Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство «Всеукраїнський [PERSON]» звернувся в суд з позовом, у якому, на підставі ст.ст.3, 15, 16, 525, 526, 527, 530, 612, 623, 625, 631, 1048, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, зменшивши свої позовні вимоги, просить стягнути з [PERSON] (адреса реєстрації: 82391, Львівська обл., Бориславський р-н., смт. Східниця. вул. Зарічна, 121; ідентифікаційний номер [NUMBER], паспорт серії КВ номер 565511, виданий Бориславським МВ УМВС України у Львівській області 12.02.2001 року) на користь [PERSON] акціонерного товариства «Всеукраїнський [PERSON]» заборгованість за кредитним договором № ВL_ЖГ00013428 від 17 лютого 2011 року в сумі 22 123 (двадцять дві тисячі сто двадцять три) гривні 53 копійки. Представник позивача [PERSON] акціонерного товариства «Всеукраїнський [PERSON]» в судове засідання не з»явився, однак від позивача [PERSON] акціонерного товариства «Всеукраїнський [PERSON]» надійшло до суду письмове клопотання, в якому позивач просить справу розглядати без участі його представника. Заперечує проти заперечень відповідача від 08.02.2016 року, оскільки загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Термін повернення кредиту встановлено 17 лютого 2014 року, а банк звернувся до суду в серпні 2014 року, отже строк позовної давності не почав свого перебігу. Крім того, відповідач звернувся до суду із заявою про сплив строку позовної давності уже тоді, коли ним було проведено оплати 18.08.2015 року, 07.10.2015 року та 29.10.2015 року, і це свідчить про те, що відповідачем визнано заборгованість за кредитним договором № ВL_ЖГ00013428 від 17.02.2011 року. Просить позов задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з»явились, подавши у суд письмову заяву, у якій представник відповідача [PERSON] [PERSON] просить справу розглянути без її участі та участі відповідача [PERSON], в позові просить відмовити. Крім того, відповідачем [PERSON] подано у суд заяву, у якій вона просить у відповідності ч.4 ст.267 ЦК України застосувати наслідки спливу позовної давності. Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що 17 лютого 2011 року між [PERSON] акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON]» та фізичною особою [PERSON] (адреса реєстрації: 82391, Львівська обл., Бориславський р-н., смт. Східниця. вул.Зарічна, 121; ідентифікаційний номер [NUMBER], паспорт серії КВ номер 565511, виданий Бориславським МВ УМВС України у Львівській області 12.02.2001 року) укладено кредитний договір № ВL_ЖГ00013428/ Згідно кредитного договору [PERSON] надав позичальнику кредит в розмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок, термін повернення кредиту - 17 лютого 2014 року. Згідно п.1.2 Кредитного договору кредит надається позичальнику (відповідачу) у формі відкличної не відновлювальної кредитної лінії. Позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити банку плату за користування кредитними коштами, комісії та можливі штрафні санкції на умовах визначених в кредитному договорі. Процентна ставка за договором встановлена на рівні 20% річних (п.3 спеціальної частини договору). Щомісячна плата у вигляді комісії за управління кредитом в розмірі 1,50% від суми кредиту (п.4 спеціальної частини договору). Проценти за користування кредитними коштами розраховуються у валюті кредиту, виходячи із фактичної суми наданих кредитних коштів і строку кредитування із розрахунку «360/факт», рік рівний 360 дням, місяць рівний 30 дням, та сплачуються позичальником (відповідачем) в порядку, передбаченому п. 2.5. загальної частини кредитного договору. Згідно з п.2.5.1 кредитного договору щомісячний платіж, передбачений графіком погашення заборгованості, складається із строкової частини кредиту та строкових платежів. Платежі є ануїтетними: регулярні рівні щомісячні платежі, що направляються на погашення кредиту, а саме, основного боргу і процентів, що розраховуються таким чином, що в кінці строку договору, за умови належного виконання зобовязання позичальником заборгованість повністю погашається. Згідно із п. 2.5.2. договору позичальник зобовязується не пізніше дати, встановленої в графіку, поповнювати рахунок банку, вказаний у п.6 спеціальної частини договору, у валюті кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших за суми платежів, встановлені в графіку, а також в сумах комісії за управління кредитом. Відповідно до п.4.2 кредитного договору за кожний випадок невиконання або неналежного виконання зобовязань, передбачених п. 3.3 загальної частини кредитного договору банк має право вимагати від позичальника (відповідача) додатково сплатити штраф у розмірі 25% від суми кредиту. Згідно пункту 4.3 кредитного договору у випадку прострочення позичальником (відповідачем) виконання грошових зобовязань банк має право вимагати від позичальника (відповідача) додатково сплатити пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобовязань, строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Ставка 0,50% та те, що пеня розраховується за методом «факт/360», зазначено у п.9 спеціальної частини договору. Позивач зі своєї сторони виконав договірні зобовязання за договором в повному обсязі, а відповідач від виконання зобовязань ухиляється. В зв»язку з частковим погашенням боргу відповідачем [PERSON], загальна сума заборгованості за кредитним договором № ВL_ЖГ00013428 від 17 лютого 2011 року відповідно до розрахунку заборгованості станом на 05 листопада 2015 року становить 22 123 (двадцять дві тисячі сто двадцять три) гривні 53 копійки, з яких: по поверненню кредиту: 0,00 грн.; по сплаті відсотків: 0,00 грн.; по сплаті комісії: 0,00 грн.; плата за пропуск платежів: 22\~123, 53 грн. Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання виникають з договорів та інших правочинів. Відповідно до вимог статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог статті 527 Цивільного кодексу України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання зобовязання. Згідно із статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В статті 1054 Цивільного кодексу України зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ст.1048 ЦК України). Відповідно до вимог ст.612 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ст.623 Цивільного кодексу України, боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до вимог ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З»ясувавши обставини справи та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає. С У Д О М В С Т А Н О В Л Е Н О, що 17.02.2011 року між позивачем [PERSON] [PERSON] Товариством «Всеукраїнський [PERSON]» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») та відповідачем [PERSON] укладено договір банківського обслуговування № ВL_ЖГ00013428, що підтверджено вищезазначеним договором. Згідно п.п.1.2.1. даного договору банк надає позичальникові грошові кошти в національній валюті України в сумі 8000 грн. (вісім тисяч гривень) з терміном повернення кредиту - 17 лютого 2014 року, у формі відкличної не відновлювальної кредитної лінії, а позичальник - відповідач [PERSON] зобовязується повернути кредит та сплатити банку плату за користування кредитними коштами, комісії та можливі штрафні санкції, в порядку і на умовах, визначених цим договором та додатковими угодами до нього, що можуть бути укладені у майбутньому і що становитимуть невід»ємну частину цього договору. Згідно п.1.3 кредит надається позичальнику на поточні потреби. Згідно п.2.5.2 даного договору передбачено обовязок позичальника не пізніше дати, встановленої в графіку, поповнювати рахунок ПАТ «ВіЕйБі Банк», вказаний в п.6 спеціальної частини договору (надалі «Рахунок-кореспондент»), у валюті кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням у сумах не менших за суми платежів, встановлені в графіку, а також в сумах комісії за управління кредитом. Додатком №1 до даного договору визначено графік погашення заборгованості за кредитом та процентами з 17.02.2011 року. Відповідно до п.4.2 даного договору у випадку невиконання позичальником обовязку, передбаченого п.3.3.3 загальної частини договору, при тому, що прострочення виконання боргових зобовязань за договором перевищило 60 (шістдесят) календарних днів, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку штраф у розмірі, зазначеному у п.8 спеціальної частини договору. Відповідно до п.4.3 даного договору у випадку прострочення позичальником сплати або сплати не повному обсязі чергового платежу за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобов»язань, (а саме неповерненої чергової частини кредиту та/або несплачених процентів та/або комісії за управління кредитом), строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Ставка, яка застосовується для обчислення пені, зазначено у п.9 спеціальної частини договору. Банк може використати право на застосування пені, починаючи з наступного дня, рахуючи з дати порушення позичальником терміну виконання свого грошового зобов»язання, передбаченого цим договором, а якщо така дата порушення припадає на вихідний, святковий, або неробочий день, то рахуючи з першого робочого дня, що слідує за таким вихідним, святковим або неробочим днем та закінчуючи днем, що передує даті повного виконання всіх прострочених грошових зобов»язань. Відповідно до п.4.4 даного договору застосування або не застосування пунктів цього договору, якими встановлюються порядок нарахування та розміри неустойки (штраф, пеня) за невиконання та/або неналежне виконання позичальником умов договору, є правом банку. Позичальник зобов»язаний сплатити нараховану йому на умовах цього договору суму штрафів на першу письмову вимогу банку за реквізитами, що будуть зазначені в такій вимозі. Таким чином, відповідно до п.2.5 договору № ВL_ЖГ00013428 від 17.02.2011 року і додатку №1 до даного договору, сторони встановили як строк дії договору до повного виконання сторонами своїх зобов»язань за цим договором (п.6.4 договору № ВL_ЖГ00013428 від 17.02.2011 року), кінцевий строк повернення кредиту до 17.02.2014 (пп.1.2 договору № ВL_ЖГ00013428 від 17.02.2011 року), так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів щомісяця до 17 числа включно кожного календарного місяця для основної заборгованості і для процентів за користування кредитом (п.2.5 договору №BL ЖГ00013428 від 17.02.2011 року і додатку №1 до даного договору), тобто умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Згідно з умовами укладеного між позивачем та відповідачем договору № ВL_ЖГ00013428 від 17.02.2011 року (пп.3.1, 3.3) позичальник, [PERSON] зобовязана здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також у випадку надіслання позичальнику письмового повідомлення банку - сплатити неустойку (штраф, пеню) за невиконання та/або неналежне виконання позичальником умов договору. Розрахунком заборгованості за кредитним договором № ВL_ЖГ00013428 від 17.02.2011 року, наданим позивачем, стверджено, що позивачем 18.10.2012 року нараховано відповідачу плату за пропуск платежів у сумі 1702,22 грн. і позичальником-відповідачем [PERSON], даний вид платежу станом на 18.11.2012 року не сплачено. Цю заборгованість зі сплати даного платежу позивач саме в цій сумі рахує за відповідачем до 17.09.2015 року, а з 18.09.2015 року позивач зазначає, що ним нараховано плату за пропуск платежів вже у сумі 22316,5 грн. Однак, у змісті свого клопотання від 12.02.2016 року за №12/2-6955 позивач плату за пропуск платежів визначає як пеня. Відтак, про існування існуючої заборгованості зі сплати плати за пропуск платежів (пені) позивачу [PERSON] [PERSON] Товариству «Всеукраїнський [PERSON]» було відомо ще 18 листопада 2012 року, однак, позивач з відповідного змісту письмовою вимогою у відповідності п.4.4 укладеного сторонами договору № ВL_ЖГ00013428 від 17.02.2011 року до позичальника [PERSON] не звертався, з даним позовом до суду звернувся у вересні 2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності в один рік, встановленого п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, щодо позовних вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), який сплив у позивача 18.11.2013 року. У відповідності до п.п.1.1.; 4.4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29.05.2013\~ № 10 - позовна давність, за визначенням статті 256 ЦК України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність є інститутом цивільного права і може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у частині першій статті 1 ЦК України, та у господарських відносинах (стаття 3 ГК України). У дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. Визнання боржником свого боргу після спливу позовної давності не свідчить про переривання перебігу такої давності. Посилання позивача на те, що кредитним договором № ВL_ЖГ00013428 від 17.02.2011 року, термін повернення кредиту встановлено 17 лютого 2014 року, а банк звернувся до суду в серпні 2014 року, отже строк позовної давності не почав свого перебігу, а також на те, що відповідач звернувся до суду із заявою про сплив строку позовної давності уже тоді, коли ним було проведено оплати 18.08.2015 року, 07.10.2015 року та 29.10.2015 року, і це свідчить про те, що відповідачем визнано заборгованість за кредитним договором № ВL_ЖГ00013428 від 17.02.2011 року, суд до уваги не бере, як такі, що не ґрунтуються на законі, оскільки строк позовної давності до позовної вимоги позивача [PERSON] акціонерного товариства «Всеукраїнський [PERSON]» про стягнення неустойки (штрафу, пені), у відповідності до вимог ст. 261 ЦК України, сплив 18.11.2013 року, а проведення відповідачем [PERSON] оплат на погашення кредиту 17.08.2015 року, 07.10.2015 року та 29.10.2015 року не свідчить про переривання перебігу позовної давності, оскільки такі платежі проведені відповідачем після спливу позовної давності, який у позивача сплив 18.11.2013 року. При встановлених у судовому засіданні обставинах позов до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed