Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] , 25.01.1980 року звернулася з позовною заявою до [PERSON] , [INFO] , в якій просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] та примусово зняти її з реєстраційного обліку. Позовна заява\~обґрунтована тим,\~що позивач відповідно до договору купівлі-продажу від 20.11.2015 року придбала квартиру з адресою [ADDRESS] та на даний час є власником вказаної квартири, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.10.2019 року №185422251. Також на даний час у квартирі за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована відповідач, яка у квартирі не проживає, оскільки проживає в Російській Федерації. Не проживає відповідач у квартирі з листопада 2015 року. Відповідач не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою вона не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням позивач відповідачу не чинила. Відповідно до довідки від 23.11.2018 року виданої ПП «Квартал» зазначено, що за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] (власник), [PERSON] (брат), [PERSON] (інші відносини). Згідно з актом від 23.11.2018 року за вказаною адресою з листопада 2015 року не проживає [PERSON] , 1985 року народження. Вказана обставина підтверджена свідками [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. На підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, в разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного висновку.\~\~ В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового приміщення, а саме квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 20.11.2015 року посвідченого приватним нотаріусом Бахмутського міського нотаріального округу Донецької області Бойко Яною Сергіївною, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №185422251 від 21.10.2019 року (а.с.15). Відповідно до довідки №152 від 23.11.2018 року виданої ПП «Квартал» зазначено, що за адресою [ADDRESS] зареєстровані позивач - [PERSON] (власник), [PERSON] (брат), [PERSON] (інші відносини) (а.с.13). Згідно з актом про не проживання від 23.11.2018 року за адресою: [ADDRESS] , з листопада 2015 року не проживає [PERSON] , 1985 року народження. Вказана обставина підтверджена свідками [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.14). Глава 23\~ЦК\~України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3\~ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.\~\~\~\~ Згідно ч.1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст. 383\~ЦК України\~встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Вимогами\~ст. 386 ЦК України\~передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Як зазначено в\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.\~\~\~ Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути обмежений у здійсненні цього права. Відповідно до ч. 1\~ст.156 Житлового кодексу Української РСР\~з урахуванням положень ч.1\~ст.405 Цивільного кодексу України\~члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Частиною 2\~ст.405 Цивільного кодексу України\~передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON] , [INFO] , необхідно визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , оскільки реєстрація відповідача в у спірному житловому приміщенні не відповідає волевиявленню позивача і позбавляє останню повною мірою реалізувати право на володіння, користування та розпорядження своєю власністю, тож позов в цій частині підлягає задоволенню. Виходячи з того, що\~Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення\~ст. 7 цього Закону\~підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. 156 ЖК України;\~ст. 405 ЦК України), отже вимога позивача в частині примусового зняття відповідача з реєстраційного обліку, задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили, є підставою для зняття такої особи з реєстраційного обліку.

Outcome: partial