Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-13 00:00:00

Позивач [PERSON] 20 липня 2017 року звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за розпискою. Посилався на те, що 10 серпня 2016 року відповідач взяв в нього в борг грошові кошти в сумі 22000 доларів США (що було еквівалентно 570460 грн.) та 46000 грн., що підтверджується розпискою. Також позивач вказував, що незважаючи на наявність вимоги про повернення грошових коштів, відповідач кошт не повернув, жодної відповідачі не надав. В поданій до суду позовній заяві просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь грошові кошти в сумі 616460 грн. та понесені судові витрати. В судовому засіданні позивач та представник позивача повністю підтримали подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Відповідач в судове засідання не зявився, подавши до суду свої письмові заперечення та заяву з проханням розглядати справу без його участі. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача,дослідивши зібрані докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 серпня 2016 року відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] грошову суму в розмірі 22000 доларів США, та 46000 грн. Отримання грошових коштів підтверджено простими письмовими розписками, складеними відповідачем [PERSON] (а.с. 27). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором. Встановлено, що відповідно до умов зобовязання, яке виникло між сторонами по справі, грошові кошти надавалися відповідачу [PERSON] в термін на один рік з поверненням за вимогою протягом семи днів За вимогою позивача відповідачем грошові кошти повернуті не були. Встановивши дані обставини, оскільки відповідачем позивачу грошові кошти за укладеними договорами позики не повернуто, суд приходить до висновку, що заборгованість за договорами позики підлягає стягненню з відповідача. При вирішенні питання про розмір заборгованості суд виходить з того, що сторонами по справі як одиницю розрахунків за простими письмовими договорами від 10 серпня 2016 року було визначено як долар США (на суму 22000 доларів США), так і українську гривню (на суму 46000 грн.). Тому суд відповідно до вимог ст.ст. 192, 524, 533 ЦК України вважає за необхідне обраховувати суму боргу відповідно до офіційного курсу Національного Банку України української гривні до долару США станом на день ухвалення судового рішення, а не на час укладення договору між сторонами, та приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача за договорами підлягає до стягнення сума 611305,64 грн. виходячи з наступних розрахунків: -розмір позики за договором позики на суму 22000 доларів США є еквівалентною 565305,64 грн. (22000 доларів СШАх25,695711)+сума позики на 46000 грн. = 611305,64 грн. З цих підстав позовні вимоги підлягають до часткового задоволенні зі стягненням суми боргу саме за курсом Національного Банку України української гривні до долару США на день ухвалення судового рішення. Посилання відповідача в поданих до суду запереченнях на ту обставину, що розписки є недійсними, оскільки в них не зазначено особи позикодавця не можуть бути прийняті судом до уваги. Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України). Наявність простої письмової розписки, складеної відповідачем [PERSON] про отримання грошових коштів в розмірі 22000 доларів США та 46000 грн. є не лише фактом укладення договору, а й передачі позикодавцем грошової суми позичальнику, отже, між сторонами по справі 10 серпня 2016 року виникли боргові зобов'язання. Верховним Судом України в у справі N 6-50цс16 викладено правову позицію, згідно з якою письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові N 6-79цс14 від 2 липня 2014 року). Судом також враховується та обставина, що оригінали відповідних розписок надані до суду саме позивачем [PERSON], що згідно з положенням частини третьої статті 545 ЦК України свідчить про неповернення боргу відповідачем. При цьому звертаючись до суду з відповідними запереченнями на позовну заяву, відповідач [PERSON] не оспорював факт отримання вимоги від позивача про повернення боргу. Твердження відповідача про те, що позивач незаконно заволодів наданими до суду розписками судом оцінюється критично. Як встановлено судом, до ЄРДР внесені дані щодо вчинення кримінального правопорушення за попередньою кваліфікацією за ч. 2 ст. 289 КК України щодо незаконного заволодіння належним відповідачу автомобілем. Також з відповідача на користь позивача відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 6113 грн.06 коп.

Outcome: partial