Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

Позивач [PERSON] в жовтні 2017 року звернулась до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська із позовною заявою про стягнення матеріальної та моральної шкоди, відповідно до якої просила стягнути з відповідача на свою користь суму заподіяних матеріальних збитків у розмірі 30 481, 85 гривень та моральну шкоду у розмірі 5000,00 гривень. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що 01 червня 2017 року на перехресті пр.Слобожанський та вул.Байкальської сталась дорожньо-транспортна пригода за участю двох автомобілів ГАЗ 3302-14, державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля Honda Accord, державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, було пошкоджено належний позивачу на праві власності на підставі свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], легковий автомобіль Honda Accord, державний номерний знак [NUMBER]. Постановою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 26 червня 2017 року винним у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди визнано [PERSON] З метою визначення розміру матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП позивач звернулась до експерта-автотоварознавця [PERSON] (свідоцтво Центральної експертно-кваліфікаційної комісії Міністерства юстиції України № 1382 від 30 жовтня 2009 року). Відповідно до висновку № 4747/1 експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ від 13 червня 2017 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля Honda Accord, державний номерний знак [NUMBER] становить 74 554,65 грн. та вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля Honda Accord, державний номерний знак [NUMBER] становить 52 292,24 грн. з урахуванням ПДВ в вартості запасних частин та малоцінних деталей та 46 991,66 грн. без урахування ПДВ в вартості запасних частин та малоцінних деталей. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ГАЗ 3302-14, державний номерний знак [NUMBER] була застрахована ПАТ «Страхова компанія «УНІКА», яким було визнано дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та 14 вересня 2017 року було виплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 44 072,80 грн. Позивач [PERSON] з врахуванням виплаченого їй страхового відшкодування вважає що відповідач повинен сплатити на її користь різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою та грошову суму в порядку відшкодування моральної шкоди. Наведене зумовило позивача звернутись до суду з відповідною позовною заявою для захисту порушених прав та інтересів. Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 04 жовтня 2017 року, справу передано на розгляд судді Волошина Є.В. Ухвалою судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 12 жовтня 2017 року, відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 04 червня 2018 року залучено Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Розпорядженням керівника апарату Індустріального районного суду м.Дніпропетровська № 164 від 22 жовтня 2018 року «Про призначення повторного автоматизованого розподілу справи», призначено повторний автоматизований розподіл справи № 202/6609/17 у зв'язку із закінченням повноважень судді Волошина Є.В., призначеного на посаду судді строком на п'ять років відповідно до Указу Президента України від 18 жовтня 2013 року № 571/2013 «Про призначення суддів». Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 жовтня 2018 року, справу передано на розгляд судді Слюсар Л.П. Ухвалою судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 26 жовтня 2018 року цивільну справу за позовною заявою [PERSON] прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 грудня 2018 року задоволено клопотання відповідача від 14 березня 2018 року про витребування доказів та зобов'язано Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» (01032, м. Київ, вул.Саксаганського,70А) надати суду належним чином завірену копію страхової справи на підставі страхового полісу №АК/1040066, цивільно-правова відповідальність за яким була застрахована власника автомобіля марки «ГАЗ», державний номер [NUMBER]. 12 грудня 2018 року на адресу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська надійшов відзив представника відповідача [PERSON] на позовну заяву [PERSON], відповідно до якого просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем отримано страхове відшкодування у розмірі 44 072,80 грн., адже саме ця сума була узгоджена між позивачем та страховиком. Звертає увагу суду на те, що позивач просить стягнути суму заподіяних матеріальних збитків, однак зазначає суму, що у висновку експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку № 4747/1 від 13.06.2017 року, позначена як сума вартості саме відновлювального ремонту, проте жодних доказів того, що позивачем понесена саме така сума витрат на відновлення пошкодженого автомобіля, позивачем не надано. 14 грудня 2018 року на адресу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська надійшла заява позивача [PERSON] про збільшення суми позовних вимог, відповідно до якої просила стягнути з відповідача суму матеріального відшкодування з урахуванням індексі інфляції в розмірі 35023,65 грн. та 3 % річних у розмірі від простроченої суми у розмірі 1 395,48 грн. та моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. 14 грудня 2018 року на адресу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська надійшла відповідь позивача [PERSON] на відзив відповідача, відповідно до якої зазначила, що згідно з висновком експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку № 4747/1 від 13 червня 2017 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля Honda Accord, державний номерний знак [NUMBER] становить 74 554,65 грн. та таким чином не приймає доводи відповідача наведені у відзиві на позовну заяву, оскільки вона як потерпіла сторона вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі ст. 1194 ЦК України щодо відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка одержана від страховика. Зазначила, що жодних узгоджень суми страхового відшкодування з ПрАТ «СК «УНІКА» не проводила та страховик самостійно здійснив розрахунок суми страхового відшкодування. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Суду надав пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві та відповіді на відзив. Відповідач та його представник в судове засідання не з'явились, про причини неявки суду не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не явився, натомість на адресу суду від представника ПрАТ «СК «УНІКА» надійшла заява про розгляд цивільної справи без його участі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 01 червня 2017 року о 12 год. 20 хв. у м. Дніпро на перехресті пр.Слобожанського та вул.Байкальській відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля позивача марки Honda Accord, державний номерний знак [NUMBER] та автомобіля ГАЗ 3302-14, державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON], тобто відповідача у справі. Провина відповідача у вчиненні вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди встановлена постановою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 26 червня 2017 року, згідно з якого [PERSON], 01 червня 2017 року о 12 годині 20 хвилин керуючи транспортним засобом ГАЗ 3302-14 д/н [NUMBER] у м. Дніпро, на перехресті пр. Слобожанського та вул. Байкальської, рухаючись у бік вул. Воронезької, при зміні напрямку руху не впевнився в безпечності, та скоїв зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який рухався у попутному напрямку, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а.с.5). Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, сам факт дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 01 червня 2017 року та провина в ній [PERSON] підтверджуються постановою суду від 26 червня 2017 року, яка набрала законної сили та є обов'язковою для суду при розгляду даної цивільної справи. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Пунктами 8,9 частини 2 статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до п.1 ч.2 ст.22 ЦК України збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За змістом ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як встановлено в судовому засіданні, в результаті ДТП автомобіль позивача отримав значні механічні пошкодження та відповідно до висновку експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ № 4747/1 від 13 червня 2017 року вартість відновлювального ремонту складає 74 554,65 грн. та вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля Honda Accord, державний номерний знак [NUMBER] становить 52 292,24 грн. з урахуванням ПДВ в вартості запасних частин та малоцінних деталей та 46 991,66 грн. без урахування ПДВ в вартості запасних частин та малоцінних деталей (а.с.6-9). Згідно ч.1 ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються зокрема Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до ст.3 якого, обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ГАЗ 3302-14, державний номерний знак [NUMBER], тобто відповідача у справі, була застрахована ПАТ «Страхова компанія «УНІКА», та страховиком дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 01 червня 2017 року, було визнано страховим випадком та 14 вересня 2017 року нараховано та виплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 44 072,80 грн. Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Суд не може прийняти до уваги заперечення відповідача, наведені у відзиві на позовну заяву, з приводу того, що фактично позивачем отримано страхове відшкодування в межах страхової суми, яка була узгоджена між позивачем та третьою особою виходячи з наступного. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-2808цс15 від 20.01.2016 року, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону № 1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов'язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України. Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов'язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. Виходячи з вищевикладеного, на переконання суду, позивач по справі правомірно, на власний розсуд, обрала спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди. Отже, вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача на її користь матеріальних збитків у розмірі 30 481,85 грн. підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача трьох відсотків річних, а також інфляційних нарахувань за несвоєчасне погашення боргу у вигляді майнової шкоди, суд виходить з наступного. Стаття 625 ЦПК України, визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов'язань. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до п.3 с.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до позовних вимог, [PERSON] просить стягнути інфляційне збільшення у розмірі 4 541,80 грн. та 3% річних від простроченої суми у розмірі 1 395,48 грн. Оскільки вказані розрахунки проведені відповідно до вимог чинного законодавства, вони приймаються судом до уваги та підлягають задоволенню. Позивач ставить питання про стягнення моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн., обґрунтовуючи її душевними переживаннями через ушкодження автомобіля, занепокоєнні, моральному напруженні, неможливістю протягом тривалого часу користуватися транспортним засобом. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. У ч. 1 ст.1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. За п. 5 Постанови Пленуму № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При визначені розміру відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд враховує вимоги розумності і справедливості, характер та тривалість заподіяння позивачу душевних страждань та вважає, що вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. підлягають задоволенню. Таким чином, суд, оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, доходить висновку, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується вимогами ст.141 ЦПК України та вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача сплачений судовій збір у розмірі 1280,00 грн.

Outcome: approved