Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

Позивач [PERSON] 17.12.2014 року звернувся у суд з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення із скасуванням реєстрації останнього у житловому будинку [ADDRESS]. також просить стягнути з відповідача [PERSON] у свою користь понесені судові витрати, що полягають в оплаті судового збору за подання позову до суду у розмірі 243 грн. 60 коп. та в оплаті послуг адвоката у розмірі 200 грн. 00 коп.. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він з 1989 року є одноосібним власником згаданого вище житлового будинку. Відповідач фактично не проживає у вказаному житловому будинку, а до цього з 1996 року проживав і був зареєстрованим з його дозволу, як чоловік його доньки [PERSON]. Після розірвання донькою шлюбу з відповідачем у 2009 році, останній виїхав на місце постійного проживання у с. Вітковичі Березнівського району Рівненської області, однак залишається зареєстрованим у с. Погар Сколівського району Львівської області до цього часу. Таким чином зазначає, що відповідач чинить йому перешкоди, зокрема порушує його право власності щодо вказаного житлового будинку, тобто право вільно ним володіти, користуватись і розпоряджатись, так як добровільно відмовляється звільнити житлове приміщення, знятися з реєстрації. Оскільки відповідач добровільно не виселяється та не має наміру знятися з реєстрації із належного йому на праві власності житлового будинку і тим самим усунути йому перешкоди щодо вільного володіння, користування та розпорядження таким житловим будинком, він був змушений звертатись до суду із даним позовом. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, однак до початку розгляду справи по суті подав суду заяву вх. № 931 від 27.02.2015 року (а. с. 20), в якій просив проводити розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві (а. с. 4-5). Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення йому поштового відправлення - судової повістки (а. с. 17), у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив і заяви про розгляд справи у його відсутності не подав. З огляду на вказане, суд визначив причини неявки відповідача [PERSON] не поважними і, у відповідності до ч. 1 ст. 224 та ч. 1 ст. 225 ЦПК України, ухвалив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Сколівський районний сектор ДМС України у Львівській області явку компетентного представника у судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання у справі, про причини неявки такого представника у судове засідання не повідомив, заяви про розгляд справи у відсутності такого не подав. Факт належного повідомлення зазначеної третьої особи підтверджується відповідною відміткою про одержання судової повістки у розносній книзі кореспонденції суду. Таким чином у судове засідання не з'явилися всі учасники судового розгляду. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі, якщо відповідно до положень вказаного Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відтак, фіксування судового процесу даної справи за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи та давши належну оцінку доказам по справі, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Так, у судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 05.05.1989 року виконавчим комітетом Сколівської районної Ради народних депутатів Львівської області і зареєстрованого 10.06.1989 року КП ЛОР «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» за № 18 (а. с. 6). У вказаному житловому будинку з 11.03.1996 року і по даний час зареєстрований, однак не проживає фактично відповідач [PERSON]. Факт реєстрації стверджується копією будинкової книги для прописки осіб у будинку (а. с. 7-9). Згідно довідки Орявської сільської ради Сколівського району Львівської області вих. № 657 від 11.12.2014 року (а. с. 10) відповідач [PERSON] фактично за вказаною адресою не проживає ще з 2011 року. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР із змінами та доповненнями власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї та інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВП від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Про зазначене також йдеться у ст. ст. 316, 317, 319 та 321 ЦК України, згідно з якими правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. ст. 16, 386, 387 та 391 вказаного Кодексу власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР із змінами та доповненнями, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. З огляду на вказане, право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно, а тому виникнення права членів сім'ї власника житла на користування ним та обсяг цього права залежить від виникнення у власника житла права власності на нього. Таким чином, припинення права власності особи на житло припиняє право членів сім'ї на користування цим житлом, а права членів сім'ї власника будинку (квартири) на об'єкт власності є похідним від права самого власника. Частина 4 ст. 156 ЖК Української РСР із змінами та доповненнями передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, однак при цьому є важлива умова, а саме - збереження права власності на житло цього власника, тобто незмінність власника майна. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] не є членом сім'ї (батьком, чоловіком, дитиною тощо) позивача [PERSON], оскільки рішенням Сколівського районного суду Львівської області, ухваленим 07.12.2009 року у цивільній справі № 2-282/09 р. за позовом [PERSON] (дочки позивача) до [PERSON], шлюб між ними розірвано (а. с. 11). Відповідач не оспорював право власності позивача на підставі зазначеного вище свідоцтва і таке не визнане недійсним у визначеному законом порядку. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON], як власник житлового будинку по [ADDRESS] позбавлений можливості вільно володіти, користуватися та розпоряджатися ним, а відповідач [PERSON] неодноразово попереджався про необхідність виселитись та знятися з реєстрації за вказаною адресою у місце свого фактичного проживання - с. Вітковичі Березнівського району Вінницької області. Виходячи із заявлених позовних вимог, аналізу матеріалів справи та враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача [PERSON] є підставними та обґрунтованими, доведені матеріалами справи і підлягають до задоволення у повному обсязі. Зокрема, відповідача [PERSON] слід зобов'язати усунути перешкоди у користуванні позивачем [PERSON] належним йому на праві власності житловим будинком [ADDRESS] шляхом виселення із подальшим скасуванням реєстрації за вказаною адресою. У зв'язку із задоволенням позовних вимог у повному обсязі, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню всі документально підтверджені судові витрати у справі, зокрема 243 грн. 60 коп. сплаченого судового збору за подання позовної заяви до суду - згідно квитанції № 146 від 17.12.2014 року (а. с. 2) та сплачених адвокату 200 грн. 00 коп. за надання юридичних послуг щодо оформлення позовної заяви - згідно квитанції № 11 від 17.12.2014 року (а. с. 3), а всього - 443 грн. 60 коп..

Outcome: approved