Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

Позивач [PERSON] 12.05.2015 р. звернулася до суду із вимогами до [PERSON], які протягом розгляду справи скорегувала, про стягнення 509 096,00 грн. пені за несплачені аліменти, посилаючись на те, що від шлюбу із відповідачем має двох доньок, рішенням суду від [INFO] р. підлягає стягненню на її користь на утримання неповнолітніх дітей аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 3.11.2011 р., і досягнення дітьми повноліття, [INFO] р. на виконання вказаного рішення судом було видано виконавчий лист, 27.07.2012 р. державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження №33597959. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги [PERSON], посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просив їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] [PERSON] заперечував проти задоволення вимог [PERSON], посилаючись на їх необґрунтованість та недоведеність. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши письмові докази, вважає, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити з наступних підстав. Надані суду документи свідчать про те, що в провадженні Печерського районного суду м. Києва протягом листопада 2011 р.-липня 2012 р. знаходилась цивільна справа №2-4926/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів; рішенням Печерського районного суду м. Києва від [INFO] р. позов [PERSON] задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/3 частини віх усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 3.11.2011 р., і до досягнення дітьми повноліття. Надані суду матеріали виконавчого провадження відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві ВП №33597957 свідчать про те, що в провадженні виконавчої служби перебуває виконавчий лист №2-4926/11, виданий [INFO] р. Печерським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів; постановою державного виконавця Юркевич К.А. від 27.07.2012 р. відкрито виконавче провадження, у постанові зазначено, що заява про примусове виконання подана 26.07.2012 р. Позивач [PERSON], звертаючись до суду із вимогами про стягнення з [PERSON] пені за несплачені аліменти, свої вимоги обґрунтовує ст.196 СК України, згідно якої при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язання сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, й суду наданий розрахунок станом на 3.09.2015 р. у сумі 509 096,00 грн., розрахований із розміру середньої заробітної плати в м. Києві. При цьому відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежним від нього причин. Відповідач [PERSON] стверджує, що після винесення рішення Печерського районного суду м. Києва від [INFO] р. неодноразово пропонував позивачу [PERSON] отримати кошти в рахунок сплати аліментів у розмірі, визначеному рішенням суду, однак позивач відмовлялась від їх отримання, пояснюючи, що визначений судом розмір аліментів її не задовольняв; 20.02.2013 р. він надіслав позивачу поштовий грошовий переказ на суму 600 грн. в рахунок сплати аліментів, однак кошти були повернуті у зв'язку з відмовою позивача їх отримати; він, незважаючи на відмову позивача від отримання аліментів, весь цей час витрачав кошти на утримання дітей, під час зустрічей з дітьми купував їм одяг, взуття, іграшки, аксесуари, речі для занять тощо на загальну суму, що значно перевищувала розмір аліментів, стягнутих за рішенням суду, таким чином, не зважаючи на перешкоди з боку [PERSON], свої зобов'язання по утриманню дітей він виконував, при цьому він ані постанови державного виконавця, ані будь-якого іншого документу чи повідомлення не отримував, тільки у суді з розгляді вимог про стягнення пені за несплачені аліменти дізнався, що виконавче провадження весь цей час перебувало на виконанні відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві, в судовому засіданні не надано жодного доказу в спростування зазначених обставин, а отже відповідачем не порушувалося виконання грошового зобов'язання, тому відсутні підстави для відшкодування грошових коштів в сумі 509 096,00 грн., й відповідно відсутні підстави для нарахування неустойки (пені). Суд також звертає увагу, що виконавче провадження по стягненню аліментів з відповідача [PERSON] фактично не здійснювалося, позовна заява, додані розрахунки свідчать про те, що сума аліментів, яка підлягала оплаті, розрахована, виходячи із статистичних даних про середню заробітну плату в м. Києві, при цьому згідно ст.195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, тобто визначення заборгованості за аліментами із середньої заробітної плати для даної місцевості можливе виключно у випадку, якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру. Надані суду докази свідчать про те, що протягом часу, за який обчислена заборгованість по аліментам, [PERSON] працював, державний виконавець мав бути обізнаний з цим, оскільки місце роботи відповідача було вказане в рішенні суду про стягнення аліментів, отже розрахунок заборгованості по аліментам зроблений державним виконавцем з істотним порушенням положень законодавства, а тому здійснений позивачем на його підставі розрахунок пені не приймається до уваги. На підставі ст.ст.195,196 СК України,

Outcome: dismissed