Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

Позивач 16.11.2018 р. звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначив, що у період з 01.12.2014 р. по 01.09.2018 р. надав відповідачу комунальні послуги у приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , вартість яких не сплачена на суму 20856,50 грн. П.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 р. передбачено, що плата за надані послуги вноситься щомісячно. За позовом позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 20856,50 грн. та судові витрати. Ухвалою судді від 04.12.2018 р. відкрито провадження і справа призначена до розгляду на 21.01.2019 р. 21.01.2019 р. розгляд справи було відкладено на 27.02.2019 р. на підставі ч.5 ст.223 ЦПК України. 27.02.2019 р. розгляд справи було відкладено на 12.04.2019 р. через неявку представника позивача. 12.04.2019 р. розгляд справи було відкладено на 27.05.2019 р. за клопотанням представника позивача на підставі п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов, просив його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідач в судовому засіданні частково визнаючи позовні вимоги, просила застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що позивач у період з 01.12.2014 р. по 01.09.2018 р. надав відповідачу послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , вартість яких не сплачена на суму 20856,50 грн. Вищевикладене підтверджується розрахунком заборгованості за період з 01.12.2014 р. по 01.09.2018 р., витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно. Згідно ст.19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин в сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. В п.5 ч.3 ст.20 згаданого Закону передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. П.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 р., передбачено, що плата за надані послуги вноситься щомісячно. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України у встановлений строк. На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги Концерну «МТМ» законними та обґрунтованими, а позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Проте, в частині доводів відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, про застосування наслідків якого просив відповідач у заяві до суду, суд має погодитися, виходячи з наступного. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Метою встановлення в законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). У даному випадку позивач був обізнаний, що відповідач протягом тривалого часу, а саме з січня 2016 року не здійснював оплату за надані послуги в повному обсязі, оскільки на рахунок позивача не надходили відповідні грошові кошти не пізніше 20-го числа наступного за розрахунковим місяця. Відповідно до розрахунку заборгованості, долученого до позову, оплата послуг з січня 2016 року здійснювалася частково. Так до суду із даним позовом позивач звернувся 16 листопада 2018 року (відповідно до дати вхідного штампу), тобто зі спливом позовної давності за позовними вимогами, які заявляються за період до листопада 2016 року. За ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. У даному випадку відповідач заявила про застосування позовної давності, що підтверджується її заявою, поданою 02.01.2019 р. З урахуванням викладеного та наданого позивачем розрахунку заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення за період з грудня 2014 р. по вересень 2018 р. задоволенню підлягають позовні вимоги за період з листопада 2015 р. по листопад 2018 р. включно, з урахуванням частково сплаченого відповідачем боргу, на суму 589,24 грн. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач свої зобов`язання з оплати послуг за централізованого опалення та гарячого водопостачання виконував неналежним чином, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 19759,61 грн. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що становить 1 669,32 грн. пропорційно задоволених позовних вимог.

Outcome: partial