Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

Позивач [PERSON] в серпні 2017 року звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить суд винести рішення, яким розірвати шлюб зареєстрований 08 жовтня 2005 року між нею та відповідачем [PERSON] реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено актовий запис 1284 та визначити місце проживання дитини - [PERSON] [INFO] р. разом з матір'ю [PERSON], визначити місце проживання дитини - [PERSON] [INFO] разом з батьком [PERSON] В обґрунтування заявлених вимог вказуючи на те, що 08 жовтня 2005 року між нею та відповідачем [PERSON] реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено актовий запис 1284 від даного шлюбу мають неповнолітніх синів - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] р. позивач вказує, що сімейне життя між ним та чоловіком поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення протягом останніх двох років між ними шлюбних відносин, проживання окремо, припинення ведення спільного бюджету та господарства, вказує, що кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю, вони втратили почуття любові та поваги один до одного, між ними відсутнє взаєморозуміння, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного, а тому посилаючись на ст. 110, 112, 113 СК України просила заявлені позовні вимоги про розірвання шлюбу задовольнити. Щодо вимог про визначення місця проживання дітей вказувала, що на даний час в добровільному порядку мі нею та відповідачем визначено місце проживання дітей, а саме визначено місце проживання дитини - [PERSON] [INFO] р. разом з матір'ю [PERSON], визначити місце проживання дитини - [PERSON] [INFO] разом з батьком [PERSON] Позивач, представник позивача, відповідач, представник відповідача в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, надали суду заяви з проханням розгляду справи в їх відсутності, позовні вимоги позивач та її представник підтримали, відповідач та представник відповідача заявлені позовні вимоги визнали, тому суд вважає можливим розглянути справу в їх відсутності. Представник третьої особи Служби в справах дітей Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала щодо їх задоволення не заперечувала. Суд, вислухавши пояснення представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, 08 жовтня 2005 року між позивачем та відповідачем [PERSON] реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено актовий запис 1284. Від даного шлюбу позивач та відповідач мають неповнолітніх синів - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] р. Відповідно до ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні, в родині позивача та відповідача втрачена основа сім'ї, почуття довіри, поваги та любові один до одного, а тому суд не може примусити сторони до збереження подружніх відносин, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки та може бути припинено внаслідок волевиявлення, як одного, так і обох з подружжя шляхом його розірвання. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що причини, що спонукали сторони на розірвання шлюбу є обґрунтованими, оскільки судом достовірно встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї не можливе, сторони фактично останні два роки року проживають окремо, не ведуть спільного господарства не підтримують шлюбних стосунків, спільного бюджету не мають, а тому позов щодо вимог про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. за № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Частиною 2 ст. 2 Сімейного кодексу України врегульовано сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, між матір'ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно вимог ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» за якою, батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Статтею 153 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 р., є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3, 18 Конвенції «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції передбачено, що дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Враховуючи наведене, та те, що відповідачем визнаються заявлені позовні вимоги щодо визначення місця проживання дітей наступним чином, а саме місце проживання дитини - [PERSON] [INFO] р. разом з матір'ю [PERSON], місце проживання дитини - [PERSON] [INFO] разом з батьком [PERSON]

Outcome: approved