Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON], [INFO], іпн. [NUMBER], яка проживає у [INFO], звернулась 14.12.2015 року в суд з цим позовом про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом після батька [PERSON], який помер 27.11.2009 року, на земельну ділянку площею 4, 42 га, розташованої на території [PERSON] сільської ради Котовського району Одеської області, яка належала померлому на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 08. 11. 2006 року, видане державною нотаріальною конторою. Підставою цьому зазначала, що 27 листопада 2009 року помер її батько [PERSON] і вона є єдиним спадкоємцем за законом після батька. Але оформити спадщину у нотаріальному порядку не має можливості через відсутність кадастрового номеру земельної ділянки та втратою оригіналу державного акту. Представник позивача за довіреністю [PERSON] в ході розгляду справи на позові наполягала. Додатково пояснювала, що спадкодавець постійно проживав з позивачем, хоча не був зареєстрований. Мав онкозахворювання та отримував догляд з боку дочки. Помер в ПМР при відвідуванні родичів. Через ці обставини затягнулось питання оформлення спадщини. Представник відповідача [PERSON] сільради Котовського району Одеської області, на території якої знаходиться спадкова земельна ділянка, в судове засідання не зявився. Надав заяву про розгляд справи у відсутність представника відповідача в якій проти позову не заперечував. надав. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Крім відсутності заперечень стосовно обставин цієї справи з боку відповідача, зазначені обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами. Як вбачається з матеріалів [PERSON] 08. 11. 2006 року отримав у спадщину за законом після смерті батька [PERSON], померлого 07.06.2005 року, земельну ділянку площею 4, 42 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території [PERSON] сільської ради Котовського району Одеської області, якала належала померлому на підставі Державного акту на землю серії Р1 №494489 від 20.05.2003 року. Перехід цього права власності від померлого до його сина [PERSON], оформлено Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 08. 11. 2006 року, яке видано Державним нотаріусом Кодимської державної нотаріальної контори Одеської області [PERSON] за .№3897, копія якого долучена до справи. Факт належності цієї земельної ділянки з 08.11.2006 року саме [PERSON] також підтверджується копіє листа Управління Держгеокадастру у Котовському районі Одеської області від 22.12.2015 р. №9-1504-99.12-527/15-15 про те, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 4, 42 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території [PERSON] сільської ради Котовського району Одеської області та належала [PERSON] на підставі Державного акту на землю серії Р1 №494489 від 20.05.2003 року, станом на 01.01.2015 року становить 70515,00 грн. [PERSON] помер 27.11.2009 року у м.Тирасполь ПМР, що підтверджується копією рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 17.12.2013 року (справа №505/5257/13-ц) у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] сільради Котовського району Одеської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та визнання власності в порядку спадкування. Згідно копії листа відділу Держземагенства у Котовському районі Одеської області від 06.04.205 року №34-1504-0 11-2556/0/2-15 кадастровий номер цій земельній ділянці не присвоювався. Позивач є рідною дочкою [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження ІІІ-ФП №326363 від 15.09.1982 року, та спадкоємцем першої черги за законом у відповідності до ст.1261 ЦК України. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до листа державного нотаріуса Котовської районного державної нотаріального контори [PERSON] від 24.12.2015 року №1401/01-16 після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась. Із заявами про прийняття спадщини чи відмову у спадщині ніхто не звертався. Водночас як свідчить із копії довідки виконкому Безводненської сільради Миколаївського району Миколаївської області від 11.02.2016 р. №23, позивач [PERSON] і спадкодавець [PERSON] з 2003 по 2009 рік спільно проживали, вели спільне господарство. Донька доглядала його, але останній помер в ПМР під час відвідування родичів. Отже у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України суд вважає слід визнати позивача таким, що прийняв спадщину батька. Положенням ст.1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Постановою пленуму ВСУ від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» (п.10.) наголошено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Статтею 131 ЗК України зазначено, що громадяни України, мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі, успадкування. Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до вимог п. 4.20 Розділу 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оформлення та видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку проводиться на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку, витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку або витягу з Поземельної книги, а також витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, відсутність у позивача можливості надання нотаріусу належних оригіналів документів на спадщину, позбавляє її права на оформлення спадщини у нотаріальному порядку. Відповідно суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на спадщину у судовому порядку.

Outcome: approved