Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

Позивач 30.07.2018 року звернулась до Високопільського районного суду Херсонської області із позовною заявою до [PERSON] предметом якої є розірвання шлюбу, який було зареєстровано 10 березня 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Високопільського районного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис №09. Як на підставу позову позивач посилається на те, що шлюбні відносини між ними припинені з січня 2018 року, спільно господарство не ведуть, проживають окремо. Від шлюбу дітей не мають. На думку позивача, причиною розпаду сімї стали різні погляди на сімейне життя та обовязки. Спільне життя не склалось, миритись позивач не бажає, подальше збереження сімї неможливо і суперечить її інтересам, що має істотне значення. Майнового спору не мають. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище «Заплатинська». 28.09.2018 року цивільна справа надіслана за підсудністю до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області та передана в провадження судді Попова В.В. У судове засідання позивач не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у встановленому законом порядку, просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Надала згоду на ухвалення заочного рішення (а.с.40). Відповідач у судове засідання повторно не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у встановленому законом порядку через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав (а.с.50,54). Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до\~ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що розгляд справи проводився у відсутності сторін, фіксація судового засідання технічними засобами, у відповідності до ч.2\~ст.247 ЦПК України, не здійснювалась. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 10 березня 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Високопільського районного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис №09 (а.с.95). Від шлюбу дітей не мають. Шлюбні відносини між сторонами припинені. Майнового спору немає. Відповідно до\~статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з приписами\~статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4\~ст. 56 Сімейного кодексу України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до статті 5 Протоколу № 7 до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований\~Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до\~статті 10 Цивільного кодексу України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За частиною 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Як проголошено положеннями статті 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім'ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема статей 5, 8 вказаного міжнародного договору. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, шлюб між сторонами фактично розпався, сім'я носить формальний характер, рішення про звернення до суду із даним позовом є виваженим та відповідає волевиявленню дружини, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 704,80 грн. /а.с.2/. На підставі викладеного та

Outcome: approved