Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

Позивач [PERSON] 05 травня 2014 року, після чого 23 червня 2014 року звернулася в суд з уточненим позовом до відповідача [PERSON] про визнання за нею та [PERSON] право спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями, які розташовані в [ADDRESS] та визнання за ними права власності кожному по 1/2 частині вказаного вище житлового будинку з господарськими будівлями та припинення права спільної сумісної власності на вказане майно. В обґрунтування позову вказувала, що вона з відповідачем [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з 23 квітня 1988 року. Від шлюбу мають двох дочок: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 18 липня 2012 року шлюб між ними був розірваний. За час спільного проживання та шлюбу, згідно паспорту на забудову садиби від 18.06.1990 року та проекту забудови земельної ділянки від 28.03.1990 року ними у 1994-2004 роках було побудовано за спільні кошти житловий будинок з господарськими будівлями, які розташовані в [ADDRESS]. На підставі рішення Максимівської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області №22 від 29.04.2009 року право власності на спірне домоволодіння було зареєстровано за її колишнім чоловіком та КП «Кременчуцьке МБТІ» було видане Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 21.05.2009 року, серії САС №564658. З відповідачем про добровільне вирішення питання про визнання за нею права власності на житловий будинок з господарськими будівлями вони не домовились. Вона бажає розпорядитися своєю часткою, а тому вимушена звернутися з вказаним позовом до суду. Представник позивача адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, в їх обгрунтування пояснила так, як викладено вище в описовій частині рішення, просила стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору та правової допомоги адвоката, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала письмову заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] на виклики у судові засідання не з'явився, хоч був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчать зворотні поштові розписки на а.с. 19,42, своїх пояснень чи заперечень проти позову до суду не надав. Представники третіх осіб: Реєстраційної служби Кременчуцького районного управління юстиції, Комунального підприємства «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» в судове засідання не з'явилися, хоч були повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні поштові розписки (а.с.43,44), своїх пояснень чи заперечень до суду не подали. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам статті 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, підтверджується наявними у справі доказами та не заперечується сторонами, що 23 квітня 1988 року позивач [PERSON] уклала шлюб з відповідачем [PERSON] (а.с.3). За час шлюбу сторони побудували житловий будинок з господарськими будівлями, які розташовані на земельній ділянці в [ADDRESS] (а.с.5-11). Згідно інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно, сформованої 23.07.2014 року, за [PERSON] зареєстрований на праві приватної влсності на підставі свідоцтва про право власності серії САС №654658 від 21.05.2009 року, житловий будинок [ADDRESS] (а.с.54,55). Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 18 липня 2012 року шлюб між сторонами був розірваний (а.с.4). Відповідно до ч.1 статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч.1 статті 61 Сімейного кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до статті 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно ч.1 статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до статті 368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин 1,2,3 статті 372 Цивільного кодексу України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Сторони у вирішенні питання визнання спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок та визначення конкретної частки на нього добровільно у позасудовому порядку не дійшли згоди. За таких обставин суд постановляє рішення про визнання за сторонами права спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та визначення за кожним із них по 1/2 частині житлового будинку з господарськими будівлями, у зв'язку з чим право спільної сумісної власності на вказане майно припиняється. Відповідно до статей 84,88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору та правової допомоги адвоката у загальній сумі 3 213 гривень 60 копійок (а.с.1,46-49). На підставі викладеного,

Outcome: approved