Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

Позивач [PERSON], 10 травня 2017 року, звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, що залишилося після смерті матері [PERSON], померлої 25 квітня 2004 року. В позовній заяві позивач [PERSON] посилається на те, що 25 квітня 2004 року померла його мати [PERSON]. Після смерті матері залишилося спадкове майно: земельна ділянка площею 3,63 га вартістю 107731,92 грн., надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території Тимківської сільської ради на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД №022168, виданого Кодимською райдержадміністрацією на імя померлої. Спадкоємцем за законом став він, як син спадкодавця та [PERSON] чоловік спадкодавця, а його батько. Батько від спадщини відмовився, надавши відповідну заяву. Спадщину прийняв як особа, що на час відкриття спадщини проживала разом зі спадкодавцем. Коли звернувся до нотаріуса з питання про видачу свідоцтва про право на спадщину, зясувалось, що відсутні правовстановлюючі документи (їх оригінали) на спадкове майно державний акт на право власності на землю. Залишилась лише його ксерокопія. Про втрату державного акту на право власності на землю він публікував оголошення в газеті «Вісті Кодимщини». Це позитивного результату не дало. Все вище назване і змусило його звернутися до суду за захистом свого права. Просить визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на: земельну ділянку площею 3,63 га вартістю 107731,92 грн., надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території Тимківської сільської ради Кодимського району Одеської області, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД №022168, виданого на імя [PERSON], померлої 25 квітня 2004 року, який був утрачений. В судове засідання позивач не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача (Тимківської сільської ради, Кодимського району, Одеської області) в судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 3\~ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх учасників справи) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до частини третьої статті 200 ЦПК України, у випадку визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення. Дослідивши вимоги позивача, заяву відповідача, матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено наступне. [PERSON] була власником земельної ділянки площею 3,63 га, вартістю 107731,92 грн., наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташованої на адміністративній території Тимківської сільської ради за межами села, що вбачається з дослідженої в судовому зсіданні Інформації Відділу Держгеокадастру в Кодимському районі Одеської області №Г-108/0-118/0/6-17 від 09 березня 2017 року (а.с.16). 26 квітня 2004 року [PERSON] померла, що вбачається з дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про смерть серії І-ЖД №376293, виданого 26 квітня 2004 року Тимківською сільською радою Кодимського району Одеської області, актовий запис №12 (а.с.7). Спадкоємцем за законом стали: [PERSON], як син спадкодавця, що підтверджено дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про народження серії ІІІ-ЖД №346569, видане Тимківською сільською радою Кодимського району, згідно якого батьками народженого 13 серпня 1983 року [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.6); [PERSON], як чоловік спадкодавця, що підтверджено дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ЖД №415974, виданим 26 серпня 1978 року Заводавською сільською радою Березівського району Одеської області, згідно якого [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб 26 серпня 1978 року (а.с.15). Відповідно до заяви, наданої [PERSON] і зареєстрованої в реєстрі Тимківської сільської ради за №08, він від спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] відмовляється (а.с.12). Як убачається з дослідженої в судовому засіданні довідки Тимківської сільської ради №992 від 27 грудня 2016 року, [PERSON] до дня смерті матері [PERSON], проживав разом з тою в одному помешканні (а.с.10) Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Діючи відповідно до зазначеної норми Закону, позивач подав заяву нотаріусу про прийняття спадщини, однак, отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину з огляду на те, що відсутній оригінал державного акту на право власності на землю (лист державного нотаріуса №441/02-14 від 13 березня 2017 року) (а.с.37). В пункті 23 постанови №7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, розяснюється, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Те, що зазначений правовстановлюючий документ був утрачений підтверджується дослідженим в судовому засіданні оголошенням про його втрату в газеті «Вісті Кодимщини» (№12 від 25 березня 2017 року). Докази, надані позивачем є належними, допустимими, достовірними та достатніми (ст.ст.77-80 ЦПК України). Водночас, частиною 5 статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З цього приводу свою позицію висловив і Верховний Суд України в своїй постанові по справі №6-42цс14 від 14 травня 2014 року, зазначивши, що оскільки відповідно до ч.2 ст548 ЦК Української РСР прийнята спадщина належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (аналогічні положення містяться в ч.5 ст. 1268 ЦК України), то факт отримання чи неотримання таким спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не впливає на його право власності. Отже, звернення до суду за захистом свого права (ст. 16 ЦК України) позивачем є обґрунтованим, оскільки воно продиктоване тою обставиною, що при зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, зясувалося, що відсутні документи на спадкове майно. З огляду на викладене суд констатує, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON], набувши тим самим право власності на спадкове майно - земельну ділянку площею 3,63 га вартістю 107731,92 грн., надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території Тимківської сільської ради Кодимського району Одеської області, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД №022168, виданого на імя [PERSON], померлої 25 квітня 2004 року, який був утрачений. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 1261 ч.1, 1268 ч.3 ЦК України,

Outcome: approved