Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

Позивач [PERSON] 24.06.2016 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, який зареєстровано 25.08.2009 Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про що 25.08.2009 року складено відповідний актовий запис №1906. Позовна заява мотивована тим, що подружжя після укладення шлюбу спільно прожило близько двох місяців, після чого дружина поїхала закордон на роботу. В подальшому подружжя більше спільно не проживало, між ними втрачено будь-які звязки, будь-яке спілкування припинено. Розірвати шлюб в органах РАЦС можливості немає. На примирення з відповідачем та відновлення подружніх відносин позивач не згоден, збереження сім»ї суперечить його інтересам. Спільних дітей подружжя немає. Викладене стало підставою для звернення позивача до відповідача з позовом про розірвання шлюбу до суду. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив шлюб розірвати, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена завчасно у встановлений законом спосіб, про причини неявки суд не повідомила. Враховуючи зазначені обставини, зважаючи на позицію позивача, судом ухвалено провести заочний розгляд справи за наявними у ній доказами, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. В ході дослідження позовної заяви та доданих до неї матеріалів судом, відповідно до ч. 1 ст. 112 СК України, з'ясовано фактичні взаємини подружжя, а також те, що подана до суду позовна заява відповідає дійсній волі позивача, його бажання розірвати шлюб є істинним та добровільним. Згідно п. 10 Постанови пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України (254к/96-ВР ) охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін. Досліджуючи вказані обставини, суд зважає на те, що фактично шлюбні відносини між сторонами по справі припинено біля 5-ти років тому, шлюб між сторонами фактично розпався, існує формально, ведення спільного господарства припинено, подальше збереження шлюбу є неможливим та недоцільним і суперечитиме інтересам позивача, тому шлюб між сторонами слід розірвати, а позов задовольнити. Відповідно до положень\~ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 551,20 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved