Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-25 00:00:00

Позивач, [PERSON] , 03.09.2018 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь, починаючи з 03.09.2018 додаткові витрати в твердій грошовій сумі в розмірі 186 грн.00 коп. щомісячно на необхідні стаціонарні планові лікування сердцево-судинних захворювань та атеросклерозу нижніх кінцівок та стягнути з відповідача [PERSON] починаючи з 03.09.2018 додаткові витрати в твердій грошовій сумі в розмірі 186 грн.00 коп. щомісячно на необхідні стаціонарні планові лікування сердцево-судинних захворювань та атеросклерозу нижніх кінцівок. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 13.09.2018 було відкрито провадження по даній справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] зазначає, що він є інвалідом 2-ї групи, група інвалідності пов`язана перенесеним у листопаді 2006 інфарктом. Крім того позивач страждає на ряд захворювань, у зв`язку з чим потребує періодичного планового стаціонарного лікування 3 рази на рік. Позивач зазначає, що він є непрацездатним, не працює. Щомісячний дохід позивача складається з пенсії та аліментів, що позивач отримує від старшого сина за рішенням суду. Посилаючись на копії чеків, щодо витрачених на лікування коштів у 2017 році в ХМЛ№28 на суму 1491,31 грн. З урахуванням розміру витрат на лікування, житлово-комунальні послуги, харчування та одяг, позивач не має можливості самостійно оплачувати витрати, пов`язані зі стаціонарним лікуванням, тому звернувся з даним позовом до суду. Також позивач зазначає, що відповідачі мають можливість та зобов`язані за законом брати участь у додаткових витратах, пов`язаних з його лікуванням. Від відповідачів на адресу суду 04.10.2018 надійшов відзив, в якому проти позовних вимог заперечують в повному обсязі, посилаючись на те, що розмір доходів позивача у 2018 році є значно більшим, ніж заявлений в позовній заяві. враховуючи рішення Київського районного суду м.Харкова по справі №640/8656/17 та постанови Апеляційного суду Харківської області у справі №638/16992/16-ц. Крім того, відповідачі зазначають про витрачання позивачем отриманих з них коштів не за призначенням, неможливість у відповідача [PERSON] за станом здоров`я працювати та надавати кошти на додаткові витрати батьку. Щодо майнового стану відповідача [PERSON] відповідач зазначає, що подані позивачем до суду відомості не відповідають дійсності. Також відповідач [PERSON] звертає увагу суду на те, що у нього на утриманні знаходяться троє дітей від різних шлюбів, непрацюючий брат та малозабезпечена мати, а дохід від провадження підприємницької діяльності носить мінливий характер. Після відрахувань з доходів відповідача [PERSON] виплат на утримання перелічених осіб є невеликим, тому стягнення додаткових витрат на утримання батька не є припустимими у цей час. Також відповідачі посилаються на те, що подані позивачем докази не є належними, у зв`язку з інвалідністю позивачу ліки повинні відпускатися за рецептом безоплатно. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими належним чином про дату, час та місце розгляду справи, надали відзив по суті позовних вимог. Враховуючи строки розгляду справи та наявність по справі письмових заяв, відзивів, заперечень, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожні особа має право на захист свого інтересу. Відповідно до змісту ст. 16 ЦК України кожна особа має право, звернутися до суду за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує це право. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] , є інвалідом ІІ групи за загальним захворюванням, згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серія 12 ААА № 684737 від 13.07.2017 року, не є працездатним, потребує стаціонарного лікування в кардіології 28 МЛ. (а.с.14 т.с.1) Відповідно до рішення Київського районного суду м.Харкова по справі №2-2466/09 на користь [PERSON] з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання батька. (а.с.49 т.с.1) Так, відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Згідно ст. 203 СК України дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Статтею 204 СК України передбачено, що дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Положеннями ч. 2 ст. 205 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Позивач стверджує, а відповідачі не заперечують про те, що дохід [PERSON] складається з пенсії та аліментів, що стягнуті з відповідача [PERSON] за рішенням суду. Позивач посилається на те, що страждає на численні хвороби, призначеної пенсії у зв`язку з інвалідністю та аліментів йому не вистачає для придбання ліків, які йому призначають лікарі під час проходження стаціонарного лікування, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Відповідно виписки з карти стаціонарного хворого [PERSON] в КЗОЗ МКЛ №28 за період з 26.04.2017 до 05.05.2017(а.с.21 т.с.1) позивачу призначено лікування, рекомендовано медичні препарати. Позивач в своїй позовній заяві зазначає, що йому лікарями призначено проходити тричі на рік стаціонарні лікування: двічі щодо лікування серцево-судинних захворювань у МКЛ №8 та МКЛ №28, а також від цукрового діабету атеросклерозу нижніх кінцівок в ХМЛ №2. На підтвердження наведеного позивачем надано до суду копію довідки МСЕК до акта огляду МСЕК, в якій серед рекомендацій щодо відновлення стану здоров`я [PERSON] рекомендовано з перелічених установ лише стаціонарне лікування в ХМЛ №28. Згідно індивідуальної програми реабілітації інваліда №830 від 27.06.2016 [PERSON] рекомендовано стаціонарне лікування 1 раз на рік у ХМКЛ №27 у кардіологічному відділенні.(а.с.61 т.с.1) Представлена суду копія довідки Харківської міської поліклініки №10 від 08.11.2020 містить виправлення та відомості, про те, що [PERSON] двічі на рік проходить лікування в кардіологічному відділенні МКЛ №8 у 2010 році, що не може сприйматися судом як доказ підтвердження необхідності станом на час розгляду справи проходження [PERSON] стаціонарного лікування, інших доказів, що підтверджують направлення позивача на госпіталізацію до стаціонару медичних установ для планового лікування до суду не подано. Статтею 49 Конституції України передбачено, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно; існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена. Держава сприяє розвиткові лікувальних закладів усіх форм власності. Законом України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в України» передбачено пільги для вказаної категорії осіб, до якої відноситься позивач. Крім того, з квітня 2017 року в Україні діє Урядова програма «Доступні ліки», яка спрямована на покращення якості життя, запобігання виникненню ускладнень та передчасної смертності осіб, які страждають на серцево-судинні захворювання, цукровий діабет ІІ типу, бронхіальну астму, шляхом забезпечення їх необхідними лікарськими засобами під час амбулаторного лікування, у рамках якої пацієнти за рецептом лікаря можуть отримати безкоштовно або з доплатою лікарські засоби для лікування зазначеної патології. Наказом МОЗ України №360 від 19.07.2005 затверджено Правила виписування рецептів на лікарські засоби і вироби медичного призначення, згідно яких рецепти засвідчуються підписом та особистою печаткою лікаря. Переліком груп населення, у разі амбулаторного лікування яких лікарські засоби за рецептами лікарів відпускаються безоплатно або на пільгових умовах, що є Додатком 1 до постанови Кабінету міністрів України №1303 від 17.07.1998 також передбачено, що групи населення, до якої відноситься позивач(особи з інвалідністю) мають право на безоплатне отримання лікарських засобів Позивачем до суду не представлено рецептів лікарів про призначені для лікування стаціонарного хворого [PERSON] рецепти, належним чином оформлені, як і відомості про неможливість в їх безкоштовному отриманні позивачем, як інвалідом ІІ групи в медичному закладі під час проходження стаціонарного лікування. Надані позивачем до суду копії інструкцій до медичних препаратів та фіскальні чеки не можуть сприйматися судом однозначно, як призначені йому лікарями та придбані позивачем [PERSON] ліки, які використовуються ним саме під час стаціонарного лікування в медичних закладах. Згідно положень ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання та ст.. 81 цього Кодексу встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи також позицію відповідачів щодо неможливості ними за своїм матеріальним станом брати участь у додаткових витратах, а також ті обставини що позивачем не доведено належними та допустимими доказами необхідність саме тричі на рік проходити стаціонарне лікування, розмір очікуваних витрат, неможливість йому, як інваліду ІІ групи отримання безкоштовного стаціонарного лікування та безоплатного(пільгового) отримання призначених лікарем медичних препаратів, суд не вбачає підстав для задоволення позову. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] додаткових витрат, пов`язаних зі стаціонарним лікуванням у сумі по 186 грн.00 коп. з кожного щомісячно, починаючи з 03.09.2018 не підлягають задоволенню, як необґрунтовані та безпідставні, а тому у їх задоволенні відмовляє. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати суд відносить за рахунок держави.

Outcome: dismissed