Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-20 00:00:00

Позивач [PERSON] 22.07.2020 звернувся до суду із позовною заявою до ПАТ «Пласт» про стягнення заборгованості з належних працівникові при звільненні сум та середнього заробітку за весь час затримки виплати, належних працівникові при звільненні сум. В якій прохав: стягнути з ПрАТ «Пласт» на користь [PERSON] , заборгованість з належних працівникові при звільнені сум, а саме заборгованість по розрахунку з підзвітними особами на дату звільнення, в розмірі 16 459,19 грн. та середнього заробітку за весь час затримки виплати належних працівникові при звільнені сум в розмірі 282 934,08 грн. В обґрунтування позову зазначив, що у період з 02.09.2013 по 30.03.2018 позивач працював у ПрАТ «Пласт» на посаді головного механіка, з якої звільнений по закінченню терміну трудового договору на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, що підтверджується даними, зазначеними в трудовій книжці. При звільненні позивач був ознайомлений з наказом, отримав трудову книжку, однак підприємство не виплатило належну йому заробітну плату. У зв`язку з цим позивач звернувся до суду та рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 06.08.2018 стягнуто з відповідача на його користь заборгованість з заробітній платі в розмірі 317 895,35 грн. та середній заробіток за весь час затримки виплати належних працівникові при звільнені сум в сумі 58 944,60 грн. (за період з 01 04 2018 по 06.07.2018). Відповідно до виписки з банківського рахунку, заборгованість з заробітній пласті була перерахована на банківський рахунок лише 03.10.2019. З постанов ВПВР управління ДВС ГТУЮ у Полтавській області про закінчення виконавчого провадження, які позивач отримав 23.01.2020, стало відомо, що виконавче провадження з виконання рішення суду від 06.08.2018 закінчено 09.10.2019 і заборгованість за рішенням стягнуто. Невиплата звільненому працівникові заробітної плати є триваючим правопорушенням, тому працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Отже, середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати слід рахувати з 07.07.2018 по 03.10.2019 - день повного розрахунку (по 06.07.2018 уже стягнуто рішенням суду). Згідно розрахунку, розмір середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати при звільненні з посади головного механіка ПрАТ «Пласт» складає 282 934.08 грн. Однак, крім заробітної плати, підприємство до цього часу не виплатило заборгованість до розрахунку з підзвітними особами в розмірі 16 459.19 грн. Позивач неодноразово звертався до керівництва підприємства з проханням розрахуватися з виплат всіх належних при звільненні сум (заборгованість з розрахунку з підзвітними особами), однак отримував лише обіцянки, що і перешкодили йому звернутися до суду з позовною вимогою про стягнення 16 459,19 грн. разом з позовом про стягнення заборгованості з заробітної плати ще у 2018 році. Вже минуло досить часу і ПрАТ «Пласт» не повернув позивачу дану заборгованість, що і змусило звернутися до суду за захистом свої прав. У березні 2020 року позивач звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ПрАТ «Пласт» вищевказаної заборгованості, яка була задоволена та 27.03.2020 виданий судовий наказ, однак за заявою ПрАТ «Пласт» наказ був скасований, у зв`язку з чим звертається до суду з даним позовом (а.с.1-3). 27 липня 2020 року ухвалою суду відкрито провадження у справі №№554/6670/2020, 2/554/2019/2020. Розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Призначено справу до судового розгляду по суті на 09.00 годин на 21 серпня 2020 року (а.с.14). 17 серпня 2020 року до суду надійшов відзив відповідача ПрАТ «Пласт» на позовну заяву, в якому зазначили, що відповідач частково заперечує проти позовних вимог [PERSON] виходячи з наступного. Заборгованість з належних працівникові при звільненні сум, а саме заборгованість з розрахунку з підзвітними особами на дату звільнення в загальній сумі 16 459,19 грн. базується позивачем на довідці ПрАТ «Пласт за вих. № 162 від 16.05.2018 при чому, стягувачем не визначено заборгованість з якого саме розрахунку на дату звільнення підлягає стягненню з боржника та будь-яких доказів отримання в підзвіт коштів [PERSON] не надано. Як вбачається з картки рахунку 3721 ПрАТ «Пласт» перед [PERSON] , як підзвітною особою підприємства, в період з 01.12.2016 по 29.08.2017 рахувалась заборгованість в загальній сумі 16 459,19 грн., що виникла як з трудових ( витрати на відрядження) так і з цивільно-правових ( роботи, послуги) відносин. Строки позовної давності (звернення до суду при виникненні трудових спорів) урегульовані ст.233 КЗпП України, що підкреслює і Мінсоцполітики в листі від 06.10.2014 № 3050/0/06/14. Отже, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору до суду у тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Як вбачається з довідки, виданій [PERSON] боржником 16.05.2018 за вих. № 162, саме з цього часу у останнього виник 3-місячний термін звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості з розрахунку з підзвітними особами в частині відшкодування боргу з витрат на відрядження, але стягувач поставив це питання тільки 22.07.2020, таким чином пропустивши термін позовної давності, наданий йому для цього діючим законодавством для стягнення заборгованості з виплат на відрядження, в зв`язку з чим, з боргу 16 459.19 грн. підлягає виключення вся загальна сума заборгованості по відрядженнях. Відносини, що виникли між підприємством і працівником, який за власні кошти придбаває товари (роботи, послуги) для цього підприємства, мають цивільно-правовий характер, за якими строк позовної давності згідно ст.257 ЦК України становить 3 роки, в зв`язку з чим, виходячи з вказаної вище картки рахунку 3721 підлягають виключенню всі операції починаючи з 01.12.2016 по 20.07.2017 (22.07.2020 - день звернення стягувача до суду з даною заявою). Таким чином, вимоги [PERSON] на дату звернення позивача до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості з розрахунку з підзвітними особами за виконані роботи чи надані послуги, враховуючи норму ст. 257 ЦК України, визнаються відповідачем частково в сумі 5484,00 грн. визначену по 5-ти останнім позиціям картки рахунку 3721, зокрема : авансовий звіт № ПЛ-0000262 від 07.08.2017 на суму 500,00 грн.; авансовий звіт № ПЛ-0000275 від 07.08.2017 на суму 148,00 грн.; авансовий звіт № ПЛ-0000278 від 28.08.2017 на суму 18,10 грн.; авансовий звіт № ПЛ-0000278 від 28.08.2017на суму 90,50 грн.; авансовий звіт № ПЛ-0000279 від 29.08.2017 на суму 47277.40 грн. Всього на суму 5484,00 грн. Враховуючи, що відповідач 03.10.2020 провів розрахунок з [PERSON] , шляхом погашення заборгованості з заробітної плати, що підтверджується відповідними доказами, наданими самим позивачем - випискою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та не заперечує в своїй заяві і сам [PERSON] , то перебіг тримісячного строку у даній справі в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати належних останньому при звільненні сум, починається з наступного дня, тобто з 04.10.2019 і закінчується 04 січня 2020 року. Отже, 03.10.2019 є датою, коли [PERSON] дізнався про його порушене право, відтак, з урахуванням викладених вище обґрунтувань Конституційного та Верховного судів України щодо застосування судами норм права, ст. 233 КЗпП України враховуючи, що позивач звернувся до суду з даним позовом лише 22.07.2020, він пропустив тримісячний строк для звернення до суду з даних правовідносин і поважних причин пропуску зазначеного строку не надав. Посилання позивача на той факт, що йому лише 23.01.2020 стало відомо про закінчення виконавчого провадження згідно рішення Октябрського суду м.Полтави від 06.08.2018, не може бути взяте до уваги, та не є поважною причиною пропуску встановленого тримісячного строку на звернення з позовом у даній справі, оскільки позивач не мав перешкод для отримання такої інформації від ВПВР у Полтавській області раніше, а також з відкритого доступу до ЄДР виконавчих проваджень (автоматизованої системи виконавчих проваджень), тим більше отримавши інформацію банку про перерахування боргу на його розрахунковий рахунок. В зв`язку з чим прохають, у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПрАТ «Пласт» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати, належних працівникові при звільнення, сум - відмовити повністю. Враховуючи викладені в позовній заяві доводи з посиланням на певні докази, відповідач частково погоджується з позовними вимогами [PERSON] щодо необхідності виплати останньому заборгованості з належних працівникові при звільненні сум по цивільно-правовим відносинам за придбані товари, надані послуги, зафіксовані в картці рахунку 3721 (співробітники ПрАТ «Пласт» : [PERSON] ) в розмірі 5484,00 грн. В іншій частині позову з даного питання - відмовити (а.с.20-23). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надавши суду заяву. В якій прохав про розгляд справи без участі позивача, зазначивши, що позовні вимоги підтримує повністю та прохає їх задовольнити повністю (а.с.33). Відповідач ПрАТ «Пласт» до суду свого представника не направили будучи у встановлений ЦПК України спосіб повідомленими. Надали суду відзив на позов в якому зазначили, що проти позову заперечують частково. Прохали застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Про стягнення заборгованості з належних працівникові при звільненні сум (з цивільно-правових відносинах) заперечували частково. Надіслали суду клопотання, в якому зазначили про розгляд справи за відсутності представника відповідача (а.с.20-23,31). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснюється секретарем судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову частково. Судом встановлено, що у період з 02.09.2013 по 30.03.2018 [PERSON] працював у ПрАТ «Пласт» на посаді головного механіка, з якої звільнений за закінченням терміну трудового договору на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно з наявною в матеріалах справи довідкою № 162 від 16.05.2018 ПрАТ «Пласт» в день звільнення з [PERSON] не було проведено розрахунку, існує заборгованість з розрахунку з підзвітними особами на 30.03.2018 становить 16 459 грн. 19 коп. Як вбачається з картки рахунку 3721 ПрАТ «Пласт» перед [PERSON] , як підзвітною особою підприємства, в період з 01.12.2016 по 29.08.2017 рахується заборгованість в загальній сумі 16 459,19 грн., що виникла як з трудових (витрати на відрядження) так і з цивільно-правових ( роботи, послуги) відносин. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнути з ПрАТ «Пласт», на користь [PERSON] заборгованості з належних працівникові при звільненні сум, а саме заборгованість по розрахунку з підзвітними особами в розмірі 16 459 грн. 19 коп. 06.08.2018 рішенням Октябрського районного суду м. Полтави у справі №554/5158/18 позовну заяву [PERSON] до ПрАТ «Пласт» про стягнення заборгованості з заробітній платі та середнього заробітку за весь час затримки виплати належних працівникові при звільненні сум задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ПрАТ «Пласт» на користь [PERSON] , заборгованість з заробітної плати в розмірі 317 895,35 грн. Стягнуто з ПрАТ «Пласт» на користь [PERSON] , середній заробіток за весь час затримки виплати належних працівникові при звільнені сум, в розмірі 58 944,60 грн. (за період затримки з 01.04.2018 по 06.07.2018). Рішення набрало законної сили 06 вересня 2018 року (а.с.7,8). Рішення суду №554/5158/18 від 06.08.2018 виконано у повному обсязі 03.10.2019, борг перераховано на користь стягувача, що підтверджується довідкою №APPAQK4DTA2BF34S АТ КБ «Приватбанк» від 23.01.2020 (а.с.10). Таким чином, заборгованість з заробітної плати [PERSON] в сумі 317895,35 грн., та середнього заробітку за весь час затримки виплати належних працівникові при звільнені сум, в розмірі 58944,60 грн. на виконання рішення суду №554/5158/18 від 06.08.2018 виплачена ПрАТ «Пласт»03 жовтня 2019 року. Приписами статті 233 Кодексу законів про працю України та пунктом 25 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» визначено, що до правовідносин, щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі, застосовується тримісячний строк для звернення до суду з таким позовом і обчислення такого тримісячного строку має здійснюватись з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. В рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі № 1-5/2012 за конституційним зверненням громадянина (Особа-5) щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу, викладено наступний правовий висновок: в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався ( пункт 1 резолютивної частини рішення). Такої ж позиції дотримується Верховний Суд України в своїй постанові від 08 листопада 2018 року у справі № 6-162цс17, де дійшов аналогічного правового висновку, що відповідно до статті 233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міжміського суду у тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Враховуючи, що ПрАТ «Пласт» 03.10.2020 провів розрахунок з [PERSON] шляхом погашення заборгованості з заробітній платі, то перебіг тримісячного строку у даній справі в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати належних останньому при звільненні сум, починається з наступного дня, тобто з 04.10.2019 і закінчується 04 січня 2010 року. Отже, 03 жовтня 2019 року є датою, коли [PERSON] дізнався про його порушене право. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані , на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Виходячи із ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати належних працівникові при звільнені сум в розмірі 282 934,08 грн. Оскільки, позивачем пропущено тримісячний строк звернення до суду. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Також стягнути з ПрАТ «Пласт» на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп., від сплати якого звільнений при подачі позову позивач.

Outcome: partial