих будівельних норм і правил. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. У відповідності до ст. ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ч.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов»язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обовязки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Встановивши, що спадкодавець [PERSON] за життя на передбачених законом підставах набула право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в с. Фрунзівка Глобинського району Полтавської області по вул. Комсомольській, буд. 46, суд прийшов до висновку, що позивач, як єдиний спадкоємець, який прийняв спадщину, має право на успадкування названого майна за заповітом. Визнання права власності за [PERSON] на спадковий житловий будинок з господарськими будівлями не оспорюється відповідачем та не порушує прав чи інтересів інших осіб. Позов ґрунтується на законі, доведений належними доказами, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved