Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

Позивач, 24 березня 2021 року звернулась до суду з даною позовною заявою, вимоги якої обґрунтувала тим, що вона з 2010 року належну їй земельну ділянку з кадастровим номером 3522286300:02:000:1669, площею 3,1439 га, яка знаходиться на території Суботцівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградська області, здавала в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю «Знам`янська агропромислова компанія» (ТОВ «ЗАПК»), генеральним директором якого був [PERSON] . У 2013 році їй необхідні були кошти на лікування, в зв`язку з чим [PERSON] погодився надати їй 50000 грн., в рахунок майбутньої орендної плати за земельні ділянки, що належать їй та її чоловіку. В зв`язку з скрутним матеріальним становищем, викликаним хворобою вона та чоловік, погодилися на зазначені умови та підписали в тому ж році у нотаріуса відповідні угоди. В 2020 році вона вважаючи, що сума в 50000 грн., що отримана в 2013 році повністю погашена та термін дії договору оренди закінчився, звернулася до TOB «Знам`янська агропромислова компанія» з метою врегулювання подальших правовідносин та дізналася, що директором TOB є [PERSON] , який повідомив, що між TOB «Знам`янська агропромислова компанія» та нею відсутні будь-які правовідносини та зобов`язання. 15 вересня 2020 року вона звернулася до приватного нотаріуса Приходька О.В. з метою отримання угоди, що була укладена в 2013 році, проте їй було повідомлено, що 21 вересня 2013 року укладено не угоду, а оформлено довіреність на розпорядження її землею на ім`я [PERSON] (зазначену довіреність 15 вересня 2020 року вона скасувала). В подальшому, отримавши інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав за №243577607 встановила, що 19 травня 2017 року на підставі договору міни №376, зареєстрованого приватним нотаріусом Бєлінським І.Д. вона набула право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3522280400:02:000:2766 площею 0,01 га, що знаходиться на території Богданівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області. 04 березня 2021 року [PERSON] на її запит було надано договір міни №376 від 19 травня 2017 року з усіма додатками та документами, які подавалися з метою його укладання. На підставі договору міни №376 від 19 травня 2017 року від її імені при укладені якого діяла [PERSON] , вона передала у власність [PERSON] (син [PERSON] ) земельну ділянку кадастровий номер 3522286300:02:000:1669, вартістю 110625,33 грн., а взамін від [PERSON] отримала земельну ділянку з кадастровим номером 3522280400:02:000:2766 вартістю 419,15 грн. В п.5 договору міни зазначено, що обмін земельних ділянок проводиться без грошової доплати. Зокрема,на момент укладання договору міни №376 був наявний договір оренди землі терміном дії до 07 жовтня 2020 року укладений між нею та TOB «Знам`янська агропромислова компанія». Крім того, з інформаційної довідки №243318056 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 3522286300:02:000:1669 передана в оренду TOB «Знам`янська агропромислова компанія» строком дії до 16 червня 2070 року. Таким чином, 21 вересня 2013 року вона під впливом обману видала довіреність на представлення своїх інтересів з питань користування власною земельною ділянкою. Саме на підставі цієї довіреності 19 травня 2017 року [PERSON] уклала від її імені договір міни, за яким належна їй земельна ділянка перейшла у власність [PERSON] без доплати. За таких обставин, вважає, що договір міни №376 укладено внаслідок зловмисної домовленості відповідачів та суперечить закону. [PERSON] за довіреністю від 21 вересня 2013 року діяла не добросовісно та всупереч інтересам довірителя. В мережі інтернет за наступним посиланням: [INFO] , наявна інформація, про те, що Генеральним директором TOB «ТРИ СТАР» являється [PERSON] його дружиною є [PERSON] та сином - [PERSON] тобто зазначені фізичні особи являються членами сім`ї першого ступеня спорідненості. Зокрема відповідно до публічних відомостей, що містяться в ЄДРЮО ФОП ГФ вбачається, що [PERSON] та її син [PERSON] є засновниками TOB «Знам`янська агропромислова компанія» якому після укладання договору міни №376 передана земельна ділянка з кадастровим номером 3522286300:02:000:1669 до 16 червня 2070 року. Тобто з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є сином [PERSON] , а в результаті укладеного договору міни у її власність перейшла земельна ділянка площею 0.01 га вартістю 419,15 грн., а у власність [PERSON] перейшла земельна ділянка площею 3,1439 га вартістю 110 625,33 грн., яка в подальшому передана в користування (емфітевзис) TOB «Знам`янська агропромислова компанія» до 16 червня 2070 року. Отже, договір міни відбувся за наявності зловмисної домовленості між [PERSON] та [PERSON] , тобто за відсутності внутрішньої волі довірителя на вчинення договору міни земельних ділянок такого змісту, а представник не діяв в інтересах особи, яку він представляє. За вказаного позивач просить визнати недійсним договір міни від 20 травня 2017 року зареєстрований в реєстрі за номером 376, укладений від її імені [PERSON] , яка діяла на підставі довіреності від 21 вересня 2013 року, та [PERSON] від імені якого на підставі довіреності від 04 травня 2017 року діяла [PERSON] ; скасувати запис про право власності за номером 20489636 від 19 травня 2017 року приватного нотаріуса Бєлінського Ігоря Дмитровича Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 35269509 від 19 травня 2017 року; зобов`язати ТОВ «Знам`янська агропромислова компанія» повернути їй земельну ділянку з кадастровим номером 3522286300:02:000:1669, площею 3,1439, яка розташована на території Суботцівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області; скасувати запис про інше речове право №37240366 від 06 липня 2020 року приватного нотаріуса Томаз Вікторії Ігорівни Кропивницького районного нотаріального округу Кіровоградської області, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 53042990 від 09 липня 2020 року. Також позивач просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] судовий збір та витрати пов`язані з наданням правничої допомоги. На позовну заяву всіма відповідачами подано відзиви. Так, відповідач [PERSON] у відзиві вказала, що, не погоджується з позовними вимогами в повному обсязі з наступних підстав. В позовній заяві позивач стверджує, що між нею та колишнім керівником ТОВ «ЗАПК» в 2013 році було досягнуто домовленість про виплату 50000 грн. У зв`язку з чим позивач та її чоловік підписали у нотаріуса відповідні угоди. Проте не конкретизується які саме угоди, на її думку було підписано. В дійсності 21 вересня 2013 року позивач надала їй довіреність, яку було посвідчено нотаріусом. Умови і мета надання такої довіреності були заздалегідь обговорені з позивачем. Так, за попередньою домовленістю сторони мали здійснити обмін належними їм земельними ділянками. При цьому, позивач, в день оформлення довіреності, отримала від неї грошові кошти в сумі 17270,00 грн. в якості компенсації різниці вартості земельних ділянок. Між сторонами заздалегідь обговорено і погоджено, як умови обміну, так і умови і розмір компенсації. Крім того, позивач зазначає, що вважала нібито вона укладає у нотаріуса якісь угоди, а лише в 2020 році виявила, що надала довіреність. При цьому зазначає, що така довіреність видана під впливом обману. Проте, не надає жодних фактів або підтверджень такого обману. Тобто, фактично, викладає в позовній заяві свою суб`єктивну та не підтверджену доказами точку зору, яку намагається видати за відомий факт, який не потребує доказування. Не надано також і підтверджень зловмисної домовленості відповідачів при укладенні договору міни. Більше того, такі докази не можуть бути надані, оскільки не існують. Взагалі не зрозуміло, про яку «зловмисну домовленість» може йти мова, якщо відповідач ТОВ «Знам`янська агропромислова компанія» не є стороною договору міни і не є вигодонабувачем, а вона діяла в межах наданих довіреністю повноважень. Довіреність від 21 вересня 2013 року, посвідчена приватним нотаріусом Приходьком О.В містить інформацію про те, що нотаріусом роз`яснено довірителю зміст ст.ст.240, 248, 249 ЦК України. Тобто, під час підписання довіреності нотаріус не просто прочитав текст цих статей, а і роз`яснив їх зміст. Крім того, позивач власноручно зробила запис наступного змісту «довіреність мною перевірена». Зазначені обставини повністю спростовують твердження позивача про те, що він вважав, що укладає якусь невизначену угоду. Цим спростовується також і твердження про обман позивача при підписанні довіреності. Позивачу було добре відомо, який документ він підписує та роз`яснено наслідки підписання цього документа. Крім того, перед підписанням довіреності позивач отримала від неї грошові кошти в сумі 17270,00 грн. Такі кошти було надано останній в якості компенсації за відчудження земельної ділянки шляхом укладення в майбутньому договору міни. Отримання коштів підтверджується розпискою від 21 вересня 2013 року. Оскільки при укладенні оспорюваного договору міни не було порушено норм чинного на той час законодавства, то доводи позовної заяви є необгрунтованими. Відповідно позовна заява не підлягає задоволенню. Також [PERSON] вказує, що позивач звернувся до суду 24 березня 2021 року з позовною вимогою про визнанням недійсним договору міни від 25 травня 2017 року, тобто через чотири роки після укладення оспорюваного договору. З огляду на наведені у відзиві факти [PERSON] просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в зв`язку з їх безпідставністю та застосувати позовну давність до правовідносин сторін. Відповідач [PERSON] у відзиві на позовну заяву просив відмовити в задоволенні позову у зв`язку з його безпідставністю. Вказав, що не погоджується з позовними вимогами в повному обсязі з наступних підстав. В позовній заяві позивач стверджує, що між нею та керівником TOB «Знам`янська агропромислова компанія» в 2013 році було досягнуто домовленість про виплату 50000 грн. у зв`язку з чим вона та її чоловік підписали у нотаріуса «відповідні» угоди. Це лише частина правди. Всі обставини цієї угоди позивач замовчує з метою введення суду в оману та, відповідно, отримання рішення суду на свою користь. В дійсності все відбувалось дещо інакше. Зокрема, між позивачкою та TOB «Знам`янська агропромислова компанія» існували договірні відносини щодо оренди земельної ділянки. Після укладення в 2010 році договору оренди землі на новий строк позивач звернулась до нього з пропозицією здійснити обмін земельними ділянками з доплатою. Як вона пояснила, її зацікавленість була в отриманні різниці від вартості земельних ділянок (компенсації). При цьому, до TOB «Знам`янська агропромислова компанія» з проханням виплатити їй орендну плату наперед за весь час оренди (10 років) вона ніколи не зверталась. Під час обговорення ціни було досягнуто домовленості про розмір компенсації на рівні 2100 доларів США в гривневому еквіваленті на момент надання довіреності. За офіційним курсом НБУ в день підписання позивачкою довіреності такий еквівалент складав 17270 грн. Саме цю суму вона отримала від його мами, що підтверджується розпискою. Він також взяв на себе обов`язок оплатити послуги нотаріуса. Таким чином, ініціатива обміну земельними ділянками походила саме від позивача, а зацікавленість її була в отриманні компенсації в різниці вартості земельних ділянок, які підлягають обміну. Всі умови угоди детально обговорювались сторонами, що підтверджується підписаною позивачем у нотаріуса довіреністю. Крім того, позивач зазначає, що вважала нібито вона укладає у нотаріуса якісь угоди, а лише в 2020 році виявила, що надала довіреність. При цьому зазначає, що така довіреність була видана під впливом обману. Проте, не надає жодних фактів або підтверджень такого обману. Тобто, фактично, викладає в позовній заяві свою суб`єктивну та не підтверджену доказами точку зору, яку намагається видати за відомий факт, який не потребує доказування. Також позивачка стверджує, що її ввів в оману його батько, [PERSON] , хоча домовленість була з ним. З батьком вона ніколи не спілкувалась. Не надано також і підтверджень зловмисної домовленості відповідачів при укладенні договору міни. Більше того, такі докази не можуть бути надані, оскільки не існують. Взагалі незрозуміло, про яку «зловмисну домовленість» може йти мова, якщо TOB «Знам`янська агропромислова компанія» не є стороною договору міни і не є вигодонабувачем, а його мама діяла виключно в межах наданих довіреністю повноважень. Без надання доказів обману при наданні довіреності та доказів існування зловмисної домовленості відповідачів під час укладення договору міни, такий позов є необгрунтованим та не підлягає до задоволення. Представник відповідача - ТОВ «Знам`янська агропромислова компанія» подав відзив на позовну заяву аналогічного змісту як поданий відзив на позовну заяву відповідачем [PERSON] , просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в зв`язку з їх безпідставністю та застосувати позовну давність до правовідносин сторін. Представником позивача - адвокатом Іванченком В.В. на подані відзиви на позовну заяву надано відповідь, в якій вказано, що [PERSON] зазначає, що за попередньою домовленістю сторони мали здійснити обмін належними їм земельними ділянками. При цьому позивач, в день оформлення довіреності, отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 17270,00 грн. в якості компенсації різниці вартості земельних ділянок. В свою чергу зазначене не відповідає фактичним обставинам справи та суперечить змісту відзиву, оскільки обмін земельними ділянками відбувся не між [PERSON] та [PERSON] , а між [PERSON] та [PERSON] . Також, не заслуговує на увагу висновок [PERSON] про те, що позивач, в день оформлення довіреності, отримала від неї грошові кошти в сумі 17270,00 грн. в якості компенсації різниці вартості земельних ділянок, оскільки зміст розписки не підтверджує отримання коштів саме в якості компенсації різниці вартості земельних ділянок, зокрема не надано обґрунтування чому така компенсація надана [PERSON] , а не [PERSON] , який є реальним власником земельної ділянки, яка підлягала нібито в майбутньому обміну. В свою чергу позивач жодного разу не зустрічалася з [PERSON] оскільки справи, що стосувалися договірних відносин вів та вирішував покійний [PERSON] , який являється чоловіком [PERSON] та батьком [PERSON] [PERSON] визнає факт родинних відносин першого ступеня з [PERSON] та жодним чином у відзиві не спростовано обставини того, що представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. За загальним правилом довірена особа, яка виступає від імені довірителя, зобов`язана діяти в її інтересах добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. Тобто вчиняючи, на підставі довіреності від позивача, договір міни, [PERSON] діяла фактично у власних інтересах, оскільки після укладання зазначеного договору земельна дітянка з кадастровим номером 3522286300:02:000:1669 передана в оренду ТОВ «ЗАПК» строком дії до 16 червня 2070 року в свою чергу згідно публічних відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, [PERSON] , являється засновником ТОВ «Знам`янська агропромислова компанія», розмір внеску до статутного фонду (грн.): 101235075,00 грн. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені ним у позовній заяві та відповідді на відзив. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому порядку, причини неявки не повідомила. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому порядку, причини неявки не повідомив. Представник відповідача - ТОВ «Знам`янська агропромислова компанія» у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, на підставі заперечень викладених ним у відзиві на позовну заяву. Третя особа - приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Бєлінський І.Д. у судове засідання не з`явився, повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення присутніх учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що за даними Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, земельна ділянка кадастровий номер 3522286300:02:000:1669, розташована на території Суботцівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, площею 3,1439 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва належить на праві власності [PERSON] на підставі договору міни, серія та номер №376, виданого 19 травня 2017 року приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Белінським І.Д. Номер запису про право власності: 20489636 від 19 травня 2017 року, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 35269509 від 19 травня 2017 року. На підставі договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потерб (договір емфітевзису), серія та номер:б/н, виданого 17 червня 2020 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «ЗАПК», вказана земельні ділянка передана ТОВ «ЗАПК» у користування. Строк дії договору: 16 червня 2070року. Підстави внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 53042990 від 09 липня 2020 року приватного нотаріуса Томаз Вікторії Ігорівни Кропивницького районного нотаріального округу Кіровоградської області (а.с. 32-34 том 1). З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, вбачається, що земельна ділянка кадастровий номер 3522280400:02:000:2766, розташована на території Богданівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, площею 0,01 га, цільове призначенняя для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належить на праві власності [PERSON] на підставі договору міни, серія та номер №376, виданого 19 травня 2017 року приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Белінським І.Д. Номер запису про право власності: 20489942 (а.с. 34-35 том 1). Згідно з договором міни від 19 травня 2017 року посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Бєлінським І.Д. та зареєстрованого в реєстрі за №376, [PERSON] (сторона 1) від імені якої на підставі довіреності посвідченої 21 вересня 2013 року приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Приходьком О.В. за №2104 діяла [PERSON] (представник сторони 1) та [PERSON] (сторона 2) від імені якого на підставі довіреності діяла [PERSON] (представник сторони 2) уклали цей договір про таке: 1.За цим договором Сторона 1, пердає у власність належну їй на праві приватної власності земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а сторона 2, взамін передає у власність, належну їй на праві приватної власності земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 2. У власність Сторони 1 переходить земельна ділянка площею 0,0100 гектарів в межах згідно з планом, кадастровий номер 3522280400:02:000:2766, розташована на території Богданівської сільської ради Знам`янського району Кіровооградської області, а у власність Сторони 2 переходить земельна ділянка, площею 3,1439 гектарів в межах згідно з планом, кадастровий номер 3522286300:02:000:1669, розташована на території Суботцівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області. Земельна ділянка, що відчужується за даним договором Стороною 1 у власність Сторони 2, належить Стороні 1 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р3 №429070 виданого 01 квітня 2003 року Знам`янською райдержадміністрацією. Земельна ділянка, що відчужується за даним договором Стороною 2 у власність Сторони 1, належить Стороні 2 на підставі Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №85570989 від 21 квітня 2017 року. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки, що відчужується Стороною 1 за цим договором складає 110625 грн. 33 коп. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки, що відчужується стороною 2 за цим договором складає 419 грн.15 коп. Обмін земельних ділянок проводиться без грошвої доплати. Сторони домовилися, що вартість земельної ділянки, яка належить Стороні 1 відповідає вартості земельної ділянки належної Стороні 2. Вказаний договір міни підписано представником Сторони 1 - Сухою Л.С. та представником сторони 2 - [PERSON] (а.с.11-14 том 1). На момент укладення договору міни земельна ділянка з кадастровим номером 3522286300:02:000:1669 належна [PERSON] перебувала в оренді ТОВ «Знам`янська агропромислова компанія». Дата реєстрації речового права - 07 жовтня 2010 року, строк дії речового права - 10 років (а.с. 17-19 том 1). При укладенні цього договору міни [PERSON] діяла від імені [PERSON] на підставі довіреності від 21 вересня 2013 року посвідченої приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Приходьком О.В., зареєстрованої в реєстрі за №2104, за якою [PERSON] уповноважила [PERSON] бути її представником з усіма необхідними повноваженнями в будь-яких органах, установах, чи організаціях, незалежно від форми власності чи підпорядкування, з питань, пов`язаних з реалізацією її прав щодо володіння, користування та і розпорядження земельною ділянкою, що належить їй на праві приватної власності, площею 3,14 га, кадастровий номер 3522286300:02:000:1669, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Суботцівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської областію. Для цього надала їй право здійснювати нагляд за належною їй земельною ділянкою; мати вільний доступ до ділянки; при настанні сезону - вживати заходів до обробки землі; вносити необхідні платежі, які стосуватимуться реалізації її права власності на земельну ділянку; представляти її інтереси в будь-яких установах чи підприємствах незалежно від форми їх власності та підпорядкування, в органах нотаріату, органах держаної виконавчої влади та місцевого самоврядування, в органах управління земельними ресурсами, землевпорядних організаціях, відповідних експертних організаціях, у відповідному підрозділі Державного земельного кадастру, у відповідній реєстраційнійній службі, а також укладати та реєструвати від її імені договори оренди земельної ділянки, додаткові угоди до них, договори міни та інші правочини, що не заборонені діючим законодавством України, розривати договори оренди, подавати заяви, з правом їх підпису, та одержувати будь-які документи в разі виникнення такої потреби; отримувати державні акти та їх дублікати в разі їх втрати, розписуватися за неї, в тому числі на договорах оренди земельної ділянки (визначаючи умови; на свій розсуд), що укладатимуться, сплачувати належні з неї платежі, включаючи державне мито (плату), одержувати належні їй гроші згідно укладених договорів, а також вчиняти всі інші юридично значимі дії пов`язані з цією довіреністю згідно вимог чинного законодавства. Довіреність видана строком до 21 вересня 2033 року. Також, нотаріусом роз`яснено [PERSON] зміст статей 240,248,249 ЦК України (а.с.30-31 том 1). 04 березня 2021 року на запит [PERSON] від 19 лютого 2021 року приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Бєлінським І.Д. направлено копію вказаного вище договору міни, з документами, які надавалися йому для його укладення (а.с.36 том 1). 15 вересня 2020 року [PERSON] подано приватному нотаріусу Олександрійського районного нотаріального округу Приходьку О.В. заяву про скасування довіреності на ім`я [PERSON] (а.с.37-38). Відповідно до Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей, вказана довіреність скасована на підставі заяви довірителя від 15 вересня 2020 року (а.с. 39-40 том 1). Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань засновниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Знам`янська агропромислова компанія» (ТОВ «ЗАПК») є [PERSON] , [PERSON] . Директором призначений [PERSON] . Державну реєстрації товариства проведено 05 травня 2006 року (а.с. 41 том 1). Відповідно до інформації роздрукованої позивачем з мережі інтернет [INFO] та актуальної на 12 черпня 2002 року, [PERSON] , його дружина [PERSON] та їх син [PERSON] є співласниками ТОВ «Три стар» (а.с. 42-44 том 1). 21 вересня 2013 року [PERSON] написано розписку про отримання нею від [PERSON] , грошових коштів сумі 17270 грн. (а.с. 172 том 1). Відповідно до положень статей 6 і 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками (частина перша статті 78 ЗК України). Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них (частина друга статті 78 ЗК України). Земельне законодавство України базується на принципі невтручання держави у здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом (пункт «в» частини першої статті 5 ЗК України). Встановлена пунктом 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України заборона відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення у редакції, чинній до 01 січня 2019 року, передбачала винятки, одним з яких була можливість обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону. Відповідно до пункту «а» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі їх придбання за договором міни. За договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Договором може бути встановлена доплата за товар більшої вартості, що обмінюється на товар меншої вартості. Право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов`язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено договором або законом. (частини перша-четверта статті 715 ЦК України). Главою 17 ЦК України унормовано правовідносини представництва при здійсненні правочинів. Згідно з частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Отже, односторонній правочин є дією однієї сторони, яка створює обов`язки лише для особи, яка видала довіреність. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом. Відповідно до частини першої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє (частини перша, друга статті 238 ЦК України). Юридична сила довіреності не залежить від отримання згоди на її видачу з боку представника. Повноваження виникає незалежно від згоди останнього, а правильно оформлена довіреність дійсна у будь-якому разі, тому що повноваження, яке виникає у представника, не зачіпає його майнових або особистих немайнових прав. Інша річ, що здійснення цього повноваження залежить від представника, бо він сам вирішує, чи використати довіреність для здійснення діяльності на користь іншої особи (довірителя), чи відмовитися від неї. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі № 360/1742/18 (провадження № 61-16849св19). За своєю правовою природою довіреністю є односторонній правочин, що укладається у вигляді письмового документа, у якому визначаються повноваження представника. Довіреність свідчить про надання представнику від імені довірителя відповідних повноважень стосовно вчинення правочину, стороною якого є третя особа. Верховний Суд у постанові від 25 вересня 2019 року у справі № 727/3501/16-ц (провадження № 61-30020св18) дійшов висновків, що правочин завжди має вчинятися в інтересах сторони, яку представляють. З метою забезпечення інтересів цієї особи представнику заборонено вчиняти представницький правочин у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є. При цьому, словосполучення «у своїх інтересах» необхідно розуміти таким чином, що представник не може вчиняти від імені особи, яку він представляє, правочин щодо себе особисто (тобто бути стороною цього правочину) або іншим шляхом на шкоду інтересам довірителя, у тому числі на користь інших осіб, включаючи і тих, представником яких він одночасно є. Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Головним елементом правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тобто основним юридичним фактом, що підлягає встановленню судами, є дійсна спрямованість волі сторін на укладення договору. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У силу приписів статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача. Згідно з частиною першою статті 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. За змістом зазначеної правової норми необхідними ознаками правочину, вчиненного в результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою є: 1) наявність умисного зговору між представником потерпілої сторони правочину і другої сторони з метою отримання власної або обопільної вигоди; 2) виникнення негативних наслідків для довірителя та незгода його з такими наслідками; 3) дії представника здійснюються в межах наданих йому повноважень. Для задоволення позовних вимог за статтею 232 ЦК України необхідно на підставі доказів встановити, що представник за правочином вступив у зловмисну домовленість із другою стороною і діє при цьому у власних інтересах або в інтересах інших осіб, а не в інтересах особи, яку представляє. Під зловмисною домовленістю необхідно розуміти умисну змову однієї сторони із представником іншої, проти інтересів особи, яку представляють. Зловмисна домовленість представника з контрагентом особи, яку представляють, створює правову ситуацію, коли дійсна воля довірителя, яку повинен утілювати представник, замінюється його власною волею, що суперечить волі довірителя. Саме підміна волі довірителя волею представника і слугує підставою для визнання такого правочину недійсним. Тобто в основу зловмисної домовленості покладено умисні дії представника, який усвідомлював, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя, та бажав (або свідомо допускав) настання негативних наслідків для довірителя. При цьому не має значення, від кого виходила ініціатива здійснити змову, - від представника чи від другої сторони правочину. Головне, що характеризує цей правочин, - наявність усвідомленості і волі другої сторони правочину та представника на вчинення дій усупереч інтересам особи, яку він представляє. Кваліфікація правочину, як вчиненого внаслідок зловмисної домовленості, зумовлює встановлення, що: від імені однієї із сторін правочину виступав представник, хоча й не виключаються випадки, коли від імені обох сторін виступають представники; зловмисна домовленість і вчинення правочину з іншою стороною відбулася на підставі наявних повноважень представника; існував умисел в діях представника щодо зловмисної домовленості; настали несприятливі наслідки для особи, яку представляють; існує причинний зв`язок поміж зловмисною домовленістю і несприятливими наслідками для особи, яку представляють. Критерій «зловмисності» не залежить від того, чи був направлений умисел повіреного на власне збагачення чи заподіяння шкоди довірителю, важливим є фактор того, що умови договору, укладеного повіреним, суперечать волі довірителя взагалі, тобто підставою для визнання правочину недійсним є розходження волі довірителя та волевиявленням повіреного при укладенні договору, а наслідки, що настали, є такими, що є неприйнятними для довірителя. Зазначене відповідає правовим висновкам, висловленим Верховним Судом у постановах від 07 серпня 2019 року у справі № 753/7290/17, від 05 серпня 2020 року у справі № 638/2324/14-ц та від 04 листопада 2020 року у справі № 370/2309/18. Доведеність факту вчинення правочину внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, полягає у тому, що такий договір може бути визнаний недійсним із зазначених підстав у тому разі, якщо буде встановлено, що третя особа - контрагент за договором, діяв за домовленістю із представником сторони оспорюваного правочину, внаслідок такої домовленості оспорюваний договір укладено на таких умовах, які не відповідають волі довірителя; умови договору, укладеного представником, очевидно, є невигідними для довірителя, а вигоду отримує тільки сторона - контрагент. Верховним Судом у постановах від 21 лютого 2020 року (справа № 182/3593/17), від 14 квітня 2021 року (справа № 760/34776/19), від 04 листопада 2020 року (справа № 370/2309/18). сформульовано висновок про те, що укладення представником довірителя правочину на користь близького родича (при встановлені інших обставин) свідчить про те, що такий правочин є недійсним, з підстав, викладених у статті 232 ЦК України. Верховний Суд України в пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначив, що для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю. Дослідивши та оцінити подані сторонами докази, в їх сукупносі, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] будучи представником позивача [PERSON] на підставі довіреності від 21 вересня 2013 року та укладаючи від її імені договір міни земельних ділянок №376 від 19 травня 2017 року, діяла за зловмисною домовленістю з іншою стороною оспорюваного правочину - [PERSON] як у своїх інтересах так і в інтересах останнього, при цьому всупереч інтересам довірителя. Про зазначене свідчать ті обставини, що [PERSON] та [PERSON] доводяться один одному близькими родичами (син і мати), мають один бізнес - є засновниками ТОВ «Знам`янська агропромислова компанія», земельна ділянка перебуває в оренді вказаного товариства. Крім того, обмін земельних ділянок відбувся без грошової доплати, що у свою чергу вказує на несприятливі наслідки для особи, від імені якої представник вчинив оспорюваний правочин. Розписка про отримання [PERSON] 17270 грн., не свідчить про те, що вказана грошова сума передана останній, як доплата за обмін земельної ділянки, оскільки передана не іншим контрагентом за договором, а її представником, призначення цієї суми у розписці не вказано, договір міни укладено майже через чотири роки з дня отримання вказаних грошових коштів. Зрештою, обмін земельної ділянки площею 3,1439 га, вартістю 110625 грн. 33 коп. на земельну ділянку площею площею 0,01 га, вартістю 419,15 грн. свідчить про недобросовісність та нерозумність у поведінці представника позивача, оскільки є очевидним, що більша за площею та вартістю земельна ділянка, дає більший дохід, який позивач могла б отримувати і в майбутньому, проте такої можливості її позбавлено. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що заявлена позовна вимога про визнання недійсним договору міни від 20 травня 2017 року зареєстрованого в реєстрі за номером 376, укладеного від імені позивача її представником [PERSON] , яка діяла на підставі довіреності від 21 вересня 2013 року, та [PERSON] від імені якого на підставі довіреності від 04 травня 2017 року діяла [PERSON] , є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Визначений ст.257 ЦК України строк позовної давності позивачем не пропущено, адже моментом початку його перебігу в розумінні частини першої статті 261 ЦК України є початок 2020 року, коли позивач дізналася про порушення її права, як вона вказала та свідчать про це подані нею докази. Звернення до суду відбулось у березні 2021 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності. Стороною відповідача не доведено належними та беззаперечними доказами про обізнаність позивача щодо наявності письмово укладеного договору до 2020 року, таких доказів матеріали справи не містять. Заявлені позивачем позовні вимоги про скасування запису про право власності внесеного на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; про зобов`язання ТОВ «Знам`янська агропромислова компанія» повернути земельну ділянку позивачу; скасуваня запису про інше речове право внесеного на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, також підлягають задоволенню виходячи з наступного. Згідно зі ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження майном. Негаторним є позов власника про усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння (ст. 391 ЦК України). Негаторний позов пред`являється власником за умови, що він має майно у своєму володінні, однак протиправна поведінка інших осіб перешкоджає йому здійснювати права користування та розпорядження ним. Для подання такого позову не вимагається, щоб перешкоди до здійснення права користування та розпорядження майном були результатом винних дій відповідача чи спричиняли позивачу збитки. Достатньо, щоб такі дії хоча б і не позбавляли власника володіння майном, але об`єктивно порушували його права і були протиправними. Як і віндикаційний, негаторний позов є речово-правовим і може застосовуватися лише у випадку відсутності між позивачем і відповідачем зобов`язальних відносин та бути поданим щодо індивідуально-визначеного майна. Велика Палата Верхзовного Суду в постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц зробила висновок про те, що ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод в користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна -заявити впродовж усього часу тримання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок. Такіж, правові висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28 листопада 2018 року (справа №504/2864/13-ц), від 04 липня 2018 року (справа №653/1096/16-ц), від 12 червня 2019 року (справа № 487/10128/14-ц), від 11 вересня 2019 року (справа № 487/10132/14-ц). За приписами ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Відповідно до п.51 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року №1141 внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав здійснюється за заявою особи, заінтересованої у внесенні/скасуванні відповідних записів, виключно у випадках, передбачених законом. У Державному реєстрі прав під час внесення записів про скасування державної реєстрації прав за допомогою програмних засобів його ведення автоматично поновлюються записи про речові права, їх обтяження, що існували до проведення державної реєстрації прав, що скасована, у разі їх наявності в Державному реєстрі прав. Реєстрація договору міни земельних ділянок, який визнаний судом не дійсним, та реєстрація укладеного в подальшому договору оренди, порушує права та законні інтереси позивача на розпорядження власністю - земельною ділянкою. З огляду на встановлені факти та наведені норми матеріального права, суд приходить до висновку, що право позивача підлягає захисту в обраний ним спосіб, а саме: шляхом скасування запису про право власності за номером 20489636 від 19 травня 2017 року, внесеного на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 35269509 від 19 травня 2017 року; шляхом скасування запису про інше речове право №37240366 від 06 липня 2020 року, внесеного на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 53042990 від 09 липня 2020 року; шляхом повернення позивачу земельної ділянки з кадастровим номером 3522286300:02:000:1669, площею 3,1439, яка розташована на території Суботцівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області. Таким чином заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно з п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов?язаних з розглядом справи. До витрат, пов?язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Положенням ч.1 та ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача . Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Позовна заява містить чотири вимоги, дві з яких є похідними. За дві позовні вимоги - про визнання договору міни недійсним, яка пред`явлена до відповідачів [PERSON] та [PERSON] , та про повернення земельної ділянки, яка пред`явлена до відповідача ТОВ «Знам`янська агропромислова компанія», сплачено судовий збір у сумі 1816 грн. 00 коп. (за кожну по 908 грн. 00 коп.) З огляду на те, що позовні вимоги задоволені у поновму обсязі, з відповідачів підлягає до стягнення сплачений позивачем судовий збір, а саме з [PERSON] та [PERSON] , з кожного по 454 грн., та з ТОВ «Знам`янська агропромислова компанія» в сумі 908 грн. Згідно з ч.1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до положень ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Судові витрати позивача на оплату послуг адвоката Іванченка В.В. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №000539 від 29 вересня 2020 року) підтверджуються наявними в матеріалах справи ордером про надання правничої (правової) допомоги на підставі договору про надання правової допомоги від 08 лютого 2021 року №06/21 року, договором про надання правничої допомоги від 08 лютого 2021 року №06/21 року, додатковою угодою про остаточний розмір Гонорару та встановлення ціни Договору до договору №06/21, актом про надання правничої допомоги від 26 жовтня 2021 року з детальним описом наданих послуг та їх вартості, меморіальним ордером від 31 березня 2021 року на суму 4950 грн.00 коп. та меморіальним ордером від 27 липня 2021 року на суму 4935 грн. (а.с.186, 187 том 1, а.с.25-28 том 2). Отже, склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу здійснений адвокатом на загальну суму 9885 грн. 15 коп. Вказаний розмір витрат на правничу допомогу, суд вважає співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на надання послуг з правової допомоги та їх обсягом, значенням справи для сторони. Розмір витрат на професійну правову (правничу) допомогу відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. При цьому, понесені позивачем витрати на правничу допомогу представник позивача просить стягнути лише з відповідачів [PERSON] та [PERSON] так як вважає, що права позивача за даним спором порушені в першу чергу саме ними. Однак суд, враховуючи положення ч.2 ст.141 ЦПК України вважає, що витрати на правничу допомогу повинні нести всі відповідачі за позовом так як позов задоволено повністю, але оскільки представник позивача просить стягнути витрати на правничу допомогу лише з двох відповідачів [PERSON] та [PERSON] , суд згідно з принципом диспозитивності, вважає стягнути з останніх судові витрати з розрахунку їх суми на всіх (трьох) відповідачів. Таким чином, з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню понесенні витрати на правничу допомогу на загальну суму 6590 грн. 10 коп., з кожного по 3295 грн. 05 коп. (9885,15:3=3295,05). На підставі викладеного та

Outcome: approved