Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

Позивач 29.12.2016 року звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на той факт, що 19.03.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачеві грошову позику в розмірі 24\~500 грн. зі строком повернення 19.06.2011 року. Укладення договору позики підтверджується розпискою від 19.03.2011 року. 15.10.2013 року за домовленістю між сторонами строк повернення було продовжено до 30.12.2013 року. Увесь час відповідач повертав борг частинами, про що він має відповідні розписки від позивача. Однак, на теперішній час відповідач не повернув позивачеві кошти в повному обсязі, таким чином, не виконав зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв`язку з викладеним, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь борг за договором позики із урахуванням встановленого індексу інфляції у сумі 24\~500 грн., індекс інфляції в сумі 19\~673,50 грн., три відсотки річних у розмірі 2207,01 грн. та судові витрати. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Хайдарової І.О. від 06.04.2017 року відкрито провадження за справою. 13.08.2018 року від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь борг за договором позики у сумі 21180,00 грн., інфляційне збільшення боргу 29293,51 грн., 3% річних у розмірі 2936,61 грн., облікова ставка НБУ у сумі 16266,42 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати: судовий збір 551,20 грн. за позовом про повернення боргу, судовий збір 352,40 грн. + 5,00 грн. комісія банку, за заявою про накладення арешту на майно 90,00 + 5,00 комісія банку. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Майдан С.І. від 27.02.2019 року прийнято справу до провадження, призначено до розгляду з правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 09.08.2019 року позовну заяву залишено без руху, оскільки не сплачено судовий збір в повному обсязі. Визначені недоліки ухвалою суду стороною позивача усунуто, ухвалою суду від 21.08.2019 року прийнято уточнення позовних вимог до провадження та продовжено розгляд справи. 29.10.2018 року від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь борг за договором позики із врахуванням встановленого індексу інфляції у сумі 29792,48 грн. за період прострочення повернення боргу (з 12.2012 року по 09.2018 року), 3% річних за той же період у сумі 3070,81 грн. + облікова ставка НБУ за весь період користування грошима у сумі 42819,29 грн. + сума самого боргу 21180 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати: судовий збір 551,20 грн. за позовом повернення боргу, судовий збір 352,40 грн. + 5,00 грн. комісія банку арешт майна боржника, накладення арешту на майно 90,00 + 5,00 комісія банку. 19.08.2019 року представник позивача надав до суду уточнення позовної заяви про стягнення боргу за борговою розпискою, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 19.03.2011 року: основний борг 21180 грн., індекс інфляції 36022,94 грн., 3-х процентів річних 3572,17 грн., пеня 20038,49 грн., проценти за користування коштами 17431,00 грн. за період з 12.2012 року по 09.2018 року, а також понесені судові витрати 1439,37 грн. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням уточнень підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні не визнав заявлені позовні вимоги. В останнє судове засідання не з`явився, повідомлений про розгляд справи у встановленому законом порядку. Надав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, проте доказів на підтвердження поважності причини неявки до суду не надав. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений про розгляд справи у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив. З урахуванням строку розгляду справи, численних заяв сторони відповідача про відкладення розгляду справи (а.с.19, 64, 87, 194) від 23.05.2017 року, 16.01.2018 року, 18.06.2018 року, 10.12.2019 року, суд вважає, що зазначена сторона зловживає своїми процесуальними правами, а тому вважає за можливе з урахуванням приписів ст.ст.130, 223 ЦПК України неявку сторони відповідача такою, що не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши осіб, що приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до боргової розписки від 19.03.2011 року [PERSON] надав у позику [PERSON] , [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 24500 гривень в термін до 19.06.2011 року. На зворотній стороні вказаної розписки [PERSON] 15.10.2013 року зобов`язався повернути [PERSON] борг у розмірі 24500 гривень у термін до 31.12.2013 року. Відповідно до розписок [PERSON] повернув [PERSON] кошти: 18.05.2013 року в сумі 500 грн., 25.05.2013 року в сумі 500 грн., 29.08.2013 року в сумі 400 грн., 17.09.2013 року в сумі 500 грн., 10.10.2013 року в сумі 400 грн., 29.10.2013 року в сумі 220 грн., 05.11.2013 року в сумі 300 грн., 16.11.2013 року в сумі 500 грн. Позивачем отримання грошових коштів за вказаними розписками на загальну суму 3320,00 гривень не оспорюється. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Судом встановлено, що між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини з договору позики від 19.03.2011 року, термін виконання зобов`язань за договором був визначений 30.12.2013 року. Відповідач свої зобов`язання за вказаними договором позики в повному обсязі не виконав, залишок боргу становить 21180 гривень, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сума основного боргу в розмірі 21180 грн. Відповідно до вимог ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою (кредитом) припиняється. Позивач звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики від 19.03.2011 року просив стягнути з відповідача на його користь проценти за цим договором за період з 31.12.2013 року по 14.08.2019 року у розмірі 17431 грн. індекс інфляції за період з 31.12.2013 року по 14.08.2019 року у розмірі 36022,94 грн.; 3-х процентів річних за період з 31.12.2013 року по 14.08.2019 року у розмірі 3572,17 грн.; пеня за період з 31.12.2013 року по 14.08.2019 року у розмірі 20038,49 грн. У зв`язку з тим, що умовами договору розмір процентів не передбачено, позивач, здійснюючи розрахунок суми відповідних процентів, вказує період для такого нарахування з 31.2.2013 року по 14.08.2019 року. Водночас, згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18), після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Отже, зі спливом строку, на який була надана позика припиняється право позивача нараховувати проценти за договором. А позовних вимог щодо стягнення процентів за користування грошовими коштами у період з 19.03.2011 року по 30.12.2013 року не заявлено. З урахуванням наведеного, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів необхідно відмовити. Враховуючи вищенаведене суд, вважає, що позов підлягає задоволенню частково в загальній сумі 80813,60 гривень, з яких: сума боргу в розмірі 21180,00 гривень, індекс інфляції за час прострочення грошового зобов`язання в розмірі 36022,94 гривень, три відсотки річних в розмірі 3572,17 гривень, пеню в розмірі 20038,49 гривень. Стороною відповідача зазначений розрахунок штрафних санкцій за невиконання грошових зобов`язань не спростований. Надані стороною відповідача виписки з робочого зошита (а.с.26-49), які на думку відповідача є підтвердженням повернення боргу [PERSON] , суд до уваги не приймає, з урахуванням положень ст.ст.76-79 ЦПК України, оскільки з них не вбачається отримання коштів [PERSON] та він заперечує цю обставину в судовому засіданні. Також, відповідно до ч.1, ч.2, п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Крім цього, у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. З урахуванням викладеного, а також того, що судом задоволено заявлені позовні вимоги в частині 80813,60 гривень, що складає 82,26% від заявленої позивачем суми заборгованості, що становить 98244,60 гривень, у відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, суд дійшов переконання, що з відповідача на користь позивача підлягає, стягненню судовий збір у сумі 1101,77 гривень, що відповідає 82,26% від сплаченої позивачем суми судового збору під час звернення до суду 1339,37 гривень.

Outcome: partial