Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

Позивач [PERSON] 19.04.2019 року звернулася у суд з позовною заявою, в якій просить стягувати на свою користь з відповідача [PERSON] аліменти на утримання у розмірі ј частини із всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня її повноліття, а саме з 11.11.2018 року і до досягнення нею 23 років або припинення навчання. Також просить стягувати на свою користь з відповідача [PERSON] додаткові витрати на оплату навчання у розмірі Ѕ частини витрат на навчання згідно договору № АНГ030 від 16.08.2018 року, до припинення навчання Ухвалою судді від 20.05.2019 року вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із визначенням дати судового розгляду справи по суті. Розгляд справи по суті відбувся 03.10.2019 року, без участі сторін. Позов обґрунтовано тим, що відповідач у справі є батьком позивача, яка [INFO] досягла повноліття. На даний час вона є студентом денної форми навчання Дрогобицького державного педагогічного університету ім. І. Франка, у зв`язку з чим потребує стягнення аліментів із свого батька, а також додаткових матеріальних витрат, пов`язаних з оплатою навчання. Відтак, посилаючись на положення ст. ст. 181-182, 184-185, 199-200 СК України, позивач просила позов задовольнити. Позивач у судове засідання щодо розгляду справи по суті не з`явилася, хоча була належно повідомленою про дату, час та місце судового засідання у справі, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення почтового відправлення - судової повістки від 26.09.2019 року. Разом з тим, позивач подала суду заяву вх. № 2757 від 2106.2019 року, в якій позов підтримала, просила такий задовольнити з наведених у ньому підстав, а розгляд справи проводити у її відсутності. Проти заочного розгляду справи позивач не заперечувала. Відповідач у судове засідання щодо розгляду справи по суті не з`явився, хоч був належно повідомленим про дату, час та місце судового засідання у справі, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення почтового відправлення - судової повістки від 26.09.2019 року, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву у запропоновані судом строки та порядку не подав. У зв`язку із встановленням обставин, визначених ст. 280 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд даної справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання усіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відтак, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у даній цивільній справі не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із наведених вище процесуальних норм, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Верхньосиньовидненською селищною радою Сколівського району Львівської області, 22.12.2000 року вбачається, що батьком [PERSON] , [INFO] , є відповідач. Судом встановлено, що[PERSON] , яка [INFO] досягла повноліття, у даний час навчається на на денній формі навчання у Дрогобицькому державному педагогічному університеті ім. І. Франка (довідка № 5267 від 05.03.2019 року), потребує матеріальних витрат. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно із ст. ст. 181, 182, 199, 200 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України суд, при визначенні розміру аліментів, враховує стан здоров`я; матеріальне становище платника аліментів; наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки чи сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; а також інші обставини, які мають істотне значення. Пункт 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 роз`яснює, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягненням дочкою, сином віку який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. З врахуванням обставин справи, положень чинного законодавства, котрі регулюють правовідносини, пов`язані зі сплатою аліментів, матеріального становища відповідача, який фізично здоровий, враховуючи, що повнолітня донька [PERSON] продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, так як навчається, несе витрати на проживання, також потребує коштів на придбання необхідних канцелярських товарів, продуктів харчування, предметів першого вжитку, одягу та взуття, з врахуванням принципу законності, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти у розмірі ј частини заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня звернення позивача до суду і до закінчення позивачем терміну навчання, але не довше, ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. У разі припинення [PERSON] навчання у навчальному закладі, відповідно до вимог ч. 2 ст. 199 СК України, право на її утримання припиняється. Виходячи з аналізу ст. 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, зумовлених особливими обставинами, зокрема необхідністю у розвитку дитини за наявності у неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Аліментні зобов`язання між батьками і повнолітніми дітьми регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, та спосіб стягнення аліментів (ст. ст. 199, 200, 201 цього Кодексу). Враховуючи правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15, при визначенні розміру даного виду аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми глави 16 СК України не встановлюють обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли повнолітня дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, норми статті 185 СК України не застосовуються. Суд звертає увагу, що вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину, передбачені ст. 185 СК України, можуть бути пред`явлені лише до досягнення дитиною повноліття, та не поширюються на правовідносини, які виникають між батьками та повнолітньою дитиною, яка продовжує навчання. Такий висновок міститься у рішенні Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 478/2108/16-ц.. Відповідно до змісту ст. 185 СК України, участь у додаткових витратах батьків, які сплачують аліменти або до яких не заявлялися вимоги про сплату аліментів, може бути лише у випадках, що викликані особливими обставинами (розвитком здібності дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). У витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов`язковою. Такого висновку дійшов Верховний Суд у справі № 753/19306/16-ц від 06 червня 2018 року. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення додаткових витрат на повнолітню дитину у виді стягнення половини витрат на навчання за укладеним договором № АНГ030 від 16.08.2018 року, виходячи з положень ст. 185 СК України, до задоволення не підлягає. Відтак, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. При цьому, аліменти на час навчання слід стягувати не з часу досягнення позивачем повноліття, а з часу звернення до суду із даним позовом у наведеній частині. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial