Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

Позивач 27.09.2020 року звернувся до суду з вищевказаним позовом та просить визнати за ним право власності на дві земельні ділянки площею 0,2690 та 0,3608 га, розташовані на території Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер його батько, [PERSON] , до складу спадкової маси після смерті якої увійшло право власності на вказані вище земельні ділянки. Своїм майном на випадок смерті [PERSON] , не розпорядилася, а тому спадкування після його смерті відбувається за законом почергово. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] , окрім позивача, є його діти - [PERSON] , [PERSON] та дружина - [PERSON] , які спадщину після його смерті не прийняли та на спадкове майно не претендують. Позивач, як син спадкодавця, являється єдиним спадкоємцем першої черги, який вважається таким, що прийняв спадщину оскільки на час відкриття спадщини постійно проживав разом з батьком та протягом шести місяців не заявив про відмову від такої. Однак він не має можливості здійснити своє право на спадкування в позасудовому порядку, оскільки оригінали державних актів на земельні ділянки були втрачені. З цих підстав просить позов задовольнити. У судове засідання позивач не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує, та просить такі задовольнити. Представник відповідача - Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області в судове засідання не з`явився, подав заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутності. Треті особи - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, однак подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, та зазначили, що позовні вимоги визнають в повному обсязі та не заперечують проти задоволення позову. Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Так як всі учасники справи не явилися в судове засідання, фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Відповідно до ч. 6 ст. 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, враховуючи те, що заява про визнання відповідачем позову не порушує прав, свобод чи законних інтересів інших осіб, та не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу, а позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» за змістом ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Аналогічне положення закріплене також в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року №14. Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 ст.1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1258, 1261 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом норм статей 1268-1269 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин 3, 4 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, зокрема: довідку Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 1110 від 3107.2019 року; копію державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №051772 від 30.12.2004 року; копію державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ № 009608 від 30.12.2004 року; копію паспорта громадянина України [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 12.12.2011 року; копію свідоцтва про народження [NUMBER] від 31.10.1962 року; копію свідоцтва про народження [NUMBER] , яке видане повторно 28.11.2019 року; оголошення в газеті «Голос народу» № 49 (1755) від 07.12.2019 року про втрату державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №051772 від 30.12.2004 року та серії ЛВ № 009608 від 30.12.2004 року; заяву відповідача та третіх осіб про визнання заявлених позивачем позовних вимог, що свідчить про визнання ними обставин викладених позивачем у позовній заяві, а отже такі у відповідності до ч. 1 ст.82 ЦПК України доказування не потребують, та дослідивши всі докази у справі у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що обставини на які покликається позивач у позовній заяві, як на підстави для задоволення заявлених ними позовних вимог знайшли своє підтвердження у представлених суду доказах. За вказаних вище обставин, беручи до уваги те, що спадкодавець з підстав, що не заборонені законом, а отже правомірно набув право власності на спадкове майно; те, що позивач являється спадкоємцем першої черги за законом, який на час смерті спадкодавця проживав разом з ним у зв`язку з чим прийняв спадщину та претендує на спадкове майно; те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку; те, що відповідач та треті особи визнали позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги підставні та підлягають задоволенню.

Outcome: approved