overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

Позивач 29\~грудня 2018\~року (згідно\~поштового штампу)\~звернувся\~\~до суду\~з вказаним\~позовом до\~відповідачів про\~стягнення заборгованості\~за надані\~послуги з\~централізованого опалення\~та гарячого\~водопостачання \~за період\~з \~травня \~2012\~по \~ серпень\~ 2014\~ року\~у сумі\~\~5092, 35 гривень. Ухвалою судді від 07 лютого 2019 року по справі відкрите провадження. В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволенні позову. Відповідачі, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до судового засідання не зявились, відзив на позов не надали, в звязку з чим, на підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у їх відсутність, на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, на відповідачів [PERSON],\~ [PERSON], відкрито особовий рахунок № 22003420, відповідно до якого їм Концерном «МТМ» надавалися послуги з теплопостачання в квартирі [ADDRESS]. Розрахунком суми заборгованості за послуги з теплопостачання встановлено, що відповідачі [PERSON],\~ [PERSON] \~згідно відкритого\~ на\~їх \~імя особового\~\~рахунку \~за\~період\~з травня\~2012\~ по\~серпень 2014\~ року\~мають заборгованість\~у сумі\~\~5092, 35 гривень. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона ( виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу , якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. 6 ст. 19 Закону України Про теплопостачання споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Статтею 67 ЖК України встановлено, що плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт надання послуг відповідачам, наявність заборгованості, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

Позивач 29 грудня 2020 року звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачкою по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 1998 року. Сімейне життя не склалося через відсутність почуттів, перестали бути пов`язані спільним побутом, тому позивач просить розірвати шлюб. Позивач у судове засідання не з`явився. Відповідачка позовні вимоги визнала повністю. Заслухавши відповідачку, дослідивши та оголосивши матеріали справи, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Зі свідоцтва про одруження, вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 26 листопада 1998. Відповідно до вимог ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України (надалі - СК України), кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Однією з основних засад шлюбу, передбачених ст. 24 СК України є його добровільність. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Згідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Суд встановив, що сторони не проживають разом, подружні відносини остаточно припинені, спільного господарства не ведуть. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, посилається на те, що сім`ю зберегти неможливо, відповідачка не заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи категоричне небажання сторін відновлювати подружні відносини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього кодексу. За бажанням відповідачки суд залишає їй шлюбне прізвище.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

Позивач 29 жовтня 2013 року звернулася до суду з вказаним позовом про розірвання шлюбу, вказуючи, що з відповідачем по справі вона перебуває у шлюбі, зареєстрованому 03 червня 2000 року виконкомом Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області, актовий запис № 16. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], та неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею, позивачем. Спору щодо проживання дітей та розділу майна немає. Позивач вказує, що шлюбні стосунки з відповідачем по справі фактично припинені з 01.03.2011 року через постійні сварки і конфлікти, що призвело до повної психологічної та фізіологічної несумісності. Вважає, що їх з відповідачем сім'я розпалася остаточно, на примирення з відповідачем незгодна. Просить розірвати шлюб з відповідачем, стягнути з відповідача на її користь витрати по сплаті судового збору. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про підтримання позовних вимог і розгляд справи за її відсутності, просила позовні вимоги задовольнити. Належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи відповідач у судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, з заявою про розгляд справи у його відсутність або про відкладення розгляду справи з певних причин до суду не звертався. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів з винесенням заочного рішення у порядку ст.224 ЦПК України, проти чого не заперечувала позивач у своїй заяві. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 03 червня 2000 року, зареєстрованому виконкомом Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області, актовий запис № 16 (а.с.7). Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], (а.с.8) та неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.9). Шлюбні стосунки між подружжям фактично припинені з 01.03.2011 року, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їх неповнолітніх дітей. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Відповідно до вимог ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо його збереження суперечить інтересам сторін. Оскільки суд прийшов до висновку про неможливість збереження шлюбних відносин сторін, останній підлягає розірванню. За правилами ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у сумі 114,70 грн. згідно квитанції, що міститься в матеріалах справи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

Позивач 29 жовтня 2015 року звернулась з позовом до відповідача про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, що залишилася після смерті баби [PERSON], померлої 31 січня 2012 року. В позовній заяві позивач [PERSON] посилається на те, що вона є спадкоємцем за заповітом після смерті баби [PERSON], яка померла 31 січня 2012 року. Своєчасно до нотаріуса за оформленням спадщини не звернулася в силу того, що не було встановлено факт належності їй правовстановлюючого документу - заповіту. Ці причини вважає поважними в пропуску строку звернення до нотаріуса із заявою. Просить задовольнити позов і визначити додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини в шість місяців. В судове засідання позивач не з»явилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не зявився, але надав суду заяву про те, що позов визнає і просить розглянути справу без його участі. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши вимоги позивача, заяву представника відповідача, суд прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Статтею 1272 ч.3 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом установлено, що [PERSON] померла 31 січня 2012 року (свідоцтво про смерть серії І-ЖД №292583, видане Загнітківською сільською радою Кодимського району Одеської області 01 лютого 2012 року). Позивач є спадкоємцем за заповітом (рішення Кодимського районного суду Одеської області від 12 жовтня 2015 року (справа №503/1628/15-ц), згідно якого встановлено факт належності [PERSON] заповіту, вчиненого 22 грудня 1987 року [PERSON] в с. Загнітків, Кодимського району, Одеської області). Тобто, факт належності заявникові правовстановлюючого документу встановлено лише 12 жовтня 2015 року. Відтак, та обставина, що позивач не мала відповідних документів, які підтверджували її право на спадщину за заповітом, суд визнає поважними причинами пропуску строку для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а тому вважає за можливе поновити його. На підставі ст. 1272 ч.3 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

Позивач 29 квітня 2016 року звернувся до Ленінського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що вступив в шлюб з відповідачкою 17 липня 2009 року. Шлюб зареєстровано Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №390. Від шлюбу мають неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, непорозуміння, внаслідок чого з серпня 2015 року були припинені шлюбні стосунки, ведення спільного господарства. Позивач вважає, що їх сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя з відповідачем як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, тому просив шлюб розірвати та залишити дитину, [PERSON], [INFO] на вихованні [PERSON] та проживанні разом з нею. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав в повному обсязі. В судове засідання відповідачка [PERSON] не зявилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій позовні вимоги визнала, проти їх задоволення не заперечувала. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 17 липня 2009 року. Шлюб був зареєстрований Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №390/а.с.6/ Від шлюбу мають неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO]./а.с.7/ Встановлено також, що з серпня 2015 року сторони припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарювання, внаслідок розбіжності характерів, різних поглядів на сімейне життя та відсутності взаєморозуміння. Почуття любові втрачено, примирення та подальше подружнє життя між ними неможливе. Майнового спору немає. Сторони наполягають на розірванні шлюбу, оскільки вважають, що шлюб існує лише формально і збереження їх сімї неможливе. Згідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких встановлених обставин справи слід вважати, що сім'я розпалась остаточно, примирення сторін неможливо і шлюб необхідно розірвати. Відповідно до\~ст. 161 Сімейного кодексу України\~якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. Разом з цим, суд вважає, що слід відмовити в частині позовних вимог щодо визначення місця виховання дитини, оскільки спір з цього приводу між сторонами відсутній. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

Позивач 29 квітня 2016 року звернувся з позовом до відповідача про визначення додаткового строку для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини, що залишилася після смерті рідної сестри його діда [PERSON], померлої 09 вересня 2015 року. В позовній заяві позивач [PERSON] посилається на те, що є спадкоємцем за законом після смерті рідної сестри його діда [PERSON], померлої 09 вересня 2015 року. У визначений законом строк не звернувся із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, в силу того, що були відсутні документи, які б підтверджували родинний зв»язок зі спадкодавцем. Цю причину вважає поважною в пропуску строку звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Зазначені обставини і змусили його звернутися до суду за захистом свого права. Просить задовольнити позов і визначити додатковий строк для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини в шість місяців. В судове засідання позивач не з»явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не зявився, але надав суду заяву про те, що позов визнає і просить розглянути справу без його участі. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши вимоги позивача, заяви представника відповідача, суд прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Статтею 1272 ч.3 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Судом установлено наступне. [PERSON] померла 09 вересня 2015 року (свідоцтво про смерть серії І-ЖД №423053, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції в Одеській області 15 вересня 2015 року). Як убачається з досліджених в судовому засіданні рішення Кодимського районного суду від 13 квітня 2016 року (справа №503/450/16-ц), встановлено факт родинних відносин між [PERSON] і [PERSON] як внучатого племінника і баби. Тобто, позивач є спадкоємцем за законом як онук спадкодавця. У строк, визначений законом позивач спадщину не прийняв з огляду на те, що були відсутні документи, які б підтверджували родинний зв»язок зі спадкодавцем, а тому цю обставину суд вважає обставиною, що перешкоджала своєчасно звернутися до нотаріуса з відповідною заявою, вважаючи її поважною в пропуску строку для прийняття спадщини.. На підставі ст. 1272 ч.3 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

Позивач 29 квітня 2016 року звернувся з позовом до відповідача про визначення додаткового строку для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини, що залишилася після смерті рідної сестри його діда [PERSON], померлої 23 березня 2013 року. В позовній заяві позивач [PERSON] посилається на те, що є спадкоємцем за законом після смерті рідної сестри його діда [PERSON], померлої 23 березня 2013 року. У визначений законом строк не звернувся із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, в силу того, що були відсутні документи, які б підтверджували родинний зв»язок зі спадкодавцем. Цю причину вважає поважною в пропуску строку звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Зазначені обставини і змусили його звернутися до суду за захистом свого права. Просить задовольнити позов і визначити додатковий строк для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини в шість місяців. В судове засідання позивач не з»явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не зявився, але надав суду заяву про те, що позов визнає і просить розглянути справу без його участі. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши вимоги позивача, заяви представника відповідача, суд прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Статтею 1272 ч.3 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Судом установлено наступне. [PERSON] померла 23 березня 2013 року (свідоцтво про смерть серії І-ЖД №333359, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області 27 березня 2013 року). Як убачається з досліджених в судовому засіданні рішення Кодимського районного суду від 13 квітня 2016 року (справа №503/446/16-ц), встановлено факт родинних відносин між [PERSON] і [PERSON] як внучатого племінника і баби. Тобто, позивач є спадкоємцем за законом як онук спадкодавця. У строк, визначений законом позивач спадщину не прийняв з огляду на те, що були відсутні документи, які б підтверджували родинний зв»язок зі спадкодавцем, а тому цю обставину суд вважає обставиною, що перешкоджала своєчасно звернутися до нотаріуса з відповідною заявою, вважаючи її поважною в пропуску строку для прийняття спадщини.. На підставі ст. 1272 ч.3 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

Позивач 29 квітня 2016 року звернулась з позовом до відповідача про визначення додаткового строку для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини, що залишилася після смерті [PERSON], померлої [INFO]. В позовній заяві позивач [PERSON] посилається на те, що є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO]. До дня смерті спадкодавець була зареєстрована і проживала в с. Івашків, Кодимського району Одеської області. У визначений законом строк не звернулась із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, в силу того, що правовстановлюючий документ на спадкове майно був виготовлений після спливу шести місяців після смерті [PERSON]. Цю причину вважає поважною в пропуску строку звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Зазначені обставини і змусили її звернутися до суду за захистом свого права. Просить задовольнити позов і визначити додатковий строк для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини в три місяці. В судове засідання позивач не з»явилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву про те, що позов визнає і просить розглянути справу без його участі. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши вимоги позивача, заяви представника відповідача, суд прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Статтею 1272 ч.3 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Судом установлено наступне. [PERSON] померла [INFO] (свідоцтво про смерть [NUMBER], видане Івашківською сільською радою Кодимського району Одеської області 19 вересня 2003 року, актовий запис №21). Як убачається з дослідженого в судовому засіданні заповіту від 01 вересня 2003 року, зареєстрованого в реєстрі Івашківської сільської ради Кодимського району Одеської області за №132, [PERSON], на випадко своєї смерті заповідала все своє майно [PERSON]. Тобто, позивач є спадкоємцем за заповітом. У строк, визначений законом позивач спадщину не прийняла, оскільки правовстановлюючий документ на спадкове майно (державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER]) був виданий Кодимською районною державною адміністрацією лише 26 березня 2004 року, після спливу шести місяців після смерті спадкодавця, а тому цю обставину суд вважає обставиною, що перешкоджала своєчасно звернутися до нотаріуса з відповідною заявою, вважаючи її поважною в пропуску строку для прийняття спадщини.. На підставі ст. 1272 ч.3 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

Позивач 29 липня 2015 року звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO]. В позовній заяві [PERSON] посилається на те, що від шлюбу з відповідачем має дочку [PERSON], [INFO]. Відповідач добровільно аліменти на утримання дитини сплачувати не бажає, хоча працює і має постійний заробіток. Просить стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. В судове засідання позивачка не з»явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з»явився, але надав суду заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши вимоги позивачки, заяву відповідача та матеріали справи, суд прийшов до висновку, що вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком дитини: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ЖД №352555, виданого 16 травня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області. Таким чином, відповідач зобов'язаний утримувати свою малолітню дитину, проте свій обов'язок належним чином не виконує, що було встановлено в судовому засіданні. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов'язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. Так, згідно ст.181 СК України по рішенню суду кошти на утримання неповнолітньої дитини (аліменти) можуть бути присуджені в частині від доходу (заробітку) платника аліментів, або в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника інших дітей, непрацездатних осіб, інші обставини, що мають істотне значення. Отже, суд констатує, що вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню. На підставі ст. ст. 180, 181, СК України,

Outcome: approved