Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

Позивач 22.08.2016 року звернувся до суду з даним позовом мотивуючи тим, що 31.12.2015 року між ним та відповідачем укладено контракт № 27 про призначення позивача на посаду головного лікаря Філії Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», про що відповідачем виданий наказ № 172-к від 31.12.2015 року, термін дії контракту до 31.12.2016 року, з 15.02.2016 року позивача направлено на курси підвищення кваліфікації в НМАПУ ім. Щупика, 30.03.2016 року позивач захворів та був госпіталізований в стаціонар, продовжував хворіти до 13.05.2016 року. Приступивши після хвороби до виконання своїх трудових обов'язків, позивач дізнався про своє звільнення з 26.04.2016 року відповідно до п.8 ст.36 КЗпП України, з підстав, передбачених контрактом. Вважаючи своє звільнення незаконним, позивач просив суд визнати частково недійсним з моменту укладення трудовий договір, а саме: контракт № 27 з головним лікарем Філії Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» «Вишгородська станція екстреної медичної допомоги» від 31.12.2015 року про призначення позивача на посаду головного лікаря Філії Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» «Білоцерківська станція екстреної медичної допомоги» в частині: контрактної форми зазначеного трудового договору; п.6.1 ст.6 контракту № 27 ; визнати безстроковими трудові відносини між Київським обласним центром екстреної медичної допомоги та медицини катастроф «Білоцерківська станція екстреної медичної допомоги» та позивачем, починаючи з 31.12.2015 року. За ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області [PERSON] від 26.08.2016 року було відкрито провадження по даній справі. Згідно розпорядження № 372 від 21.12.2016 року було призначено повторний автоматизований розподіл даної справи, оскільки у судді [PERSON] 23.09.2016 року закінчилися повноваження в зв'язку з відставкою. Ухвалою від 23.12.2016 року справу прийнято до провадження судді [PERSON] 28.12.2016 року позивачем подано до суду заяву про зміну позовних вимог /т.1, а.с.113-127/, в якій позивач просив суд визнати незаконним його звільнення з посади головного лікаря Філії Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф»; поновити його на вказаній посаді; визнати частково недійсним з моменту укладення трудовий договір, а саме: контракт № 27 з головним лікарем Філії Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» «Вишгородська станція екстреної медичної допомоги» від 31.12.2015 року про призначення позивача на посаду головного лікаря Філії Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» «Білоцерківська станція екстреної медичної допомоги» в частині: п.6.1 ст.6 контракту № 27; визнати контракт № 27 таким, що укладений строком на три роки відповідно до вимог статті 16 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я»; визнати безстроковими трудові відносини між позивачем та відповідачем; допустити негайне виконання рішення суду шляхом допущення позивача до виконання трудових обов'язків головного лікаря Філії Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» «Білоцерківська станція екстреної медичної допомоги»; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу та оплату за листками непрацездатності. 10.01.2017 року позивачем до початку розгляду справи по суті подано знову заяву про уточнення та зміну позовних вимог /т.1, а.с.167-169/, в якій позивач виключив з обсягу позовних вимог вимогу про поновлення його на займаній посаді, також просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та оплату за листками непрацездатності: серії АГЮ № 326170 з 30.03.2016 року по 27.04.2016 року, серії АГЮ № 289037 з 28.04.2016 року по 13.05.2016 року, серії АГЮ № 289248 з 18.05.2016 року по 27.05.2016 року; в решті - вимоги залишено без змін. 31.01.2017 року від позивача надійшла чергова заява про уточнення та зміну позовних вимог /т.1, а.с.174-184/, в якій позивач просив суд визнати незаконним його звільнення з посади головного лікаря Філії Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф»; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за 168 робочих днів в сумі 52 374 грн.; стягнути оплату за листками непрацездатності: серії АГЮ № 289037 з 28.04.2016 року по 13.05.2016 року, серії АГЮ № 289248 з 18.05.2016 року по 27.05.2016 року, що становить 4 254 грн.81 коп. Відповідно до розпорядження № 421 від 16.03.2017 року призначено повторний автоматизований розподіл даної справи, оскільки у судді [PERSON] 23.02.2017 року закінчилися повноваження в зв'язку з відставкою. Ухвалою від 23.03.2017 року справу прийнято до провадження судді Дмитренко А.М. Позивачем надіслано до суду 29.05.2017 року заяву про збільшення позовних вимог /т.2, а.с.99-102/, в якій позивач просить суд визнати незаконним його звільнення з посади головного лікаря Філії Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф»; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за 168 робочих днів в сумі 52 374 грн.; стягнути оплату за листками непрацездатності: серії АГЮ № 289037 з 28.04.2016 року по 13.05.2016 року, серії АГЮ № 289248 з 18.05.2016 року по 27.05.2016 року, що становить 4 254 грн.81 коп.; зобов'язати відповідача внести зміни до трудової книжки позивача, зазначивши дату звільнення -31.12.2016 року, причину звільнення -закінчення строку контракту № 27 від 31.12.2015 року, п.2 ст.36 КЗпП України. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, в судове засідання 01.08.2017 року не з'явився, надав письмову заяву щодо проведення даного судового засідання без його участі, але до цього за участі представника позивача судом розглядалася справа по суті, були досліджені всі докази по справі, представник позивача не заперечував щодо закінчення розгляду справи за наявними доказами. Представник відповідача позов не визнав, вказав, що з вимогами про визнання звільнення незаконним та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивач звернувся з пропуском тримісячного строку позовної давності, щодо вимог про стягнення оплати за листками непрацездатності, то позивач звернувся до неналежного відповідача, оплата проводиться за рахунок коштів Фонду з тимчасової втрати працездатності, крім того, оригінали листків непрацездатності на підприємстві відсутні, щодо внесення змін до трудової книжки, то роботодавець позбавлений можливості вирішити це питання, оскільки спір розглядається судом, позивач спочатку звернувся з такими вимогами до суду, а потім -до відповідача. За ухвалою суду від 30.05.2017 року до участі у справі в якості 3-ї особи без самостійних вимог на предмет спору залучено Подільську міжрайонну виконавчу дирекцію Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності /т.2, а.с.118/. Після одержання повідомлення від 3-ї особи про те, що Комунальний заклад Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на обліку у Подільській виконавчій дирекції не перебуває, за ухвалою суду від 20.06.2017 року залучено до участі у справі в якості 3-ї особи без самостійних вимог на предмет спору замість Подільської міжрайонної виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності -Виконавчу дирекцію обласних підприємств, установ, організацій Київського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Представники 3-х осіб до суду не з'явилися, хоча повідомлялися про час розгляду справи належним чином, пояснень, заперечень на позов 3-ми особами не надано. Заслухавши пояснення представників сторін, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] працював в Філії Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» «Білоцерківська станція екстреної медичної допомоги» на посаді головного лікаря з 09.04.2013 року згідно наказу № 55-вк від 09.04.2013 року до 31.12.2015 року згідно наказу від 30.12.2015 року № 171-к /закінчення терміну дії контракту/, та з 31.12.2015 року згідно наказу від 31.12.2015 року № 172-к до 26.04.2016 року згідно наказу від 12.04.2016 року № 55-к /підстав, передбачених контрактом/, що стверджується копією довідки відповідача від 05.12.2016 року за № 13 /т.1, а.с.194/, копіями вказаних наказів /т.1, а.с.205-209/. Згідно контракту № 27 від 31.12.2015 року, який укладено між позивачем та відповідачем, термін його дії визначено з 01.01.2016 року до 31.12.2016 року /т.1, а.с.15-19/. Як вбачається зі змісту наказу № 47-к від 28.03.2016 року /т.1, а.с.209/, позивача звільнено з посади головного лікаря Філії Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» «Білоцерківська станція екстреної медичної допомоги» з 12 квітня 2016 року відповідно до п.8 ст.36 КЗпП України, підстави передбачені контрактом за грубе порушення умов контракту, а саме: п.5.3.1 -систематичне невиконання головним лікарем Філії без поважних причин обов'язків, покладених на нього контрактом; п.5.3.2 -грубе порушення законодавства чи обов'язків, передбачених контрактом, в результаті чого для Філії або Центру настали значні негативні наслідки; п.5.3.6 -систематичне виявлення фінансових порушень, зловживання службовим становищем. Наказом № 55-к від 12.04.2016 року /т.1, а.с.201/ внесені зміни до вказаного вище наказу про звільнення позивача, а саме: змінено дату звільнення на 26 квітня 2016 року з врахуванням фактичного ознайомлення позивача з наказом про звільнення та попередженням про його звільнення лише 12.04.2016 року. В судовому засіданні встановлено, що позивач в травні 2016 року подав позовну заяву про поновлення на роботі до Шевченківського районного суду м. Києва, згідно рішення цього суду від 18.01.2017 року по справі № 761/19746/16-ц 2/761/837/2017 позов [PERSON] до Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» задоволено частково, визнано незаконними та скасовано накази від 28.03.2016 року № 47-к «Про звільнення» та від 12.04.2016 року № 55-к «Про внесення змін до наказу від 28.03.2016 року № 47-к «Про звільнення»; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено, що стверджується копією вказаного рішення суду, яке набрало законної сили 28.03.2017 року відповідно до ухвали апеляційного суду м. Києва про визнання неподаною апеляційної скарги відповідача та її повернення /т.2, а.с.84-91/. Шевченківський районний суд м. Києва під час розгляду зазначеної вище справи дійшов до висновку про незаконність наказів щодо звільнення позивача з посади та вважав за необхідне їх скасувати; позовну вимогу про поновлення на роботі суд залишив без задоволення тільки з тих підстав, що на час розгляду справи строковий трудовий договір між сторонами по справі /контракт/ закінчився, трудові відносини між сторонами на підставі контракту припинилися. Отже, при вирішенні спору Шевченківським районним судом м. Києва було встановлено незаконність звільнення позивача з займаної посади, тобто, фактично позивач підлягав поновленню на роботі, але на час винесення судом рішення трудові відносини сторін припинилися у зв'язку із закінченням строку контракту. За ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд вважає, що оскільки судовим рішенням, яке набрало законної сили, фактично встановлено та підтверджено незаконність звільнення позивача з роботи, наслідком чого стало визнання незаконними та скасування судом наказів щодо його звільнення, то така вимога позивача як визнання незаконним його звільнення з посади головного лікаря Філії Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», до задоволення не підлягає, оскільки цей факт не потребує додаткового підтвердження в судовому рішенні по іншій справі. Позивач просить також суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 01.05.2016 року по 31.12. 2016 року, посилаючись в обґрунтування позовних вимог на те, що остання виплата заробітної плати позивачу проводилася за квітень 2016 року, а рішенням по справі № 761/19746/16-ц суд не вважає звільнення законним та скасував відповідні накази про звільнення позивача, то відповідач повинен виплатити середній заробіток за вказаний період в сумі 52 374 грн. /розрахунок приведено на а.с.178 т.1/. Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішння про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. За нормами п.п.2,8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 08.02.1995 року № 100 /зі змінами/ середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до довідки про доходи позивача /т.1, а.с. 198/, заробітна плата за останні два місяці перед звільненням становить: за лютий 2016 р.-2141,93 грн. за 21 роб. дн., за березень 2016 р.-4442,76 грн. за 22 роб. дн.; середньоденний заробіток становить 153,13 грн. /6584,63 грн. : 43 роб. дн./; середній заробіток визначається за 153 робочих дні за період з травня 2016 року по 31.12.2016 року, при цьому з врахуванням того, що позивач хворів починаючи з 30.03.2016 року по 13.05.2016 року, з 18.05.2016 року по 27.05.2016 року, то за травень місяць оплаті підлягає тільки 4 дні вимушеного прогулу, червень -19 днів, липень -22 дні, серпень -22 дні, вересень -22 дні, жовтень -20 днів, листопад -22 дні, грудень-22 дні; тоді середній заробіток за вимушений прогул становить 23 428 грн.89 коп. Позивачем при розрахунку помилково взято до уваги заробіток за березень та квітень 2016 року, оскільки згідно наведеного вище Порядку до уваги приймається заробіток за два місяці, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, а позивача звільнено з 26.04.2016 року. Отже, відповідач мав би виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 23 428 грн.89 коп. Але відповідно до вимог ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. За ч.2 цієї статті, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 26.05.2016 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», про поновлення на роботі, просив суд поновити його на посаді головного лікаря Філії Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» «Білоцерківська станція екстреної медичної допомоги», скасувати накази про його звільнення та виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу, що слідує з копії його позовної заяви /а.с.156-157, т.1/, в якій позивач вказує на те, що фактично дізнався про його звільнення 17.05.2016 року. Зі змісту рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18.01.2017 року, на яке вказано вище, вбачається, що в процесі розгляду справи 13.12.2016 року позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, якою позивач виключив вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області позивач звернувся з позовом тільки 22.08.2016 року, а з вимогами про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу 28.12.2016 року, подавши заяву про уточнення позовних вимог, на що вказується вище. Тобто, позивач звернувся до суду з пропуском тримісячного строку, встановленого ст.233 КЗпП України. Згідно зі ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. З клопотанням до суду про поновлення відповідного строку ні позивач, ні його представник не зверталися, жодних підстав, які б вказували на поважність причин пропуску цього строку, в судовому засіданні не встановлено, таких доказів суду не надано. А за ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В ухвалі від 09.11.2011 року по справі № 6-35196св10 за позовом фізичної особи про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при поновленні на роботі Верховний Суд України зробив висновок про те, що пропущення строку на звернення до суду є окремою й самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. А тому з врахуванням наведеного суд відмовляє в задоволенні позову в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, пов'язаного з незаконним звільненням позивача з роботи, в зв'язку з пропуском встановленого законодавством строку звернення до суду. Щодо вимог позивача про стягнення оплати за листками непрацездатності: серії АГЮ № 289037 з 28.04.2016 року по 13.05.2016 року, серії АГЮ № 289248 з 18.05.2016 року по 27.05.2016 року, що становить 4 254 грн.81 коп., то суд виходить з наступного. Так, дані правовідносини з виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності регулюються Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Відповідно до норм ст.22 цього Закону допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї одного з таких страхових випадків: в т.ч. тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві. Оплата перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.1 ст.31 Закону підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності, а в разі роботи за сумісництвом - копія листка непрацездатності, засвідчена підписом керівника і печаткою за основним місцем роботи. Порядок і умови видачі, продовження та обліку листків непрацездатності, здійснення контролю за правильністю їх видачі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я, за погодженням з Фондом. Постановою КМ України від 26.06.2015 року № 440 затверджено Порядок оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, за рахунок коштів роботодавця, який визначає умови оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, застрахованій особі за рахунок коштів роботодавця. Згідно п.п. 2,3 цього Порядку оплата днів тимчасової непрацездатності здійснюється за основним місцем роботи застрахованої особи та за місцем роботи за сумісництвом у формі матеріального забезпечення, що повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу). Підставою для оплати днів тимчасової непрацездатності є виданий в установленому порядку листок непрацездатності, а в разі роботи за сумісництвом - копія листка непрацездатності, засвідчена підписом керівника, скріпленим печаткою за основним місцем роботи. Отже, за рахунок коштів роботодавця згідно наведених норм законодавства оплачуються тільки перші п'ять днів тимчасової непрацездатності, починаючи з шостого дня -оплата проводиться за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Тобто, самостійно виплатити лікарняні за всі дні втрати працездатності роботодавець не може. Як передбачено ст.34 Закону «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» фінансування страхувальників-роботодавців для надання матеріального забезпечення найманим працівникам здійснюється робочими органами Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду. Підставою для фінансування страхувальників робочими органами Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами. Робочі органи Фонду здійснюють фінансування страхувальників-роботодавців протягом десяти робочих днів після надходження заяви. Страхувальник-роботодавець відкриває окремий поточний рахунок для зарахування страхових коштів у банках у порядку, встановленому Національним банком України. Страхувальник-роботодавець, який є бюджетною установою, відкриває окремий рахунок для зарахування страхових коштів в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики. Рішення про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг згідно ст.30 Закону приймається комісією (уповноваженим) із соціального страхування, що створюється (обирається) на підприємстві, в установі, організації, до складу якої входять представники адміністрації підприємства, установи, організації та застрахованих осіб (виборних органів первинної профспілкової організації (профспілкового представника) або інших органів, які представляють інтереси застрахованих осіб). Комісія (уповноважений) із соціального страхування здійснює контроль за правильним нарахуванням і своєчасною виплатою матеріального забезпечення, приймає рішення про відмову в його призначенні, про припинення виплати матеріального забезпечення (повністю або частково), розглядає підставу і правильність видачі листків непрацездатності та інших документів, які є підставою для надання матеріального забезпечення та соціальних послуг. Комісія (уповноважений) із соціального страхування виконує свої функції відповідно до положення про комісію (уповноваженого) із страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, яке затверджується правлінням Фонду. Згідно довідки від 19.06.2017 року № 91, яку надано Філією «Білоцерківська станція екстреної медичної допомоги» /т.2, а.с.147/, позивачу в травні 2016 року нараховані кошти по листку непрацездатності № 326170 від 27.04.2016 року , компенсація за невикористану відпустку, нараховано і отримано по листку непрацездатності 4906,50 грн., всі нараховані кошти по зарплаті та листках непрацездатності перераховані на зарплатну картку позивача. Також згідно довідки від 01.08.2017 року № 69, наданої Філією «Білоцерківська станція екстреної медичної допомоги» /т.2, а.с.157/, позивач [PERSON] не надавав на філію листки непрацездатності серії АГЮ № 289037 від 28.04.2016 року та серії АГЮ № 289248 від 18.05.2016 року, на філії вони відсутні. А згідно наведених вище правових норм, підставою для нарахування матеріального забезпечення є оригінал листка непрацездатності. Позивачем надано до суду копію його заяви на ім'я головного лікаря Філії «Білоцерківська станція екстреної медичної допомоги» від 21.06.2016 року, в якій він просить прийняти до оплати вказані вище листки непрацездатності, в тексті заяви зазначає про те, що оригінали листків непрацездатності додаються /т.1, а.с.185/, дана заява зареєстрована на Філії 22.06.2016 року за вхідним номером № 79, але цією заявою не спростовується надана відповідачем довідка про відсутність листків непрацездатності на Філії, оскільки в заяві відсутні відомості про додатки до неї, їх кількість, інших доказів суду не надано, а тому суд не має можливості достовірно встановити, чи надавалися позивачем листки непрацездатності в оригіналі для оплати і де вони знаходяться. Позивач просить суд стягнути з відповідача оплату за листками непрацездатності серії АГЮ № 289037 з 28.04.2016 року по 13.05.2016 року, серії АГЮ № 289248 з 18.05.2016 року по 27.05.2016 року, що становить 4 254 грн.81 коп., тоді як за рахунок коштів роботодавця оплачуються тільки перші п'ять днів тимчасової непрацездатності; рішення комісії із соціального страхування, як уповноваженого органу, про відмову у призначенні матеріального забезпечення суду не надано; позивачем додано до позовної заяви копії листків непрацездатності /т.1, а.с.170-171/, оригінали цих документів до суду також не надавалися. А тому зазначені вище вимоги щодо стягнення з відповідача оплати за листками непрацездатності суд вважає передчасними та необґрунтованими, оскільки нормами діючого законодавства врегульовано порядок звернення, проведення нарахування та оплати, відмови в нарахуванні матеріального забезпечення, на що вказано вище. Позивач просив суд зобов'язати відповідача внести зміни до його трудової книжки, зазначивши дату звільнення -31.12.2016 року, причину звільнення -закінчення строку контракту № 27 від 31.12.2015 року, п.2 ст.36 КЗпП України, звернувшись з цими вимогами 29.05.2017 року шляхом подання заяви про збільшення позовних вимог. Вище вказано на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18.01.2017 року, яке набрало законної сили 28.03.2017 року, було скасовано накази про звільнення позивача з роботи, занесені до його трудової книжки, але після набрання рішенням суду законної сили зміни до трудової книжки позивача відповідачем не вносилися. В рішенні суду від 18.01.2017 року зазначено про припинення трудових відносин між сторонами по справі у зв'язку із закінченням строку дії контракту 31.12.2016 року. Доказів того, що до 31.12.2016 року були видані інші накази щодо звільнення позивача, крім тих, які скасовані судом, відповідачем не надано, а тому суд вважає, що відповідач мав внести до трудової книжки позивача запис про його звільнення 31.12.2016 року у зв'язку із закінченням строку дії контракту № 27 від 31.12.2015 року на підставі п.2 ст.36 КЗпП України. Згідно з п.2 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Відповідно до ч.3 ст.235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Також п.2.6 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінсоцзахисту України, Мінюсту України та Мінпраці України за № 58 від 29.07.1993 року /зі змінами/, передбачено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Оскільки на звернення позивача з відповідною заявою про внесення змін до його трудової книжки на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18.01.2017 року /т.2, а.с.193/, відповідач не вжив по даний час жодних заходів, то суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача внести зміни до трудової книжки позивача щодо дати звільнення на 31.12.2016 року та причини звільнення, зазначивши причиною звільнення -закінчення строку дії контракту згідно з п.2 ст.36 КЗпП України. На підставі ст.88 ЦПК України, ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 640 грн.

Outcome: partial