Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

Позивач [PERSON] 03.07.2018 року звернулася у суд із позовом до відповідача [PERSON], в якому просить розірвати між ними шлюб, укладений та зареєстрований 17.09.2005 року Славською селищною радою Сколівського району Львівської області, про що складений актовий запис № 15. Після розірвання шлюбу позивач просить залишити їй прізвище «[PERSON]». Судові витрати у справі залишає за собою. Ухвалою судді від 18.07.2018 року вказаний позов, після отримання інформації про місце проживання (перебування) відповідача, прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого засідання. Ухвалою підготовчого судового засідання у справі від 14.08.2018 року підготовче провадження закрито, а справу призначено до розгляду по суті. Розгляд справи по суті відбувся 08.11.2018 року, з участю сторін. Позов обґрунтовано тим, що сім'я сторін фактично розпалася та існує тільки формально. Сторони втратили одне до одного почуття поваги і любові, стали чужими людьми. Вже близько десяти місяців сторони проживають окремо. Сторони не примирилися і надалі проживають окремо, миритися та зберігати шлюб, а також повертатися до відповідача позивач не бажає, оскільки вважає себе приниженою та обмеженою у шлюбі, в силу постійних ревнощів відповідача. Крім того, зі слів позивача, мають місце постійні образи з боку відповідача, нешанобливе ставлення та застосування щодо неї фізичного насильства, а такі дії вчиняються відповідачем при їх малолітніх дітях. З огляду на вказане, позивач змушена була звернутися до суду з даним позовом. Позивач та її представник - адвокат [PERSON] у судове засідання щодо розгляду справи по суті з'явилися, позов підтримали, просили такий задовольнити з наведених у ньому підстав. Відповідач та його представник - адвокат [PERSON]. у судове засідання щодо розгляду справи по суті з'явилися, проти розірвання шлюбу заперечили з підстав нестійкого розладу у сім'ї та можливості примирення подружжя [PERSON]. Відповідач 08.08.2018 року під вх. № 3766 подав відзив на позовну заяву, у котрому просив суд надати їм з позивачем термін на примирення. Розглянувши матеріали справи, заслухавши учасників справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід'ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов'язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та роз'яснень, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Сторони вступили у шлюб 17.09.2005 року, який був зареєстрований Славською селищною радою Сколівського району Львівської області, про що складений актовий запис № 15. Зазначена обставина підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER], виданим Славською селищною радою Сколівського району Львівської області 17.09.2005 року. Від спільного проживання у сторін народилися дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], які на даний час є малолітніми і проживають разом із позивачем за зареєстрованим місцем її проживання у [ADDRESS] Статтею 110 СК України визначено право на пред'явлення позову про розірвання шлюбу одним із подружжя, а підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя встановлені ч. 1 ст. 112 вказаного Кодексу. Як встановлено судом, сторони близько десяти місяців не проживають в одному будинку, не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Такі дії сторін викликані несумісністю характерів, різними поглядами на життя та ведення спільного господарства. Факт проживання позивача окремо від відповідача стверджується та доводиться зібраними матеріалами справи, не заперечувався учасниками справи у ході судового розгляду. Такі дії позивача викликані постійними відчуттями свого приниження у шлюбі, терпінням від застосування сили та нанесення побоїв. У свою чергу, факти нанесення позивачу відповідачем тілесних ушкоджень підтверджуються належно засвідченими копіями ухвал Сколівського районного суду Львівської області від 16.01.2018 року у справі № 453/20/18 (провадження № 1-кп/453/34/18) та від 08.11.2018 року у справі № 453/842/18 (провадження № 1-кп/453/120/18) про обвинувачення [PERSON] за ч. 1 ст. 125 КК України та за ч. 2 ст. 125 КК України відповідно, котрими кримінальні провадження закрито у зв'язку із відмовою потерпілої від обвинувачення. Проти надання терміну на примирення позивач заперечила у категоричній формі, оскільки боїться повертатися до чоловіка за місцем його проживання, не може більше миритись із нешанобливим ставленням відповідача та застосуванням щодо неї фізичного насильства, обмеженням її прав. Судом також встановлено, що відповідач, незважаючи на висловлення у судовому засіданні наміру примиритись із позивачем, жодних дій з вказаного приводу, починаючи з часу звернення позивача до суду із даним позовом, а це початок липня 2018 року, - не вчиняв, а у судовому засіданні під час розгляду справи по суті зазначив, що у випадку підтримання позивачем позову про розірвання шлюбу, також проти розірвання шлюбу заперечувати не буде, що свідчить про відсутність наміру миритися. Відтак, підстав для вживання передбачених ст. 111 СК України заходів щодо примирення подружжя [PERSON] у суду не було. Таким чином, на переконання суду, подальше спільне життя сторін і збереження їх шлюбу є недоцільним, буде суперечити інтересам позивача, а особливо враховуючи ту обставину, що у таких неприйнятних умовах сімейного життя будуть зростати діти. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересах їхніх дітей, що мають істотне значення, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу. Як роз'яснюється у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, вживати заходів для примирення подружжя. Виконуючи вищенаведені приписи, судом беззаперечно встановлено, що шлюбні відносини сторін припинені, сторони втратили одне до одного почуття поваги, любові, і такі обставини підтверджується зібраними у справі доказами, у зв'язку з чим суд вважає, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] і збереження їх шлюбу стало неможливим та недоцільним, суперечило б інтересам позивача, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved