Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

Позивач 31 січня 2014 року звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що відповідно до укладеного договору № б/н від 04.08.2007 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 5000,00 грн. на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У свою чергу відповідач порушив умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів передбачених умовами кредитного договору, чим не виконав зобов'язання за договором, у зв'язку з чим станом на 15.01.2014р. за договором виникла заборгованість на загальну суму 30 009,75 грн., з яких: заборгованість за кредитом - заборгованість за процентами за користування кредитом - 15 679,52 грн., заборгованість по комісії - 12 425,00 грн., штраф ( фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 1405,23 грн. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 30 009,75 грн. та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився про день і час проведення слухання справи повідомлявся належним чином, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника Банку на підставі поданих доказів. Від відповідача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у її відсутність, позовну заяву не визнала в повному обсязі та просила відмовити у її задоволенні, у зв'язку з пропуском строків позовної давності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню по наступних підставах. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 04 серпня 2007 року [PERSON] звернулась до установи банку із заявою на отримання кредиту, сума ліміту якого складає 5 000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки (а.с.10,11-14). Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач свої зобов'язання виконав, кредит надав, разом з тим, в порушення умов договору, [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконала, допустивши прострочення повернення кредиту та процентів за його користування, внаслідок чого за нею станом на 15.01.2014 року утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 30 009,75 грн., з яких: заборгованість за кредитом - заборгованість за процентами за користування кредитом - 15 679,52 грн., заборгованість по комісії - 12 425,00 грн., штраф ( фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 1405,23 грн. (а.с.5-9). Судовим наказом, виданим Ленінським районним судом м. Дніпропетровська 05 лютого 2009 року стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 5 983,85 грн. та судові витрати по справі в сумі 44,92 грн. (а.с.4,28). Згідно п. 9.1, 9.4 умов та правил надання банківських послуг, вказано в яких випадках дія картки припиняється та з якого часу у кредитора виникає право на примусове стягнення заборгованості та в якому порядку. Відповідно до п. 9.4. умов та правил надання банківських послуг, у випадку наявності перевитрат платіжного ліміту по карті та непогашення їх клієнтом протягом 6 місяців, карта закривається та її наступне відновлення можливе лише після повного погашення заборгованості. Згідно статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Відповідно до вимог статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідач [PERSON] звернулася до суду з заявою про застосування наслідків пропуску строків позовної давності. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст.252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). Стаття 257 ЦК України встановлює загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Як вбачається із розрахунку заборгованості за договором №б/н від 04.08.2007 року та виписки з карткового рахунку, в період 04-06 серпня 2007 року з картки було знято 5 000,00 грн., після чого було здійснено лише один платіж на кредитну картку 30.01.2008 року, і більше щомісячні платежі не здійснювалися (а.с.5-9,30-32). Але, позивач звернувся до суду із даним позовом лише 31 січня 2014 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушених прав, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд в силу ст.88 ЦПК України,враховує, що позовні вимоги оплачені позивачем, судом залишено без задоволення, у зв'язку з чим поверненню не підлягають. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed