Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

Позивач 13.02.2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди спричиненої в результаті ДТП та стягнення моральної шкоди. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 19.08.2014 року в м. Києві на перехресті проспекту Палладіна - вул. Булаховського відбулась ДТП за участю автомобіля марки «Toyota Avensis», д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та автомобіля марки «Шкодаа», д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON]. У результаті цієї пригоди був пошкоджений автомобіль позивача. Відповідно до постанови Святошинського районного суду м. Києва від 07.11.2014 року винним у даній ДТП є водій автомобіля марки «Шкодаа», д.н.з. [NUMBER], [PERSON]. На час пригоди, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Шкодаа», д.н.з. [NUMBER], [PERSON] була застрахована в ПрАТ СК «ПРОВІДНА» згідно полісу № АС/487961021/14 від 13.03.2014 року з лімітом в 50000,00 грн. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових підтверджено Звітом про оцінку автомобіля №07/09/14 від 02.09.2014 року і становить 182 273,74 грн. Величина ВТВ, яку визначено на підставі Звіту про оцінку автомобіля, становить 15 665,80 грн. Таким чином, розмір матеріального збитку, заподіяного позивачу пошкодженням його автомобіля становить 182 273, 74 + 15 665,80 грн. = 197 935,54 грн. Оскільки відповідальність відповідача на час ДТП була застрахована в ПрАТ СК «ПРОВІДНА» згідно полісу №АС/4879616/1021/14 від 13.03.2014 року, позивач звернувся до страховика, із заявою щодо виплати страхового відшкодування. 18.12.2014 року ПрАТ СК «ПРОВІДНА» повідомила позивача про виплату страхової суми в межах ліміту відповідальності на 50 000,00 грн. Таким чином, позивач зазначає, що відповідач повинен сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка складає: 197939,54 грн. - 50 000,00 грн. = 147 939,54 грн. Окрім того, позивачем зазначено, що внаслідок винних дій відповідача, йому було завдано моральну шкоду, яка полягає в порушенні права володіння належним йому транспортним засобом, яку позивач оцінив у розмірі 5000,00 грн. Відповідачу з метою досудового врегулювання спору булла надіслана претензія, однак вона так і залишилась поза увагою відповідача. На підставі наведеного позивач змушений був звернутися до суду за захистом свого порушеного права з відповідним позовом. У судовому засіданні 19.01.2016 року, позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач заперечував проти позову, про що зазначив у своїх письмових запереченнях (а.с. 75-76), разом з тим, у судове засідання 19.01.2016 року не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч.1 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно пунктів 1-4 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Пунктом 1) ч.2 згаданої статті встановлено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені в частині 1 ст.1166 ЦК України, де вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Судом встановлено, що 19.08.2014 року в м. Києві на перехресті проспекту Палладіна - вул. Булаховського відбулась ДТП за участю автомобіля марки «Toyota Avensis», д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та автомобіля марки «Шкодаа», д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON]. У результаті цієї пригоди був пошкоджений автомобіль позивача. Відповідно до постанови Святошинського районного суду м. Києва від 07.11.2014 року винним у даній ДТП є водій автомобіля марки «Шкодаа», д.н.з. [NUMBER], [PERSON] (а.с. 30). Вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових підтверджено Звітом про оцінку автомобіля №07/09/14 від 02.09.2014 року і становить 182 273,74 грн. Величина ВТВ, яку визначено на підставі Звіту про оцінку автомобіля, становить 15 665,80 грн. Таким чином, розмір матеріального збитку, заподіяного позивачу пошкодженням його автомобіля становить 182 273, 74 + 15 665,80 грн. = 197 935,54 грн. (а.с. 7-13). Як вбачається з матеріалів справи, відповідальність [PERSON] на час ДТП була застрахована згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/4879616/1021/14 від 13.03.2014 року в ПрАТ СК «ПРОВІДНА». За даним полісом, ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб встановлено в сумі 50000,00 грн. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. 18 грудня 2014 року ПрАТ СК «ПРОВІДНА» повідомила позивача про виплату страхової суми в межах ліміту відповідальності на 50 000,00 грн.(а.с. 25). Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яка складає: 197939,54 грн. - 50 000,00 грн. = 147 939,54 грн. Також позивач просить відшкодувати йому моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 5000,00 грн., посилаючись на те, що у зв'язку з пошкодженням автомобіля та врегулювання процесу страхової виплати забрало значну частину робочого та вільного часу, спричинило душевні хвилювання. Згідно з ч. 1, ч.3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За правилом ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При цьому, суд зазначає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з'ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, зокрема така правова позиція відображена у п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Як вбачається із матеріалів справи, внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав значні механічні ушкодження. Враховуючи суть позовних вимог, характер заподіяної моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, завданих позивачу у зв'язку з пошкодженням його майна, їх глибину та тривалість, характер вчиненого правопорушення, ступінь вини відповідача, а також з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині знайшли своє підтвердження та підлягають частковому задоволенню в розмірі 2000,00 грн. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1487,40 грн., сплачена позивачем згідно квитанції від 12.02.2015 року та 243,60 грн. сплачена позивачем згідно квитанції від 12.02.2015 року (а.с. 2), а також витрати понесені за оплату вартості проведення звіту № 07/09/14 з визначення матеріального збитку, завданого власнику автомобіля у розмірі 800,00 грн. (а.с. 29).

Outcome: partial