Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

Позивач 19 червня 2017 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Яковлева І.М., про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що її прабабці [PERSON] належало 7/20 частин домоволодіння [ADDRESS]. [PERSON] померла [INFO]. У [PERSON] була донька [PERSON], [INFO]. У [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] (батько позивача). [INFO] [PERSON] помер. Ані [PERSON], ані [PERSON] після смерті [PERSON] до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не звертались, однак вони були зареєстровані та проживали за адресою: [ADDRESS]. Після смерті батька [PERSON] позивач у встановлений законом шестимісячний строк звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що відсутні відомості про родинні відносини між прабабою та бабою. Позивач просила суд визнати за нею право власності на 7/20 частин домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO], [PERSON], померлої [INFO], яка фактично прийняла спадщину після своєї матері [PERSON] та [PERSON], померлого [INFO], який фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON] Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.04.2018 року справу призначено до судового розгляду по суті. У заяві від 15.05.2018 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] просив розглядати справу без його участі та без фіксації судового засідання технічними засобами, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача територіальної громади в особі Дніпровської міської ради у заяві від 15.05.2018 року просила розглядати справу за наявними матеріалами, в задоволенні позову відмовити. Третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Яковлева І.М. у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Письмових заяв від неї не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 7/20 частини домоволодіння [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору дарування від 13.03.1962 року, посвідченого Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-931, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» ДОР та записаного в реєстрову книгу № 125 за реєстровим № 7 (а.с. 16, 18-19). [INFO] [PERSON] померла (а.с. 8). Після її смерті відкрилась спадщина на 7/20 частин вищезазначеного домоволодіння. Відповідно до статті 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Згідно ст. 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно частини 1 статті 548 ЦК УРСР в редакції 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до вимог частини 1 статті 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. З позовної заяви вбачається, що спадкоємцем після смерті [PERSON] була її донька [PERSON], яка померла [INFO] (а.с. 10), та прийняла спадщину після смерті матері шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на день смерті, а після смерті [PERSON] шляхом постійного проживання з нею спадщину прийняв її син [PERSON], померлий [INFO] (а.с. 15). Фактичне прийняття спадщини один після одного підтверджується довідкою № 1084, виданою головою квартального комітету Ленінського району м. Дніпропетровська від 03.11.2016 року (а.с. 120). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. На підставі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього ж Кодексу, він не заявив про відмову від неї. На підставі ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкові справи після смерті [PERSON], померлої [INFO], та [PERSON], померлої [INFO], не відкривались (а.с. 69-72). Родинні стосунки між [PERSON] та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим Ленінським рай/ЗАГС м. Дніпропетровська 16.10.1962 року (а.с. 11). Позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги після смерті її батька [PERSON], померлого [INFO] (а.с. 14). Позивач у встановлений законом шестимісячний строк звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (а.с. 91). Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Яковлевої І.М. від 21.12.2016 року позивачу відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO], на частку домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] у зв'язку з ненаданням нею документів, що підтверджують родинні стосунки між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 58). Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем в порушення ст. ст. 12, 81 ЦПК України не було надано доказів на підтвердження родинних стосунків між [PERSON] та [PERSON], також позивачем не було заявлено клопотання про витребування таких доказів, а суд відповідно до ст. 81 ЦПК України не може витребовувати докази з власної ініціативи. Крім того, позивачем не було заявлено вимогу про встановлення факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] Зважаючи на викладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв'язку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] необґрунтовані, недоведені та безпідставні, у зв'язку з чим задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, у зв'язку з чим за рахунок відповідача не відшкодовуються. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed