Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] 07.11.2013 року звернувся у суд з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення із зняттям з реєстрації останнього у житловому будинку [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач фактично не проживає у вказаному житловому будинку, а до цього проживав і був зареєстрований як чоловік його дочки. Проте він, як власник будинку договір найму з відповідачем, що не являється членом його сім'ї, не укладав. Таким чином зазначає, що відповідач чинить йому перешкоди, зокрема порушує його право власності щодо вказаного житлового будинку, тобто право вільно ним володіти, користуватись і розпоряджатись, так як добровільно не може звільнити житлове приміщення, знятися з реєстрації. На даний час відповідач відбуває реальну міру покарання за вироком суду у місцях позбавлення волі. Оскільки відповідач добровільно не може виселитись та знятися з реєстрації із належного йому на праві власності житлового будинку і тим самим усунути йому перешкоди щодо вільного володіння, користування та розпорядження таким житловим будинком, він був змушений звертатись до суду із даним позовом. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, однак до початку розгляду справи судом по суті подав заяву вх. № 200 від 20.01.2014 року (а. с. 18), в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві (а. с. 3), а справу розглянути у його відсутності за наявними у ній доказами. Не заперечував щодо проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення за результатами розгляду. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлявся про знаходження на розгляді у суді даної цивільної справи, а також про дату, час та місце судового засідання у такій справі. Він у судове засідання не з'явився, так як знаходиться у місцях позбавлення волі, зокрема у Дрогобицькій виправній колонії № 40 УДПтС України у Львівській області. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору Сколівський районний сектор ДМС України у Львівській області явку компетентного представника у судове засідання не забезпечила, хоча була належним чином повідомленою про дату, час та місце судового засідання у справі, про причини неявки такого представника у судове засідання не повідомила, заяви про розгляд справи у відсутності такого не подала. З огляду на вказане, у відповідності до ч. 1 ст. 224 та ч. 1 ст. 225 ЦПК України, з урахуванням позиції позивача [PERSON], викладеної у згаданій вище заяві, ухвалив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Таким чином, у судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі, якщо відповідно до положень вказаного Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відтак, фіксування судового процесу даної цивільної справи за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи та давши належну оцінку доказам по справі, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Так, у судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САА № 069489, виданого 07.11.2003 року Нижньорожанківською сільською радою Сколівського району Львівської області (а. с. 4) та копією витягу КП ЛОР «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» про державну реєстрацію прав на нерухоме майно № 2179078 від 04.12.2003 року (а. с. 5). У вказаному житловому будинку на час набуття права власності і по даний час зареєстрований, однак не проживає фактично відповідач [PERSON]. Згідно інформації Сколівського РС ГУДМС України у Львівській області вих. № 1209 від 12.11.2013 року (а. с. 11) останній зареєстрований у с. Нижня Рожанка Сколівського району Львівської області. Згідно вироку Сколівського районного суду Львівської області (а. с. 8-9), постановленому 13.09.2012 року у кримінальній справі № 1320/74/12 р. (провадження № 1/1320/99/12 р.) відповідачу [PERSON] призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на всім років, а запобіжний захід у вигляді взяття під варту залишено без змін. Відповідач [PERSON] відбуває вказану міру покарання у Дрогобицькій виправній колонії № 40 УДПтС України у Львівській області. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР із змінами та доповненнями власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї та інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВП від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Про зазначене також йдеться у ст. ст. 316, 317, 319 та 321 ЦК України, згідно з якими правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. ст. 16, 386, 387 та 391 вказаного Кодексу власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР із змінами та доповненнями, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. З огляду на вказане, право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно, а тому виникнення права членів сім'ї власника житла на користування ним та обсяг цього права залежить від виникнення у власника житла права власності на нього. Таким чином, права членів сім'ї власника будинку (квартири) на об'єкт власності є похідним від права самого власника. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] не є членом сім'ї (батьком, сином тощо) позивача [PERSON], який став власником житлового будинку на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.11.2003 року і таке його право зареєстроване у встановленому законом порядку. Відповідач не оспорював право власності позивача на підставі зазначеного свідоцтва і таке не визнане недійсним у визначеному законом порядку. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON], як власник житлового будинку у [ADDRESS] позбавлений можливості вільно володіти, користуватися та розпоряджатися ним, а відповідач [PERSON], ще будучи на волі, неодноразово попереджався про необхідність виселитись та знятися з реєстрації за вказаною адресою у місце свого фактичного проживання. На даний час він взагалі позбавлений можливості це зробити. Виходячи із заявлених позовних вимог, аналізу матеріалів справи та враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача [PERSON] є підставними та обґрунтованими, доведені матеріалами справи і підлягають до задоволення у повному обсязі. Зокрема, відповідача [PERSON] слід зобов'язати усунути перешкоди у користуванні позивачем [PERSON] належним йому на праві власності житловим будинком [ADDRESS] шляхом виселення із подальшим зняттям з реєстрації відповідача за вказаною адресою.

Outcome: approved