Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

Позивач [PERSON] 17.01.2019 року звернувся в суд з цим позовом, вказуючи, що 01 червня 2014 року він позичив [PERSON] кошти у сумі 20000,00 доларів США, а вона у свою чергу надала йому розписку та зобов`язалась сплачувати йому проценти за користування кредитними коштами у сумі 800,00 доларів США щомісячно та повернути основну суму боргу до 31.12.2014 року. У зв`язку з тим, що відповідач не повертала йому ні основний борг ні проценти за користування боргом, він звернувся до суду з позовом про стягнення з неї боргу. Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 24.03.2015 року було стягнуто з [PERSON] на його користь 316000,00 грн. основного боргу, 82160,00 грн. процентів за користування коштами, вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішеннями Котовського міськрайонного суду Одеської області від 01.04.2016 року та 11.10.2017 року були стягнуті з [PERSON] на його користь проценти за користування коштами. Станом на 01.01.2019 року відповідач не виконала вищевказані рішення суду. У зв`язку з вищенаведеним, позивач просив стягнути з [PERSON] на його користь відсотки за користування позикою з 01.09.2017 року по 01.01.2019 року у розмірі 12800,00 доларів США, що еквівалентно 360368,64 грн., та судові витрати по справі. Представник позивача адвокат Кресюн В. А . у судовому засіданні підтримав вимоги позову та просив його задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилась. Її представник адвокат Клименко А. О . у судовому засіданні в режимі відеоконференції позов не визнала. Вказувала, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК Украйни, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Дана правова позиція викладена у постановах Верховного суду України. У зв`язку з вищенаведеним, просила відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з такого. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що 01 червня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики (усний), на підтвердження даного договору [PERSON] власноруч написала розписку про отримання від [PERSON] грошових коштів у сумі 20000,00 доларів США зі сплатою щомісячно відсотків за користування грошовими коштами в розмірі 800,00 доларів США, натомість відповідачка зобов`язалася повернути позивачу грошові кошти не пізніше 31 грудня 2014 року. Однак, в зазначений у розписці про надання позики термін, [PERSON] кошти позивачу не повернула. Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 24.03.2015 року, справа №505/221/15-ц, було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти за договором позики у вигляді: боргу в сумі 316000 грн., процентів за користування позикою у розмірі 82160 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 01.04.2016 року, справа №505/240/16-ц, було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти, що становлять проценти за користування позикою у розмірі 9600 доларів США, що за курсом НБ України станом на 18 січня 2016 року 26,00 грн. за один долар США, становить 249600 грн., а також судові витрати у вигляді сплаченого судного збору 2500 грн. та надання правової допомоги 3000 грн., а всього 255100 (двісті п`ятдесят п`ять тисяч) грн. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 29.11.2016 року було змінено рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 01.04.2016 року. В абзаці другому резолютивної частини рішення цифри та букви: «2500 грн.» замінено цифрами та буквами: «2496 грн.», цифри та слова: «255100 (двісті п`ятдесят п`ять тисяч) грн..» замінено цифрами та словами: «255096 (двісті п`ятдесят п`ять тисяч дев`яносто шість) гривень». В іншій частині рішення залишено без змін. Заочним рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 11.10.2017 року, справа №505/56/17, було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] проценти за користування позиковими коштами за період з 16.01.2016 року по 01.09.2017 року у розмірі 422862,52 грн. (чотириста двадцять дві тисячі вісімсот шістдесят дві гривні 52 копійки). Вирішено питання про розподіл судових витрат. У зв`язку з невиконанням відповідачкою рішень судів та несплатою боргу за договором позики, позивач розрахував суму процентів, які остання повинна сплатити йому за користування позикою за період з 01.09.2017 року по 01.01.2019 рік у розмірі 12800,00 доларів США, що еквівалентно 360368,64 грн. Висновки суду підтверджуються матеріалами справи. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (стаття 1046 ЦК України). Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У частині першій статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною першою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Предметом спору в справі є стягнення процентів за користування коштами за неналежне виконання зобов`язань за договором позики, а саме неповернення суми позики, яка стягнута рішенням суду. Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась. Такі висновки щодо періоду стягнення процентів Велика Палата Верховного Суду зробила у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 та у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318цс18. Також відповідно до висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, якщо у рішенні про стягнення заборгованості за кредитним договором сума заборгованості вказана у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, передбачених договором. Зазначений висновок Великої Палати Верховного Суду стосується застосування норм матеріального права у правовідносинах, що виникають з кредитних правовідносин. Оскільки кредитний договір та договір позики мають спільну правову природу та регулюються одними і тими ж нормами матеріального права (Глава 71 ЦК України «Позика. Кредит. Банківський вклад) висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, необхідно врахувати при вирішенні спірних правовідносин. Таким чином, у зв`язку з наявністю рішення про стягнення з відповідача на користь позивача всієї суми заборгованості за договором позики, відсутня підстава для нарахування відсотків за цим договором. При таких обставинах, позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed