Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

Позивач [PERSON], [INFO], звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] юріївни, [INFO], про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя між сторонами погіршилося, що призвело до фактичного припинення шлюбних, фактично з грудня 2016 року сторони проживають за різними адресами. Подружжя має малолітню дитину: [PERSON], [INFO], який наразі проживає з позивачем по справі. В судове засідання, позивач зявився, підтримав позовні вимоги в частині розірвання шлюбу, в частині залишення проживання дитини з ним відкликав їх, мотивуючи своє відкликання тим, що сторони вирішили в позасудовому порядку вирішити місце проживання дитини. Наполягав щоб думка дитини в судовому засіданні не зясовувалась, оскільки син переживає розрив відносин між батьками. Відповідач в судове засідання зявилась, проти вимог щодо розірвання шлюбу не заперечувала. Погодилась з тим, що батьки вирішать місце проживання дитини в позасудовому порядку. Вислухавши пояснення сторін та оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд дійшов до таких висновків. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, повязані з розірванням шлюбу. У відповідності до вимог\~ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається . Відповідно до частини 3\~статті 105 Сімейного Кодексу України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. За правилами, встановленими ч. 2\~ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 31 жовтня 2003 року, свідоцтво про укладення шлюбу серії І-НО № 209584 від 31 жовтня 2003 року, актовий запис № 377, виконаний відділом реєстрації актів громадського стану Дружківського управління юстиції Донецької області /а.с. 8/. Від шлюбу у подружжя є малолітній син: [PERSON], [INFO], який наразі перебуває з батьком /а.с. 8/. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сімї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі подружжя, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права і інтереси сторін. Враховуючи вищеназвані обставини, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] існує формально, а тому підлягає розірванню. Вирішення питання щодо проживання малолітнього сина Родіона суд не вирішує, оскільки сторони наполягали, що в позасудовому порядку це питання буде вирішено з врахуванням інтересів малолітньої дитини. На вимогу батька суд окремо у рішенні розяснює права та обовязки батька дитини після розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 142 цього ж Кодексу діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Згідно ст. 153 Сімейного кодексу мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч. 2 ст. 157 Сімейного кодексу той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Частина 3 цієї статті закріплює, що той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Що стосується місця проживання дитини, то відповідно до ч. 2 ст. 29 Цивільного кодексу України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановленні законом. Відповідно до положень частини 1 статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач по справі, не піднімала питання щодо зміни прізвища яким іменувалась у шлюбі, позивач заперечень проти залишення прізвища дружини у шлюбі не надав. Тому суд вважає за можливе залишити відповідачу після розірвання шлюбу прізвище «Бикова». На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved