Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

Позивач [PERSON] 19 жовтня 2017 року звернулася до суду з позовом, у якому просить ухвалити рішення про визнання за нею права власності у порядку спадкування за законом за правом представлення на 14/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і господарчих споруд, розташованого в [ADDRESS], після дядька, [PERSON], померлого [INFO] року. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона, [PERSON]., з 23.04.2015 року зареєстрована і постійно мешкає в [ADDRESS]. У свідоцтві про її народження [INFO] року в м. Харкові батьками позивача зазначені [PERSON] і [PERSON]. 23.08.1984 року позивач вийшла заміж за [PERSON] і змінила прізвище. Надалі цей шлюб було розірвано, а 29.04.2000 року вона вдруге вийшла заміж за [PERSON], і досі має прізвище чоловіка. [INFO] року помер рідний дядько позивача (брат її батька), [PERSON]. Заповіту після його смерті не лишилося. Батько позивача помер за 15 років до смерті свого брата, ще [INFO] року. Після смерті [INFO] року дідуся позивача по лінії батька, [PERSON] належну йому за правом власності 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і господарчих споруд, розташованого в [ADDRESS], успадкували дружина спадкодавця, [PERSON] (бабуся позивача) і [PERSON] (її дядько), кожен з них отримав відповідні свідоцтва про право на спадщину і зареєстрував їх. [PERSON] померла [INFO] року, заповіту не залишила. Зі смертю [PERSON] відкрилася спадщина - 1/4 частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і господарчих споруд, розташованого в [ADDRESS]. Єдиним спадкоємцем померлої за законом першої черги у відповідності явився її син, [PERSON], який спадщину фактично прийняв, на час її відкриття був зареєстрований і фактично мешкав за однією адресою зі спадкодавцем, але спадкові права за життя не оформив і свідоцтво про право на спадщину не отримав. На підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради депутатів трудящих № 90-25 від 07.12.1999 року «про перерозподіл ідеальних частин в загальній власності по [ADDRESS]» у зв'язку з прийняттям до експлуатації самовільних побудов співвласника [PERSON] ідеальні частки співвласників будинку змінилися: [PERSON] стали належати 86/100 частин будинку замість колишньої 1/2 його частини, а [PERSON] і [PERSON] - по 7/100 частин кожному замість колишніх 1/4 частин будинку. Зі смертю [PERSON] [INFO] року відкрилася спадщина - 14/100 частин спірного житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і господарчих споруд. Спадкоємців 1-5 черг за законом у спадкодавця [PERSON] не лишилося. Позивач - його рідна племінниця, яка єдина має право на спадкування за законом за правом представлення тієї частку спадщини, яка б належала за законом її батькові, якщо б він був живим на час відкриття спадщини. Спадщину позивач прийняла, у встановлений законом шестимісячний строк від дня її відкриття, а саме [INFO] року, звернулася до ХДНК № 5 з відповідною заявою, внаслідок чого була заведена спадкова справа № 253/2017. Рідна сестра позивача, [PERSON], від прийняття спадщини після смерті свого дядька, [PERSON], відмовилася, про що 09.08.2017 року склала відповідну заяву. 11.10.2017 року позивач звернулася до ХДНК № 5 щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 14/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і господарчих споруд [ADDRESS], що лишилися після смерті [PERSON], але отримала Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Державний нотаріус з посиланням на довідку КП «ХМБТІ», зазначив, що після перерозподілу ідеальних часток співвласників на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневого району м. Харкова за [PERSON] не зареєстровано 14/100 частин житлового будинку а тому відсутній документ, що підтверджував би право власності спадкодавця на цю частину будинку. За такими обставинами позивач змушена звернутися до суду у порядку позовного провадження. Представник позивача, діюча на підставі ордеру юридичної консультації Жовтневого району м. Харкова від 13.10.2017 року, Витягу з договору № 210 від 13.10.2017 року про надання правової допомоги та клопотання позивача від 19.10.2017 року про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги і обставини, викладені в позовній заяві, підтримала у повному обсязі. Представник відповідача, діючий на підставі довіреності № 08-11/41/2-17 від 05.01.2017 року, до судового засідання не з'явився, просив розглянути справу за його відсутністю та ухвалити рішення згідно чинного законодавства України, яке не буде порушувати права третіх осіб. За клопотанням з боку позивача та її представника про витребування доказів від 19.10.2017 року судом 11.12.2017 року був направлений запит до П'ятої Харківської державної нотаріальної контори щодо отримання інформації про звернення до нотаріуса спадкоємців [PERSON], померлої [INFO] року, і [PERSON]., померлого [INFO] року, із заявами про прийняття або про відмову від прийняття спадщини, чи заводилися спадкові справи, чи видавалися свідоцтва про право на спадщину, а також Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) про наявність або відсутність заповіту після смерті спадкодавців. Враховуючи пояснення представника позивача, заяву представника відповідача, дослідивши надані і згодом залучені до матеріалів справи письмові докази, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог та можливість їх задоволення у повному обсязі, виходячи з наступних обставин. Так, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Вирішуючи справу по суті позовних вимог, суд виходив з положень ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України про обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі паспорту громадянина України [NUMBER], виданого [PERSON] 25.07.1996 року Комінтернівським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області, встановлено, що вона, [INFO], уродженка м. Харкова, з 23.04.2015 року зареєстрована в [ADDRESS]. Згідно довідки про привласнення ідентифікаційного номеру ДПІ по Ленінському району ІПН позивача [NUMBER] (а.с. 8-10). Як вбачається з матеріалів справи, у свідоцтві [NUMBER] про народження [INFO] року в м. Харкові [PERSON], виданому 10.11.1962 року Ленінським районним бюро ЗАЦС м. Харкова на підставі актового запису № 1616, її батьками зазначені [PERSON] (батько) і [PERSON] (мати) (а.с. 11). 23.08.1984 року [PERSON] вийшла заміж за [PERSON], змінивши дошлюбне прізвище «[PERSON]» на прізвище чоловіка - «[PERSON]». 16.03.1996 року у Комінтернівському відділі РАЦС Харківського міського управління юстиції цей шлюб було розірвано на підставі актового запису № 205. Це підтверджено довідкою № 582/03-13 від 17.09.2008 року Відділу РАЦС по м. Харкову № 1 Харківського міського управління юстиції, виданою на підставі актового запису № 2093 (а.с. 12). Як доведено свідоцтвом серії [NUMBER] про одруження, виданим Комінтернівським відділом РАЦС м. Харкова на підставі актового запису № 176, 29.04.2000 року позивач [PERSON] вдруге вийшла заміж за [PERSON] (а.с. 13). Судом встановлено, що на ім'я [PERSON] і [PERSON] за правом власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.01.1988 року, виданого державним нотаріусом ХДНК № 5 Кривошеіною І.М. за реєстровим № 3-55, після смерті [INFO] року [PERSON] зареєстрована 1/2 частина житлового будинку літ. «А-1» з відповідною частиною надвірних будівель і господарчих споруд, розташованого в [ADDRESS] тобто по 1/4 частині за кожним. Вищезазначений правовстановлюючий документ був зареєстрований у КП «ХМБТІ» 19.01.1988 року за реєстровим № 768 ( а.с. 15, 17). [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER], виданим Харківським міським ЗАЦС на підставі актового запису № 5542 від 09.04.1993 року (а.с. 17). Згідно положенням частинам 1 і 2 ст. 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, якщо і оскільки воно не змінено заповітом. Судом встановлено, що заповіту після смерті [PERSON] не лишилося. З її смертю відкрилася спадщина - 1/4 частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і господарчих споруд, розташованого в [ADDRESS]. Факт того, що [PERSON] - син [PERSON], доведений свідоцтвом № [NUMBER] про народження [INFO] року [PERSON] (а.с. 14). [PERSON] помер [INFO] року. Єдиним його спадкоємцем за законом першої черги у відповідності до положень ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) явився син спадкодавця, [PERSON] Матеріалами справи доведено, що [PERSON] від прийняття спадщини після смерті матері не відмовлявся, спадщину прийняв фактично шляхом вступу до управління і володіння спадковим майном відповідно до положень ст. ст. 548 та 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), а саме: на час відкриття спадщини був зареєстрований і фактично мешкав за однією адресою зі спадкодавцем у житловому будинку з відповідною частиною надвірних будівель і господарчих споруд, розташованому в [ADDRESS]. Вищезазначене встановлено на підставі довідки за № 102 від 23.05.2017 року з місця проживання [PERSON] (а.с. 26) та інформації ХДНК № 5 від 27.12.2017 року за вих. № 3671/01-16 (а.с. 47), в якій зазначено, що згідно алфавітних книг обліку спадкових справ і книг обліку та реєстрації спадкових справ після померлої [INFO] року [PERSON] заяви про прийняття спадщини та про відмову від прийняття спадщини не подавалися, спадкова справа не заводилася. Але відомо, що фактично спадщину після смерті [PERSON] прийняв її син, [PERSON], так як був зареєстрований на момент смерті спадкодавця з нею за однією адресою, що вбачається з матеріалів спадкової справи № 253/2017, заведеної ХДНК № 5 після померлого [INFO] року [PERSON], а також Інформаційної довідки зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 50436976 від 27.12.2017 року (а.с. 48). Вирішуючи справу, суд виходить з положень, передбачених частиною 1 ст. 529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), що при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги являються у рівних частках діти (у тому числі і всиновлені), подружжя і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив до управління або володіння спадковим майном. Зазначені дії повинні бути здійснені протягом шести місяців від дня відкриття спадщини. Згідно положень ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. На підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради депутатів трудящих № 90-25 від 07.12.1999 року «про перерозподіл ідеальних частин в загальній власності по [ADDRESS]» у зв'язку з прийняттям до експлуатації самовільних побудов співвласника [PERSON] ідеальні частки співвласників будинку змінилися наступним чином: [PERSON] стали належати 86/100 частин будинку замість колишньої 1/2 його частини, а [PERSON] і [PERSON] - по 7/100 частин кожному замість колишніх 1/4 частин будинку. Саме такий перерозподіл ідеальних часток співвласників спірного житлового будинку також підтверджується довідкою КП «ХМБТІ» від 24.09.2017 року за № 1013474 (а.с. 18). [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] виданим Харківським міським відділом державної РАЦС Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 4585 від 27.03.2017 року (а.с. 16). З його смертю відкрилася спадщина - 14/100 частин спірного житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і господарчих споруд. Заповіту [PERSON] не лишив, що доведено Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 50486997 від 05.01.2018 року (а.с. 51). Частинами 1 і 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначенні в заповіті. У випадку відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у випадку не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом отримують особи, визначені у статтях 1261-1265 Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Судом встановлено, що спадкоємців 1-5 черг за законом у спадкодавця [PERSON] не лишилося. Єдина його спадкоємиця за законом за правом представлення у відповідності до ч. 3 ст. 1266 ЦК України - рідна племінниця (дочка рідного брата спадкодавця), [PERSON] Частиною 3 ст. 1266 ЦК України передбачено, що племінники спадкують ту частку спадщини, яка б належала за законом їхній матері, батькові (сестрі, братові спадкоємця), якщо б вони були живими на час відкриття спадщини. В матеріалах справи на а.с. 28 є заява племінниці позивача, [PERSON], [INFO], складена нею 09.08.2017 року на підставі ст. ст. 1268-1275 ЦК України і посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСіверіною К.В.за реєстровим № 551, про відмову від прийняття спадщини. Розглядаючи справу, суд виходить з положень ч. ч. 1 і 5 ст. 1273 ЦК України, якими передбачено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і безмовною. Як зазначено у ч. 1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини являється останнє місце проживання спадкодавця. Частиною 2 ст. 1275 ЦК України визначено, що якщо від прийняття спадщини відмовився один зі спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, однак на час її відкриття не проживав постійно зі спадкодавцем, повинний подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. На підставі наданих доказів суд встановив, що [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] прийняла відповідно до положень ст.ст. 1269-1270 ЦК України, оскільки у встановлений законом шестимісячний строк від дня відкриття спадщини, а саме [INFO] року, звернулася до державного нотаріуса ХДНК № 5 із заявою про прийняття спадку, внаслідок чого була заведена спадкова справа № 253/2017. Вищезазначене доведено Витягом № 47550325 від [INFO] року про реєстрацію в Спадковому реєстрі і інформації ХДНК № 5 від 09.01.2018 року (а.с. 27). Як вбачається з технічного паспорту на домоволодіння, виготовленого КП «ХМБТІ» 31.08.2017 року (а.с. 20-25), і довідки КП «ХМБТІ» від 24.09.2017 року за № 1013474 (а.с. 19), на земельній ділянці, площею 718 кв. м., розташовані житловий будинок з прибудовами літ. «А-1», 1931 року побудови, загальною площею 189,6 кв. м., житловою - 95,6 кв. м. Є також господарські надвірні будівлі і споруди: дерев'яний сарай літ. «Б», льох літ «Г», вбиральня літ «З», душ літ «И», навіс літ. «К» та споруди. Як вбачається з матеріалів справи, 11.10.2017 року [PERSON] звернулася до державного нотаріуса ХДНК № 5 ХМНО ООдринської О.В.із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 14/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і господарчих споруд [ADDRESS], що лишилися після смерті дядька, [PERSON] Державний нотаріус з посиланням на вищевказану довідку КП «ХМБТІ», з якої вбачається, що після перерозподілу ідеальних часток співвласників на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневого району м. Харкова за [PERSON] не зареєстровано 14/100 частин спірного будинку, а також на відсутність документу, що підтверджував би його право власності на цю частину будинку, винесла Постанову за вих. № 2875/02-31 від 11.10.2017 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 30). Розглядаючи справу, суд виходить з положень ч. 1 ст. 182 ЦК України, де передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їхнє виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. До того ж суд приймає до уваги вимоги пунктів 3.1 та 3.3 Роз'яснень ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, якими передбачено, що якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, який підлягає розгляду у позовному провадженні. За відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Як передбачено п. 1 ППВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Отже судом встановлено, що позивач позбавлений можливості, інакше, як на підставі судового рішення, вирішити питання про визнання за нею права власності у порядку спадкування за законом за правом представлення на 14/100 частин житлового будинку літер «А-1» з надвірними будівлями і господарчими спорудами, після смерті [INFO] року дядька, [PERSON] Згідно положень ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право заперечується або не визнається іншою особою, а також у випадку втрати ним документу, що посвідчує його право власності. З вимогами ч. 1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов'язані між собою позовні вимоги пред'явлені одночасно щодо декількох об'єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об'єкта, вартість якого є найвищою. Таким чином, цивільний кодекс України пов'язує момент виникнення права власності з моментом державної реєстрації такого права у встановленому законом порядку. На підставі викладеного і

Outcome: approved