Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

Позивач [PERSON] 22.05.2014 року звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в якій зазначив, що йому на праві власності належить будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS]. В вищевказаному будинку значаться зареєстрованими він та відповідач, але останній фактично не мешкає за місцем реєстрації з 01.08.2011 року. Відповідач мешкає за іншою адресою: [ADDRESS]. За період з 01 серпня 2011 року, відповідач не приймає участі у витратах по комунальним послугам, ніякої участі в утриманні даного житла не приймає, та ним не користується. Просить суд, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Позивач у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву з клопотанням слухати справи у його відсутність та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, надав суду заяву в якій позовні вимоги визнав повністю, та просив суд слухати справи у його відсутність.. Суд дослідивши матеріали справ, вивчивши законодавство, що регулює спірні правовідносини встановив наступне. Згідно виписки з домової книги від 14.11.1969 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається з довідки, виданої Селидівською міською радою Донецької області [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але з серпня 2011 року за цією адресою не проживає. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини 4 статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Статтею 191 ЖК України закріплено, що житлові спори вирішуються відповідно до закону. Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням вимог ст. 405 ЦК України, за якими члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням у обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд вивчивши матеріали справи, оцінивши представлені в силу ст. 60 ЦПК України докази, законодавство, що регулює спірні правовідносини, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідачі не проживають у спірному житловому приміщенні понад один рік.

Outcome: approved