Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

Позивач [PERSON] в березні 2018 р. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми заборгованості, в якому просив стягнути з відповідача 40500 грн. боргу, інфляційні втрати в розмірі 3527,12 грн., та 3% річних в розмірі 1035 грн. 24 коп., а всього стягнути 45062,36 грн. Також просив стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 11804 грн. 80 коп. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що 10.10.2016 р. між позивачем (Орендодавець) та відповідачем [PERSON] (Орендар) було укладено договір оренди (найму) будинку за адресою: [ADDRESS]. Даний будинок належить позивачу на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу від 19.09.2016 р. Договір оренди був укладений 10 жовтня 2016 р. до 01 жовтня 2018 р. Згідно умов Договору оренди, Орендар повинен був використовувати будинок як офісне приміщення. В Договорі оренди сторонами було визначено розмір плати за користування будинком, строк оренди будинку, умови його використання, оплата комунальних послуг, електроенергії, водопостачання та водовідведення, газопостачання, теплопостачання, телефон, телебачення, інтернет. Так, згідно умов договору оренди, відповідач повинен був сплачувати 3000,00 доларів США, що еквівалентно сумі 78000,00 грн., щомісячно за користування будинком. Плата за користування будинком повинна була сплачуватись відповідачем щомісячно не пізніше 5 числа місяця. Позивач посилається на те, що 10 жовтня 2016 р., згідно акту прийому-передачі нерухомого майна (будинку) будинок був переданий відповідачу у користування. 25 квітня 2017 р. між позивачем та відповідачем був укладений Акт приймання-передачі будинку. Даним Актом приймання-передачі був зафіксований факт повернення відповідачем предмету оренди - будинку за адресою: [ADDRESS], та припинення договору оренди будинку від 10 жовтня 2016 р. В акті приймання-передачі було зафіксовано неналежне виконання з боку відповідача своїх зобов'язань в частині сплати оренди за користування будинком. Сума заборгованості відповідача за своїми зобов'язаннями в частині не сплати орендної плати становить 1500,00 доларів США, що еквівалентно сумі 40500,00 грн. Враховуючи суми щомісячної плати за користування будинком - 3000,00 доларів США, періоду оплати - місяць, період, який не був оплачений відповідачем є 17 березня 2017 р. по 31 березня 2017 р. включно, тобто 15 календарних днів. В акті приймання-передачі від 25 квітня 2017 р. відповідачем було вчинено запис стосовно строків виконання своїх зобов'язань за договором оренди та погашенням заборгованості. Так, суму боргу з плати за користування будинком відповідач зобов'язувався сплатити до 15.06.2017 р. Позивач вказує, що станом на 05 березня 2018 р. відповідач не виконав свої зобов'язання щодо сплати суми заборгованості орендної плати, яка становить 1500,00 доларів США, що еквівалентно сумі 40500,00 грн. Також просить стягнути з відповідача на його користь три відсотка річних від простроченої суми у розмірі 1035 грн. 24 коп. та суму індексу інфляції у розмірі 3527 грн. 12 коп., нарахованих за правилами ч. 2 ст. 625 ЦК України. Всього сума боргу відповідача з урахуванням індексу інфляції та 3% річних складає 45062,36 грн. Ухвалою суду від 14 червня 2018 року, прийнято справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми заборгованості до провадження Солом'янського районного суду м. Києва, відкрито провадження у справі та було призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи обставини, встановлені при вивченні матеріалів справи після відкриття провадження у справі, а також враховуючи характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі, які вимагають повного та всебічного встановлення обставин справи, суд прийшов до висновку розглядати справу в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Ухвалою суду від 28 вересня 2018 р., призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи позивача було повідомлено належним чином. 29.01.2019 р. до суду від представника позивача до суду надійшло клопотання, відповідно до якого представник позивача підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить позов задовольнити, а справу просить розглянути без його участі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, будь-яких клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи те, що нез'явлення позивача не перешкоджає вирішенню спору, суд, відповідно до ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у відсутність відповідача, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Як вбачається з інформаційної довідки № 149645625 від 14.12.2018 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, житловий будинок, загальною площею 573,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], належить позивачу, [PERSON] на праві приватної власності, згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 19.09.2016 р. З матеріалів справи судом встановлено, що 10 жовтня 2016 р. між [PERSON] (Орендодавець) та [PERSON] (Орендар) було укладено договір оренди (найму) будинку. Відповідно до п. 1 договору, Орендодавець зобов'язується передати Орендареві, а Орендар зобов'язується прийняти в тимчасове платне користування (оренду) об'єкт оренди - Будинок для використання під офісне приміщення. Адреса Будинку, що орендується: [ADDRESS]. Будинок належить Орендодавцю на підставі Договору купівлі-продажу від 19.09.2016 р. Будинок має загальну площу 573,2 кв.м., складається з 28 приміщень. Згідно п. 2.1 договору оренди, строк дії цього Договору встановлюється з 10 жовтня 2016 р. і діє до 01 жовтня 2018 р. В Договорі оренди сторонами було визначено розмір плати за користування будинком, строк оренди будинку, умови його використання, оплата комунальних послуг, електроенергії, водопостачання та водовідведення, газопостачання, теплопостачання, телефон, телебачення, інтернет. Так, згідно п. 3.1 договору, плата за користування встановлюється сторонами в розмірі 3000 доларів США, що еквівалентно 78000,00 грн. в місяць. Відповідно до п. 3.2 договору, розрахунок з Орендарем проводиться щомісячно не пізніше 05 числа кожного місяця, що підлягає оплаті, готівкою. В день отримання коштів Орендодавець або його офіційний представник надають орендарю розписку про отриману платню за відповідний період. Згідно вимог п.п. 3.5, 3.6 договору, Орендар також оплачує усі надані комунальні послуги, електроенергію, водопостачання та водовідведення, газопостачання, теплопостачання, телефон, телебачення, інтернет до 15 числа кожного місяця, наступного за місяцем надання таких послуг. Оплата комунальних послуг, електроенергії, водопостачання та водовідведення, газопостачання, теплопостачання, телефон, телебачення, інтернет не входять до складу орендної платні. Вимогами п. 3.8 договору визначено, що Орендар несе всі витрати по утриманню і експлуатації будинку за виключенням інженерних мереж (мережі водопостачання, електропостачання, каналізації). Відповідно до п.п. 4.1.1 договору, Орендодавець зобов'язався передати Орендарю Будинок у користування у строк, вказаний у цьому договорі, в належному стані, після підписання акту приймання - передачі. В свою чергу, відповідно до п.п. 4.3.1 договору, Орендар зобов'язався своєчасно вносити плату за будинок та плату за комунальні послуги, електроенергію, водопостачання, та водовідведення, газопостачання, теплопостачання, телефон, телебачення, інтернет. Вбачається, що 10 жовтня 2016 р., згідно акту прийому-передачі нерухомого майна (будинку) будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], був переданий відповідачу у користування. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. ЦК України у ст.ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Уклавши дані договори на умовах, викладених у них, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов'язання виконувати умови, які були в ньому закріплені. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами. Згідно із ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Як вбачається з матеріалів справи, 25 квітня 2017 р. між позивачем та відповідачем був укладений Акт приймання-передачі будинку. Даним Актом приймання-передачі був зафіксований факт повернення відповідачем предмету оренди - будинку за адресою: [ADDRESS], та припинення договору оренди будинку від 10 жовтня 2016 р. В акті приймання-передачі було зафіксовано неналежне виконання з боку відповідача своїх зобов'язань в частині сплати оренди за користування будинком. Сума заборгованості відповідача за своїми зобов'язаннями в частині сплати орендної плати становить 1500,00 доларів США, що еквівалентно сумі 40500,00 грн. Крім того, в акті приймання-передачі від 25 квітня 2017 р. відповідачем [PERSON] було вчинено запис стосовно строків виконання своїх зобов'язань за договором оренди та погашенням заборгованості. Так, суму боргу з плати за користування будинком відповідач зобов'язувався сплатити до 15.06.2017 р., а по комунальним послугах у строк не пізніше 25.12.2017 р. Разом з тим, з матеріалів справи судом встановлено, що відповідач взяті на себе за договором оренди (найму) будинку не виконав, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити йому суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] свої зобов'язання за вказаними вище договором оренди (найму) будинку від 10 жовтня 2016 р. не виконала та суму боргу в строк не повернула. Тому суд вважає, що в даному випадку відповідач допустила прострочення виконання взятих на себе зобов'язань перед позивачем, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України. Відповідачем відзиву щодо заявлених позовних вимог, будь-яких пояснень в спростування зазначеного позивачем, заперечень щодо розрахунку заборгованості та власного розрахунку суду надано не було, а тому суд погоджується з розрахунком заборгованості наданим позивачем. Розрахунок суми боргу: Сума заборгованості орендної плати становить 40500,00 грн. Період прострочення грошового зобов'язання - з 25.04.2017 р. по 28.02.2018 р. = 311 днів. Таким чином 3% річних від суми заборгованості за період з 25.04.2017 р. по 28.02.2018 р. становить 1035,24 грн. (40500 грн. * 3% річних * 311 (дні прострочення) : 365 (кількість днів)). Інфляційні нарахування за період з 25.04.2017 р. по 28.02.2018 р. становлять 3527,12 грн. (40500,00 грн. * 100,9 * 101,3 * 101,6 * 100,2 * 102,0 * 101,2 *100,9 * 101,0 * 101,5). За таких обставин, враховуючи вищевикладене, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що відповідач не виконала своїх зобов'язань щодо повернення заборгованості за договором оренди (найму) будинку від 10.10.2016 р., суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача на його користь заборгованості за Договором в загальному розмірі 45062,36 грн., з яких: 40500,00 грн. - сума заборгованості орендної плати; 3527,12 грн. - інфляційні втрати; 1035,24 грн. - 3% річних, є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. З приводу вимог щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 11804 грн. 80 коп., з яких 3000,00 грн. - за складання позовної заяви, 8100 грн. - за участь адвоката у судовому засіданні, слід зазначити наступне. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Як вбачається з наданих позивачем доказів, 07 березня 2018 р. між позивачем та головою Адвокатського об'єднання «Константа - Лекс» укладено договір № 007 про надання правової (правничої допомоги. Відповідно до квитанції № 0.0.994653320.1 від 22.03.2018 року, позивачем здійснено оплату гонорару за надання правової допомоги у розмірі 3000,00 грн. У своїй позовній заяві позивач зазначив, що очікуються витрати на професійну правничу допомогу, пов'язані з участю адвоката у розгляді справи в сумі 2700 грн. за одне судове засідання. Орієнтовна кількість судових засідань - 3 засідання: 2700*3=8100 грн. Разом з тим, представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. З урахуванням зазначеного, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім витрати на правничу допомогу в сумі 3000,00 грн. Тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 704,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial