Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

Позивач 15.05.2020 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП в розмірі 76818,42 грн.; вартість експертної оцінки - 2500,00 грн.; послуги адвоката - 1500,00 грн., судовий збір у сумі 840,80 грн., та моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. Позов мотивований тим, що 12.12.2019 року о 14:40 годин на перехресті вулиць Метробудівська та Набережна Заводська в м. Дніпрі відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Mitsubishi Space Star», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Lexus RX 300», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] ДТП сталась через порушення відповідачем ПДР України. Внаслідок зіткнення автомобіль позивача отримав механічні ушкодження. Згідно з висновками автоекспертного звіту від 12.12.2019 року сума збитку становить 76818,42 грн. Окрім цього, позивачу була завдана моральна шкода, яка виразилась у моральних стражданнях, яку позивач оцінює в 10000,00 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.07.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. У судовому засіданні 20 жовтня 2020 року ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Берест О.М. просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та зібрані у справі докази, дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 12.12.2019 року о 14:40 годин на перехресті вул. Метробудівська та Набережна Заводська у м. Дніпрі водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Lexus RX 300», реєстраційний номер [NUMBER] , перед поворотом праворуч не зайняв крайнє праве положення на проїзній частині, не переконався у безпеці власного маневру, і в момент повороту праворуч здійснив зіткнення з автомобілем марки «Toyota Corolla», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , що рухався у попутному з ним напрямку. Після цього автомобіль марки «Toyota Corolla», реєстраційний номер [NUMBER] , продовжив некерований рух вправо та здійснив наїзд на автомобіль марки «Mitsubishi Space Star», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали технічні пошкодження, чим завдана матеріальна шкода, водій [PERSON] отримав тілесні ушкодження (а.с. 5-7). Позивач є власником автомобілю марки «Mitsubishi Space Star», реєстраційний номер [NUMBER] , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с. 66). Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно звіту № 01-04-20 про оцінку вартості збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу, складеного ФОП [PERSON] 09.04.2020 року, розмір збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу «Mitsubishi Space Star», реєстраційний номер [NUMBER] , становить 76818,42 грн. (а.с. 13-31). У висновку експерта за результатами проведення судової інженерно-технічної експертизи з дослідження обставин механізму ДТП від 15.04.2021 року № 10.1/015, складеного судовим експертом Драганом В.М., зокрема зазначено, що дії водія автомобіля Lexus [PERSON] не суперечили вимогам п.п. 10.1. та 10.3. ПДР України. Дії водія автомобіля Toyota [PERSON] не відповідали вимогам п. 10.1. ПДР України, що з технічної точки зору перебувало у причинному зв`язку з настанням події даної ДТП (із зіткненням з автомобілем Lexus, а пізніше і наїздом на Mitsubishi). Після зіткнення автомобіля Lexus з автомобілем Toyota водій [PERSON] перебував у аварійній дорожньо-транспортній обстановці, яку йому було створено водієм автомобіля Toyota [PERSON] . В умовах аварійної обстановки дії водіїв не можуть оцінюватися з точки зору правил безпеки дорожнього руху, оскільки ці правила розраховані на звичайні прийоми керування транспортним засобом, а не в умовах самозахисту. Оцінка дій учасників дорожнього руху в умовах самозахисту відноситься до правової оцінки дій учасників ДТП (з`ясування питань права), і відповідно до ч. 1 ст. 242 КПК України не допускається та виходить за межі компетенції автотехнічних експертів. Оцінюючи вищезазначений висновок від 15.04.2021 року № 10.1/015 разом з іншими доказами, суд приходить до висновку про відхилення висновку експерта, оскільки встановлені судом обставини не свідчать про наявність вини в діях водія [PERSON] та відсутність вини в діях водія [PERSON] . Зокрема, постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.03.2020 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік (а.с. 5-7). У вказаній постанові також зазначено, що окрім пояснень безпосередніх учасників ДТП водіїв [PERSON] і [PERSON] , та свідка [PERSON] , винуватість водія [PERSON] у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення знайшла своє повне підтвердження у досліджених письмових доказах, приєднаних до даної справи, а саме: протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 359003 від 12.12.2019 року; схемою місця ДТП та фото-таблицею до неї від 12.12.2019 року; письмовими поясненнями водіїв [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , свідків [PERSON] та [PERSON] від 12.12.2019 року. В силу ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК України, шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, що володіє транспортним засобом на відповідній правовій підставі, якщо вона не доведе, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Особливості відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки визначено ст. 1188 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Таким чином, законодавство пов`язує настання цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки з наявністю вини особи, яка цю шкоду завдала. Відтак, оскільки у разі заподіяння шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам, питання про його відшкодування вирішується за принципом винуватості, недоведеність винуватості власника джерела підвищеної небезпеки у заподіянні шкоди виключає можливість покладення на нього обов`язку по відшкодуванню шкоди. Отже, єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача. За зобов`язаннями, що виникають внаслідок заподіяння шкоди, притягнення до цивільно-правової відповідальності можливе за одночасної наявності обов`язкових умов, якими є протиправна поведінка або бездіяльність, наявність дійсної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між діяннями та заподіянням такої шкоди, вина. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Необхідним є доведення, що саме протиправна поведінка є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи,- наслідком такої протиправної поведінки. Статтею 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено забезпечення доведеності вини. Як зазначено в п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року №4, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Враховуючи, що вина [PERSON] у скоєнні ДТП, в результаті якої було пошкоджено належний позивачу автомобіль встановлена, суд доходить висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача відповідальності по відшкодуванню матеріальної шкоди в розмірі 76818,42 грн. Також позивачем було сплачено вартість експертної оцінки в розмірі 2500,00 грн. (а.с. 12), яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, в результаті пошкодження транспортного засобу в ДТП позивач зазнав моральної шкоди, яка виразилась у душевних переживаннях у зв`язку з пошкодженням майна, порушенням звичних умов життя. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. На підставі ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно положень ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року, роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи наведені [PERSON] обставини, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що позивач зазнав моральної шкоди у зв`язку із вищевказаною дорожньо-транспортною пригодою, тому слід стягнути з [PERSON] на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України суд виходить із наступного. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн., тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України). Також позивач у своєму позові просив суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн. Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає квитанцію про оплату правової допомоги наданої адвокатом. Верховний Суд у своїй постанові від 03.05.2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Як вбачається з матеріалів справи позивачем не було надано належних та допустимих доказів, на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, зокрема, акту приймання-передачі наданих послуг, платіжних документів про оплату таких послуг, розрахунку таких витрат, а тому витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн. слід віднести за рахунок позивача. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі викладеного та

Outcome: approved