Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

Позивач 11 вересня 2014 року звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначив, що 12 вересня 2011 року відповідач, керуючи автомобілем [NUMBER], в м. Дніпропетровську на перехресті вул. Орловської та вул. Камчатської не надав переваги в русі автомобілю [NUMBER], який рухався по головній дорозі, що призвело до зіткнення автомобілів. Згідно страхового полісу № АА /2805046 ПрАТ СК «Провідна» застраховано цивільну-правову відповідальність відповідача. Вина відповідача підтверджується постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.10.2011 року. Згідно листа ПрАТ СК «Провідна» № 16-05/14388 від 04.11.2011 року позивачу призначено страхову виплату в розмірі 5865,06 грн., яка була ним отримана. Після звернення позивача до декількох станцій технічного обслуговування для проведення відновлюваного ремонту автомобіля [NUMBER] стало відомо, що суми 5865,06 грн. недостатньо для проведення ремонтних робіт. Отже, спеціалісти з відновлення пошкоджених у аваріях автомобілів стверджували, що на отримане відшкодування не можливо виконати відновлювані роботи з дотриманням усіх необхідних технологічних та конструктивних операцій, які передбачені заводом-виготовлювачем автомобілів. Реальна вартість відновлюваних робіт відповідно до акту приймання-передачі виконаних робіт від 30.11.2012 року склала 17685,98 грн. Страховик відшкодував 7138,08 грн., тобто менше половини. Таким чином, з втрачених не відновлювані роботи 17685,98 грн., не відшкодовано 10547,90 грн. Позивач просив стягнути з відповідача суму в розмірі 10547,90 грн., відшкодування реального розміру матеріальної шкоди та 10 000 грн., відшкодування моральної шкоди та судові витрати. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовну заяву не визнали в повному обсязі та заперечували проти її задоволення. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 вересня 2011 року о 09.30 год., [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], в м. Дніпропетровську на перехресті вул. Орловської та вул. Камчатської, не надав перевагу в русі автомобілю [NUMBER], який рухався праворуч по вул. Камчатська, в наслідок чого відбулося зіткнення автомобілів, що призвело до пошкодження транспортних засобів. В силу ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Так, постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2011 року, [PERSON] визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.9). У зв'язку з чим, вина відповідача у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 12 вересня 2011 року, доведена в силу вищевказаної норми. В силу ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. В силу ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Разом з тим, встановлено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у Приватного акціонерного товариства «Страхової компанії «Провідна», що підтверджується Полісом № АА/2805046 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строк дії полісу з 03.07.2011 року по 02.07.2012 року. Ліміт відповідальності за шкоду заподіяну здоров'ю (на одного потерпілого) 100 000 грн., за шкоду заподіяну майну 50 000 грн. (а.с.10). Згідно ст. 9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договором майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Відповідно до ст. 9.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Встановлено, що позивач є власником пошкодженого транспортного засобу автомобілю [NUMBER] (а.с.24). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Встановлено, що автомобіль [NUMBER] відремонтовано позивачем. Як зазначив в судовому засіданні позивач ПрАТ «СК «Провідна» сплатила йому страхове відшкодування в розмір 7138,08 грн., однак цієї суми недостатньо для проведення ремонтних робіт, які склали згідно акту приймання-передачі виконаних робіт від 30.11.2012 року суму в розмірі 17685,98 грн. Проте, суд не погоджується з вказаними твердженнями та вважає їх неспроможними за нижченаведених підстав. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Цивільного кодексу України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими нормативно-правовими актами. Як зазначено, вище після настання дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 12 вересня 2011 року страховик сплатив позивачу суму в розмірі 7138,08 грн. в рахунок страхового відшкодування та позивач погодився з вказаною сумою. Згідно ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Так, рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2012 року позовну заяву [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про відшкодування збитків, моральної шкоди задоволено частково, стягнуто з відповідача 3032,12 грн. недоплачене відшкодування матеріальної шкоди, 500 грн. вартість проведення експертного дослідження, судові витрати. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області, рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.04.2012 року змінено в частині стягнення недоплаченої матеріальної шкоди на суму 1273,02, в іншій частині рішення залишено без змін (а.с.27-30). Відповідно до роз'яснень п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Судом безперечно встановлено, що ПрАТ «СК «Провідна» виконало свої зобов'язання за договором страхування належним чином та в повному обсязі з дотриманням всіх вимог чинного законодавства. Сторони погодили та дійшли згоди щодо суми виплати страхового відшкодування, з якою позивач погодився. Стосовно, акту приймання-передачі виконаних робіт від 30.11.2012 року на суму 17685,98 грн. на який посилається позивач, то суд його не бере до уваги при розгляді даної справи, оскільки вказаний акт був складений вже після судового слухання та позивач не пред'являв на той час вказані вимоги, а навпаки погодився з сумою, яка була сплачена страховою компанією. Крім того, суд не застосовує норму статті 1194 ЦК України, яка закріплює, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для проїзного відшкодування завданої нею шкоди, зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром завданої шкоди і страховою виплатою, оскільки як зазначено вище ліміт відповідальності за шкоду заподіяну здоров'ю (на одного потерпілого) 100 000 грн., за шкоду заподіяну майну 50 000 грн. Тобто, ліміту відповідальності вистачило б на відшкодування витрат понесених позивачем, а різниця сплачується якщо недостатньо ліміту. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи здобуті по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині незаконні, не обґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню. Також, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди за нижченаведених підстав. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім`ї, и близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибин фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язаня з розміром цього відшкодування. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму ВСУ № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою й протиправним діянням заподіювача та вини останнього в його заподіянні. Однак, [PERSON] суду не представив жодних доказів, в яких би зазначив, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходилв, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Наведені [PERSON] підстави та обґрунтування заподіяння та відшкодування заподіяної моральної шкоди не свідчать про її доведеність та наявність підстав для задоволення позову в цій частині. За ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Аналізуючи здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд в силу ст.88 ЦПК України, враховує, що позовні вимоги майнового характеру оплачені позивачем, судом залишено без задоволення, позивач не звільнений від їх оплати, у зв'язку з чим поверненню не підлягають. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed