Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

Позивач [PERSON] в березні 2014 року звернулась до суду з позовом до [PERSON], треті особи: приватний нотаріус ХМНО [PERSON], державна реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції, про визнання договору недійсним. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 14 квітня 2004 року мати позивачки [PERSON] склала договір дарування квартири [ADDRESS]. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований 25 червня 2004 року під № 4679672 в книзі № 1, № запису 905 (№ витягу 3972842). У зв'язку з похилим віком та станом здоров'я, [PERSON] добросовісно помилялась щодо правової природи укладеного правочину, який нею був укладений, вважала, що укладає договір довічного утримання, так як домовлялась з відповідачам [PERSON], що він буде при житті утримувати, та доглядати за [PERSON]. Просить суд позов задовольнити. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі, наполягала на задоволенні позову. Відповідач в судове засідання з'явився, проти задоволення позову не заперечував, підтвердив обставини, викладені в позовній заяві. Представник третьої особи - реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить особистий підпис у явочному листі, при цьому надав до суду заперечення на позовну заяву, з яких вбачається, що проти задоволення позову заперечують у повному обсязі у зв'язку з його необґрунтованістю. Третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши обставини справи, вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з позовної заяви та пояснень, наданих позивачем та відповідачем у судовому засіданні, позивач фактично просить визнати договір дарування недійсним, як укладений під впливом помилки. Згідно частини 1 статті 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Поняття щодо обставин які мають істотне значення визначено абзацом 2 частини 1 статті 229 ЦК України та передбачає, що істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. 14 квітня 2004 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстром 966 посвідчено договір дарування за яким [PERSON] подарувала [PERSON] належну їй однокімнатну ізольовану квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Згідно до витягу з реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно, квартира зареєстрована 25.06.2004 року на праві приватної власності за [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 14.04.2004 р. за реєстром № 966. Згідно зі статтею 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Згідно до частини 1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 5 статті 203 ЦК України встановлено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У відповідності до частини 1,3 статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). На підставі частини 2 статті 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. У разі розірвання договору дарування обдаровуваний зобов'язаний повернути дарунок у натурі. Також суд приходить до висновку про не порушення позивачем встановленого частиною 1 статті 728 ЦК України однорічного строку позовної давності, оскільки згідно матеріалів справи лише у грудні 2013 року позивачка дізналась про порушення свого права. За таких обставин суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved