Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № СV10GA0000000049 від 13.06.2008 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 29105 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору, строком до 13.06.2018 року. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договорам належним чином не виконує. Відповідач станом на 16.09.2015 року має заборгованість 16810,91 долар США, що за курсом 21,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.09.2015 року становить 369671,84 грн. та складається з: 14300,57 доларів США заборгованості по кредиту; 1233,91 долар США заборгованість по процентам за користування кредитом; 225,97 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 239,11 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до умов договору: 11,37 доларів США штраф (фіксована частина) та 799,98 доларів США штраф (процентна складова). Зобовязання за даним кредитним договором забезпечено договором поруки № СV10GA0000000049 від 13.06.2008 року укладений з поручителем [PERSON]. Оскільки Позичальником допущено порушення умов Кредитного договору, то Боржнику та Поручителю були надіслані листи-вимоги, відповідно до яких їх зобовязано достроково повернути усю суму заборгованості. Однак, порушення умов кредитного договору Позичальником та Поручителем не усунуто. Просив стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № СV10GA0000000049 року у розмірі 16810,91 долар США, що за курсом 21,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.09.2015 року становить 369671,84 грн. та стягнути судові витрати. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявилась та надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує та просить задовольнити посилаючись на обставини зазначені в позові та на письмові пояснення. Представник позивача вважає безпідставним посилання представника відповідача на те, що позивачем пропущено строк позовної давності. Так, відповідно до п. 8.1.2 кредитного договору передбачено, що у разі порушення термінів оплати, передбачених п. 8.1.1 (в. т.ч. оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів, - сторони дійшли згоди вважати строком повернення кредиту (залишку заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені (в повному обсязі), в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів. Пунктом 5.5. кредитного договору визначено, що терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки-пені, штрафів за даним договором встановлюються сторонами тривалістю 5 років. В період з 15.01.2009 року по 16.06.2009 року відповідачем заборгованість не сплачувалася в повному обсязі (більше ніж 120 календарних днів) і відповідно вступив в силу п.8.1.2. кредитного договору. З врахуванням п.5.5. (строк позовної давності 5 років) строк повернення кредиту 31.05.2009 року, строк звернення до суду 31.05.2014 року. Однак, в період до 31.05.2014 року відбувалося переривання строку позовної давності, оскільки боржником неодноразово здійснювалося погашення заборгованості в межах строку позовної давності та відповідно до вимог ст. 264 ЦК України перебіг строк позовної давності починається заново. (а.с. 172-173). Вимога про стягнення заборгованості з поручителя є правомірною, оскільки п. 12 договору поруки визначено, що порука припиняється після закінчення пяти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором, тобто 13.06.2023 року (а.с. 187). Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судове засідання не зявився та надав суду заяву в якій просить розглянути справу у його відсутність, застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову посилаючись на письмові заперечення (а.с. 175-179). Згідно додатку № 2 до кредитного договору (графік погашення кредиту) щомісячний платіж становить 492,26 дол. США, датою сплати кожного платежу є 14 число відповідного місяця. Відповідно до п. 8.1.2. Договору у разі порушення термінів оплати передбачених п. 8.1.1 (в т.ч. оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів сторони дійшли згоди вважати строком повернення кредиту останній день місяця в якому відбулось порушення термінів на 120 календарних днів. [PERSON] в період з 15.01.2009 року по 09.07.2009 року не сплачувала за кредитним договором періодичні платежі, встановлені графіком погашення кредиту, тому визначений п. 8.1.2 кредитного договору, строк повернення кредиту настав 31.05.2009 року. Позовна давність за періодичні щомісячні платежі, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. В разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до закінчення строку виконання останнього зобов'язання має право заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими відсотками, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з відсотками) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Перебіг позовної давності буде починатись залежно від закінчення строку сплати кожного зі щомісячних платежів. Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 6 листопада 2013 року (N 6-116цс13), 19 березня 2014 року (N 6-20цс14) та 18 червня 2014 року (N 6-61цс14). Сплата окремих періодичних платежів не перериває строк позовної давності щодо несплачених періодичних платежів. В даному випадку строк повернення коштів за кредитним договором настав 31.05.2009 року. Тобто, в цей день настав строк повернення кожного несплаченого періодичного щомісячного платежу передбаченого графіком погашення заборгованості. [PERSON] здійснено олату періодичних платежів визначеними графіком погашення кредиту, а саме: за період з 15.01.2009 року по 15.02.2015 року. Строк позовної давності обчислюється окремо на кожний платіж. Тому, сплата окремих періодичних платежів не перериває строку позовної давності для інших, несплачених періодичних платежів строк повернення яких настав 31.05.2009 року. Строк позовної давності для звернення з даним позовом сплинув 31.05.2014 року. Згідно п. 5.5. кредитного договору сторони встановили термін позовної давності тривалістю 5 років по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредиту, винагороди, неустойки-пені, штрафів. Строк повернення коштів за кредитним договором настав 31.05.2009 року (згідно п. 8.1.2 кредитного договору), відповідно строк позовної давності закінчився 31.05.2014 року. В задоволенні позову до поручителя [PERSON] слід відмовити у звязку із припиненням дії договору поруки. Так, строк повернення кредиту настав 31.05.2009 року. Згідно ст. 559 ч. 4 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, дія договору поруки припинена з 01.12.2009 року, що є підставою для відмови в задоволенні вимог до поручителя. Крім того, позивачем заявлено до стягнення 239,11 доларів США пені, 11,37 доларів США штраф (фіксована складова), 799,98 доларів США штраф (процентна складова). Одночасне стягнення пені та штрафу є подвійною цивільно-правовою відповідальністю за одне і те саме порушення. Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. У задоволенні позовної вимоги про стягнення штрафу в сумі 11,37 доларів США (фіксована частина) та 799,98 доларів США (процентна складова) слід відмовити (а.с. 175-179). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась повторно, про місце, день та час розгляду справи була повідомлена завчасно і належним чином повістками, про поважні причини неявки суд не повідомила, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково з наведених нижче підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № СV10GA0000000049 від 13.06.2008 року [PERSON] отримала кредит шляхом видачі готівки через касу на строк з 13.06.2008 року по 13.06.2018 року включно, у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 29105 доларів США на наступні цілі: у розмірі 25\~000 доларів США на споживчі цілі, у розмірі 750 доларів США на сплату винагороди за надання фінансового інструменті у момент надання кредиту, 180 доларів США страхування майна, 125 доларів США особисте страхування, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору, що підтверджується копією договору, копією заяви на видачу готівки , висновком експерта № 30 судово-економічної експертизи від 24.06.2016 року (а.с. 15-18, 146-156). Пунктом 8.1 кредитного договору передбачено, що погашення заборгованості за даним договором здійснюється щомісяця у сумі 492,26 доларів США згідно графіку погашення кредиту (Додаток № 2 до Кредитного договору) для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Згідно п. 8.1.1. позичальник зобовязується повернути кредит згідно порядку та в строки які визначенні у п. 8.1 повне погашення Кредиту повинно бути проведено в останній день строку, вказаного в абз. 1 п. 8.1. даного Договору. Пунктом 8.1.2. Кредитного договору передбачено, що у разі порушення термінів оплати передбачених п. 8.1.1 (в т.ч. оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів, сторони дійшли згоди вважати строком повернення кредиту (залишки заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені (в повному обсязі) останній день місяця, в якому відбулось порушення термінів на 120 календарних днів. Як вбачається з розрахунку заборгованості та виписки по рахунку [PERSON] в період з 15.01.2009 року по 16.06.2009 року не сплачувала періодичні платежі за кредитним договором, встановлені графіком погашення кредиту (Додаток № 2 до кредитного договору) (а.с.4-8, 88-96). Отже, визначений п. 8.1.2 кредитного договору, строк повернення кредиту настав 31.05.2009 року. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договорам належним чином не виконує. Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] станом на 16.09.2015 року має заборгованість за кредитним договором № СV10GA0000000049 від 13.06.2008 року в розмірі 16810,91 долар США, що за курсом 21,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.09.2015 року становить 369671,84 грн. та складається з: 14300,57 доларів США заборгованості по кредиту; 1233,91 долар США заборгованість по процентам за користування кредитом; 225,97 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 239,11 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до умов договору: 11,37 доларів США штраф (фіксована частина) та 799,98 доларів США штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості, довідкою про курс валют (а.с. 4-9). Однак, суд вважає необґрунтованою вимогу позивача щодо стягнення з відповідача штрафів за порушення позичальником строків платежів за умовами кредитного договору, з наведених нижче підстав. Так, цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Заявлені Банком вимоги про одночасне стягнення з відповідача пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та штрафів за порушення позичальником строків платежів за умовами кредитного договору, свідчать про намагання кредитора застосувати до боржника (відповідача) подвійну цивільно-правову відповідальність одного і того ж виду за одне й те ж порушення договірного зобовязання (прострочення виконання грошового зобовязання), що суперечить вимогам ч.1 ст. 61 Конституції України. Така правова позиція висловлена у постанові ВСУ від 21.10.2015 року по справі № 6-2003цс15. Тому в задоволенні позову в частині стягнення з штрафів відповідно до умов договору: 11,37 доларів США штраф (фіксована частина) та 799,98 доларів США штраф (процентна складова), слід відмовити за безпідставністю. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № СV10GA0000000049 від 13.06.2008 року у розмірі 15999,56 доларів США, що за курсом 21,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.09.2015 року становить 351830,32 грн. та складається з: 14300,57 доларів США заборгованості по кредиту; 1233,91 долар США заборгованість по процентам за користування кредитом; 225,97 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 239,11 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором. Водночас, суд вважає безпідставним посилання представника відповідача на те, що строк позовної давності за кредитним договором сплинув, оскільки відповідач [PERSON] неодноразово в межах строку позовної давності здійснювала погашення наявної заборгованості (а.с. 4-8), та такі дії відповідно до вимог ст. 264 ЦК України, свідчать про визнання нею свого боргу та є підставою для переривання перебігу строку позовної давності. Відповідно до ст. 264 ч. 3 ЦК України, після переривання перебіг позовної давності починається заново. Позивач звернувся до суду 21.10.2015 року тобто в межах строку позовної давності визначеної за домовленістю сторін тривалістю у пять років (п. 5.5. Кредитного договору). Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобовязаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Зобовязання за даним кредитним договором забезпечено договором поруки № СV10GA0000000049 від 13.06.2008 року укладений з поручителем [PERSON], що підтверджується копією договору (а.с.19). 22 вересня 2015 року Банк направив відповідачам вимогу про дострокове виконання грошових зобовязань за кредитним договором (а.с. 10-14), на яку відповідачі не відреагували. Однак, суд вважає необґрунтованою вимогу позивача щодо стягнення з поручителя [PERSON] заборгованості за кредитним договором № СV10GA0000000049 від 13.06.2008 року, виходячи з наступного. Так, згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України\~порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Отже, зобовязання поручителя виконати договір поруки має строковий характер. Поручителя слід вважати зобовязаним виконати договір поруки виключно в межах строків, установлених у частині четвертій статті 559 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті\~252 ЦК України). Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобовязань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобовязаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обовязок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором. Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобовязань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду. Пунктом 12 Договору поруки визначено, що порука припиняється після закінчення 5 (пяти) років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором (а.с.19). Як зазначалось вище, строк повернення кредиту відповідно до вимог п. 8.1.2 Кредитного договору настав 31.05.2009 року, вказану обставину сторони визнали в своїх письмових поясненнях та запереченнях. З рахуванням п. 12 договору поруки та п. 8.1.2. Кредитного договору, строк предявлення позову до поручителя до 31.05.2014 року, Банк звернувся до суду з даним позовом 21.10.2015 року (а.с.28), тобто поза межами строку визначеного п. 12 Договору поруки. Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, договором чи законом установлено строк її дії, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Тобто, вимогу до поручителя про виконання ним зобовязання за договором поруки слід предявити в судовому порядку в межах строку дії поруки, або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем). Такий правовий висновок висловлений у постанові Верховного Суду України від 10 вересня 2014 року у справі № 6-28цс 14. Отже, ПАТ КБ «ПриватБанк» предявлено вимогу до поручителя [PERSON] про стягнення грошових коштів за кредитним договором № СV10GA0000000049 від 13.06.2008 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], поза межами строку визначеного п. 12 Договору поруки. Враховуючи вищевикладене, зобовязання за договором поруки, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] від 13.06.2008 року припинились, а тому в задоволенні позову в частині стягнення з поручителя [PERSON] слід відмовити. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. В ході розгляду справи за клопотанням відповідача [PERSON] по справі було проведено судово-економічну експертизу, вартість якої склала 3500 грн. (а.с.139-144), відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, вказані витрати слід стягнути з відповідача [PERSON] Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що оскільки відповідач взяті на себе перед позивачем зобовязання, встановлені укладеним кредитним договором № СV10GA0000000049 добровільно не виконує і кредит не повертає, то з неї необхідно стягнути на користь позивача заборгованість по кредитному договору № СV10GA0000000049 року у розмірі 15999,56 доларів США, що за курсом 21,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.09.2015 року становить 351830,32 грн. і складається з: 14300,57 доларів США заборгованості по кредиту; 1233,91 долар США заборгованість по процентам за користування кредитом; 225,97 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 239,11 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором та стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 5277,45 грн. В задоволенні інших позовних вимог відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial