Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі свого представника [PERSON] звернувся до суду з позовом від 01 листопада 2017 року, в якому, з урахуванням уточнень до позовних вимог від 10 червня 2019 року, в якості обґрунтування заявлених вимог вказав, що в період з 23 грудня 2013 року позивач був прийнятий на роботу у Виробниче управління комунального господарства Люботинської міської ради Харківської області (далі за текстом ВУКГ ЛМР ХО), а вже з 06 лютого 2014 року очолив це підприємство та керував ним до дня звільнення 14 січня 2016 року. Під час трудової діяльності [PERSON] купляв на користь підприємства паливно-мастильні матеріали, для чого витратив власні кошти в розмірі 163069,69 грн., що підтверджено авансовими звітами. Але після звільнення підприємство відмовило [PERSON] на його звернення повернути заборгованість, відповівши, що борг відсутній. До моменту звернення до суду з даним позовом підприємство позивачу нічого не виплатило. Ухвалою від 03 листопада 2017 року було відкрито провадження в справі. В порядку підготовки справи до розгляду ухвалою від 19 грудня 2017 року за клопотанням представника позивача [PERSON] було призначено судову економічну експертизу, проведення якої доручено експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. професора М.С. Бокаріуса. Цією ж ухвалою від відповідача ВУКГ ЛМР ХО були витребувані авансові звіти по паливу, бензину та мастилу за період з 2013 року по 2015 рік включно. Провадження в справі було зупинено на час проведення експертизи. 19 червня 2018 року на адресу суду надійшло клопотання судового експерта про надання додаткових матеріалів, які перебувають в розпорядженні відповідача. Клопотання судового експерта було отримано підприємством-відповідачем 26 червня 2018 року. Таке клопотання відповідачем було виконано лише частково. 12 лютого 2019 року від судового експерта повторно надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертного дослідження. Таке клопотання відповідачем отримало 22 лютого 2019 року, але не виконано, про причини неподання документів або про їх відсутність суду чи безпосередньо судовому експерту не повідомлено. 10 травня 2019 року на адресу суду надійшов висновок комісійної судової економічної експертизи № 29112/7406/7407, складений 25 квітня 2019 року. Ухвалою від 17 травня 2019 року провадження в справі відновлено та призначено проведення підготовчого засідання. Ухвалою від 11 червня 2019 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, залучено Люботинську міську раду Харківської області. З огляду на набуття чинності новою редакцію ЦПК України та поданням представником позивача уточненої позовної заяви від 10 червня 2019 року, відповідачу ВУКГ ЛМР ХО та третій особі Люботинській міській раді Харківської області були встановлені строки для подання процесуальних заяв по суті справи. Відповідачем відзив і третьою особою письмові пояснення були подані з порушенням вимог ст.ст. 178 і 181 ЦПК України відповідно, в зв`язку з чим ухвалою від 17 липня 2019 року, постановленою у підготовчому засіданні без виходу до нарадчої кімнати, вказані процесуальні заяви по суті справи були повернуті учасникам справи, проведення підготовчих дій та в подальшому розгляд справи був проведений на підставі наявних в справі матеріалів. Ухвалою від 12 серпня 2019 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У вступному слові позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, у своєму виступі позивач наголосив на тому, що від початку 2014 року він вимушений був за власні кошти здійснювати придбання палива, мастила і запчастин для техніки, аби забезпечити виконання підприємством ВУКГ ЛМР ХО, яке він очолював, своєї діяльності з надання комунальних послуг. Документи, які підтверджувати витрату грошей, він образу передавав до бухгалтерії підприємства, де й оформляли усі необхідні документи. Звільнившись з підприємства, він звернувся до нового керівництва з усним запитом про те, чи уся заборгованість йому повернута. У відповідь він отримав письмову довідку про те, що борг підприємства перед ним складає 139 тис грн. Але коли він повторно звернувся з проханням виплати борг, керівник підприємства відмовився це зробити, заявивши, що підприємство йому нічого не винне. Після цього він звернувся до поліції з заявою про вчинення керівництвом ВУКГ ЛМР ХО шахрайський дій та подав разом з заявою довідку про заборгованість. Але поліція не схотіла проводити розслідування, та ще й довідку про заборгованість втратили. Це й змусило його звернутися до суду з таким позовом. Представник позивача [PERSON] виступ позивача підтримав та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник ВУКГ ЛМР ХО Євтушенко О.О. в судовому засіданні проти позову заперечив з тих підстав, що на балансі підприємства обліковується заборгованість перед [PERSON] лише в розмірі 24 грн., а також додатково пояснив, що очолює підприємство лише з липня 2018 року, тому не обізнаний про фактичні обставини виникнення чи погашення боргу перед позивачем. Інший представник ВУКГ ЛМР ХО за довіреністю Виборнова С.Є. в судовому засіданні проти позову заперечила та пояснила наступне. Вона працює у ВУКГ ЛМР ХО з 2008 року та допомагала в бухгалтерії оформляти авансові звіти на підтвердження витрачених [PERSON] грошових коштів на купівлю палива і мастила для потреб підприємства. Згодом, як до каси підприємства надходили готівкові кошти, на користь [PERSON] проводили виплати на погашення боргів. Інший представник ВУКГ ЛМР ХО за довіреністю Ширіна Н.С. в судовому засіданні проти позову заперечила та пояснила наступне. З травня 2018 року вона обіймає посаду головного бухгалтера ВУКГ ЛМР ХО та в бухгалтерських документах перебувають в наявності усі авансові звіти про витрати, здійснені [PERSON] на користь підприємства, і до цих звітів додані видаткові ордери, які підтверджують отримання грошових коштів позивачем. На момент звільненні позивачу повернуті усі гроші, тому підприємство не має перед ним заборгованості. Представник Люботинської міської ради Харківської області Кондратенко О.С. проти позову заперечила і наголосила на тому, що матеріалами справи підтверджено не лише витрати позивача на користь ВУКГ ЛМР ХО, а й повернення підприємством на користь позивача грошових коштів в повному обсязі. Вислухавши пояснення учасників справи та їх представників, дослідивши наявні в справі докази, суд встановив наступне. На підставі наказу начальника ВУКГ ЛМР ХО № 10 від 01 березня 2013 року [PERSON] було прийнято на роботу на посаду водія (т. 6 а.с. 21). На підставі розпорядження виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області № 33-к від 06 лютого 2014 року міським головою погоджено укладення трудового контракту з [PERSON] щодо виконання ним обов`язків керівника ВУКГ ЛМР ХО. Того ж дня, 06 лютого 2014 року, між Люботинською міською радою Харківської області і [PERSON] підписаний контракт (т. 6 а.с. 22-26). За цим контрактом на [PERSON] були покладені обов`язки здійснення поточного управління підприємством, забезпечення високоприбуткової діяльності та ефективного використання і збереження комунального майна, закріпленого за підприємством. У своїй діяльності [PERSON] як керівник підприємства підзвітний Люботинській міській раді Харківської області. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка позивач [PERSON] підтвердив суду, що коли він очолив ВУКГ ЛМР ХО, на підприємстві працювало всього 4 працівники, у підприємства не було власних коштів та надходжень для забезпечення повсякденної діяльності, а Люботинська міська рада Харківської області фінансування підприємства не здійснювала. Аби забезпечити роботу комунальної техніки, щоб хоча б сміття по місту вивозити, він вирішив за власні грошові кошти здійснювати закупівлю паливно-мастильних матеріалів, бо не бачив іншого способу підтримання діяльності роботи підприємства. Зокрема бензин і дизельне паливо він, [PERSON] , постійно покупав на АЗС, розташованих поряд з містом. Усі чеки і квитанції він передавав в бухгалтерію. На той час на підприємстві на посаді диспетчера-економіста працювала [PERSON] , яка допомагала йому оформляти авансові звіти на підтвердження здійснених ним витрат на користь підприємства. Допитана в судовому засіданні за ініціативою позивача свідок [PERSON] підтвердила суду, що в період, коли [PERSON] керував підприємством ВУКГ ЛМР ХО, вона теж працювала на цьому підприємстві та допомагала оформляти авансові звіти на підставі тих чеків і квитанцій, які [PERSON] подавав до бухгалтерії. Вона накопичувала за місяць усі авансові звіти, які були складені на підставі поданих чеків, потім їх підписував [PERSON] , і вона, [PERSON] , передавала їх головному бухгалтеру. Оцінюючи показання свідків, суд вважає їх такими, що підтверджують вчинення [PERSON] дій в інтересах підприємства ВУКГ ЛМР ХО з метою недопущення негативних наслідків для підприємства та належного йому майна, які могли виникнути внаслідок бездіяльності та відсутності фінансування з боку власника комунального майна. 05 квітня 2016 року, тобто після звільнення з посади, [PERSON] письмово звертався на адресу начальника ВУКГ ЛМР ХО з вимогою виплатити заборгованість, яка утворилась перед ним з боку підприємства після придбання паливно-мастильних матеріалів на особисті кошти. У письмовій відповіді від 15 квітня 2016 року ВУКГ ЛМР ХО погодилось з наявною заборгованістю перед [PERSON] на день його звільнення в сумі 24,34 грн. Заборгованість в іншому розмірі відповідач в цьому листі заперечив (т. 2 а.с. 39-41). Зобов`язання, що виникають із вчинення дій у майнових інтересах іншої особи без її доручення врегульовано главою 79 ЦК України (статті 1158 - 1160 ЦК України). Правовим регулюванням глави 79 ЦК України охоплюються відносини щодо: 1) рятування чужого майна; 2) ведення чужих справ без доручення. Оскільки діяльність без доручення іншої особи є втручанням у сферу її майнових інтересів, то ЦК встановлює, що це можливе лише за умови, що цим інтересам загрожує небезпека. Оскільки за наявності цих умов вчинення дій в чужих інтересах без доручення санкціонується ЦК, то така діяльність є правомірною дією. Саме ці правомірні дії є підставою виникнення зобов`язань внаслідок вчинення дій в інтересах іншої особи без її доручення. Так, відповідно до приписів ч. 1 та ч. 2 ст. 1158 ЦК України якщо майновим інтересам іншої особи загрожує небезпека настання невигідних для неї майнових наслідків, особа має право без доручення вчинити дії, спрямовані на їх попередження, усунення або зменшення. Особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, зобов`язана при першій нагоді повідомити її про свої дії. Якщо ці дії будуть схвалені іншою особою, надалі до відносин сторін застосовуються положення про відповідний договір. Вказані зобов`язання виникають за таких умов: 1) майновим інтересам іншої особи загрожує небезпека настання невигідних для неї майнових наслідків. При цьому правове значення має реальна, а не уявна небезпека майновим інтересам іншої особи. Реальна небезпека - це можливість настання невигідних для особи майнових наслідків, котра при відсутності запобіжних заходів може перетворитися у дійсність; 2) це повинні бути дії без доручення особи, в інтересах якої ці дії відбуваються; 3) дії повинні вчинятись на користь іншої особи, тобто спрямовані на попередження, усунення або зменшення невигідних для неї майнових наслідків. Суб`єктами вказаного зобов`язання є особа, чиїм майновим інтересам загрожує небезпека (господар, домінус) та особа, яка вчинила дії в інтересах господаря без його доручення (гестор). Згідно з ст. 1160 ЦК України особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, має право вимагати від цієї особи відшкодування фактично зроблених витрат, якщо вони були виправдані обставинами, за яких були вчинені дії. Важливою передумовою виникнення у гестора права на відшкодування понесених витрат є виконання ним передбаченого ч. 2 ст. 1158 ЦК обов`язку при першій нагоді повідомити господаря про діяльність у його майнових інтересах. Якщо гестор не виконав свого інформаційного обов`язку, то він втрачає право вимагати відшкодування зроблених витрат (ч. 2 ст. 1160 ЦК). Гестор усвідомлює спрямованість своїх дій щодо запобігання, усунення або зменшення невигідних наслідків майновим інтересам домінуса. Таке обмеження пов`язане зі специфікою ведення справ іншої особи без її доручення, котре ґрунтується на засадах солідарності, врахування суб`єктів даних відносин. Необхідність ведення чужих справ виникає тоді, коли цивільним правам та інтересам іншої особи загрожує небезпека, тобто існує потреба у захисті майнових інтересів іншої особи. При цьому необхідність самоправного втручання у чужі справи зумовлюється не тільки існуванням небезпеки чужим майновим інтересам, а ще й тими обставинами, що гестор не може сповістити господаря й одержати від останнього згоду на зазначені дії. Отже, при можливості повідомити господаря про дії в його інтересах гестор має зробити це при першій нагоді, а той, хто не виконав цей обов`язок, втрачає право на відшкодування витрат, бо недостатньо врахував інтереси господаря. Право на відшкодування витрат виникає за певних умов. По-перше, підлягають відшкодуванню витрати, які фактично вже були зроблені, а не лише планувалися на майбутнє. По-друге, відшкодування витрат можливе, якщо вони були необхідними, тобто, виправдані обставинами, за яких були вчинені дії. Це означає, що витрати, які не здійснив би за даних обставин сам господар, відшкодуванню, як правило, не підлягають. Саме словосполучення «вчинення дій в майнових інтересах іншої особи» передбачає, що зобов`язання, врегульоване главою 79 ЦК України, виникає лише тоді, коли дії вживаються, виходячи з їхньої очевидної користі для заінтересованої особи. Оскільки, категорія «очевидної користі» є оціночною, то в кожному конкретному випадку вона повинна співвідноситися з загальними принципами (засадами) цивільного законодавства і передусім з принципами розумності та добросовісності. Іншими словами, особа, вживаючи заходів в інтересах іншої, по-перше, повинна робити це таким же чином, як заінтересована особа або інший розумний учасник цивільного обороту; по-друге, витрати, понесені у зв`язку з діями в чужому майновому інтересі, не повинні бути обтяжливими для заінтересованої особи, що визначається шляхом співставлення розміру витрат гестора і майнових втрат домінуса, яких би він зазнав, якби відповідні дії не були здійснені гестором. У разі придбання працівником за власні готівкові кошти товарів для потреб підприємства до бухгалтерської служби подається у визначені законодавством строки Звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт. У випадку, коли керівник підприємства підтвердив доцільність та обґрунтованість здійснених працівником витрат і затвердив зазначений Звіт, бухгалтерська служба, відповідно до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств та організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30 листопада 1999 року № 291, відображає в бухгалтерському обліку зобов`язання перед підзвітною особою, визнане підприємством, за кредитом субрахунку 372 «Розрахунки з підзвітними особами» рахунку 37 «Розрахунки з різними дебіторами». В даній справі відповідачем ВУГК ЛМР ХО були представлені звіти про використання коштів, витрачених [PERSON] за 2014 і 2015 роки, які були затверджені та прийняті для бухгалтерського обліку. Згідно з висновком комісійної судової економічної експертизи № 29112/7406/7407 від 25 квітня 2019 року, витрати, наведені в авансових звітах [PERSON] , при придбанні палива, бензину та мастила для ВУГК ЛМР ХО за період з 2013 по 2015 роки підтверджуються документами, які за своїм оформленням відповідають вимогами чинного законодавства, в сумі 163069,69 грн. Досліджуючи висновок, судом був здійснений виклик в судове засідання експертів, які входили до складу комісії експертів, для надання роз`яснень щодо складеного ними висновку. Відповідаючи на запитання учасників справи і суду, судовий експерт [PERSON] пояснив, що під час дослідження сума витрачених [PERSON] коштів на паливо в сумі 163069,69 грн. була встановлена на підставі копій звітів про використання коштів, які були складені з дотримання чинного законодавства та заповнені за встановленою формою. Але й були інші звіти, в яких відображено витрачання коштів в сумі 228317,61 грн., які складені з використанням бланків, запроваджених наказом ДПА України, який втратив свою чинність. Тому такі звіти могли бути використані під час дослідження лише уразі підтвердження їх дійсності з боку підприємства. Експерт також зауважив, що звіти про використання коштів це лише первинні документи, які підтверджують витрачання підзвітною особою власних грошових коштів. Подальша діяльність підприємства з ведення бухгалтерського обліку щодо відображення витрачених підзвітною особою сум та проведених розрахунків з такою особою повинна відображатися у документації по субрахунку № 372. Але документи бухгалтерського обліку щодо відображення витрачених сум та сальдо розрахунків з підзвітною особою [PERSON] за період 2013-2015 років на вимогу експертів не були представлені. Судовий експерт [PERSON] також роз`яснив, що в межах постановленого перед експертами питання щодо повернення [PERSON] грошових коштів, раніше витрачених на придбання палива, бензину та мастила дослідження було проведено лише на підставі касових ордерів та касових книг, які є первинними документами про витрачання наявних в касі підприємства грошових коштів. Під час експертного дослідження, як про це вказано на сторінці 17 висновку експерта, в обсязі наданих на дослідження видаткових ордерів, які є первинними документами, відображено видачу з каси ВУГК ЛМР ХО грошових коштів за період 2014-2015 років в сумі 429013,90 грн. В той же час, операції по видачі готівки на підставі випадкових касових ордерів в сумі 429013,90 грн. відображені у касових книгах встановленої форми лише в сумі 228022,43 грн. Надаючи роз`яснення складеного висновку в цій частині, судовий експерт [PERSON] пояснив, що досліджені видаткові касові ордери та сторінки касових книг дали змогу лише встановити проведення такої бухгалтерської операції як видачі готівки з каси на користь [PERSON] з поміткою «за паливо». Але ці документи не підтверджують повернення грошових коштів саме на погашення заборгованості за звітами про використання коштів (авансовими звітами). Для того, аби з`ясувати та встановити, чи була погашена у такий спосіб заборгованість перед підзвітною особою [PERSON] , експертна комісія у своїх клопотанням просила надати відповідні документи, зокрема ті, що стосується ведення бухгалтерського обліку по рахунку № [NUMBER] на підприємстві. Але такі документи не були представлені, тому й дослідження проведено в обсязі наданих документів. Підсумовуючи свої пояснення, судовий експерт [PERSON] наголосив на можливості проведення додаткової експертизи з тих самих питань за умови представлення усіх необхідних бухгалтерських документів. Судові експерти [PERSON] і [PERSON] , які були викликані для дачі роз`яснень складеного висновку, підтримали усі пояснення експерта [PERSON] , надані на запитання учасників і суду. Таким чином, висновком експерта встановлена наявність заборгованості ВУКГ ЛМР ХО перед [PERSON] по авансовим звітам. В межах підготовчого провадження представником ВУКГ ЛМР ХО Євтушенком О.О. було подано клопотання про призначення повторної судової економічної експертизи. Завершивши дослідження висновку експертизи № 29112/7406/7407 від 25 квітня 2019 року, суд надав можливість представникам відповідача використати своє процесуальне право щодо отримання висновку експерта, роз`яснивши порядок подання до клопотання переліку питань, з яких має бути проведена повторна експертиза. Отримавши від суду необхідні роз`яснення, представник ВУКГ ЛМР ХО Євтушенко О.О. від поданого клопотання відмовився та просив його не розглядати, його підтримали інші представники [PERSON] і [PERSON] . Ухвалою, постановленою в судовому засіданні 22 жовтня 2019 року без виходу до нарадчої кімнати, клопотання відповідача про призначення повторної експертизи залишено без розгляду. Разом з тим, на підставі клопотання представника позивача [PERSON] ухвалою від 24 січня 2020 року в справі було призначено проведення додаткової судової економічної експертизи, проведення якої було доручено експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. професора М.С. Бокаріуса Козубу С.О., [PERSON] і [PERSON] , з метою встановлення існуючої заборгованості з боку ВУКГ ЛМР ХО перед [PERSON] по авансовим звітам на придбання палива, бензину та мастила. 15 травня 2020 року на адресу суду надійшло клопотання судових експертів про надання додаткових матеріалів, які перебувають в розпорядженні відповідача. Клопотання судового експерта було отримано підприємством-відповідачем 28 травня 2018 року. Таке клопотання відповідачем не було виконано, надано відповідь від 18 червня 2020 року про відсутність на підприємстві бухгалтерських документів, які запитуються експертами. Від подальшого проведення експертного дослідження позивач [PERSON] відмовився, що не має можливості оплатити витрати на таку експертизу, тим більше, що її результат завідомо залежав від виконання відповідачем клопотання судових експертів про надання додаткових документів. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Проаналізувавши досліджені докази, суд дійшов висновку, що ними підтверджуються доводи позивача [PERSON] про здійснені ним витрати власних грошових коштів на користь відповідача, доцільність та обґрунтованість яких була підтверджена відповідачем шляхом затвердження звітів про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт. Та оскільки такі доводи позивача не були спростовані відповідачем шляхом представлення належних і допустимих доказів про виплату грошових коштів на погашення заборгованості перед ним як підзвітною особою, суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі. Одночасно з цим, у відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по оплаті судового збору в сумі 1630,30 грн., що підтверджено відповідними квитанціями (т. 1 а.с. 1, 165), та витрати, пов`язані з залученням експертів в сумі 14300,00 грн., які підтверджені листом експертної установи від 25 квітня 2019 року (т. 1 а.с.135). В той же час, суд вважає за необхідне стягнути з позивача [PERSON] додатково 0,40 грн. на користь держави в якості доплати судового збору, які не були сплачені вчасно з огляду на розмір заявлених позовних вимог.

Outcome: approved