Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

Позивач [PERSON] 16 травня 2015 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Одеської міської ради, в якій просить визнати за ним право власності на квартиру № 77, за адресою: м. Одеса, вул. М.Говорова, 10/3 у порядку спадкування за заповітом, зазначаючи, що є сином [PERSON], після смерті якої він 30.12.2015 року звернувся до Шостої одеської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, а саме на квартиру № 77, за адресою: м. Одеса, вул. М.Говорова, 10/3. Однак, державним нотаріусом [PERSON] листом від 03.03.2016 р. за № 493/02-14 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку з тим, що спадкодавцем [PERSON], померлою 30 липня 2015 року не було зареєстровано право власності на спадкову квартиру у електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості». Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. Представник відповідача - Одеської міської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання сповіщався належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. Суд, у звязку з неявкою представника відповідача, який не зявився в судове засідання, ухвалив слухати справу у порядку заочного провадження. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] є матірю [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження від 16.01.1964 року серії VI-УР №552411, виданим Ленінським РАЦС м.Одеси. За життя [PERSON] належала квартира № 77, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. М.Говорова, 10/3 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10.09.2011 Серія САЕ № 419018, виданого на підставі договору №19/277-н про інвестування у будівництво житлового будинку від 07.10.2009, акту прийому-передачі від 07.07.2010. 30.07.2015 року [PERSON] померла, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті [PERSON] реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 31.07.2015 року складено відповідний актовий запис №8072 та видано свідоцтво про смерть серія I-ЖД №424300 від 31.07.2015 р. Позивач є спадкоємцем після смерті [PERSON] за заповітом від 23.07.2015 року. У своєму заповіті померла вказала, що на випадок її смерті вона зробила таке розпорядження: «належну мені квартиру, розташовану за адресою: місто Одеса, вулиця Маршала Говорова, будинок №10/3 (десять/три)[ADDRESS] (сімдесят сім) заповідаю [PERSON]». З матеріалів спадкової справи № 568/2015 померлої [PERSON] вбачається, що до Шостої одеської нотаріальної контори ніхто, крім позивача, з заявою про прийняття чи відмову від спадщини померлої у вигляді квартири [ADDRESS] більше не звертався. Тому [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом, що прийняв спадщину належним чином. Для оформлення спадщини [PERSON] у передбачений законодавством строк звернувся до Шостої одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті його матері [PERSON]. Однак, через відсутність реєстрації права власності на спадкову квартиру у електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості», державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] 03.03.2016 р. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру № 77 у будинку під №10/3 по вулиці М.Говорова в місті Одесі, що належала померлій 30.07.2015 року [PERSON]. Дослідивши лист нотаріуса від 03.03.2015 року про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, суд зазначає, що здійснення державної реєстрації права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Тотожну позицію висловив й Верховний Суд України в постанові від 13 червня 2012 р. № 6-54цс12. На сьогодні провести реєстрацію права власності за [PERSON] не є можливим у звязку з її смертю, що призводить до невизнання права власності позивача на фактично наявне спадкове майно та позбавляє нотаріуса можливості видати свідоцтво про право на спадщину. У відповідності з вимогами ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно абзаців 1, 15, 16 п. 3.1. спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013р. №24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. З урахуванням викладеного, суд вважає, що відсутність передбаченого законодавством порядку реєстрації нерухомого майна після смерті його власника, дійсно свідчить про існування виключних обставин, які унеможливлюють реалізацію права на оформлення спадщини в позасудовому порядку, тому позовна заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved