overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

Позивач [PERSON] 27 квітня 2015 року звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів у розмірі 33 відсотки з усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання двох дітей: синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. В обгрунтування позову вказувала, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: синів [PERSON] та [PERSON]. Спільне життя з відповідачем не склалося, а тому 07 березня 2012 року вони розірвали шлюб. З січня 2015 року відповідач участі у вихованні дітей не бере, коштів на їх утримання не надає. Після розірвання шлюбу вони проживають окремо, відповідач відмовляється надавати кошти на утриманні дітей, мотивуючи тим, що не працює. Вона також не отримує державної допомоги на утримання дітей. Діти перебувають на її утриманні, інших дітей відповідач не має. Тому вона просить стягувати з відповідача аліменти примусово за рішенням суду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, в їх обґрунтування пояснила так, як викладено вище в описовій частині рішення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав повністю, згодний сплачувати аліменти у вказаному позивачем розмірі на утримання дітей примусово на підставі рішення суду. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом установлено, що сторони від шлюбу мають двох спільних дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а.с.4,5), які знаходяться на утриманні матері. Відповідач, як батько дитини вчасно і в достатньому розмірі добровільно матеріального утримання на своїх дітей не надавав, хоч повинен надавати таке утримання. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За таких обставин суд постановляє рішення про стягнення аліментів у погодженому сторонами розмірі та на підставі статті 88 ЦПК України стягує з відповідача судовий збір в розмірі 243 гривень 60 копійок в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

Позивач [PERSON] 27 квітня 2016 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав, який уточнила в поданій до суду 06 травня 2016 року заяві. Посилалася на те, що відповідач є батьком її сина [PERSON], [INFO]. Вказувала, що з 2004 року спільно не проживають, відповідач жодного разу з дитиною не спілкувався, батьківські обовязки не виконує. Просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. Позивач та представник позивача в судовому засіданні повністю підтримали подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлявся судом про час та місце розгляду справи шляхом оголошення в засобах масової інформації. Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, представника третьої особи, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] визнаний батьком дитини [PERSON], [INFO], матірю якого є позивач [PERSON] (до зміни прізвища Ващенко) [PERSON], [INFO]. Згідно ст. 150 СК України батьки мають обовязки щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобовязані поважати дитину. Відповідно ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. \~ Дослідженими в справі доказами встановлено, що відповідач [PERSON], будучи батьком малолітнього [PERSON], [INFO], з 2004 року не виконує обовязки щодо виховання та розвитку малолітнього сина, не піклується про стан його здоровя, фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач не утримує матеріально малолітню дитину, не висловлює намірів здійснювати таке утримання. Матеріальним утриманням та розвитком малолітньої займається позивач [PERSON], а також [PERSON], з яким позивач з 15 серпня 2012 року знаходиться в зареєстрованому шлюбі. Відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків. Згідно з висновком служби у справах дітей виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради, який затверджений рішенням виконавчого комітету від 14 червня 2016 року № 157, орган опіки та піклування вважає можливим позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Тому суд, приймаючи до уваги інтереси малолітнього [PERSON], [INFO], приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, необхідно побавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати в розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

Позивач [PERSON] 27 квітня 2017 року звернулася до суду із позовом і просить розірвати шлюб, зареєстрований з відповідачем 24 листопада 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Переяслав-Хмельницького міського управління юстиції Київської області (актовий запис № 236). Свої вимоги обґрунтовує тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаємопорозуміння, різних поглядів на шлюб, сім`ю, обов`язки з ведення господарства. Їх стосунки перестали грунтуватися на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Внаслідок цього в сім`ї почали виникати сварки, свідком яких був їх неповнолітній син Дмитро, [INFO]. В даний час сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, направила заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] не зявився, направив заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнав в повному обсязі, не заперечує проти розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки відповідач [PERSON] позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі на підставі ч. 4 ст. 174 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

Позивач [PERSON] 27 квітня 2017 року звернулася до суду із позовом і просить розірвати шлюб, зареєстрований з відповідачем 30 жовтня 2004 року Коростською сільською радою Сарненського району Рівненської області (актовий запис № 23). Свої вимоги обґрунтовує тим, що сімейне життя з відповідачем не склалося із-за різних характерів та поглядів на життя, відповідач не розуміє її як дружину, зловживає алкоголем, не має постійного заробітку. Внаслідок цього в сім`ї почали виникати сварки, свідком яких були їх неповнолітні діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В даний час сторони однією сім`єю не проживають, спільного господарства не ведуть. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, направила заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] двічі до суду не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову не надіслав. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи та вирішити її на підставі наявних доказів. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 30 жовтня 2004 року Коростською сільською радою Сарненського району Рівненської області (актовий запис № 23)( свідоцтво про одруження серії 1-ГЮ № 079400 від 30.10.2004) (а.с.6). Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. Згідно довідки про склад сім»ї, позивач має наступний склад сім»ї: чоловік [PERSON], син [PERSON] та дочка [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи обставини справи, чітку позицію позивача щодо розірвання шлюбу, відсутність будь-яких заперечень чи клопотань від відповідача, відсутність підстав для примирення сторін, суд дійшов висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сімї стало неможливим. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

Позивач [PERSON] 27 липня 2017 року звернулась до суду з названим позовом, в якому вказала, що [INFO] померла її мати - [PERSON]. За життя [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все своє майно дочці [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина до якої входить житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS]. На даний час позивач не може отримати свідоцтва про право на спадщину, оскільки правовстановлюючі документи на спадковий житловий будинок втрачено, тому відповідно дані підстави унеможливлюють оформлення спадщини у нотаріуса, тому позивач вимушена звернутися до суду. Позивач просить суд визнати за нею право власності на зазначений спадковий житловий будинок, після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просив суд розглядати справу без його участі. Представник відповідача подав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги визнає та просив суд розглядати справу без його участі. Розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. По справі встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що стверджено свідоцтвом про смерть [NUMBER] (а.с.4). За життя [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все своє майно дочці [PERSON] (а.с.5). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина до якої входить житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.14-21). Позивач [PERSON], [INFO], є дочкою померлої та спадкоємцем за заповітом (а.с.5). Державний нотаріус [PERSON], надала до суду спадкову справу спадкову справу після померлої [INFO] [PERSON], з матеріалів якої вбачається, що свідоцтво про право на спадщину на спадковий житловий будинок не видавалось. Позивач фактично прийняла спадщину, вступивши у володіння та користування спадковим майном. Оформити спадщину у нотаріуса позивач не змогла у зв'язку з тим, що свідоцтво право власності на житловий будинок було втрачено, що стверджено відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій щодо видачі свідоцтв про право власності на спадковий житловий будинок (а.с.23), тому позивач змушена звернутись до суду. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. У відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Ст. 1222 ч.1 ЦК України визначає спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст. 1268 ч. 1 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Таким чином, визнання представником відповідача пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Вимоги позивача базуються на законі, є обґрунтованими, тому їх слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] , 27 липня 2020 року звернулась в суд з цим позовом та наполягала на розірванні шлюбу з відповідачем [PERSON] , який вони зареєстрували 28 листопада 1992 року у відділі РАГС Котовського виконкому Одеської області, за актовим записом №406. Свої вимоги мотивувала тим, що життя з відповідачем не склалось, у зв`язку з різними характерами та поглядами на життя. Все це призвело до того, що перестали розуміти один одного. На даний час вони сімейні відносини не підтримують. Вважає, що подальше спільне життя, збереження сім`ї та примирення є не можливим. Позивачка в судове засідання не з`явилась. Надала заяву в якій просила розглянути справу без її участі. Позов підтримала. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідач у судове засідання не з`явився. Надав суду заяву в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст.211\~ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч.2 ст.\~247\~ЦПК України (неявка в судове засідання всіх учасників справи) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 28 листопада 1992 року у відділі РАГС Котовського виконкому Одеської області, за актовим записом №406. Від шлюбумають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Частиною 3 ст.\~105\~СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст.110\~Сімейного кодексу\~України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст.\~112\~СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сімейно-шлюбні відносини сторони не підтримують та не мають наміру поновлювати їх. Згідно з ст. ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дослідивши обставини справи, беручи до уваги положення ст.24\~СК України про те, що шлюб є добровільним союзом чоловіка і жінки, примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню, оскільки сім`ї між сторонами фактично не існує і подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

Позивач [PERSON] 27 листопада 2013 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18 жовтня 2012 року. Від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Подружнє життя у них не склалося, після народження дитини стосунки між ними значно погіршились. Відповідач не приділяє їй з дитиною уваги, через що вона була вимушена повернутися з дитиною до батьків, де і мешкають на даний час. У зв'язку з особистими негараздами сумісне життя і збереження сім'ї стали неможливими, фактично вони припинили шлюбно-сімейні відносини, проживають за різними адресами. Примирення між ними неможливе, оскільки сім'я розпалася остаточно, подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. Тому вона вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. Після розірвання шлюбу місце проживання малолітньої дитини просила визначити з нею, прізвище залишити [PERSON], не надавати строк для примирення та судові витрати стягнути з відповідача на її користь. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала, в їх обґрунтування пояснила так, як викладено в описовій частині рішення, не заперечувала проти розгляду справи в заочному провадженні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоч був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчить зворотна поштова розписка (а.с.13), своїх пояснень чи заперечень проти позову не подав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам статті 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов є законний, обґрунтований доказами, а тому підлягає задоволенню. Установлено, що сторони перебувають у шлюбі з 18 жовтня 2012 року. Від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Шлюб сторін виявився невдалим, вони припинили сімейні стосунки та тривалий час проживають окремо за різними адресами, спільного господарства не ведуть, так як не знаходять взаєморозуміння між собою. Позивач просила суд не призначати їм строк для примирення, так як збереження шлюбу суперечить її інтересам, вона втратила почуття поваги і любові до відповідача, бажання відновити сімейні стосунки у неї відсутні. Шлюб розпався з вини обох сторін. Згідно статті 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Цих вимог сторони не дотрималися, що призвело до руйнування сім'ї. За таких обставин суд з підстав статей 110-112 Сімейного кодексу України постановляє рішення про розірвання шлюбу між сторонами. Місце проживання малолітньої дочки [PERSON] визначає з матір'ю. Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на її користь судового збору в розмірі 229,40 гривень (а.с.1) та витрат на правову допомогу адвоката в сумі 250 гривень (а.с.4) підлягають задоволенню з підстав статей 84,88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

Позивач [PERSON] 27 листопада 2013 року звернулася до Пирятинського районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 24 січня 2009 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають дочку [PERSON], народження 21 червня 2010 року. Подружнє життя не склалось у звязку з постійними непорозуміннями, втратою взаємних почуттів, у звязку з чим сторони тривалий час проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Позивач уважає, що подальше збереження сімї неможливе, а тому просить шлюб розірвати. Спір про розподіл майна між подружжям відсутній. У судовому засіданні позивач позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просить шлюб розірвати. Відповідач у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений у визначений законом спосіб. Суд уважає, що особисті пояснення відповідача в судовому засіданні необовязкові, справа може бути розглянута в його відсутність на підставі наявних у ній доказів. Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини: Сторони знаходяться у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Пирятинського районного управління юстиції Полтавської області, з 24 січня 2009 року, актовий запис № 12 (а.с.3). Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON], народження 21 червня 2010 року. (а.с. 4). Втрата взаємних почуттів, постійні непорозуміння та фактичне припинення сімейних відносин, призвели до неможливості збереження шлюбу. Спір про розподіл майна між подружжям відсутній. Міри, прийняті судом для збереження сімї, виявились безрезультатними. Згідно ч. 2 ст.112 Сімейного кодексу України (далі СК України) суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на викладене, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що примирення між подружжям неможливе, подальше збереження сімї суперечитиме інтересам обох сторін. За таких обставин позов підлягає задоволенню. Приписами ч. 1 ст. 88 ЦПК України, установлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved