Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне\~товариство «Страхова\~компанія «ПЗУ\~Україна» (далі ПрАТ «СК «ПЗУ Україна») звернувся до суду з позовом до [PERSON] вказавши, що 24 листопада 2015 року близько 13-45 години в м. Києві на вул. Гарматна, 31 відповідач керуючи автомобілем [NUMBER] з напівпричепом Schmitz державний номер [NUMBER], виконуючи поворот праворуч через габарити транспортного засобу не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, не скористався допомогою сторонніх осіб, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням водія [PERSON]. Вказані обставини підтверджуються постановою Соломянського районного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року, якою відповідача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст..ст. 124, 122-4 КУпАП. Цивільно-правову відповідальність відповідача на момент ДТП було застраховано ПП «Оксамит-авто» в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» полісом АІ/7975966. На підставі рахунку № 07698 від 30.11.2015 р. позивачем сплачено страхове відшкодування у розмірі 32121,32 грн., тому у страхової компанії виникло право регресної вимоги до відповідача на вказану суму. Оскільки відповідач порушив вимоги пункту в) ч.1 ст.38.1.1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», самовільно залишивши місце пригоди після ДТП за його участю, просить на підставі викладеного стягнути з відповідача на свою користь суму страхового відшкодування в розмірі 32121,32 грн. Ухвалою суду від 16 травня 2018 року прийнято до\~розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 07 вересня 2018 року в задоволенні\~клопотання [PERSON]\~про залишення\~позовної заяви\~без розгляду\~відмовлено.\~Позовну заяву\~залишено без\~руху,\~для надання\~даних,\~які підтверджують,\~що\~особи,\~якими\~довіреність\~видана та\~підписана, займають\~відповідні посади\~на час\~подання позову\~до суду\~та мають відповідні повноваження на видачу довіреностей та підтвердження відповідність копій письмових доказів оригіналам, які знаходяться у позивача, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Протокольною ухвалою від 06 листопада 2018 року в задоволенні клопотання представника відповідача про витребування доказів матеріалів адміністративної справи № 760/140/16-п відмовлено. В судове засідання представник позивача не зявився, до суду надійшла заява представника позивача [PERSON] про розгляд справи за відсутності представника, наполягав на задоволенні позовних вимог з підстав, викладених в позові. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, вказавши, що вина відповідача [PERSON] по ст. 122-4 КУпАП не доведена, оскільки він не мав умислу самовільно залишати місце дорожньо-транспортної пригоди. Вважає, що до суду з позовом звернулась особа, яка не має належних повноважень на ведення справи, оскільки згідно тексту позову, представником позивача зазначено ТзОВ «Бізнес Ассіст», саме вказана юридична особа і звернулася до суду з позовом. На підтвердження повноважень надано договір № 1-2014 від 01 липня 2014 року, в якому зазначено перелік юридичних дій, які страхова компанія доручила виконувати від свого імені та в своїх інтересах. При цьому в договорі відсутні будь-які дані про те, що ТОВ «Бізнес Ассіст» доручено підписувати позовні заяви та подавати їх до суду та взагалі в будь-якому вигляді приймати участь в судових засіданнях. Позовну заяву підписано начальником відділу претензійно-позовної роботи ТОВ «Бізнес-Ассіст» [PERSON], яка надала довіреність видану ПрАТ «ПЗУ Україна», тобто довіреність на імя [PERSON] видана юридичною особою, з якою вона взагалі не перебуває в трудових відносинах. ТОВ «Бізнес Ассіст» як юридична особа не мала повноважень звертатися до суду з позовом та бути представником позивача в суді. Крім того, схема ДТП є неналежним доказом по справі, характер пошкоджень автомобілів не визначений, а отже підстави для задоволення позову відсутні, тому просить відмовити в позові. Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких мотивів. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Ст. 1188 ЦК України передбачає, що шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується винною особою. Як встановлено судом, автомобіль марки ДАФ ТЕ95ХF моделі 380 тип сідловий тягач-Е державний номер [NUMBER] з напівпричепом-бортовим-Е марки Schmitz моделі SPR24 державний номер [NUMBER], належить ПП «Оксамит авто» на підставі договору найму № 0107-03 (оренди) транспортного засобу, яким на підставі тимчасового дозволу серії ТД № 268196 та наказу від 01.06.2015 р. ПП «Оксамит авто» керував [PERSON] (а.с. 23,25, 30 копії свідоцтв, дозволу, договору, наказу). Цивільно-правова відповідальність ПП «Оксамит авто» була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на підставі полісу № АІ/7997350 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 31 копія полісу). 24 листопада 2015 року о 13-15 години по вул. Гарматній, 31 в м. Києві, водій [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER] з напівпричепом «Schmitz» державний номер [NUMBER], порушив п.п. 2.3 б, 10.6 Правил дорожнього руху, а саме виконуючи поворот праворуч через габарити транспортного засобу не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, не скористався допомогою сторонніх осіб, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], що спричинило механічні пошкодження обох транспортних засобів, після чого водій [PERSON] не викликавши працівників патрульної поліції, залишив місце дорожньо-транспортної пригоди. В судовому засіданні водій [PERSON] вину у вчиненому адміністративному правопорушенні визнав та підтвердив, що у час,Ю день та місці відповідно до протоколу, здійснював поворот та допустив зіткнення з автомобілем марки «Nissan X-Trail», з- місця ДТП не скривався. Поїхав, оскільки не бачив автомобіль та не відчув зіткнення. Вказані обставини встановлені постановою Соломянського районного суду м.Києва від 11 лютого 2016 року, якою відповідача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП. Постанова суду не оскаржена, набрала законної сили (а.с. 45 копія постанови). Частина 6 статті 82 ЦПК України передбачає, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі по адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії ( бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. Згідно із ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» від 07.03.1996р. № 85/96-ВР (далі Закон № № 85/96-ВР) здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. 08 грудня 2015 року до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернувся потерпілий [PERSON] та власник пошкодженого автомобіля «Nissan X-Trail», з заявою про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою 24 листопада 2015 року (а.с. 34-36 копія заяви). На підставі страхового акту № UA2015112400033/L01/01 від 28 грудня 2015 р., вказана подія була визнана страховим випадком та прийнято рішення про виплату потерпілій стороні [PERSON] страхового відшкодування в розмірі 32121,32 грн. (а.с.37-43 копії страхового акту, розрахунків, актів). Згідно ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV (далі Закон №1961-IV) при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно п. 3 ст. 20 Закону № 1961-IV страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. На підставі зазначеного [PERSON] було виплачено страхове відшкодування в розмірі 32121,32 грн., що підтверджується наданою копією платіжного доручення №384692 від 30 грудня 2015 р. (а.с. 44). Таким чином, загальна сума виплаченого розміру страхового відшкодування складає 32121 грн. 32 коп. Згідно підпункту «в» підпункту 38.1.1. пункту 38.1 статті 38 Закону № 1961-IV, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: 38.1.1. до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Судом встановлено, що завдана відповідачем майнова шкода носить безспірний характер, який породжує факт виникнення цивільно-правових обов'язків, виконання яких покладено на відповідача відповідно до вищенаведених норм чинного законодавства України, які мають загальнообов'язковий характер. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв, ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки відповідно до ст. 1191 ЦК України та підпункту «в» підпункту 38.1.1. пункту 38.1 статті 38 Закону № 1961-IV, після проведення виплати потерпілій особі у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» виникло право зворотної вимоги до відповідача, має місце заборгованість відповідача перед позивачем в розмірі 32121 грн. 32 коп. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Посилання представника відповідача на недоведеність вини відповідача у самовільному залишенні місця дорожньо-транспортної пригоди спростовується постановою Соломянського районного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП з накладенням стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення із числа вчинених (ст. 36 КУпАП). Вказана постанова правопорушником не оскаржена, набрала законної сили, а отже судом презюмується умисел в діях відповідача щодо залишення місця ДТП. Стосовно посилання на звернення до суду неналежного позивача, то на виконання ухвали суду від 07 вересня 2018 року про залишення позовної заяви без руху, позивачем надано копії рішень [PERSON] ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» щодо прав підпису членів Правління та їх повноважень в наданні повноважень на представлення інтересів ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» (а.с. 89-94). Питання щодо неналежності доказів схеми ДТП, суд не приймає до уваги, оскільки вина відповідача встановлена постановою суду та не є предметом розгляду в даній справі. Щодо не визначеності характеру пошкоджень автомобіля потерпілої сторони, зазначене спростовується матеріалами справи актами огляду транспортного засобу (дефектні відомості), ремонтною калькуляцією, тощо (а.с. 37-42). Заяв про проведення експертних досліджень щодо вказаного, представником відповідача не заявлено, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Інших доводів на підтвердження невідповідності заявлених вимог нормам чинного законодавства, не заявлено. Тому аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність заявлених вимог та задоволення позову. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 1762,00 грн., сплачений ним при подачі позову (а.с.1,2), тому оскільки позов підлягає задоволенню повністю, суд з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати.

Outcome: approved