Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство [PERSON] «Приват Банк» звернулися до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав заяву № б/н від 21.12.2012 року та отримав кредит у розмірі 4200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом № СГІ-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. [PERSON] з «Умов та правил надання банківських послуг» та [PERSON] з «Тарифів Банку» додаються до позовної заяви. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором Відповідач станом на 31.10.2016 року має заборгованість - 49637,61 грн., яка складається з наступного: - 4180,69 грн. - заборгованість за кредитом; - 38967.03 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3650,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500.00 грн. - штраф (фіксована частина). - 2339,89 грн. - штраф (процентна складова). Просять суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 49637,61 грн. за кредитним договором № б/н від 21.12.2012 року В судове засідання на розгляд справи представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не з,явився, причину неявки суду не повідомили. В позовній заяві до суду зазначили, що в разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечують проти розгляду справи за відсутності представника Банку та винесення заочного рішення суду. В судовому засіданні відповідач по справі [PERSON] заперечував проти заявленого позову, просив застосувати строки позовної давності та відмовити Банку в задоволенні позову. Окрім того зазначив, що [PERSON] 3.6 роки взагалі мовчав, ніякі повідомлення, попередження йому не присилав щодо наявності боргу. Останній платіж Банку був проведений 20.08.2013 року. Він має трьох дітей, старається виживати, як може. Після надходження справи до суду неодноразово звертався до Банку урегулювати спір, але там з ним не бажають спілкуватись. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що заявлений позов не підлягає до задоволення в повному обємі. Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору № бн від 21.12.2012 року [PERSON] підписав анкету-заяву та отримав кредит у розмірі 4200.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Останній платіж згідно розрахунку заборгованості ним здійснений 20.08.2013 року в розмірі 1000 грн. Станом на 31.10.2016 року Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» нарахував відповідачу суму заборгованості за Кредитним договором б/н в розмірі 49637.61 гривень. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Враховуючи, що [PERSON] повинен був здійснювати обов'язковий щомісячний платіж, що встановлено «Правилами користування платіжною карткою» та визначено у вищенаведених «Тарифах обслуговування кредитних карт», перебіг позовної давності в даному випадку почався з 21.08.2013 року, тобто з моменту коли були порушені права позивача. Саме останній платіж за грошовим зобов'язанням враховується при обчисленні строку позовної давності. Дана правова позиція визначена Верховним Судом України, а саме з урахуванням постанови Верховного Суду України від 27.01.2016 року по справі № 6-990цс15 по справі № 6-1707цс15 і застосовується в судовій практиці. За змістом ч. 1\~ст. 526 ЦК України:\~ зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. \~Згідно ч. 1\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 256 ЦК України: позовна давність\~це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України: загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Пунктом 1 ч. 2\~ст. 258 ЦК України\~передбачено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена спеціальна скорочена позовна давність в один рік. Законодавець також встановив, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4\~ст. 267 ЦК України) . Згідно ч. 5\~ст. 261 ЦК України\~за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. При цьому, початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З урахуванням цього, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення заборгованості. Із матеріалів справи та згідно наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідачем зобовязання за договором кредиту не виконуються з дати останнього платежу, тобто після 20 серпня 2013 року, де позивач, відповідно до вимог цивільного законодавства повинен був звернутися до суду з позовною заявою про захист свого цивільного права в строк до 20 серпня 2016 року. Позивач ПАТ КБ «Приват Банк» звернувся до суду лише 13 лютого 2017 року, пропустивши загальний строк позовної давності звернення до суду. Таким чином, початок перебігу позовної давності за договором кредиту по сплаті суми кредиту, відсотків та штрафних санкцій починається з моменту порушення строку його погашення. Частина 1\~ст. 266 ЦК України\~передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо) . Отже, у відповідності до положень ст.\~258,\~266 ЦК України\~стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця) , з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Позивач звернувся до суду з позовом 13.02.2017 року, де загальна заборгованість за договором нарахована станом на 31.10.2016 року, а останнє погашення простроченої заборгованості відповідачем, відповідно до розрахунку позивача, відбулось 20.08.2013 року. З цього вбачається, що у відповідності до умов договору кредиту б/н від 21.12.2012 року зобовязання по погашенню всієї суми кредиту настало 21.08.2013 року, а тому саме з цього дня починається відлік строку позовної давності для звернення банку до суду. Відповідно до частин 3, 4 та 5 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові; якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Так, по справі відповідач [PERSON] 23.06.2017 року звернувся до суду з заявою про застосування позовної давності, яка розглянута судом, де він аргументовано довів суду наявність пропущення строку позовної давності Банком. Питання щодо поважності пропуску строку позовної давності Банком не ставилось взагалі. З огляду на викладені обставини, суд вважає за можливе застосувати до позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь заборгованості - строк позовної давності. Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення, суд вирішує такі питання: 1). Чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2). Чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3). Які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4). Яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства\~КБ «ПриватБанк» \~до [PERSON] про стягнення заборгованості, слід відмовити повністю у звязку із спливом строку позовної давності, оскільки позивачем не надані докази поважності пропуску строку позовної давності. Суд також звертає увагу на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» на протязі тривалого часу (трирічного строку позовної давності) не звертався до [PERSON] в будь-якій формі щодо наявності заборгованості за кредитним договором. Зазначене рішення суду\~ ухвалене з урахуванням судової практики та правових позицій Верховного Суду України, а саме з урахуванням постанови Верховного Суду України від 27.01.2016 року по справі № 6-990цс15 по справі № 6-1707цс15. Згідно з вимогами\~ст. 88 ЦПК України\~у звязку з відмовою в позові, понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600.00 грн. позивачу не відшкодовуються.

Outcome: dismissed