Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

\~\~\~\~\~\~ Позивач 21.08.18 р. звернулась до суду з вказаним вище позовом. Свої позовні вимоги обгрунтувала тим, що сторони уклали шлюб 18.11.2006 р.. За час шлюбу у них народилась дитина: син [PERSON], [INFO] 12.04.2010 р. рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області у справі №2-743/2010 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Зазначає, що з того часу відповідач втратив інтерес до сина, вихованням дитини не займається, матеріально не забезпечує. Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15.10.2010 р. у справі №2-1608/10 було задоволено її позов до відповідача про стягнення аліментів, яким вирішено стягувати з останнього аліменти на утримання сина в розмірі 400 грн. щомісяця, починаючи з 01.09.2010 р. і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25.05.2018 р. у справі №159/2003/18 було задоволено її позов до відповідача про збільшення розміру аліментів на дитину в розмірі 1000 грн. щомісяця, починаючи з дня набрання цим рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Всі питання щодо виховання сина вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Син знаходиться на повному її утриманні. Для розвитку дитини прикладає всі свої зусилля та можливості. Відповідач же не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає сину доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання сином освіти. Просить позов задовольнити та позбавити відповідача батьківських прав щодо вказаної вище неповнолітньої дитини сторін, стягнути з відповідача на її користь судові витрати у справі. В судове засідання позивач не зявилась, хоча належно повідомлена. Про причини неявки суду не повідомила. Попередньо подала до суду письмову заяву в якій просить справу розглядати у її відсутності, позов визнає повністю. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча належно повідомлений. Відзиву на позовну заяву до суду не подав. Попередньо подав до суду письмову заяву від 09.04.19 р. в якій просить справу розглядати у його відсутності, позов визнає повністю, не заперечує проти його задоволення. \~Представник третьої особи у судовому засіданні не зявився, хоча належно повідомлена. Подав до суду письмову заяву у якій просить провести розгляд справи у його відсутності, позов підтримав повністю. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вважає, що розгляд справи можливий у відсутності осіб, які беруть участь у справі, однак, не зявились, відповідно до положень ст. ст. 180 182 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, висновок органу опіки та піклування, письмові докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до повного задоволення. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Між сторонами було розірвано шлюб, що стверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу, серії І-ЕГ № 044366 виданого 14.03.2017 р. Згідно з копією свідоцтва про народження, неповнолітнього [PERSON], 16.04.17 р .н., сторони в розглядуваній справі є його батьками. Спільна дитина сторін проживає разом з позивачем. Відповідно до копії рішення Ковельського міськрайсуду Волинської обл. від 25.05.18 р. у цивільній справі № 159/2003/18 провадження № 2/159/720/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів було збільшено розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Згідно з копією довідки № 883, виданої Ковельським МРВ ДВС ГТУЮ у Волинській області, відповідач є платником аліментів, та за період з 10.11.2010 р. по 01.07.2018 р. у відповідача виникла заборгованість, що підтверджує той факт, що останній неналежне виконує свої батьківські обовязки. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконкому Ковельської міськради Волинської обл. від 30.07.18 р. № 235 1.20, затвердженим рішенням виконкому Ковельської міськради Волинської області № 263 від 09.08.18 р. про затвердження висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав, є доцільним та відповідає інтересам вказаної вище неповнолітньої дитини сторін позбавлення відповідача батьківських прав щодо нього. Згідно із ст. 150 СК України, батьки зобовязані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сімї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватись про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обовязків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. Аналізуючи у сукупності надані суду докази, що характеризують відповідача в частині його ставлення до виконання свого батьківського обовязку по вихованню свого неповнолітнього сина, приходить до висновку, що байдужість відповідача до питань, повязаних з життям його неповнолітнього сина, безсумнівно, свідчить про неналежне невиконання відповідачем своїх батьківських обовязків щодо нього на протязі досить тривалого проміжку часу без поважних причин та відповідність найвищим інтересам цієї дитини - задоволення закладеного позову. Доказів протилежного у розпорядженні суду немає. А тому позбавлення відповідача батьківських прав щодо вказаної вище неповнолітньої дитини є доцільним, не суперечить її інтересам, відповідатиме найвищим її інтересам як дітей\~з огляду на необхідність їх захисту, що стверджено і міжнародними правовими актами, зокрема, Конвенцією ООН про права дитини. З відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати у повному обсязі. \~ \~ \~ На підставі наведеного,

Outcome: approved