Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

Позивач, [PERSON], 13 липня 2018 року звернулася до суду із позовом, в якому зазначає, що 01 жовтня 1996 року вона придбала у [PERSON] незакінчений будівництвом об'єкт нерухомого майна по вулиці [ADDRESS] який розташований на земельній ділянці площею 0,09 га. На час придбання будинку до позивача перейшла і земельна ділянка, однак у внесенні відомостей до державного земельного кадастру відомостей щодо вказаної земельної ділянки на ім'я [PERSON] відмовлено, оскільки відсутні належні правовстановлюючі документи на земельну ділянку. 20.05.1993 року рішенням виконавчого комітету Кобеляцької міської ради [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 900 кв.м. за будинковолодіннням [ADDRESS] Оскільки на момент передачі земельної ділянки діяло законодавство, яке передбачало лише внесення відповідних відомостей до Книги записів державних актів на право приватної власності на землю, позивач прохає суд визнати за нею право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] 23.10.2018 року з Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що земельна ділянка, яка є предметом спору, знаходиться в м. Кобеляки, а тому розпорядження нею здійснюється виключно Кобеляцькою міською радою, а Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області не є належним відповідачем по справі. Ухвалою суду від 16.08.2018 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач, [PERSON], та її представник, адвокат [PERSON], будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились, однак адвокат [PERSON] подав до суду заяву, в якій прохає розглядати справу без участі сторони позивача, а позов задовольнити. Відповідач, [PERSON], будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, однак від неї надійшла телефонограма, в якій вона прохала розглянути справу у її відсутність. Позов визнала. Представник відповідача, Кобеляцької міської ради Полтавської області, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій прохає розглядати справу у відсутність представника міської ради. Рішення прохає прийняти на розсуд суду відповідно до вимог чинного законодавства. Представник відповідача, Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак в поданому до суду відзиві, просив суд розглянути справу без його участі. Суд, розглянувши матеріали справи, знаходить, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Кобеляцької міської ради народних депутатів Полтавської області № 559 від 20.05.1993 року за [PERSON] зареєстровано в приватну власність за будинковолодінням [ADDRESS] загальною площею 900 кв.м (а.с.22). На підставі вище зазначеного рішення [PERSON] видано посвідчення на право власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , відповідно до якого останньому надано у приватну власність земельну ділянку розміром 0,09 га для обслуговування жилого будинку. Посвідчення зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 145 (а.с.23). 1 жовтня 1996 року укладено договір купівлі-продажу, яким [PERSON] продав, а [PERSON] купила незакінчений будівництвом об'єкт нерухомого майна, готовність якого 65 %, що знаходиться в [ADDRESS] Зміст статтей 30, 67 ЗК України сторонам роз'яснено (а.с.17). [INFO] [PERSON] помер (а.с.87). Спадкоємцем на спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON] є [PERSON], яка в установлений законом строк прийняла спадщину після смерті спадкодавця (а.с. 84-106). Згідно ст. 30 ЗК України ( 1990 року), при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу. Статтею 67 ЗК України (1990 року) громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються у власність або надаються у користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач. Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у містах повинен бути не більше 0,1 гектара. Згідно із ч. 1 ст. 22 ЗК України (1990 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені ст. 23 ЗК України 1990 року. Проте дію ст. 23 ЗК України (1990 року) зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених Декретом КМУ від 26.12.1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок». Пунктом 3 Декрету встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст. 1 цього Декрету, а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Отже, п. 3 Декрету визначено порядок посвідчення права приватної власності громадян на земельні ділянки та документи, що посвідчують право на земельну ділянку. Таким документом може бути відповідний запис у земельно-кадастрових документах. Згідно з п. 7 Перехідних положень ЗК України (2001 року) громадяни, що одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вище викладене, судом встановлено, що при укладенні договору купівлі-продажу будинку, до [PERSON] від [PERSON] перейшло право власності на земельну ділянку. Оскільки право [PERSON] на земельну ділянку ніким не оспорюється, а [PERSON] набула право власності з дотриманням вимог законодавства, то позов слід задовольнити.

Outcome: approved