Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

Позивач 21.03.2017 звернулася до суду з вказаною позовною заявою, в обґрунтування якої вказала, що їй на праві власності належить автомобіль [NUMBER]. 18.01.2017 о 14:10 годині на автодорозі Кіровоград - Кривий Ріг - с. Вільне, за участі автомобіля позивача, під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER], під керуванням відповідача [PERSON], з вини останнього, сталася дорожньо-транспортна пригода, у звязку з чим, належний позивачу автомобіль отримав механічні пошкодження. Відповідно до постанови Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 01.03.2017, [PERSON] визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП. Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 31.01.2017 № Д42/01/17, вартість ремонту автомобіля [NUMBER], складає 148784,50 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована, відповідно до ліміту відповідальності з 148784,50 грн., ПАТ «СК «Країна» має сплатити 100000,00 грн., за вирахуванням франшизи - 1000,00 грн. Тож сума матеріальних збитків завданих транспортному засобу позивача, яка підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, становить 49784,50 грн. (148784,50 грн. (загальний розмір збитків завданих майну) 100000,00 грн. (розмір збитків, що відшкодовується третьою особою в межах встановлено ліміту відповідальності) + 1000,00 франшиза). Крім того, позивачу завдані додаткові матеріальні збитки у вигляді витрат на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 2500,00 грн. Також, діями відповідача позивачу заподіяно моральну шкоду, що полягає в душевних стражданнях, оскільки через пошкодження автомобіля, позивач вимушена нести незаплановані витрати на його відновлювальний ремонт, відповідач в добровільному порядку завдані збитки не відшкодовує. Подія значною мірою змінила звичайний устрій її життя, оскільки вона не може дозволити собі користуватися автомобілем та їздити по місту у власних справа. Моральну шкоду позивач оцінює в 10000,00 грн. Отже, позивач просить стягнути з [PERSON] на її користь матеріальну шкоду в розмірі 52284,50 грн., моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн, а також витрати на оплату судового збору в розмірі 1600,00 грн. Представник позивача, [PERSON], у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі з мотивів, наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач пояснив, що ДТП дійсно мала місце. Разом з тим, хоча відповідача визнано винуватим в цій пригоді, але вважає, що вона сталася не з його вини, а з вини позивача, у звязку з чим позовні вимоги не визнає в повному обсязі. Представник третьої особи ПАТ «СК «Країна» у судове засідання не зявився, надіслав суду письмові пояснення (а.с.42-43), в яких просив справу розглянути за його відсутності та зазначив, що 19.01.2017 ПАТ «СК «Країна» отримано від власника автомобіля [NUMBER] повідомлення за № 23045/17 про дорожньо-транспортну пригоду потерпілої особи. Автомобіль позивача оглянуто за його участю 20.01.2017, про що складено Акт огляду транспортного засобу. Станом на 18.04.2017 позивач не подавала до ПАТ «СК «Країна» заяви про страхове відшкодування. Тому, лише після отримання такої заяви, а не повідомлення про ДТП потерпілої особи, ПАТ «СК «Країна» відповідно до умов Закону на протязі 90 днів визначиться з рішенням по справі, оскільки отримання страхового відшкодування є правом, а не обов'язком потерпілої особи, що означає можливість особи на свій розсуд самостійно мати у своєму розпорядженні суб'єктивні права у тому числі, висловити своє бажання отримати страхове відшкодування шляхом подання відповідної заяви. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 ЦПК України. Доказування не повинно ґрунтуватися на припущеннях. Доказами, в розумінні ст. 57 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановляються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Відповідно до статей 3, 11, 15 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у ст. 16 ЦК України. Особа може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Судом встановлено, що 18.01.2017 о 14:10 годині, [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись по автодорозі Кіровоград-Кривий Ріг, в с. Вільне Криворізького району Дніпропетровської області, не переконався в безпечності руху, виїхав на смугу зустрічного руху, по якій в попутному напрямку здійснював маневр повороту ліворуч автомобіль [NUMBER], під керуванням [PERSON], допустивши з ним зіткнення, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями водій [PERSON] порушив вимоги п.п. 2.3 б), 10.1, 12.3, 14.2 б), 14.2 в) Правил дорожнього руху України. Постановою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 01.03.2017 визнано, що в діях [PERSON] міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. (а.с.7-8). Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.04.2017 вказана постанова суду першої інстанції залишена без змін, відтак, набрала законної сили (а.с. 58-61). Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, а тому факт завдання шкоди позивачу з вини [PERSON] не потребує доказування. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Як розяснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 № 6, шкода, завдана особі або майну, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідності до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 № 6, під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Судом встановлено, що [PERSON] на законних підставах експлуатував автомобіль [NUMBER], оскільки мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на вказаний транспортний засіб (а.с.71), а отже до нього підлягають застосуванню вимоги ч. 2 ст. 1187 ЦК України, щодо обовязку відшкодування позивачу шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки - автомобілем [NUMBER]. Згідно з ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. [PERSON] застрахував свою цивільну відповідальність перед третіми особами, уклавши з ПАТ «СК «Країна» договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ПОЛІС № АК/2295390) на строк дії з 10.12.2016 по 09.12.2017 забезпеченого транспортного засобу OPEL VIVARO, д/н [NUMBER], ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) складає 100000,00 грн., франшиза - 1000,00 грн. (а.с. 46). Тобто, дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 18.01.2017 за участю забезпеченого транспортного засобу OPEL VIVARO, д/н [NUMBER], є страховим випадком, в розумінні ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що також не заперечується ПАТ «СК «Країна» (а.с.42-43). Як слідує з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. За загальним правилом згідно зі ст.1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно з роз'ясненнями, що викладені у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 № 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку із заподіянням шкоди майну. Постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодувати вартість майна, що не може використовуватись за призначенням, проте має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Висновком автотоварознавчого дослідження № Д42/01/17 від 21.01.2017 встановлено, що ринкова вартість автомобіля [NUMBER] складає 283732,91 грн., а вартість його відновлювального ремонту 148784,50 грн., що і є сумою матеріальної шкоди відповідно до п. 8.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна від 24.07.2009 № 1335/5/1159. З огляду на викладене, враховуючи, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу не перевищує його ринкову вартість, а також те, що відповідно до чинного законодавства особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації, будь-яких належних та допустимих доказів, які спростовували б вищенаведене, відповідачем не надано, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] заподіяної матеріальної шкоди внаслідок ДТП, яка складає 49784,50 грн. частина від вартості відновлюваного ремонту автомобіля, що становить різницю між загальною вартістю відновлювального ремонту (148784,50 грн.) та сумою відшкодування в межах встановленого страхового ліміту (100000,) + франшиза (1000 грн.) Суд зауважує, що сторонам неодноразово розяснювалися вимоги ст. 60 ЦПК України з приводу того, що сторони зобовязані довести та надати суду докази на спростування чи підтримання своїх вимог. Однак, відповідач, не визнаючи позов, не подав суду будь-яких доказів на спростування вимог позивача та проведеного автотоварознавчого дослідження. З цих підстав, відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд ухвалює рішення на підставі доказів, наданих сторонами в судовому засіданні. Крім того, позивачем також понесені витрати за проведення автотоварознавчого дослідження № Д42/01/17 від 21.01.2017. Вартість вказаного дослідження згідно з квитанцією № 004746 (а.с.23) становить 2500,00 грн., які також підлягають стягненню з [PERSON] на користь позивача. Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту порушеного права є відшкодування моральної шкоди. Згідно з ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відшкодування моральної шкоди, яка заподіяна майну страховиком, не передбачена, відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Отже, моральна шкода яка виразилася у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження автомобіля та неможливості користування ним, яку позивач оцінює у 10000,00 грн., підлягає стягненню з винної особи [PERSON] Разом з тим, суд вважає необхідним таку компенсацію моральної шкоди зменшити до 2000,00 грн., що є належною, та такою, що відповідає принципу розумності та справедливості. Оскільки, ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 25.04.2017 накладено арешт на спірний автомобіль OPEL VIVARO, реєстраційний номер [NUMBER], свідоцтво про державну реєстрацію CАО254856, рік випуску 2004, кузов WOLF7ACA65V616148, то відповідно до ч. 6 ст. 154 ЦПК України вказаний арешт підлягає скасуванню після набрання рішенням суду законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь, якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем при поданні позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 1600 грн.: 1280,00 грн. = 640,00 грн.+640,00 грн. за вимоги майнового та немайнового характеру (а.с.24,25), а також 320,00 грн. за заяву про забезпечення позову. Таким чином, виходячи з часткового задоволення вимог позивача в частині стягнення з [PERSON] моральної шкоди, а саме позивач просив стягнути 10000,00 грн., але позовні вимоги в цій частині задоволено частково та стягнуто 2000 грн., що становить 20% задоволених позовних вимог, тому з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в цій частині в розмірі 128 грн. (640,00 грн. х 20% / 100 % = 128,00 грн.).

Outcome: partial