Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

Позивач [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , в особі законного представника - матері [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Одеської міської ради, код ЄДРПОУ 25427107, місцезнаходження: 65074, м.Одеса, вул. Косовська, 2-Д, Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради, код ЄДРПОУ 38226516, місцезнаходження: 65074, м.Одеса, вул. Косовська, 2-Д, про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивач зазначає, що він через прилюдні електронні торги (СЕТАМ) придбав предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] (далі - Квартира). 28.09.2017 ним було отримано та зареєстровано Свідоцтво про придбання Квартири з прилюдних торгів, яке видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кіріченко І.Є. 23.10.2017 була знята з реєстрації місця проживання колишній власник Квартири [PERSON] (довідка про зняття з реєстрації місця проживання від 23.10.2017 додається). Крім того, було встановлено, що [PERSON] змінювала ім`я та прізвище на [PERSON] . 06.03.2006 [PERSON] (колишньою [PERSON] ) було укладено Іпотечний договір з ПАТ «Укрсоцбанк», предметом якого була Квартира укладено (далі - Іпотечний договір). У Квартирі після укладення Іпотечного договору без згоди іпотекодержателя ПАТ «Укрсоцбанк» було зареєстровано місця проживання [PERSON] (дата народження: [INFO] ), [PERSON] (дата народження: [INFO] ), [PERSON] (дата народження: [INFO] ), які фактично там не проживали. Крім того, з 2008 року до моменту примусової реалізації у Квартирі було офіційно зареєстровано нотаріальну контору, умови для проживання людей були відсутні, а місцезнаходження та/або інша інформація про зареєстрованих осіб були невідомі. Так, актом обстеження житлово-побутових умов квартири (кімнати, домоволодіння) від 08.11.2017, складеним Службою у справах дітей Одеської міської ради, було встановлено, що у Квартирі з 2008 року зареєстровано нотаріальну контору нотаріуса Атаманчук О.І., у кімнатах стоять офісні столи та розміщений архів нотаріуса, Квартира під охороною, діти не проживають якнайменше з 2008, а також у Квартирі відсутні умови для проживання дітей (ліжка, шафи для одягу тощо). Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10.09.2018 по справі №522/7209/18 (суддя Шенцева О.П.) також встановлені вказані вище обставини та позбавлено права користування Квартирою [PERSON] (колишню [PERSON] ), [PERSON] (колишнього [PERSON] ), [PERSON] , [PERSON] . Проте, листом Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 13.08.2019 №687/01-02-19 було повідомлено, що у Квартирі зареєстрована ще одна особа, якої (з невідомих причин) не було зазначено у довідці про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні / будинку осіб від 30.10.2017 (начебто випадково знайшли картку з питань реєстрації особи, а в електронному реєстрі інформації не було), а саме - [PERSON] (дата народження: [INFO] ), який був зареєстрований 11.07.2014 тобто також після укладення Іпотечного договору без згоди іпотекодержателя ПАТ «Укрсоцбанк». Позивач вважає, що реєстрація у Квартирі відповідача порушує його права як власника, що і стало приводом для звернення до суду. Ухвалою суду від 27.09.2019 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху. Ухвалою суду від 11.12.2019 року вказану позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 17.08.2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, при цьому представником позивача адвокатом Кирплюком Д.В. до суду було подано клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. У зазначеній заяві адвокат Кирплюк Д.В. підтримав позовні вимоги та просив суд позов задовольнити. Законний представник неповнолітнього відповідача у судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву та заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. Треті особи у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені у встановленому законом порядку. 23.01.2020 року до суду надійшли пояснення представника Департаменту надання адміністративних послуг, відповідно до яких за умови виникнення встановлених чинним законодавством України підстав для зняття з реєстрації місця проживання відповідача, позивач може звернутись до Департаменту для отримання відповідної адміністративної послуги з наданням необхідних документів. 07.02.2020 року до суду надійшли пояснення Служби у справах дітей Одеської міської ради, відповідно до яких в питанні задоволення позовних вимог представник Служби просив врахувати найвищі інтереси дитини та розглянути справу без його участі. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, за наявності згоди позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи згідно з ст.ст. 280-281 ЦПК України. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Враховуючи викладене, згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири загальною площею 71.5 кв.м., житловою площею 49 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1364379251101, номер запису про право власності 22566616 від 28.09.2017 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 12). 23.10.2017 була знята з реєстрації місця проживання колишній власник зазначеної квартири [PERSON] , що підтверджується довідкою про зняття з реєстрації місця проживання від 23.10.2017 (а.с. 16). 10 вересня 2018 року Приморським районним судом м. Одеси було постановлено заочне рішення по справі №522/7209/18 (провадження №2/522/6219/18), відповідно до якого задоволено повністю позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] , позбавлено [PERSON] ( [PERSON] ( [INFO] ); [PERSON] ( [INFO] ); [PERSON] ( [INFO] ); [PERSON] ( [INFO] ). які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , права користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] та знято вищевказаних осіб з реєстрації. Зазначеним рішенням суду встановлено, що відповідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої ОСМД «Гагаріна» від 30.10.2017р., та картки прописки, у квартирі за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані відповідачі: [PERSON] (колиш. [PERSON] ( [INFO] ); [PERSON] ( [INFO] ); [PERSON] ( [INFO] ); [PERSON] ( [INFO] ). Вищевказане рішення суду набрало законної сили 11.10.2018 року. Довідками про зняття з реєстрації місця проживання особи від 29.11.2018 року підтверджується, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі рішення суду по справі №522/7209/18 зняті з реєстації за адресою: [ADDRESS] (а.с. 22-25). Листом Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 13.08.2019 №687/01-02-19 (а.с. 27) позивача було повідомлено, що у вищевказаній квартирі зареєстрована ще одна особа, а саме - [PERSON] (дата народження: [INFO] ), дата реєстрації місця проживання [INFO] . Вказане також підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні / будинку осіб від 12.09.2019 (а.с. 26), з якої вбачається у вищевказаній квартирі зареєстрований з 11.07.2014 року, але не мешкає [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з акту про не проживання особи за місцем проживання від 18.03.2021 року, починаючи з листопада 2018 року за адресою: [ADDRESS] , фактично не проживають [PERSON] , [INFO] , та її син - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до картки прописки ОСББ «Гагаріна 16/4» у квартирі за адресою: [ADDRESS] , разом з [PERSON] , [INFO] , 11.07.2014 року було зареєстровано її сина - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною першою статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі №709цс16, від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16 міститься висновок про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, як постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Судом встановлено, що [PERSON] 11.07.2014 року був зареєстрований у вищевказаній квартирі у якості члена сім`ї попереднього власника цієї квартири разом зі своєю матір`ю і набув права користуванням цим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Позивач на теперішній час є власником вищевказаної квартири. Відповідно до частини п`ятої статті 403 ЦК України сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном. Відповідно до приписів пункту 4 частини першої статті 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 16 січня 2019 року у справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18), від 16 жовтня 2019 року у справі 243/9627/16-ц (провадження № 61-34009св18), від 23 жовтня 2019 року у справі № 766/12748/16-ц (провадження № 61-31405св18) та від 15 січня 2020 року у справі № 686/11782/17-ц (провадження № 61-38672св18). Право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підстав, не заборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону або за рішенням суду. Вдповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Суд враховує, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси 10 вересня 2018 року по справі №522/7209/18 (провадження №2/522/6219/18), яке набрало законної сили 11.10.2018 року, встановлено, що як вбачається з Договору оренди від 28.09.2017р., укладеного між позивачем та приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Атаманчук О.Г., квартира за адресою: [ADDRESS] передана у строкове платне користування для розташування робочого місця нотаріуса. Згідно з відомостями офіційного сайту Головного територіального управління юстиції в Одеській області (http://just.odessa.gov.ua), квартира за адресою: [ADDRESS] є місцем розташування робочих місць приватних нотаріусів Одеського міського нотаріального округу Атаманчук Оксани Геронівни та [PERSON] . Згідно з реєстраційним посвідченням про реєстрацію приватної нотаріальної контори № 315 від 29.08.2008р., робоче місце приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Атаманчук О.Г. - квартира за адресою: [ADDRESS] . Крім того, відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов квартири по [ADDRESS] , складеного комісією служби у справах дітей Одеської міської ради 08.11.2017 року, за зазначеною адресою не проживають діти. [PERSON] (приватний нотаріус) є орендарем зазначеної квартири з 2008 року. У кімнатах відсутні необхідні речі для постійного проживання дітей (ліжка, шафи для одягут інш.). У приміщенні зберігається архів нотаріальної контори та приміщенні під охороною. Матеріалами фотофіксації підтверджується, що приміщення квартири по [ADDRESS] використовуються для потреб нотаріальної контори: обладнані робочі місця нотаріусів, робочі місця помічників нотаріусів, приміщення архіву нотаріальної контори, наявні офісні меблі та оргтехніка, вивіска нотаріальної контори, графік роботи нотаріальної контори, який знаходиться біля входу у приміщення. Відсутні ліжка, шафи для одягу, інші речі для постійного мешкання громадян. Таким чином, зазначена квартира на момент реєстрації відповідача у ній (11.07.2014 року) використовувалась приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Атаманчук О.Г. як робоче місце. Враховуючи викладене, судом встановлено, що відповідач ніколи фактично не проживав та не проживає на даний час у квартирі, яка належить на праві власності позивачу, оскільки в цій квартирі він був лише зареєстрований, тобто він ніколи не був та не є членом сім`ї позивача. Оскільки відповідач у справі та його законний представник - мати, не є членами сім`ї позивача, спільним побутом із ними не пов`язані, тобто право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Факт реєстрації відповідача у квартирі, що на праві власності належить позивачу, створює останньому безумовні перешкоди у володінні та користуванні своїм майном, при цьому, враховуючи вищевикладене, право відповідача на житло саме в цій конкретній справі не є порушеним. Крім того, слід зазначити, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає (частина четверта статті 29 ЦК України). Тобто, місцем проживання відповідача [PERSON] , [INFO] , є місце проживання його батьків. Як встановлено судом, мати відповідача - [PERSON] була зареєстрована у вищевказаній квартирі як член сім`ї колишнього власника, і відповідно до заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси 10 вересня 2018 року по справі №522/7209/18 (провадження №2/522/6219/18), яке набрало законної сили 11.10.2018 року, втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , та була знята з реєстраційного обліку. Як вбачається з матеріалів справи, у зазначеній квартирі батько відповідача не зареєстрований. Відповідно до частини сьомої статті 319 ЦК України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Разом з тим, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б вказували на необхідність суду обмежити чи припинити або зобов`язати нового власника допустити до користування його майном інших осіб. Враховуючи вік малолітньої дитини, обов`язок батьків забезпечити належні умови для проживання та розвитку своєї дитини, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог власника квартири, в якій батьки малолітньої дитини не зареєстровані та фактично не проживають. Крім того, суд вважає можливим встановити порядок виконання рішення суду відповідно до приписів ст. 267 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved