Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON], в інтересах якої діє представник - адвокат Ігнатюк Леся Василівна, звернулася в суд з позовом до Раковецької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області про визнання за позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовані тим, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований по [ADDRESS], належав бабусі позивача - [PERSON]. Згідно довідки Раковецької сільської ради від 09.10. 2020, житлове господарство зареєстроване як об'єкт погосподарського обліку - «бувший колгоспний двір». Для будівництва та обслуговування житлового будинку була виділена земельна ділянка площею 0.25 га, що доводиться довідкою Раковецької сільської ради № 554 від 06.10.2020. Згідно виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське МБТІ» за архівними даними обласного комунального підприємства «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» право власності на житлове господарство по [ADDRESS] не зареєстроване. У відповідності до технічного паспорта, виготовленого 20.07.2020 ОКП «Коломийське МБТІ» житлове господарство складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», загальною площею 102,4 кв.м, житловою площею 79,6 кв.м., літньої кухні, стодоли, трьох сараїв, двох комор, гаража, вбиральні, криниці та огорожі. Будівництво житлового будинку здійснено у 1990 році. Відповідно до звіту про оцінку майна ЕТВО «Придністров'я» ринкова вартість житлового господарства по [ADDRESS] становить 122 880 грн. За результатами проведення технічного обстеження житлового будинку встановлено його відповідність вимогам надійності та можливість безпечної експлуатації. Голова колгоспного двору [PERSON] померла [INFO], що стверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 13.02.2013 року, актовий запис №5. При житті 06.10.2008 [PERSON] склала на користь позивача заповіт, яким розпорядила їй жилий будинок з відповідними господарськими спорудами по [ADDRESS], земельний пай та все інше належне їй майно, де б воно не було та з чого б не складалося, і на що вона за законом матиме право. Заповіт посвідчений секретарем Раковецької сільської ради Городенківського району 06.10.2008, зареєстрований в реєстрі за №21. Заповіт ніким не скасовувався та не оскаржувався. З метою реалізації своїх спадкових прав позивач звернулася до приватного нотаріуса Городенківського районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини. За її заявою була заведена спадкова справа №106/2020. Вивчивши подані документи, нотаріус відмовила позивачу у видачі документів на спадщину на житлове господарство через відсутність правовстановлюючих документів на нього у спадкодавця, що стверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.10.2020. Згідно довідки Раковецької сільської ради від 09.10. 2020 житлове господарство зареєстроване як об'єкт погосподарського обліку - «бувший колгоспний двір»; станом на 15.04.1991 у спадковому житловому господарстві проживала лише його власниця - [PERSON]. Після смерті [PERSON], позивач фактично вступила в управління спадщиною - подала заяву про прийняття спадщини, на підставі якої приватним нотаріусом була заведена спадкова справа, користується спадковим майном на власний розсуд, постійно проживає у житловому будинку, обробляє земельну ділянку, виготовила технічну документацію за власні кошти, тобто своїми діями фактично прийняла спадщину, однак оформити свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі не може через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно у спадкодавця. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Представник позивача - адвокат Ігнатюк Л.В. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача Раковецької сільської ради в судове засідання не з'явився. Раковецька сільська рада подала до суду довідку, в якій просить справу розглядати у відсутності їх представника; позов визнають. Дії учасників справи не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено. Суд, заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно архівних даних ОКП «Коломийське МБТІ» право власності на житловий будинок та господарські будівлі [ADDRESS] станом на 31.12.2012 не зареєстровано, що стверджується копією виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Вих. № 9420 від 14.07.2020 р. Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру забобон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 234819059 від 01.12.2020 доводиться, що в даних реєстрах відсутні відомості щодо нерухомого майна по [ADDRESS]. Статтею 41 Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність). Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1). З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS], виготовленого 20.07.2020 встановлено, що житловий будинок, споруджено в 1966/1990 роках, господарські будівлі та споруди в 1966, 1988, 1989 та 1990 роках. Копія висновку про вартість майна, складеного ЕТВО «Придністров`я» стверджує, що ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] станом на 10.08.2020 становить 122880 грн. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. За господарством в [ADDRESS] числиться земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га, що доводиться довідкою № 559, виданою 06.10.2020 виконавчим комітетом Раковецької сільської ради. Згідно по господарської книги №1-0070 жилий будинок по [ADDRESS] числиться за [PERSON], що доводиться довідкою № 552, виданою 12.08.2020 виконавчим комітетом Раковецької сільської ради. Довідкою № 556, виданою 06.10.2020 виконавчим комітетом Раковецької сільської ради доводиться, що [ADDRESS] не змінювалася і не перейменовувалася. Про те, що господарство по [ADDRESS] є бувшим колгоспним двором і станом на 15.04.1991 р. в даному господарстві була зареєстрована та проживала одна [PERSON], 1926 р.н., стверджується копією довідки від 09.10.2020, виданою виконавчим комітетом Раковецької сільської ради. За ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. За заповітом, посвідченим 06.10.2008 виконавчим комітетом Раковецької сільської ради, зареєстрованим в книзі для запису нотаріальних дій під № 21, [PERSON], [INFO], на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження, яким належний їй на правах особистої власності жилий будинок з відповідними господарськими спорудами що знаходиться в [ADDRESS], земельну ділянку, земельний пай, усе належне їй майно та інші цінні папери з чого б вони не складалися і де б вони не знаходилися, що буде належати їй на день її смерті і на що вона згідно закону матиме право заповіла [PERSON]. Заповіт чинний, зареєстрований у спадковому реєстрі за № 46558407 (номер в реєстрі нотаріальних дій 21), що доводиться копією Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 60963253, виданого 17.07.2020 Приватним нотаріусом Стефурак Н.Я., у зв'язку з відкриттям спадкової справи. [PERSON] померла [INFO] у віці 87 років в с. Раковець Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис за № 5 від 13.02.2013, про що свідчить копія Свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 13.02.2013 виконавчим комітетом Раковецької сільської ради Городенківського району. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяви про прийняття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. На момент смерті [PERSON], 1926 р.н., яка померла [INFO] в господарстві в с. Раковець [ADDRESS] разом з нею були зареєстровані і проживали: внука [PERSON], 1973 р.н., зять [PERSON], 1968 р.н., правнук [PERSON], 1992 р.н., правнука [PERSON], 1993 р.н., що доводиться довідкою № 557, виданою 06.10.2020 виконавчим комітетом Раковецької сільської ради. Про те, що позивач [PERSON], [INFO] є внукою [PERSON] свідчать копії: 1)повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00027069412 від 17.07.2020, де зазначено, що батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]; 2)повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00027069478 від 17.07.2020, з якого слідує, що після державної реєстрації шлюбу, актовий запис за № 3 від 12.01.1991, позивачу присвоєно прізвище « [PERSON]»; 3)свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 26.05.1961 року, запис за № 29 від 19.10.1952, де зазначено, що мати позивача - [PERSON], [INFO] є дочкою [PERSON] та [PERSON]; 4)свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого 13.11.1972, з якого слідує, що [PERSON], 1952 р.н. після реєстрації одруження 13.11.1972 з [PERSON] присвоєно прізвище «[PERSON]». Судом встановлено, що спадкоємцем за заповітомпісля смерті [PERSON] є її внука [PERSON] (позивач). Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст.1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Із копії спадкової справи № 106/2020, наданої суду приватним нотаріусом Городенківського районного нотаріального округу Стефурак Н.Я. вбачається, що спадкоємець за заповітом позивач [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON], яка померла [INFO], так як вона проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини за заповітом. Копією Витягу № 60963385 про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданого 17.07.2020 приватним нотаріусом Стефурак Н.Я., підтверджується, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 66127560 (номер у нотаріуса 106/2020), спадкодавець - [PERSON], дата смерті: [INFO]. Спадкоємців, які відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України, мають обов`язкову частку в спадщині [PERSON], - судом не встановлено. 31.08.2020 [PERSON] приватним нотаріусом Городенківського районного нотаріального округу Стефурак Н.Я. видано 2 (два) свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстровані в реєстрі за № 1175, 1176 на земельні ділянки, площею 0,0331 га, 0,2081 га, що розташовані на території Раковецької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належали спадкодавцю [PERSON]. Дані свідоцтва про право на спадщину за заповітом зареєстровані в Спадковому реєстрі за № 66336765, № 66336794, що доводиться копіями витягів про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 61480172, № 61480226, наданих 31.08.2020. До складу спадщини [PERSON] входить також житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Постановою приватного нотаріуса Городенківського РНО Стефурак Н.Я. про відмову у видачі свідоцтва у видачі свідоцтва про право на спадщину від 08.10.2020 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO], на житловий будинок [ADDRESS], з посиланням на те, що правовстановлюючий документ на будинок відсутній, а подані позивачем документи не підтверджують права власності померлої на зазначений житловий будинок. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Із довідки № 558, виданої 06.10.2020 виконавчим комітетом Раковецької сільської ради слідує, що позивач [PERSON], 1973 року народження разом із сім'єю: чоловіком [PERSON], 1968 р.н., сином [PERSON], 1992 р.н., дочкою [PERSON], 1993 р.н. проживають в [ADDRESS]. Позивач, як спадкоємець за заповітом після смерті баби [PERSON] фактично стала власником вищезгаданого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, користується ними. Однак, через відсутність правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності спадкодавця на спадковий житловий будинок, позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, - визначено ч.3 ст. 1296 ЦК України. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Статтею 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], судом не встановлено, позов визнається відповідачем, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог. На підставі ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1233, 1268-1270, 1296-1297 ЦК України,

Outcome: approved