Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

Позивач 23.05.2016 р. звернувся до суду з позовом до Селидівської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що вона з березня 1996 року проживає за адресою: [INFO], б. 6, кв. 5, що належить [PERSON] В квартиру вселилась із дозволу власника та до теперішнього часу проживає у вказаній квартирі, зробила капітальний ремонт, сплачує кошти за комунальні послуги. Мала намір придбати вказану квартиру у власника, але де на даний час власник - їй не відомо. Позивач 20 років відкрито та безперервно проживає у вказаній квартирі. Просить суд визнати право власності за на квартиру [ADDRESS] за набувальною давністю. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не зявились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи без їх участі. Представник відповідача Селидівсьької міської ради в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду заяву, в якій просив суд розглянути справу без його участі та прийняти рішення на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Даний висновок суду ґрунтується на наступному. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб»єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов. Таким чином, виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: - майно може бути обєктом набувальної давності; - добросовісність володіння; - відкритість володіння; - давність володіння та його безперервність; - відсутність інших осіб, які претендують на це майно; - відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Позивачем у справах про набуття права власності за набувальною давністю є володілець чужого майна. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або особа, яка вважає себе власником майна. Позивач зазначала, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON], але місце її перебування їй невідоме. З довідки №223, виданої 06.07.2016 року Селидівською БТІ, квартира [ADDRESS], вбачається, що згідно реєстраційних даних, станом на 01.01.2013 року в числі приватизованих не числиться. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, сформованого 15.06.2016 року, відомості на нерухоме майно відсутні. Таким чином, в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження, що власником майна є саме [PERSON]. Однак не знайшло свого підтвердження й той факт, що спірна квартира є комунальною власністю. Виходячи з наведеного суд вважає, що у даній справі позивачем не було надано жодних доказів щодо власника спірного будинку. Крім того, [PERSON] в обґрунтування позову посилалася на те, що вона з березня 1996 року проживає за вказаною адресою, що в квартиру вона вселилась із дозволу власника та до теперішнього часу проживає у ній, зробила капітальний ремонт, сплачує кошти за комунальні послуги, та мала намір придбати вказане майно у власника. Крім того, позивач зазначала, що 20 років відкрито та безперервно проживає у вказаній квартирі. З довідки №819, виданої 04.04.2016 року КП «Житлово-комунальний сервіс м. Гірник», вбчається, що [PERSON] з 1996 року проживає без реєстрації за адресою: смт. Гостре, вул. Радянська, б. 6, кв. 5. Також у вказаній квартирі зареєстрована [PERSON], але не проживає. Однак згідно копії паспорту ВВ 953655, виданого на імя [PERSON] вбачається, що позивач у 2006 році була зареєстрована у [INFO], та у 2012 році її знято з реєстрації та зареєстровано у [INFO], та до теперішнього часу залишається зареєстрованою за вказаною адресою. Крім того, у 1999 році позивач отримала довідку №1232д про присвоєння ідентифікаційного номеру, виданої ОДПІ у Старобешівському районі, що ставить під сумнів безперервність проживання за адресою: [INFO], б. 6, кв. 5. За змістом ст. 344 ЦК України для ухвалення рішення суду про набуття права власності на майно за набувальною давністю необхідно довести всі обставини, які мають значення для справи та були зазначені судом вище. Позивач у відповідності до положень ст. 10, 11, 60 ЦПК України з огляду на вимоги ст. 344 ЦК України не довела обставин, які обґрунтовують заявлені нею позовні вимоги. Доводи позивача про сплату комунальних платежів і здійснення ремонту спірного житла не мають правого значення для набуття права власності за набувальною давністю за умов відсутності вищенаведених обставин. У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до положень ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Позивачка не надала належних доказів того,\~\~що вона добросовісно заволоділа спірною квартирою.\~\~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~До того ж, позивачка, ніколи не була зареєстрована у спірній квартирі та згода наймача на її вселення до спірного житла нічим не підтверджена. На основі повно і всебічно зясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв,язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не обґрунтовані та задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed