Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

Позивач 17 грудня 2014 року звернувся в суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення в солідарному заборгованості за кредитним договором № 02/403-к від 06 березня 2007 року в розмірі 208 617 грн. 30 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно вказаного кредитно договору [PERSON] отримала у ВАТ «Банк Універсальний» (перейменовано на ВАТ «Універсал Банк» та ПАТ «Універсал Банк») кредитні кошти в сумі 30 000 доларів США з датою погашення до 05 березня 2027 року, із відсотковою ставкою 12,5% річних. 08 травня 2009 року укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, якою сторони домовились про встановлення нового графіку повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом. З метою забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором 06 березня 2007 року з [PERSON] було укладено договір поруки, також інший договір поруки було укладено з [PERSON]. 23 квітня 2014 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області було ухвалено рішення, яким позов ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] задоволено частково, стягнуто в солідарному порядку з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № 02/403-к від 06 березня 2007 року в сумі 20 449,95 доларів США, що еквівалентно 163 456 грн. 48 коп. Вказаним рішенням стягнуто тіло кредиту, нараховані відсотки до 19 липня 2013 року та пеню. Прийняття судового рішення не припиняє зобов'язання за кредитним договором, тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за відсотками та пенею за період з 20.07.2013 року по 19.11.2014 року, яка складає 3 932,02 долари США, що еквівалентно 60 003 грн. 41 коп. Також зважаючи на тоц факт, що кредитний договір укладено у валюті та те, що курс долара до гривні у порівнянні з днем подачі позовної заяви про стягнення заборгованості значно зріс, тому позивач також просить стягнути з відповідачів курсову різницю в сумі 148 613 грн. 89 коп. Вказана справа знаходилась у провадженні судді Івано-Франківського міського суду [PERSON] 12 січня 2016 року в судді [PERSON] закінчився п'ятирічний строк призначення на посаду судді вперше. 13 січня 2016 року розпорядженням керівника апарату Івано-Франківського міського суду призначено повторний автоматичний розподіл справи. 16 січня 2016 року проведено повторний автоматичний розподіл справи та визначено головуючим у справі суддю Бабій О.М. Ухвалою від 18 січня 2016 року суддею Бабій О.М. справу прийнято до свого провадження. В судовому засіданні 03 червня 2016 року представник позивача подала заяву про уточнення (збільшення) позовних вимог та просить стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача заборгованість по нарахованих відсотках та підвищених відсотках за кредитним договором № 02/403-к від 06 березня 2007 року за період з 20.07.2013 року по 19.05.2016 року в сумі 7 751,86 доларів США та суму боргу у вигляді курсової різниці у сумі 148 613 грн. 89 коп. 06 липня 2016 року заяву позивача про збільшення позовних вимог прийнято судом. В судовому засіданні 03 червня 2016 року та 27 липня 2016 року представник позивача позовні вимоги, з урахування заяви про уточнення, підтримала з мотивів наведених в них. Відповідачі та їх представник позовні вимоги не визнали, просили у задоволенні позову відмовити з мотивів наведених у письмових заперечення та додаткових письмових пояснення, просили зменшити розмір пені. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. 06 березня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» (перейменовано на ВАТ «Універсал Банк» та ПАТ «Універсал Банк») та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 02/403-к, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 30 000 дол. США з розрахунку 12,5 річних на строк до 05 березня 2027 року. З метою забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором 06 березня 2007 року з [PERSON] було укладено договір поруки, також інший договір поруки було укладено з [PERSON]. 23 квітня 2014 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області ухвалено рішення, яким позов ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] задоволено частково, стягнуто в солідарному порядку з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № 02/403-к від 06 березня 2007 року в сумі 20 449,95 доларів США, що еквівалентно 163 456 грн. 48 коп. (а.с.6-8). Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається із копії рішення суду від 23.04.2014 року, судом стягнуто тіло кредиту, нараховані відсотки до 19 липня 2013 року. Зобов'язання припиняється з підстав передбачених договором або законом. Такі підстави передбачені у статтях 589-609 ЦК України. Як вбачається із пояснень сторін, копій постанов державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, про звернення стягнення на заробітну плату [PERSON], [PERSON] (а.с.32-34) рішення суду від 23.04.2014 року на даний час не виконано, із заробітної плати відповідачів відраховуються суми на виконання рішення суду. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Позивач просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за нарахованими відсотками та підвищеними відсотками за період з 20.07.2013 року по 19.05.2016 року в сумі: 6774, 14 доларів США - відсотки, 977,72 доларів США - пеня (а.с.86). Яким пунктом договору передбачені підвищені відсотки представник позивача суду не назвала, також немає посилання на підвищені відсотки в позовній заяві та в рішенні суду від 23.04.2014 року, копії кредитного договору представником позивача також не додано до позовної заяви. Із розрахунку, який наданий представником позивача до заяви про уточнення позовних вимог вбачається, що підвищеними відсотками позивач вважає пеню в сумі 977,72, оскільки розрахунку підвищених відсотків суду не надано. Відповідачі просили суд відмовити у задоволенні вимоги про стягнення пені у зв'язку з важким матеріальним становищем, на утриманні відповідачів також перебувають троє малолітніх дітей, що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження, також один із поручителів, а саме [PERSON], яка перебувала на роботі за кордоном та допомагала відповідачам сплачувати кредит, померла 05.06.2011 року. Крім того, відповідачі виконують рішення суду про стягнення заборгованості, із їхніх заробітних плат стягуються грошові кошти. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Представником позивача у позовній заяві чи у заяві про уточнення позовних вимог не зазначено, який розмір пені визначено договором. Ставка пені 60%, 54%, 44%, 38% зазначена у розрахунку (а.с.88). Представник позивача так і не пояснила суду яку ставку пені взято за основу при визначені розміру пені 977,72 доларів США. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідачі просили суд відмовити у задоволенні вимоги про стягнення пені. З урахуванням наведеного, а саме: недоведеності представником позивача підстав нарахування пені, її розміру, клопотання відповідачів про зменшення (відмову у задоволенні вимоги про стягнення пені) пені, враховуючи важкий матеріальний стан відповідачів, часткове виконання ними рішення суду, суд прийшов до висновку, що у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідачів заборгованості за підвищеними відсотками (пеня) в розмірі 977,72 долари США - слід відмовити. Але, заборгованість за відсотками за період з 20.07.2013 року по 19.05.2016 року в сумі 6774, 14 доларів США підлягає стягненню в солідарному порядку з відповідачів на користь позивача. Щодо вимоги позивача про стягнення курсової різниці відповідно до ст. 625 ЦК України в розмірі 148 613 грн. 89 коп., то суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач, посилаючи на вказану норму права просить стягнути не суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції чи три проценти річних від простроченої суми, а просить стягнути саме курсову різницю, зважаючи на той факт, що кредитний договір укладений у валюті та те, що курс долара значно зріс. Сума боргу стягнута в солідарному порядку з відповідачів рішенням суду від 23.04.2014 року станом на 19.07.2014 року становила 163 456 грн. 48 коп., а станом на 19.11.2014 року вже становить 312 070 грн. 37 коп., а тому курсова різниця становить 148 613 грн. 89 коп. Офіційний індекс інфляції розраховується Державним комітетом статистики України та визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Визначення в договорі грошових зобов'язань у іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, однак унеможливлює врахування розрахованого Державним комітетом статистики України індексу інфляції для обґрунтування вимог пов'язаних із знеціненням боргу визначеного в іноземній валюті. Кредит відповідачам надавався у доларах США, а не в національній валюті України і при перерахунку суми боргу з іноземної валюти на національну судом був врахований офіційний курс гривні до долара США, встановлений НБУ на день ухвалення судового рішення. У зв'язку з викладеним, при вирішенні питання про повернення боргу не може враховуватись індекс інфляції, який встановлений відносно гривні, а не іноземної валюти. Індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а не іноземна валюта, яка була предметом договору. Тобто, за змістом ст. 625 ЦК України, встановлений індекс інфляції враховується до суми боргу в разі наявності між сторонами грошових зобов'язань у валюті України гривні. Тому вимога позивача про стягнення курсової різниці в сумі 148 613 грн. 89 коп. задоволенню не підлягає. За змістом роз'яснень, викладених у п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Окрім того, згідно п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Згідно офіційного курсу НБУ вартість 1 долара США відносно гривні станом на 27 липня 2016 року складає 24,78 грн. Таким чином заборгованість за відсотками на день ухвалення рішення становить 6 774,14 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 167 863 грн. 19 коп. З огляду на викладене суд вважає що позов є частково обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачів також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 16, 20, 549, 551, 625, 1054 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57-61 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: partial