Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

Позивач 21.06.2019 року звернувся до суду з цим позовом та просив постановити рішення суду, яким стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 12.06.2008 року у розмірі 6660,74 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову зазначає, що 12.06.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами складає між ним та банком договір. Відповідно до умов зазначеного договору позивач свої зобов`язання перед відповідачем [PERSON] виконав в повному обсязі, проте останній допустив заборгованість по сплаті обов`язкових платежів. [INFO] [PERSON] помер. Прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] , яка постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини. 30.04.2017 року банк направив претензію кредитора до державної нотаріальної контори. 05.05.2019 року до відповідача направлено лист-претензію, однак заборгованість по кредиту не була погашена. Банк стверджує, що кредитні зобов`язання [PERSON] входять до складу спадщини після його смерті, тому просить стягнути з відповідача борг по договору у розмірі 6660,74 грн. З метою захисту своїх прав відбулося звернення до суду з даним позовом (а.с.2-5). 02.07.2019 року, після виконання вимог ст. 187 ЦПК України, прийнято до розгляду та відкрито провадження за позовом, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач направила до суду відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову повністю. Зміст відзиву зводиться до того, що спадщину після смерті чоловіка вона не приймала у зв`язку з фактичною відсутністю спадкового майна (а.с.81-101). У відповіді на відзив, яка надійшла до суду 13.08.2019 року (а.с.108-124), позивач наполягав на законності своїх вимог. Того ж, 13.08.2019 року від відповідача до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив, у якому остання вказувала на протилежне (а.с.126-142). Крім того, 25.07.2019 року на електронну адресу суду від позивача надійшло клопотання щодо забезпечення доказів у справі, яке у судовому засіданні 09.09.2019 року, під час розгляду справи, залишене без задоволення, як таке, що подане поза межами строків, зазначених у ч. 2 ст. 83 ЦПК України, та особою, яка його подала не обґрунтовано неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї, на що вказує ч. 1 ст. 84 ЦПК України (а.с.102,155). В судове засідання представник позивача не прибула. В заяві просила судове засідання провести без її участі. Позовні вимоги підтримала, просила задовольнити у повному обсязі. Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні позову, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та запереченні. Заслухавши учасників справи, з`ясувавши обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, судом встановлено наступне. Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» з 21.05.2018 року змінило назву на АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. ). 12.06.2008 року [PERSON] звернувся до «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 12.06.2008 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.13). В анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку [PERSON] висловив свою згоду, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами та пам`яткою клієнта складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. [INFO] [PERSON] помер (а.с.53). На момент смерті [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . За цією ж адресою була зареєстрована і відповідач [PERSON] на момент смерті чоловіка [PERSON] 28.03.2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Новоград-Волинської нотаріальної контори з претензією кредитора (а.с.57.) На підставі зазначеної заяви була заведена спадкова справа № 99/2017 до майна померлого [INFO] [PERSON] , копія якої була досліджена у судовому засіданні. З листом-претензією до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитних зобов`язаннях [PERSON] на дату смерті останнього у розмірі 6660,74 грн. позивач звернувся 15.03.2019 року (а.с.60). Відповідно до долученого до позову розрахунку на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 12.06.2008 року становить 6660,74 грн. (а.с.6-12). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки на час відкриття спадщини була зареєстрована з чоловіком за однією адресою, та не звернулася до нотаріальної контори з заявою про відмову від спадщини протягом 6 місяців з дня смерті [PERSON] Копія повної спадкової справи, заведеної відносно майна померлого [PERSON] , заяви про відмову від спадщини, поданої протягом 6 місяців з дня смерті останнього, не містить. За положеннями ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги . Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Відповідно до положень ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Тобто, обов`язковою умовою для відповідальності спадкоємця є наявність спадкового майна та його співрозмірність з сумою боргу. Так, позивачем не надано доказів про наявність будь-якого майна [PERSON] та в судовому засіданні не встановлено переліку такого спадкового майна, його вартість, отже, не визначено ліміту відповідальності спадкоємця перед кредитором. У ч. 6 ст. 265 ЦПК України закріплено, що висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог не може залежати від настання або ненастання певних обставин (умовне рішення). Тому неможливо у рішенні суду покласти на відповідача обов`язок виконати зобов`язання за умови отримання ним у майбутньому якого-небуть спадкового майна. Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявність отриманого відповідачем [PERSON] майна післяї смерті її чоловіка [PERSON] , тому у задоволенні позову слід відмовити повністю. Судові витрати позивача відповідно до положень ст. 141 ЦПК України відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed