Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON], в інтересах якої діє [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідача до [PERSON] про розірвання шлюбу між подружжям, мотивуючи тим, що 12 жовтня 2002 року вона, [PERSON], [INFO] уклала шлюб з [PERSON], [INFO], про що відділом реєстрації Якимівського районного управління юстиції Запорізької області 12 жовтня 2002 року в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 66. Під час подружнього життя в них народилась донька [PERSON], [INFO], про що відділом реєстрації актів громадянського стану Якимівського районного управління юстиції Запорізької області 23 жовтня 2003 року в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за №104. Вона, [PERSON] та відповідач прожили у шлюбі більше двох років, вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини. Нажаль, все вище сказане більше стосується перших років спільного життя, але останнім часом вони не можуть як сім'я проживати разом, виконувати сімейні обов'язки, спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми. В червні 2016 року відповідач виїхав з місця постійного проживання в невідомому напрямку та в наступний час місце його перебування їй не відомо. З цього часу сімейні відносини між нами фактично припинились. З підстав наведених вище, збереження нашої сім'ї і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим у зв'язку з чим вона вирішила звернутись до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. Тому, у відповідності до ч.3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Крім того, ч.І ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Оскільки укладання шлюбу здійснюється на засадах взаємної любові та поваги, то збереження подружніх відносин неможливо, якщо втрачена їх основа. Тому норма вказаної вище статті надає їй право звернутись до суду з відповідним позовом, в якому вимагати розірвання шлюбу. Підстави, які б перешкоджали звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, передбачених ст. 110 Сімейного кодексу України, зокрема таких як вагітність дружини, тобто її, або ж недосягнення їх спільними дітьми одного року - відсутні. Тому вважає за необхідне, на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України, постановити рішення про розірвання шлюбу, оскільки їх подальше спільне життя як подружжя є неможливим, а збереження шлюбу суперечить як її інтересам так і її чоловіка. Після розлучення, їх спільна донька, буде проживати з позивачкою, а питання майна, набутого в період перебування її та відповідача в шлюбі, будуть вирішуватись поки що в позасудовому порядку шляхом спільного порозуміння, взаємних поступок та інтересів кожного з подружжя. 10 вересня 2002 року місце проживання відповідача було зареєстровано в [INFO] та з цього часу по червень 2016 року фактично проживав за вказаною адресою. На сьогоднішній час місце знаходження відповідача їй не відомо. Відповідно до ч.9 ст. 110 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Відповідно до ч.9 ст. 74 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті. Таким чином просить розірвати шлюб, укладений 12 жовтня 2002 року між нею, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], актовий запис № 66 від 12 жовтня 2002 року; Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, хоча був повідомлений про місце та час розгляду даної справи належним чином через засоби масової інформації. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані, та такі, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Небажання відповідача надавати докази, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, а саме: копією паспорту позивачки [PERSON] ( а.с.5-6); копією паспорта відповідача [PERSON] ( а.с.7-8); копією свідоцтва про одруження ( а.с.9); копією свідоцтва про народження [PERSON] ( а.с.10); копією домової книжки ( а.с.11-12); копією довідки Якимівської селищної ради (а.с.13); довідкою Якимівської селищної ради від 17.11.2017 року за № 1710 про місце реєстрації відповідача [PERSON] ( а.с.19). Відповідно до ч.3 ст.109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.1 ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Отже, суд приходить до висновку про те, що причини, які виникли між сторонами та змусили їх звертатися до суду та наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, подальше сумісне життя подружжя та збереження сім'ї між [PERSON] та [PERSON] стали неможливими, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 109,112 СК України та

Outcome: approved