Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувсь до [PERSON] з позовом, в якому просить здійснити поділ майна подружжя в рівних частках та визнати право власності за подружжям право власності на визначені частки на житловий будинок літ. «А-3», з надвірними будівлями сараю літ. «Б», навісу літ. «Г», льоху літ. «В», зливної ями № 6, 7, огорожі № 1-5, вимощення № І, що знаходиться за адресою : [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що з відповідачем [PERSON] перебуває у шлюбі з 10 січня 1987 року. За період з 1992 року по 1993 рік, за спільні кошти подружжя було побудовано спірний будинок. Для забудови зазначеного будинку, рішенням виконавчого комітету Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області від 05.11.1991 року № 391 згідно ст. 67 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року, позивачу виділено в довічне успадковуване володіння земельну ділянку під будівництво індивідуального житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] та на підставі якого між Виконкомом Покотилівської селищної ради та позивачем укладено договір про надання в довічне успадковуване володіння земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві приватної власності від 02.11.1991 року. По завершенню будівництва позивачем відповідно до законодавства отримано акт про завершення будівництва та вводу до експлуатації індивідуального житлового будинку від 28.05.1993 року, який затверджено виконкомом Покотилівської сільської ради за № 178 від 08.06.1993 року. У відповідності з технічним паспортом та актом вводу до експлуатації загальна площа будинку складає 305,6 кв.м., житлова площа 125,8 кв.м. На замовлення позивача КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» виготовило та видало 20.05.2013 року технічний паспорт на житловий будинок , в результаті проведення інвентаризації було уточнено загальну та житлову площу житлового будинку. Відповідно до технічного паспорту загальна площа 310,8 кв.м., житлова площа 127,9 кв.м. Рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради № 480 від 24.07.2013 року «Про зміну та впорядкування адрес об'єктам нерухомого майна на території, що включена до меж міста Харкова» присвоєна нова адреса житловому будинку, а саме: [ADDRESS] змінена на [ADDRESS]. Посилаючись на правові норми, вважає спірний будинок спільним майном подружжя. В судове засідання позивач та його представник [PERSON] на з'явились, подавши заяву про розгляд справи без участі. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявилась, подавши нотаріальну посвідчену заяву про визнання позову та розгляд справи у її відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Сторони перебувають у шлюбі з 10.01.1987 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] від 10.01.1987 року виданим відділом РАГС Орджонікідзевського райвиконкому м. Харкова. Рішенням виконавчого комітету Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області від 05.11.1991 року № 391, позивачу виділено в довічне успадковуване володіння земельну ділянку під будівництво індивідуального житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] (а.с. 7) На підставі зазначеного рішення між Виконкомом Покотилівської селищної ради та позивачем укладено договір про надання в довічне успадковуване володіння земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві приватної власності від 02.11.1991 року, який посвідчений нотаріально за реєстровим № 1-2296 (а.с. 5,6) По завершенню будівництва позивачем відповідно до законодавства отримано акт про завершення будівництва та вводу до експлуатації індивідуального житлового будинку від 28.05.1993 року, який затверджено виконкомом Покотилівської сільської ради за № 178 від 08.06.1993 року. Акт було складено в двох примірниках, один з яких вручено власнику, другий залишено архітектурно бюро Харківського району з подальшою передачею до бюро технічної інвентаризації (а.с. 8) У відповідності з технічним паспортом від 12.04.1993 року та актом вводу до експлуатації загальна площа будинку складає 305,6 кв.м., житлова площа 125,8 кв.м. (а.с. 9-15) На замовлення позивача КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» виготовило та видало 20.05.2013 року технічний паспорт на житловий будинок літ. «А-3», з надвірними будівлями сараю літ. «Б», навісу літ. «Г», льоху літ. «В», зливної ями № 6, 7, огорожі № 1-5, вимощення № І, що знаходиться за адресою : [ADDRESS]. В результаті проведення інвентаризації було уточнено загальну та житлову площу житлового будинку. Відповідно до технічного паспорту загальна площа 310,8 кв.м., житлова площа 127,9 кв.м. (а.с. 16-23) Рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради № 480 від 24.07.2013 року «Про зміну та впорядкування адрес об'єктам нерухомого майна на території, що включена до меж міста Харкова» у Жовтневому районі м. Харкова, змінено та впорядковано адресу будинку, стару назву та номер будинку: [ADDRESS] змінена на нову адресу та номер: [ADDRESS] (а.с. 24) Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України, цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Законом України «Про власність», який діяв на час виникнення правовідносин, визначені права суб'єктів права приватної власності. Так ст.. 12 цього Закону визначено, що, громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Частиною 1 статті 13 цього Закону визначено, що об'єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна i робоча худоба, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення. Статтею 14 Закону встановлено, що для ведення селянського (фермерського) й особистого підсобного господарства, садівництва, будівництва та обслуговування жилих будинків і задоволення інших потреб, передбачених законом, громадянам надається земля у довічне успадковуване володіння. Порядок і умови надання землі у довічне успадковуване володіння, а також розміри земельних ділянок визначаються Земельним кодексом України. Статтею 16 Закону передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України Згідно п. 7 розділу ІІ Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР від 31.01.1966 року, (чинна до 13.12.1995 року) реєстрація провадиться на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком N 1. Згідно п. 14 додатку, правовстановлюючими документами є нотаріально посвідчені договори про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку та затверджений виконкомом місцевої Ради акт про прийняття будинку в експлуатацію. В силу ч. 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Згідно ст.. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). 2. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. В силу ч. 1 ст.. 69 СК україни, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, виходячи з системного аналізу наведених правових норм, можна зробити висновок, що реєстрація будинку з обслуговуючими спорудами та будівлями слугувала, переважно, засобом обліку будівель, а також виявлення їх юридичних власників. Враховуючи обставини справи, правові норми, які діяли на час набуття права власності на житловий будинок, [PERSON] уклавши договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва будинку та отримавши акт про прийняття в експлуатацію, які є правовстановлюючими документами, фактично набув право власності на спірний будинок. Оскільки житловий будинок був збудований за час перебування сторін у шлюбі, спірний житловий будинок вважається спільним сумісним майном подружжя Враховуючи відсутність договору між сторонами про визначення часток, їх розмір визначається в рівних частках відповідно до законодавства. На підставі вищезазначеного, суд вбачає підстави для задоволення позову.

Outcome: approved