Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

Позивач [PERSON] 16 липня 2014 року звернувся в суд з позовом до СТдВ «Гарантія» про стягнення суми страхового відшкодування. Посилався на те, що 21.08.2013 року з вини водія [PERSON] відбулася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено належний йому на праві власності автомобіль МАЗ 5334, державний номер [NUMBER]. Вказував, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в СТдВ «Гарантія», яким дана подія була визнана страховим випадком. Зазначав, що страховою компанією було визначено розмір страхового відшкодування в розмірі різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, що складає 22824,20 грн., але виплачено не було. Просив суд стягнути з відповідач на його користь суму страхового відшкодування в розмірі 22824,20 грн. та 1641,58 грн. пені. В подальшому звернувся до суду з заявою про збільшення розміру позовних вимог та просив відшкодувати спричинену моральну шкоду в розмірі 5000 грн. В судовому засіданні позивач та представник позивача повністю підтримали подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Відповідач в судове засідання неодноразово не з'явився, хоча був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотань до суду не подавав. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 21.08.2013 року о 19 год. 10 хв. на 62 км а/д Гадяч - Опішня перехрестя а/д Лубни - Миргород - Опішня [PERSON], керуючи автобусом Рута, д.н.з [NUMBER], при проїзді перехрестя не надав перевагу в русі водієві автомобіля МАЗ 5334, д.н.з [NUMBER], причіп МАЗ 8926, д.н.з [NUMBER]. Внаслідок пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] порушив п. п. 16.12 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Зазначені обставини встановлені постановою Київського районного суду м. Полтави від 24 вересня 2013 року (справа № 529/6448/13-п), якою визнано [PERSON] винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України з накладенням штрафу на користь держави в сумі 340 грн., тому ці обставини не підлягають доказуванню в силу норм ст. 61 ЦПК України. Також встановлено, що [PERSON] застрахував свою цивільно-правову відповідальність у відповідача СТзДВ «Гарантія». Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати умови договору. Відповідно до статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Тому суд приходить до висновку, що за шкоду, спричинену майну позивача з вини [PERSON] в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 21.08.2013 року, відповідно до умов договору страхування несе відповідач СТзДВ «Гарантія». Дослідженими в справі доказами встановлено, що відповідач СТзДВ «Гарантія» зазначену дорожньо-транспортну пригоду визнав страховим випадком, що підтверджується повідомленням від 19.02.2014 року № 446 (а.с. 9). Також встановлено, що відповідачем СТзДВ «Гарантія» розмір страхового відшкодування визначено в порядку, передбаченому ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності» в розмірі різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди. Сторонами по справі укладено угоду від 12 лютого 2014 року, в якій вони визнали пошкоджений в результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб фізично знищеним та визначили його залишкову вартість в сумі 8220 грн. За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість тверджень позивача про розмір страхового відшкодування в сумі 22824,20 грн. (31044,20 грн. - 8220 грн.). Оскільки зазначена сума страхового відшкодування всупереч умов договору страхування та норм законодавства відповідачем позивачу виплачена не була, суд приходить до висновку, що в цій частині вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню, з СТзДВ «Гарантія» на користь позивача підлягає стягненню сама страхового відшкодування в розмірі 22824,20 грн. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Як встановлено судом, відповідач визначив суму страхового відшкодування, але в строки, визначені ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», її виплату не здійснив. Тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України за час прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 1641,58 грн. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Правовідносини між сторонами регулюються нормами Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». В силу положень ст. 611 ЦК України таке відшкодування може бути застосовано лише у передбачених законом або договором випадках порушення страховою компанією зобов'язань. Укладеним між відповідачем та [PERSON] договором страхування (полісом) не передбачено можливість такого відшкодування страховиком. Пунктом 22.3. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України обов'язок відшкодування моральної шкоди, завданої пошкодженням майна, покладено на особу, яку визнано винною у скоєнні ДТП. Тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача [PERSON] до відповідача про відшкодування моральної шкоди є безпідставними, не ґрунтуються на нормах закону та не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави також підлягає стягнення сума судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 244 грн. 66 коп.

Outcome: partial