Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] 27 січня 2016 року звернувся до суду з названим позовом, в якому вказав, що 25 липня 2015 року помер його батько, [PERSON]. За життя [PERSON] склав заповіт, яким заповів все своє майно [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина до якої входить земельна ділянка площею 4,130 га, що розташована на території Тадіївської сільської ради, Володарського району Київської області, яка належала померлому [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ № 047655. На даний час позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки державний акт на спадкову земельну ділянку втрачено, тому відповідно дані підстави унеможливлюють оформлення спадщини у нотаріуса, тому позивач вимушений звернутися до суду. Позивач просить суд визнати за ним право власності на зазначену спадкову земельну ділянку, після смерті [PERSON], який помер 25 липня 2015 року. Представник позивача подав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив суд розглядати справу без його участі. Відповідач подала до суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечує та просила суд розглядати справу без її участі. Розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. По справі встановлено, що 25 липня 2015 року помер [PERSON], що стверджено свідоцтвом про смерть серії І-ОК № 340018 (а.с.11). 01 серпня 2005 року [PERSON] склав заповіт, яким заповів все своє майно [PERSON] (а.с.10). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина до якої входить земельна ділянка площею 4,130 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Тадіївської сільської ради Володарського району Київської області, яка належала померлому [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ № 047655 (а.с.12). Позивач [PERSON], [INFO] є спадкоємцем за заповітом (а.с.10). Відповідач [PERSON], [INFO], є дружиною померлого [PERSON], що стверджено свідоцтвом про одруження серії VІ-УР № 035316 (а.с.9). Приватний нотаріус [PERSON] надала до суду спадкову справу після смерті [PERSON], який помер 25 липня 2015 року, з матеріалів якої вбачається, що свідоцтво про право на спадщину на спадкову земельну ділянку не видавалось. Позивач фактично прийняв спадщину, вступивши у володіння та користування спадковим майном. Оформити спадщину у нотаріуса позивач не зміг у звязку з тим, що державний акт на спадкову земельну ділянку втрачено (а.с.15), що стверджено відмовою приватного нотаріуса [PERSON], у вчиненні нотаріальних дій щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкову земельну ділянку (а.с.14). Дані обставини перешкоджають позивачу отримати свідоцтво про право власності на спадщину, тому позивач змушений звернутись до суду. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. У відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Ст. 1222 ч.1 ЦК України визначає спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст. 1268 ч. 1 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Таким чином, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Вимоги позивача базуються на законі, є обґрунтованими, тому їх слід задовольнити.

Outcome: approved