Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

Позивач 17.10.2017 р. звернувся до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] померла його мати - [PERSON]. Після її смерті залишилося спадкове майно у виді будинку [ADDRESS], та земельної ділянки за тією ж адресою. Інших спадкоємців після смерті [PERSON]. немає та він є єдиним спадкоємцем. Він своєчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. 17.01.2017 року отримав свідоцтво про прийняття спадщини на земельну ділянку. 06.09.2017 року приватним нотаріусом Авдіївського нотаріального округу Донецької області йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме - на житловий будинок, оскільки спадкоємцем надана архівна довідка про рішення виконкому Авдіївської міської ради депутатів №32 від 01.03.1967 року «Про перейменування вулиць», яка видана органом, що знаходиться на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право власності на вказаний житловий будинок. Просив суд визнати за ним право власності на будинок [ADDRESS]. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON], належним чином повідомлені про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з,явилися, надали суду заяви, в якій просили задовольнити позов та розглянути справу без їх участі. Представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з,явився. Надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Судом встановлено, що батьками позивача є [PERSON] та [PERSON] [INFO] помер [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть [NUMBER], видане 16.12.1997 року Авдіївським міським відділом реєстрації актів громадського стану Донецької області. [PERSON], який помер [INFO], належав будинок [ADDRESS], про що свідчить договір про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, посвідчений нотаріусом Авдіївської нотаріальної контори, зареєстрованого у реєстрі нотаріальних дій за №420, зареєстрованого Ясинуватським БТІ 27.08.1964 року в реєстровій книзі №3269. [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Авдіївського міського управління юстиції у Донецькій області 12 травня 2014 року (актовий запис №219). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина до складу якої, входить будинок [ADDRESS], та земельна ділянка за тією ж адресою. Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Згідно ст.. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1266 ЦК України передбачено, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.. Як вбачається з наданих позивачем доказів [PERSON] успадкувала будинок [ADDRESS], після смерті свого чоловіка [PERSON] Судом встановлено, що [PERSON], який є сином померлої [PERSON], успадкував після її смерті земельну ділянку площею 0,0863 га, наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд [ADDRESS], про свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом, виданого 17.01.2017 року приватним нотаріусом Авдіївського нотаріального округу Донецької області. Таким чином, судом встановлено, що спадкоємцем після смерті [PERSON] є її син [PERSON] [PERSON], як спадкоємець за законом, звернувся до приватного нотаріуса Авдіївського нотаріального округу Донецької області із заявою про отримання свідоцтва про право власності на спадщину за законом, а саме на спірний будинок, але нотаріусом було винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки позивачем надано архівну довідку про рішення виконкому Авдіївської міської ради депутатів №32 від 01.03.1967 року «Про перейменування вулиць», зокрема вулиці «Транспортна» на вулицю «Нечаєва», видано органом, що знаходиться на території де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Приватним нотаріусом Авдіївського нотаріального округу Донецької області за №255/01-16 від 07.12.2017 року надано інформацію, згідно якої нотаріальна контора повідомила, що після смерті [PERSON], померлої [INFO] було заведено спадкову справу №62/2014 на підставі заяви [PERSON]. Видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, яка входила до складу спадщини. Будь-які інші свідоцтва про право на спадщину спадкоємцю не видавались. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до положень частини першої, третьої та п'ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом виникло право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов'язок спадкоємців, а їх право. Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що речові права на нерухоме майно, їх обтяжень та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із угод. Згідно з статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно. Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що за життя [PERSON] набула права власності на будинок [ADDRESS]. В подальшому вулицю «Транспортна» було перейменовано на вулицю «Нечаєва». Після смерті [PERSON] право власності на спадкове майно перейшло в порядку спадкування спадкоємцю за законом [PERSON], який скористався своїм правом та звернувся своєчасно до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак не отримав свідоцтво про право власності на будинок, оскільки позивачем надано архівну довідку про рішення виконкому Авдіївської міської ради депутатів №32 від 01.03.1967 року «Про перейменування вулиць», зокрема вулиці «Транспортна» на вулицю «Нечаєва», органом, що знаходиться на території де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.. Обставин, які б вказували, що спадкодавець [PERSON] за життя набула або володіла нерухомим майном, що входить до спадкової маси, неправомірно, або на вказане майно, окрім позивача, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, судом не встановлено. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 цього ж Кодексу визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved