Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

Позивач 22.02.2018 року звернулася до суду з вищевказаним позовом та просить визнати за нею право власності на житловий будинок № 44, з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вул. С. Бандери, в с. Сердиця, Пустомитівського району Львівської області. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 21.10.2005 року помер її чоловік [PERSON] до складу спадкової маси після смерті якого увійшло вказане вище майно. Своїм майном на випадок смерті [PERSON] не розпорядився, а тому спадкування його майна відбувається за законом почергово. Вона до дня смерті чоловіка проживала разом з ним, а тому вважається такою, що прийняла спадщину, однак не взмозі зареєструвати свої спадкові права в нотаріальному порядку оскільки відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок. З цих підстав просить позов задовольнити. У судове засідання позивач не зявилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити. Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи в судове засідання не зявилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, в якій зазначили, що позовні вимоги визнають та не заперечують проти задоволення позову. Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Так як всі учасники справи не явилися в судове засідання, фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Відповідно до ч. 6 ст. 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала предявлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, враховуючи те, що заява про визнання відповідачами позову не порушує прав, свобод чи законних інтересів інших осіб, та не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу, а позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.10.2005 року помер чоловік позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-СГ№ 028361 від 30.11.2005 року. [PERSON] своєю власністю на випадок смерті не розпорядився, тому відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України, спадкування після його смерті відбувається за законом почергово. У відповідності до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії І-АБ №323075 від 25.07.1970 року позивач [PERSON] являється дружиною померлого [PERSON] З довідки № 197 від 14.02.2018 року, яка видана Щирецькою селищною радою Пустомитівського району Львівської області слідує, що на день смерті [PERSON] разом з ним у с. Сердиця, по вул. С. Бандери, 44, Пустомитівського району Львівської області проживала та була зареєстрована його дружина [PERSON], [INFO], яка продовжує там проживати і на даний час. З технічного паспорту на житловий будинок № 44 по вул. Ломоносова, 44, у с. Сердиця, Пустомитівського району Львівської області, складеного 15.05.1989 року на імя [PERSON] слідує, що за даною адресою знаходиться житловий будинок загальною площею 83,0 кв.м, житловою 61,0 кв.м, підсобною 22,0 кв.м., який складається з А-1 житлового будинку, а також господарських будівель та споруд, а саме: Пд (А) - підвал, а - веранда, а1- крильце, Б сарай, В вбиральня, Скв скважина, №1, 2,3 5 огорожа, №4 - хвіртка. Згідно з довідкою Щирецької селищної ради Пустомитівського району Львівської області № 197 від 14.02.2018 року слідує, що [PERSON] на праві приватної власності належав житловий будинок № 44 по вул. Ст. Бандери (колишня Ломоносова) в с. Сердиця, Пустомитівського району Львівської області. Таким чином судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] проживав у житловому будинку № 44, по вул. по вул. Ст. Бандери (колишня Ломоносова) у с. Сердиця, Пустомитівського району Львівської області, та являвся власником вказаного житлового будинку з приналежними до нього господарськими спорудами, який при житті не оформив за собою права власності на дане нерухоме майно. Згідно ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин 3, 4 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Відповідачі у справі - діти померлого [PERSON], які входить в число спадкоємців першої черги за законом, спадщини після смерті батька не прийняли та відмовилися від такої на користь позивача, про що подали відповідні заяви. Статтями 328, ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] являється єдиним спадкоємцем за законом майна померлого [PERSON], яка прийняла в порядку спадкування належний померлому житловий будинок тобто набула права власності на дане майно, проте не має можливості здійснити своє право на спадкування в позасудовому порядку із-за відсутності правовстановлюючих документів на таке. Статтею 16 Цивільного кодексу України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Приписами ст.328 ч.2 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З врахуванням наведеного вище суд вважає, що позовні вимоги підставні та підлягають задоволенню.

Outcome: approved