Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Посилається на те, що на праві особистої власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок він успадкував після смерті дружини [PERSON] , яка померла [INFO] . Вказане підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав. У вказаному будинку зареєстрована, але не проживає сестра покійної дружини [PERSON] , [INFO] . Протягом тривалого часу остання проживає за межами України. Позивач посилається на те, що він, як власник будинку не має можливості безперешкодно користуватись, розпоряджатись своїм майном через реєстрацію відповідачки в будинку, саме тому, просить визнати відповідачку такою, що втратила право на користування житловим приміщенням будинком [ADDRESS] . Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позов, обгрунтував його вищенаведеним. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином судовою повісткою, однак до суду повернувся конверт, з відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою». Оскільки відповідно до приписів ч.8 ст.128, ч.2 ст.130 ЦПК України відповідачка вважається такою, що належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про розгляд справи у її відсутності та відзиву на позов від неї також не надходило, а тому справу, зі згоди представника позивача розглянуто в порядку заочного розгляду та ухвалено заочне рішення на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ст.ст.\~280,\~281 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, розташований по [ADDRESS] . Вказане підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.04.2016 та копією Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 10,11), У вказаному будинку зареєстрована, але не проживає [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією із погосподарської книги та актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 14.06.2021(а.с. 12, 16-17). Свідок [PERSON] вказала суду, що [PERSON] проживає в будинку [ADDRESS] . Дружина позивача [PERSON] померла в 2015 році. Сестра дружини [PERSON] тривалий час проживає в Росії. Починаючи із 2010 року вона [PERSON] в селі не бачила, остання не проживає в будинку позивача та на похоронах своєї сестри не була. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що проживає по сусідству із позивачем, який являється власником будинку [ADDRESS] . [PERSON] ніколи не проживала в будинку позивача та із 2010 року в селі вона її не бачила. На сьогоднішній день позивач [PERSON] не може вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідачки [PERSON] у його домоволодінні, що розташоване по [ADDRESS] . Оскільки об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира, а права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, отже обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житлого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», ст.ст.319,321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.16,386,391 ЦК України. Зокрема, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином суд вважає, що вимога позивача про визнання відповідачки, як колишнього члена сім`ї власника таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим по [ADDRESS] обґрунтована та підлягає задоволенню. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 16, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved