Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

Позивач 13.12.2019 звернувся до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони з відповідачкою перебувають у зареєстрованому шлюбі з 31.07.2010, мають двох спільних неповнолітніх дітей - синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Оскільки спільне життя між ними не склалося, вони мають різні погляди на шлюб та сім`ю, проживають окремо й не ведуть спільного господарства, фактично родина розпалась, а шлюб носить лише формальний характер, а відтак позивач змушений звертатись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 16.12.2019 було відкрито провадження у справі та призначено її до підготовчого розгляду. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 20.02.2020 було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду у судовому засіданні. Позивач у судовому засіданні зазначив, що свої позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив суд про їх задоволення, посилаючись на обставини, викладені у позові. Також пояснив суду, що вони з відповідачем не проживають разом з 2016 року, він тільки надає допомогу дітям, оскільки йому стало відомо, що відповідачка вчинила подружню зраду і він не є біологічним батьком молодшого сина, що підтверджується зробленим ним тестом на батьківство. А крім того, останні 6 місяців у нього склались відносини з іншою жінкою, яка наразі вагітна їх спільною дитиною. Проти проведення заочного розгляду та постановлення по справі заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання вчетверте не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась судом належним чином за адресою її місця проживання зареєстрованою у встановленому законом порядку, про що свідчать матеріали справи. За даних обставин суд приходить до висновку, що відповідач належним чином повідомлена судом про розгляд справи. Відповідачка повторно надіслала суду клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на той факт, що нею подовжено відпуску по догляду за дитиною і вона наразі з дітьми перебуває за межами міста Києва, а тому просить відкласти розгляд справи на більш пізнішу дату після скасування встановлених карантинних заходів. Відповідно до положень ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи те, що у справі достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважав за можливе розглянути справу без участі відповідачки на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи та, враховуючи положення ст.ст. 280-281 ЦПК України постановити заочне рішення у справі. При цьому судом враховано тривалий час розгляду вказаної справи, категоричні заперечення позивача щодо відкладення судового розгляду та той факт, що по клопотанню відповідачки судом розгляд справи відкладався, разом з тим відзиву на позов нею подано не було та загалом не надано жодних пояснень по суті спору. Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції. В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що між сторонами 31.07.2010 року було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м.Києві (а/з № 854), що підтверджується відповідною копією свідоцтва про шлюб (а.с.8). Сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей - синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.9, 10). Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як свідчать пояснення позивача, сторони проживають окремо один від одного та не ведуть спільного господарства з 2016 року, намірів зберігати шлюб він не має та наполягає на розірванні шлюбу, посилаючись на той факт, що йому стало відомо, що відповідачка вчинила подружню зраду і він не є біологічним батьком молодшого сина, що підтверджується зробленим ним тестом на батьківство. А крім того, останні 6 місяців у нього склались відносини з іншою жінкою, яка наразі вагітна їх спільною дитиною. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів позивача, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved