Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

Позивач [PERSON] 21.11.2017 р. звернулась в суд із позовом, в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], щомісячно, в твердій грошовій сумі в розмірі 2\~000 грн., починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Окрім цього, просить стягнути з відповідача в її користь половину вартості додаткових витрат на дитину в сумі 11\~292 грн. 57 коп. В обґрунтування позову покликається на те, що у сторін за час шлюбу народилась донька [PERSON], [INFO]. З початку жовтня 2016 року та по даний час вона із чоловіком не проживають однією сімєю, хоча і шлюб між ними не розірвано. Малолітня донька проживає разом із нею та знаходиться на повному її матеріальному утриманні, відповідач добровільно не надає коштів на утримання дитини. На даний час у неї немає матеріальної можливості самостійно утримувати доньку. Додаткові витрати на дитину обґрунтовує витратами, які були понесені нею на лікування дитини, оздоровлення, а також навчання та додаткові заняття. Окрім цього, зазначає, що у відповідача на утриманні інших осіб немає, він є працездатним, періодично працює за кордоном та має матеріальну можливість утримувати дитину. Ухвалою суду від 11.12.2017 р. у справі відкрито провадження. Позивач в судове засідання не з'явилась, 06.02.2018 р. через канцелярію суду надійшла заява від позивача [PERSON] про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не зявився, належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причин своєї неявки не повідомив та не подав до суду відзив на позовну заяву. Враховуючи повторну неявку відповідача в судове засідання та відсутність заперечень представника позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01.03.2014 року, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії І-СГ №227144, виданим Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис №286 (а.с.9). Відповідач є батьком малолітньої [PERSON], 25.07.2014 р., що підтверджується свідоцтвом про народження останнього (а.с.10), а відтак, зобовязаний брати участь у її утриманні. В судовому засіданні встановлено, що дитина [PERSON] проживає з матірю та перебуває на її утриманню, жодних доказів участі у матеріальному забезпеченні доньки відповідачем [PERSON] не надано (а.с.24). Згідно із ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її батька і у твердій грошовій сумі. Частинами 1, 2\~статті 182 Сімейного кодексу України\~передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)\~наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи те, що дитина проживає разом із матірю, знаходяться на її утриманні, відповідач не надає фінансову допомогу на утримання дитини, з нього слід стягувати аліменти в примусовому порядку. З положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка ратифікована\~постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 р. № 789-ХІІ, а також вищезазначених норм Сімейного кодексу України, вбачається, що\~під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України\~«Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. На підставі вищенаведеного, при визначенні розміру аліментів, суд враховує задовільний стан здоров?я дитини, матеріальне становище дитини, яку утримує позивачка, матеріальне становище відповідача, який має нерегулярний, мінливий дохід, його стан здоров'я, те, що на його утриманні немає інших осіб, та приходить до висновку, що з відповідача в користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини слід щомісячно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2\~000 грн. до досягнення дитиною повноліття. На думку суду, вказаний розмір аліментів є достатнім\~для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У відповідності до вимог ч.1 ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову, тобто з 21.11.2017 р. та в порядку ч. 1 ст. 430 ЦПК України допускається негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Згідно\~із ст. 185 СК України\~той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до п. 18\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року\~до передбаченої\~ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо) можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Отже, законодавцем закріплено правило, відповідно до якого той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається згаданою вище статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Відповідно до даної норми обов'язок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не пред'являвся. У такому випадку такий батько зобов'язаний нести додаткові витрати на дитину. Додаткові витрати не є додатковим стягнення коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що було ратифіковано\~Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Як вбачається з позовних вимог, позивач [PERSON] до додаткових витрат на утримання малолітньої доньки відносить витрати на лікування (гострий ринофарингіт), покупку ортопедичних черевиків, оздоровлення дитини на курорті та навчання у дошкільному закладі, що по суті відповідно до вищевикладеного не є додатковими витратами на утримання дитини, а відтак такі вимоги не підлягають задоволенню. Згідно ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. ст.\~76,\~77,\~79,\~80 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Оскільки позивачем [PERSON] не надано належних доказів щодо підтвердження понесених додаткових витрат в розумінні ст. 185 СК України, а саме за відвідування дитиною гуртка англійської мови та танців, в задоволенні таких вимог слід відмовити. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, слід зазначити наступне. Оскільки позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 640 грн. судового збору.

Outcome: partial