Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

Позивач 23.11.2016 р. звернувся в суд з позовом до відповідачки про звернення стягнення заборгованості на предмет іпотеки. Після уточнення позовних вимог 28.03.2017 р. просив у рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ «ВіЕйБіБанк» за кредитним договором № 1/08/01-05/сі від 06.05.2008 р. у розмірі 1064292,35 грн., з якої тіло кредиту - 17250,00 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 17.10.2016 р. становить 444891,13 грн., відсотки - 22779,96 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 17.10.2016 р. становить 587513,16 грн., комісія - 6108,53 грн., пеня- 25779,53 грн., забезпеченим договором іпотеки від 07.05.2008 р. за реєстровим номером 1351, звернути стягнення на належний відповідачці [PERSON] предмет іпотеки - земельну ділянку загальною площею 0,0800 га, цільове призначення якої для будівництва і ослуговування житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] кадастровий номер [NUMBER], шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за ПАТ«ВіЕйБіБанк» та стягнути з відповідачки понесені судові витрати. Заявлений позов обґрунтовував тим, що 06.05.2008 р. між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1/08/01-05сі, згідно якого банк надав останній кредит на споживчі потреби у розмірі 18000 доларів США на строк до 04.05.2018 р. включно зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14 % річних. Позичальник зобов'язалася повернути отриманий кредит, сплатити відсотки за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені договором. Виконання позичальником зобов'язань за цим кредитним договором забезпечено іпотекою відповідно до укладеного між банком та іпотекодавцем [PERSON] нотаріально посвідченого іпотечного договору від 07.05.2008 р. за реєстровим № 1351, згідно якого предметом іпотеки є нерухоме майно - земельна ділянка загальною площею 0,0800 га, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] кадастровий номер [NUMBER], яка належить відповідачці на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий 27.02.2007 р. на підставі рішення ІV сесії V скликання Тисменицької міської ради від 05.07.2006 р. Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 22.06.2010 р. з [PERSON] та відповідачки [PERSON] у солідарному порядку стягнуто заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Однак, зазначене рішення суду не виконане. Станом на 17.10.2016 р. заборгованість за кредитним договором № 1/08/01-05сі від 06.05.2008 р. становить 1064292,35 грн., з якої тіло кредиту - 17250,00 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 17.10.2016 р. становить 444891,13 грн., відсотки - 22779,96 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 17.10.2016 р. становить 587513,16 грн., комісія - 6108,53 грн., пеня- 25779,53 грн. У рахунок виконання основного зобов'язання позивач вправі звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття (передачі) предмету іпотеки у власність згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, у порядку, передбаченому ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку». Представник позивача у судове засідання не з'явився, у поданій суду заяві уточнений позов підтримав і просив його задовольнити, просив справу розглянути в його відсутності. Відповідачка повторно не з'явилася у судове засідання, про час і місце судового розгляду повідомлялась належним чином за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, не повідомила суду про причини неявки, у зв'язку з чим суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що 06.05.2008 р. між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1/08/01-05сі, згідно якого банк надав кредит на споживчі потреби у розмірі 18000 доларів США на строк до 04.05.2018 р. включно зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14 % річних, а позичальник зобов'язалась повернути отриманий кредит, сплатити відсотки за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені договором. Виконання позичальником зобов'язань за цим кредитним договором забезпечено іпотекою відповідно до укладеного між банком та іпотекодавцем [PERSON] нотаріально посвідченого договору іпотеки від 07.05.2008 р. за реєстровим № 1351, згідно якого предметом іпотеки є нерухоме майно - земельна ділянка загальною площею 0,0800 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] кадастровий номер [NUMBER], яка належить відповідачці [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий 27.02.2007 р. на підставі рішення ІV сесії V скликання Тисменицької міської ради від 05.07.2006 р. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 22.06.2010 р. з [PERSON] та відповідачки [PERSON] у солідарному порядку стягнуто заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Однак, зазначене рішення суду не виконане. Станом на 17.10.2016 р. заборгованість за кредитним договором № 1/08/01-05сі від 06.05.2008 р. становить 1064292,35 грн., з якої тіло кредиту - 17250,00 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 17.10.2016 р. становить 444891,13 грн., відсотки - 22779,96 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 17.10.2016 р. становить 587513,16 грн., комісія - 6108,53 грн., пеня- 25779,53 грн. Відповідно до вимог ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності з вимогами ст.ст. 1050, 1054 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику (кредит) частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець (кредитор) має право вимагати дострокового повернення позики, що залишилася, та сплати процентів. При вирішенні даного спору суд враховує правовий висновок, що міститься у постанові Верховного Суду України від 30.03.2016 р. у справі № 6-1851цс15. Ч.2 ст.16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно із ч.3 ст.36 цього Закону договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку». Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано ст.39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст.38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст.ст. 335 та 376. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч.1 ст.328 ЦК України). Ст.392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. При вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки. П.6.3 укладеного між сторонами іпотечного договору визначено, що іпотекодержатель вправі задовольнити за рахунок предмета іпотеки свої вимоги, передбачені кредитним договором та іпотечним договором, у повному обсязі, в один із перерахованих у п.7.2 способів, у тому числі шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, виходячи з положень ч.2 ст.16 ЦК України, ч.3 ст.33, ст.36, ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку», не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором. До таких же по суті висновків зводиться і зміст постанови Верховного Суду України від 14.09.2016 р. у справі № 6-1219цс16, де суд, вказавши на неправильне застосування до спірних правовідносин ст.ст. 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392 ЦК України у їх сукупності, погодився із висновком судів попередніх інстанцій, які, установивши факт невиконання позичальником грошових зобовязань за кредитним договором, правильно вирішили спір по суті, захистивши порушені права кредитодавця щодо виконання позичальником грошових зобов'язань, забезпечених іпотекою. З огляду на встановлену судом відсутність згоди відповідача на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог. Згідно з ч.3 ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. При цьому суд бере до уваги наданий позивачем звіт про експертну грошову оцінку, виконаний Товариством з додатковою відповідальністю «Некос» 06.03.2017 р., відповідно до якого ринкова вартість спірної земельної ділянки складає 177000 грн., яка є співмірною (у доларовому еквіваленті) з оцінкою вартості предмету іпотеки, що міститься в іпотечному договорі. З відповідача слід стягнути у користь позивача 1378 грн. судового збору. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 16, 526, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 33, 36, 37 ч.ч. 1, 3 Закону України «Про іпотеку»,

Outcome: approved