Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

Позивач 29.11.2016 року звернулася до суду з указаним позовом, який мотивувала тим, що з 1998 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 23.01.2001 року було розірвано. Від шлюбу у сторін народилася донька [PERSON], на утримання якої з відповідача було стягнуто аліменти. На цей час донька є повнолітньою, навчається у Харківський державній академії фізичної культури на денній формі навчання, у звязку з чим не має змоги влаштуватися на роботу, щоб отримувати самостійно заробіток. Значних затрат складають витрати на харчування, одяг та взуття. Позивач ніде не працює та на обліку у центрі зайнятості не перебуває, оскільки перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною. Посилаючись на указані обставини, остаточно визначивши позовні вимоги позивач просить суд стягнути з [PERSON] аліменти її користь у твердій грошовій сумі у розмірі 300 грн. щомісячно на утримання доньки, на період навчання, тобто до 30.06.2020 рок (а.с.80). Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, послалася на обставини, викладені у позові. Пояснила, що донька навчається за денною формою навчання на бюджетній основі, до грудня 2016 року стипендію отримувала, за січень 2017 стипендію не отримала, оскільки навчальний заклад профінансовано на 40 % і стипендію виплачено сиротам. [PERSON] через денну форму навчання не працює, проживає у гуртожитку у місті Харкові, щомісячне проживання в якому коштує 330 грн. і саме на оплату хоча б проживання у гуртожитку, позивач просить допомоги відповідача. На вихідні дні кожен тиждень та канікули донька приїздить до матері, яка повністю її утримує, забезпечує одягом, продуктами харчування, надає кошти з собою на тиждень по 200-400 грн. Доходи позивача складає лише допомога, яка призначена їй як малозабезпеченій особі, позивач чоловіка не має, крім спільної доньки з відповідачем, позивач має сина [PERSON], [INFO], на якого не отримує допомогу у звязку з народженням, батько сина проживає у Росії і допомоги не надає. Позивач не працює через те, що доглядає 1,5 річного сина, якого ні на кого залишити. Відповідач до повноліття доньки, тобто до жовтня 2016 року сплачував аліменти в сумі близько 470 грн., заборгованості не має. Позивач вказала, що відповідач не працює, проте наскільки їй відомо мав підробіток, зокрема підробляв послугами таксі. Відповідач в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі. В судовому засіданні відповідач та його представник [PERSON] проти позову заперечували повністю, посилаючись на те, що [PERSON] не має можливості надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої доньки. Відповідач у судовому засіданні пояснював, що на цей час він ніде не працює, не отримує доходів, транспортних засобів та дорогоцінного майна у власності не має. Він разом з дружиною та неповнолітнім сином від іншого шлюбу проживає у будинку своєї матері. Крім того, відповідач хворіє на серцеву недостатність, у листопаді 2016 року переніс інфаркт міокарда, у звязку з чим на лікування не вистачає своїх власних коштів, тому доводиться їх позичати. Також на його утриманні відповідач стверджував, що на його утриманні перебуває його мати - пенсіонерка, яка також має захворювання. Третя особа, яка не заявляє позовних вимог на предмет спору, [PERSON] у судове засідання не зявилася, про розгляд справи була повідомлена належним чином, надала до суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутність, оскільки не має змоги бути присутньою у судовому засіданні у звязку з навчанням, підтримала позовні вимоги (а.с.35). Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що позивач та відповідач є батьками [PERSON], якій 07.10.2016 року виповнилось 18 років (а.с.6,9). [PERSON] навчається у Харківський державній академії фізичної культури денного відділення факультету спортивних ігор та одноборств спеціалізації «Баскетбол», період навчання - з 1 вересня 2016 року по 30 червня 2020 року (а.с.3). Шлюб між сторонами було розірвано 23.01.2001 року, що підтверджено копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.5). Позивач [PERSON] зареєстрована [INFO] та разом з нею зареєстровані: син [PERSON], [INFO], донька [PERSON], у звязку з навчанням зареєстрована в [INFO] (а.с. 9,37). Відповідач проживає та зареєстрований по вул.Вознесенська (попередня назва - Червоноармійська), 86 у місті Тростянець, від шлюбу із [PERSON] останній має сина [PERSON], [INFO] (а.с.12, 46, 47). Таким чином, судом установлено, що донька відповідача є повнолітньою, продовжує навчання, проживає окремо від відповідача, на період навчання проживає у гуртожитку, у період поза навчанням проживає з матірю, перебуває на її утриманні. Позивач отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченим сімям, щомісячний розмір якої станом на грудень 2016 складав 2436,26 грн. (а.с.38). Згідно з відомостями Тростянецького відділення Охтирської ОДПІ про фізичних осіб податників річної податкової декларації станом на 22.12.2016 року [PERSON] за період з 01.01.2016 по 30.09.2016 року доходів не мала. Доходи доньки сторін [PERSON] склали 825 грн. стипендії за вересень 2016 року (а.с.39). Відповідач на обліку у Тростянецькому центрі зайнятості, управлінні Пенсійного фонду України у Тростянецькому районі, управлінні соціального захисту населення Тростянецької районної державної адміністрації не перебуває, відповідні види допомоги чи пенсії не отримує. Відповідно до бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДФС України відомості про суми виплачених доходів [PERSON] за період з 01.01.2016 по 30.09.2016 року відсутні (а.с.74-78). Як вбачається з довідки Комунального закладу Сумської обласної ради «Сумський обласний кардіологічний диспансер» [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у кардіологічному відділенні для хворих з інфарктом міокарду з 21.12.2016 року по 30.12.2016 року з діагнозом: Ішемічна хвороба серця, кардіосклероз постінфарктний (17.11.2016 Q позитивний попередньо-перетинково-верхівково-боковий інфаркт міокарду лівого шлуночка), аневризма верхівки лівого шлуночка. СП ІІ.ФК2. (а.с.33). Вказаний діагноз відповідача також підтверджено консультативним висновком спеціаліста кардіолога та Ехо КС від 16.12.2016 року. Відповідачу рекомендовано дієту № 10 та медичні препарати (а.с.19,20,50,51). Вирішуючи вимогу позивача, суд виходить з такого. Згідно із вимогами статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь в справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно із статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення (статті 182 Сімейного кодексу України). При встановленні факту наявності потреби [PERSON] у зв'язку з навчанням в отриманні матеріальної допомоги суд враховує, що донька сторін навчається за денною формою навчання на бюджетній основі, стипендію за січень 2017 року не отримала, інших доходів, ніж стипендія не має, проживає в гуртожитку у м.Харкові. Оцінюючи наявність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу доньці на період її навчання, суд враховує те, що офіційних доходів відповідач не має, проте є особою працездатного віку (досяг 41 року), доказів, що підтверджують стійку втрату працездатності чи заборону за станом здоровя працювати [PERSON] не надав. Суд не бере до уваги посилання відповідача як на підставу заперечень проти позову те, що він утримує матір [PERSON], оскільки сам факт досягнення матірю пенсійного віку не є свідченням того, що в силу закону (статті 202 Сімейного кодексу України) відповідач має її утримувати, оскільки закон повязує обовязок повнолітньої дитини утримувати батьків не лише з самим фактом досягнення пенсійного віку одним з батьків, а й з потребою останніх у матеріальному забезпеченні. Відповідач в судовому засіданні визнав, що мати отримує пенсію за віком, тобто має дохід на рівні прожиткового мінімуму, і крім того, мати іноді відповідачу допомагає коштами, шо очевидно спростовує доводи відповідача про те, що остання потребує матеріальної допомоги і відповідно перебуває на його утриманні. На те, що [PERSON] має можливість надавати матеріальну допомогу доньці, яка продовжує навчання на переконання суду свідчить те, що [PERSON] відповідно до наданої ним трудової книжки понад десять років не працює офіційно, останній запис у трудовій книжці внесено у 2004 році про припинення виплати допомоги по безробіттю, проте незважаючи на це відповідач знаходив можливість виплачувати доньці до 18 років до жовтня 2016 року аліменти в сумі близько 470 грн. щомісячно і заборгованості не мав. Крім того, відповідач, посилаючись з одного боку на відсутність коштів для дитини на цей час, які він витрачає на лікування, у січні 2017 року все ж таки знайшов можливість оплатити послуги представника у цій справі за надання правової допомоги в сумі 1500 грн. За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач має можливість надавати доньці матеріальну допомогу, яка її дійсно потребує до закінчення навчання. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач не працює, постійного доходу не має, а тому суд дійшов висновку про необхідність стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. З урахуванням викладених обставин, ураховуючи те, що відповідач має на утриманні неповнолітнього сина, має серйозне хронічне захворювання, яке потребує витрат на лікування, з огляду на розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» з 01.01.2017 року установлено на рівні 1600 грн., виходячи з рівного обовязку батьків утримувати дитину, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на утримання доньки [PERSON], яка продовжує навчання, аліменти у розмірі 300 грн. щомісяця від дня предявлення позову до суду, тобто з 29 листопада 2016 року, на період навчання до 30.06.2020 року. Доводи сторони відповідача про те, що оскільки донька сторін зареєстрована у місті Харків окремо від позивача, то остання не мала права подати цей позов, суд не бере до уваги і вважає їх необґрунтованими. Приписи частини 3 статті 199 Сімейного кодексу України не виключають право [PERSON] подати позов про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка фактично з нею проживає у період між заняттями у навчальному закладі у місті Тростянці, і де зберігаються її особисті речі, і яка повністю перебуває на утриманні та забезпеченні матері. За таких обставин, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до частини третьої статті 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвально рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Ураховуючи, що позивача звільнено від сплати судових витрат, а позовні вимоги задоволено у повному обсязі, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 367 ЦПК України слід допустити негайне виконання судового рішення у межах платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved