Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] 07.03.2018 р. звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила позбавити [PERSON], 1973 р. народження, батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 04 липня 2009 р. між нею та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, що зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 22.07.2015 р. шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя у них з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння та наявність різних поглядів на життя. Після розірвання шлюбу відповідач [PERSON] пішов із сім'ї. З того часу, як зазначає позивач, малолітній син [PERSON] проживає разом з нею в квартирі [ADDRESS], яка належить їй на праві власності. З часу розірвання шлюбу, відповідач перестав цікавитися життям та здоров'ям свого сина, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не відвідує сина за місцем його проживання та в навчальному закладі, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Батько не вітає сина з днем народження та іншими святами, не приймає ніякої участі у його утриманні, вихованні та підготовці до самостійного життя. 05 жовтня 2016 р. Солом'янським районним судом м. Києва було прийнято рішення у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання [PERSON], яким позов задоволено повністю та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1500 грн. з урахуванням індексу інфляції, щомісячно, починаючи з 07 червня 2016 р. до досягнення дитиною повноліття. Вказане рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2016 р. набрало законної сили 17.10.2016 р. Однак, [PERSON] від виконання рішення суду ухиляється, що підтверджується довідками державної виконавчої служби про неотримання аліментів та розрахунком заборгованості, відповідно до якого заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів становить 31500,00 грн. У зв'язку із злісним ухиленням [PERSON] від сплати аліментів, вона звернулася з заявою до Солом'янського УП ГУНП в м. Києві (від 05.02.2018 р., ЄО № 8599 від 06.02.2018), до Київської місцевої прокуратури №9 (№ 14592 від 01.03.2018) про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України. 21 лютого 2018 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хмельницьким О.О. засвідчено справжність підпису [PERSON] на заяві про те, що [PERSON] відмовляється від своїх батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON]. Позивач посилається на те, що вихованням малолітнього сина [PERSON] займається лише вона, а відповідач [PERSON] не цікавиться сином взагалі. Вона самостійно матеріально забезпечує свого сина, належним чином виховує його, слідкує за його фізичним та духовним станом, займається лікуванням та оздоровленням дитини. Малолітній [PERSON] навчається у першому класі Ліцею № 144 ім. Г. Ващенка. Також, малолітній [PERSON] навчається в підготовчому класі на духовому відділенні у Дитячій музичній школі № 7 ім. І. Шамо. Всі витрати на навчання, виховання та розвитку дитини покладені на позивача. Батько жодної участі у фінансовому утриманні сина не приймає. В зв'язку з цим, позивач вважає за доцільне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина, [PERSON]. Зважаючи на викладене та діючи в інтересах дитини, позивач звернулася до суду із зазначеним позовом. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги про позбавлення батьківських прав відповідача підтримала в повному обсязі, просила задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві, та надані докази. Позивач в судовому засіданні пояснила, що з часу розірвання шлюбу (з липня 2015 р.), відповідач перестав цікавитися життям та здоров'ям свого сина, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не відвідує сина за місцем його проживання та в навчальному закладі, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Батько не вітає сина з днем народження та іншими святами, не приймає ніякої участі у його утриманні, вихованні та підготовці до самостійного життя, не надає жодної матеріальної допомоги. Тому позивач вважає, що відповідач фактично самоусунувся від виконання свого батьківського обов'язку по вихованню та утриманню дитини, що є достатньою підставою для позбавлення його батьківських прав. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, будь-яких заяв, клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надходило. В судовому засіданні 30.11.2018 р. суду надано заяву від 21.02.2018 р., посвідчену приватним нотаріусом Київсього міського нотаріального округу Хмельницьким О.О., зареєстровану в реєстрі за №63, відповідно до якої відповідач, [PERSON] відмовляється від своїх батьківських прав стосовно свого малолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Справу просить розглянути у його відсутності. Суд, враховуючи подану заяву відповідача, відповідно до ст. 223 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у відсутність відповідача. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи третю особу було повідомлено належним чином. 05.07.2018 р. до суду представником третьої особи подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника Органу опіки та піклування Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації та висновок від 26.06.2018 р. № 108-9968 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON], 2011 р. народження. Суд, заслухавши пояснення позивача, врахувавши її доводи та вивчивши надані письмові докази у сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 липня 2009 р., що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві. Від шлюбу мають спільного малолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві 15.04.2011 р. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 22 липня 2015 р., шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського РУЮ у м. Києві 04.07.2009 р., актовий запис №943, - розірвано. Позивач посилається на те, що з часу розірвання шлюбу (з липня 2015 р.), відповідач перестав цікавитися життям та здоров'ям свого сина, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не відвідує сина за місцем його проживання та в навчальному закладі, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Батько не вітає сина з днем народження та іншими святами, не приймає ніякої участі у його утриманні, вихованні та підготовці до самостійного життя, не надає жодної матеріальної допомоги. Тому позивач вважає, що відповідач фактично самоусунувся від виконання свого батьківського обов'язку по вихованню та утриманню дитини, що є достатньою підставою для позбавлення його батьківських прав. Так, з матеріалів справи вбачається, що малолітній [PERSON], [INFO], зареєстрований з 10.05.2011 р. та проживає разом з позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 09.02.2018 р., копією договору купівлі-продажу квартири від 01.06.2011 р., посвідченого нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яремчук М.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1225, витягом з Державного реєстру правочинів № 9965349 від 02.06.2011 р., витягом про державну реєстрацію прав № 31027427 від 19.08.2011 р. Встановлено, що малолітній [PERSON], [INFO], навчається у першому класі Ліцею № 144 ім. Г. Ващенка. Вихованням та супроводом на навчання, позашкільним розвитком сина займається позивач, що підтверджується Характеристикою учня 1-А класу Ліцею № 144 ім. Г. Ващенка м. Києва від 26 лютого 2018 р. №22, з якої вбачається, що [PERSON] багато приділяє уваги навчанню та вихованню сина, регулярно відвідує ліцей, завжди присутня на батьківських зборах. Мама забирає хлопчика після уроків та занять у гуртках. Тато, [PERSON], батьківські збори не відвідує, з класним керівником не спілкується. Крім того, як вбачається з довідки № 7 від 01.03.2018 р., [PERSON] навчається в Київській дитячій музичній школі №7 ім. І.Н. Шамо в підготовчому класі на духовному відділенні з вересня 2017 р. по теперішній час. Навчання в школі платне і мати, [PERSON] сплачує навчання щомісяця в повному обсязі. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР №798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За приписом ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена переш за все на батьків. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Згідно ч.1-3 ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Встановлено, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2016 р., позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1 500 (одна тисяча п'ятсот) грн., з урахуванням індексу інфляції, щомісячно, починаючи з 07 червня 2016 року до досягнення дитиною повноліття. Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] від виконання рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2016 р. про стягнення з нього аліментів, ухиляється, що підтверджується довідкою Солом'янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 03.03.2018 р. Вих. № 26686 про неотримання аліментів (ВП №55562729). Згідно зазначеної довідки у період з 07.06.2016 р. по 03.03.2018 р. [PERSON] не отримувала аліментів від [PERSON], та довідкою Солом'янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 04.07.2018 р. Вих. № 67112 про неотримання аліментів (ВП №55562729). Згідно зазначеної довідки у період з 07.06.2016 р. по 03.07.2018 р. [PERSON] не отримувала аліментів від [PERSON] Заборгованість [PERSON] по аліментам на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], станом на 04.07.2018 р. становить 37500,00 грн. Позивач [PERSON] працює в Головному офісі ПАТ «АК «Київводоканал» на посаді заступника начальника відділу правового забезпечення ГО департаменту правового забезпечення з 15.07.2010 р. (наказ № 373-к від 14.07.2010 р.) по теперішній час, що підтверджується довідкою від 02.07.2018 р. № 80. Згідно довідки про заробітну плату, виданої [PERSON] 03.07.2018 р. за № 80 ПрАТ «АК «Київводоканал», її заробіток з грудня 2017 р. по червень 2018 р. включно складає 112386,41 грн. Позивач [PERSON] за місцем роботи характеризується позитивно, що підтверджується характеристикою з місця роботи. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 02.05.2018 р., під час обстеження умов проживання малолітнього [PERSON], 2011 р. народження, за адресою: [ADDRESS], працівниками служби у справах дітей та сім'ї Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації встановлено, що хлопчик разом з матір'ю [PERSON] проживають у квартирі, де створені умови для навчання, відпочинку та розвитку дитини. Відповідно до заяви від 21.02.2018 р., посвідченої приватним нотаріусом Київсього міського нотаріального округу Хмельницьким О.О., зареєстрованої в реєстрі за №63, відповідач, [PERSON] відмовляється від своїх батьківських прав стосовно свого малолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Згідно висновку Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації від 26.06.2018 р. №108-9968 про доцільність позбавлення батьківських прав, Орган опіки та піклування Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього [PERSON], [INFO]. Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач не забезпечує малолітнього сина необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з сином у обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти. Зазначені фактори, суд розцінює як ухилення [PERSON] від виховання дитини і приходить до висновку про свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов'язками. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Крім того, згідно із ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на відсутність спору між сторонами щодо позбавлення батьківських прав відповідача, враховуючи те, що відповідач відмовляється від своїх батьківських прав стосовно свого малолітнього сина, [PERSON], [INFO], про що свідчить нотаріально посвідчена заява, що свідчить про те, що відповідач позов визнає, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вбачає достатні підстави для позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved