Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

Позивач 29 жовтня 2015 року звернувся до суду з позовом до відповідача про поділ спадкового майна та визнання права власності на нього після смерті тітки [PERSON], померлої 12 лютого 2015 року. В позовній заяві позивач [PERSON], посилається на те, що 12 лютого 2015 року після смерті тітки [PERSON], відкрилась спадщина у вигляді: земельної ділянки площею 2,36 га, вартістю 42612,2 грн., наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на адміністративній території Грабівської сільської ради за межами села на підставі державного акту на право власності на землю серії ІV-ОД №078133, який був виданий Кодимською районною державною адміністрацією, яку вона успадкувала після смерті [PERSON]. На час відкриття спадщини спадкоємцями за законом був він та племінниця спадкодавця відповідач [PERSON]. Отримати свідоцтво про право на спадщину він не в змозі, оскільки між ним і відповідачем виник спір щодо розміру часток у спадковому майні. Добровільно вирішити спір не вдалося. Ця обставина і змусила його звернутися до суду. Просить поділити спадщину таким чином: визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку площею 2,36 га, вартістю 42612,2 грн., наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на адміністративній території Грабівської сільської ради за межами села на підставі державного акту на право власності на землю серії ІV-ОД №078133, який був виданий Кодимською районною державною адміністрацією на ім»я [PERSON]. В судове засідання позивач не з»явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з»явилась, надавши заяву про визнання позову та розгляд справи за її відсутності. До початку розгляду справи по суті вона і позивач врегулювали спір мирним шляхом. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши вимоги позивача, заяву відповідача, матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов повинен бути задоволеним в повному обсязі з таких підстав. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно частини 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 1 статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно статті 1278 ч.1 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Судом установлено наступне. 12 лютого 2015 року померла [PERSON] (свідоцтво про смерть серії ІІ-МП №8-0000266, видане 17 лютого 2015 року відділом ЗАГС Дністровської державної адміністрації Республіки Молдова). Відкрилась спадщина у вигляді: земельної ділянки площею 2,36 га, вартістю 42612,2 грн., наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на адміністративній території Грабівської сільської ради за межами села, право власності на яку було посвідчене свідоцтвом про право на спадщину за заповітом ВТК №080659 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії ЕАМ №0221183, виданих 21 серпня 2013 року Кодимською державною нотаріальною конторою, а також державним актом на право приватної власності на землю серії ІV-ОД №078133, виданого Кодимською районною державної адміністрацією 03 вересня 2004 року і яку [PERSON] успадкувала відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21 серпня 2013 року (спадкова справа №295/2012, зареєстрована в реєстрі за №891 Кодимської державної нотаріальної контори Одеської області). Спадкоємцями за законом стали племінники спадкодавця: [PERSON] і [PERSON]. Між сторонами по справі виник спір щодо поділу спадкового майна, що стало однією з причин того, що нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу (лист державного нотаріуса Кодимської державної нотаріальної контори №920/02-14 від 11 серпня 2015 року). До початку розгляду справи по суті, відповідач визнала позов і не заперечувала проти його задоволення. Як убачається з дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про народження серії І-ЯР №300557, виданого Кодимським райбюро ЗАГС Одеської області, свідоцтва про шлюб серії І-ЧЕ №413335, виданого Дністровською сільською радою Республіки Молдова, посвідки про народження УЖ №691153, свідоцтва про шлюб серії І-ЧЕ №325214, виданого Тираспільським міським бюро ЗАГС Республіки Молдова 25 серпня 1966 року і витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00015205788, виданого 26 березня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області, батьками народженої 06 лютого 1943 року [PERSON], народженої 19 вересня 1946 року [PERSON] і народженого 01 вересня 1940 року [PERSON] є [PERSON] і [PERSON]. Батьком позивача по справі [PERSON] є [PERSON] (свідоцтво про народження серії І-ЖД №425510, видане 28 вересня 1974 року Ширяєвським районним відділом ЗАГС Одеської області), а матір»ю народженої 31 грудня 1971 року [PERSON] (після реєстрації шлюбу з [PERSON] [PERSON]) є [PERSON] (свідоцтво про народження серії І-БМ №341231, видане 06 січня 1972 року Тираспільським міським відділом ЗАГС Республіки Молдова; свідоцтво про укладення шлюбу серії ІІІ-МП №0355588, видане 17 червня 1995 року Тираспільським міським відділом ЗАГС Республіки Молдова). Тобто, судом установлено, що [PERSON] і [PERSON] є спадкоємцями за законом п»ятої черги після смерті [PERSON]. Частиною 5 статті 1273 ЦК України визначено, що відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Згідно частини 5 статті 1274 ЦК України відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225,229-231 і 233 цього Кодексу. Згідно частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Виходячи з вище викладеного, суд прийшов до висновку, що сторони дійшли згоди щодо поділу спадкового майна, а тому вимоги позивача суд визнає обґрунтованими і такими, що не порушують права та законні інтереси інших осіб, а тому повинні бути задоволеними. Відтак, суд прийшов до висновку виділити [PERSON] у власність земельну ділянку площею 2,36 га, вартістю 42612,2 грн., наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на адміністративній території Грабівської сільської ради за межами села, право власності на яку було посвідчене свідоцтвом про право на спадщину за заповітом ВТК №080659 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії ЕАМ №0221183, виданих 21 серпня 2013 року Кодимською державною нотаріальною конторою, а також державним актом на право приватної власності на землю серії ІV-ОД №078133, виданого Кодимською районною державної адміністрацією 03 вересня 2004 року. На підставі ст. 55 Конституції України, ст.ст. 1278, 1273 ЦК України,

Outcome: approved