Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-12 00:00:00

Позивач [PERSON] ( [ADDRESS] ) звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Азот» (м. Черкаси, вул. Героїв Холодного яру, 72) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Свої вимоги мотивує тим, що у період з 22 липня 2014 року по 24 березня 2017 року він перебував у трудових відносинах з ПАТ «Азот» . Під час його знаходження у трудових відносинах з відповідачем, на момент звільнення, з боку останнього йому була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 2979 грн.05 коп., компенсація за невикористану відпустку у розмірі 4291 грн.07 коп. за 2 календарних дні щорічної відпустки в розмірі 451 грн. 69 коп. та матеріальна допомога на оздоровлення до відпустки в розмірі 4759 грн. Згідно довідки відповідача за № 1212 від 23.09.2019 року, повний розрахунок по вищевказаних сумах проведено 26.07.2019 року. 24 березня 2017 року він був звільнений за власним бажанням відповідно до ст.. 38 КЗпП України, згідно наказу № 138 від 21.03.2017 року. Зазначає, що у зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні, та враховуючи те, що з моменту звільнення до моменту повного розрахунку відповідачем, який відбувся 26.07.2019 року пройшло 536 робочих дні, з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки в розрахунку, який станом з 23.04.2017 року по 26.07.2019 року складає 206349,28 грн. Просить суд стягнути з ПАТ «Азот» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки з розрахунку при звільненні в розмірі, що складає 206349 грн. 28 коп. 24 лютого 2020 року ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання з викликом сторін. Представник позивача - адвокат Середа Р. М. надав суду заяву про слухання справи без його участі. Також зазначив, що позовні вимоги підтримує та просять їх задоволити. Також, надав суду розрахунок часу затримки з розрахунку по заробітній платі при звільненні. Представник відповідача ПАТ «Азот» в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі. Про день, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином. Надали суду відзив на позовну заяву, в якому просили в позові відмовити. Суд, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до матеріалів справи, у період з 22 липня 2014 року по 24 березня 2017 року [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПАТ «Азот» . Відповідно до Наказу № 138 вк від 24 березня 2017 року [PERSON] , був звільнений за власним бажанням відповідно до ст.. 38 КЗпП України. Відповідно до Довідки № 1212 від 23.09.2019 року - [PERSON] в березні 2017 року на момент звільнення (звільнений 24.03.2017 року) була нарахована заробітна плата за 13 робочих днів в сумі 2979,05 грн.. компенсація за невикористану відпустку за 19 календарних днів - 4291,07 грн., щорічна відпустка за 2 календарних дня - 451,69 грн. та одноразова матеріальна допомога на оздоровлення до відпустки - 4759 грн. Повний розрахунок за березень 2017 року було проведено 26.07.2019 року. Відповідно до Довідки № 1213 від 23.09.2019 - заборгованість по заробітній платі [PERSON] станом на 24.03.2017 року складала: за лютий 2017 року -5539 грн.59 коп. Повний розрахунок по заборгованості було проведено 26.07.2019 року. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. Відповідно до ст. 116 КЗпП України відповідач повинен був у день звільнення [PERSON] виплатити всі належні йому суми, а в разі спору про розмір цих сум виплатити не оспорювану ним суму, однак цього не зробив. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законом України «Про оплату праці». Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та інш. нормативно-правовими актами (ст. 94 КЗпП України). Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавцем, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ст. 115 ч.1 КЗпП України). Як передбачено ст. 116 згаданого Кодексу, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ст. 117 КЗпП). Крім того, відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» - установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Всупереч вимогам ст. 81 ЦПК відповідачем не надано суду ніяких доказів того, що у порушенні прав позивача на своєчасне отримання заробітної плати відсутня вина відповідача. До того ж, під час розгляду справи не встановлено вини позивача, як працівника підприємства, у виникненні становища, яке призвело до затримки розрахунку по заробітній платі. Суд звертає увагу, що за змістом ч. 2 ст. 117 КЗпП підставою для зменшення судом розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені є виключно наявність таких умов: 1) наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; 2) виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, як належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; 3) прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені ст.116 цього Кодексу. Оскільки жодної з зазначених обставин в даному випадку судом не встановлено то правові підстави для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку відповідача з позивачем відсутні. Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові ВСУ від 13.03.2017 року у справі №6-259цс17. За таких обставин стягненню з ПАТ «Азот» на користь [PERSON] підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 березня 2017 року по 26 липня 2019 року. При визначенні кількості робочих днів суд виходить із п`ятиденного робочого тижня та даних викладених у Листі Мінсоцполітики України від 05.08.2016 року №11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік», у Листі Мінсоцполітики України від 19.10.2017 р. №224/0/103-17/214 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2018 рік», Листі Мінсоцполітики України від 08.08.2018 р. №78/0/206-1 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2019 рік». Виходячи з п`ятиденного робочого тижня за період з 24 березня 2017 року по 26 липня 2019 рокубула така кількість робочих днів: березень 2017 року - 6 днів; квітень 2017 - 19 днів; травень 2017 року - 20 днів; червень 2017 року - 20 днів; липень 2017 року - 21 день; серпень 2017 - 22 дні; вересень 2017 року - 21 день; жовтень 2017 року - 21 день, листопад 2017 року - 22 дні, грудень 2017 року - 20 днів, січень 2018 року - 21 день, лютий 2018 року - 20 днів, березень 2018 року - 21 день, квітень 2018 року - 19 днів, травень 2018 року - 21 день, червень 2018 року - 20 днів, липень 2018 року - 22 дні, серпень 2018 року - 22 дні, вересень 2018 року - 20 днів, жовтень 2018 року - 22 дні, листопад 2018 року - 22 дні, грудень 2018 року - 20 днів, січень 2019 року - 21 день; лютий 2019 року - 20 днів; березень 2019 року -20 днів; квітень 2019 року - 20 днів; травень 2019 року - 22 дня; червень 2019 - 18 днів; липень 2019 року - 20 днів. А всього за цей період було 537 робочих днів. У зв`язку з вищезазначеним розрахунок середнього заробітку повинен бути проведений шляхом множенням кількості робочих днів за зазначений період на середньоденну заробітну плату за останні два місяці роботи. Відповідно до Довідки про доходи № 1091 від 16.08.2019 - середньоденний заробіток [PERSON] складає 384,98 грн. Судом встановлено, що представником - адвокатом Середа Р. М. при розрахунку кількості робочих днів було допущено описку (зазначено 536 днів). Оскільки, суд не може виходити за межі позовних вимог, а тому, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 березня 2017 року по 26 липня 2019 року становить 206349,28 грн. (із розрахунку 384,98 грн. Х 536 робочих днів). Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог, а тому, до стягнення з ПАТ «Азот» на користь [PERSON] підлягає розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 206349,28 грн. (в межах позовних вимог). Оскільки розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] визначено із нарахованої заробітної плати до утримання податків та обов`язкових платежів, то при виплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, роботодавець має право здійснити відрахування податків та обов`язкових платежів передбачених законодавством України. А тому, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, при подачі позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2063,49 грн. (квитанція № 0.0.1623216440.1 від 19.02.2020). А тому, суд вважає, за необхідне стягнути з ПАТ «Азот» на користь позивача [PERSON] понесені судові витрати в розмірі 2063,49 грн. На підставі викладеного та,

Outcome: approved