Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

Позивач 20.01.2017 звернулася до суду з позовною заявою та просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу (заробітку) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня предявлення позову до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 08.09.2013 вона народила сина [PERSON], батьком якого є відповідач. Син [PERSON] проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач в добровільному порядку не надає, чим поставив позивача у скрутне матеріальне становище. Відповідач знаходиться в працездатному віці, є фізично здоровою людиною, інших аліментних зобовязань не має, а тому у нього є можливість щомісячно сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу. Позивач правом на участь у судовому засіданні не скористалася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримувала, наполягала на їх задоволенні, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечувала ( а.с.16). Відповідач правом на участь у судовому засіданні не скористався, про розгляд справи на 14.03.2017 та 05.04.2017 повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням, яке повернулося на адресу суду з відміткою про отримання позивачем, а також поштовим конвертом, який направлявся за адресою реєстрації відповідача та повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.19,20). Зі згоди позивача, яка не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вказані обставини дають суду право розглядати справу на підставі наявних доказів. У звязку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.09.2013 позивач народила сина [PERSON], про що свідчить свідоцтво про народження серії І-КИ № 578967 від 12.02.2016 (а.с.7). Як слідує з витягу Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 12.02.2016, батьком дитини є [PERSON], отже державна реєстрація народження проведена відповідно до ст. 126 СК України. Дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні, про що засвідчує довідка Надеждівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 18.11.2016 (а.с.5). Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Судом встановлено, що угоди про добровільну сплату аліментів на утримання малолітньої дитини, сина [PERSON], [INFO], між позивачем та відповідачем досягнуто не було. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ст. 141 Сімейного кодексу України, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо дитини. За приписами ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд, при визначені частини заробітку (доходу), що підлягає стягненню з відповідача на утримання малолітньої дитини, сина [PERSON], [INFO], приймає до уваги те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти, оскільки є фізично здоровою людиною, інших аліментних зобовязань не має. Отже, з урахуванням вищевикладеного, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що відповідач, в силу ст. ст. 180 - 183 Сімейного кодексу України, зобов`язаний та має можливість щомісячно сплачувати на користь позивача на утримання їх малолітньої дитини, сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 20.01.2017 та до досягнення дитиною повноліття. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка на підставі п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 640,00 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved