overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

Позивач, 30 серпня 2016 року, звернувся до суду з позовом до відповідача про визначення додаткового строку для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини, що залишилася після смерті баби [PERSON], померлої 30 листопада 2004 року. В позовній заяві позивач [PERSON] посилається на те, що є спадкоємцем за законом після смерті баби [PERSON], померлої 11 серпня 2007 року. У визначений законом строк не звернувся із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, в силу того, що мешкає за межами Одеської області. Цю причину вважає поважною в пропуску строку звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а також до суду з позовом про захист свого права. Зазначені обставини і змусили його звернутися до суду за захистом свого права. Просить задовольнити позов, поновити строк позовної давності і визначити додатковий строк для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини в шість місяців. В судове засідання позивач не з»явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не зявився, але надав суду заяву про те, що позов визнає і просить розглянути справу без його участі. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши вимоги позивача, заяви представника відповідача, суд прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Статтею 1272 ч.3 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Судом установлено наступне. [PERSON] померла 30 листопада 2004 року (свідоцтво про смерть серії І-ЖД №410110, видане [PERSON] сільською радою Кодимського району Одеської області, 01 грудня 2004 року, актовий запис №26). Як убачається з досліджених в судовому засіданні свідоцтва про народження серії І-ЯК №351549, виданого [PERSON] сільською радою 02 лютого 1967 року; свідоцтва про одруження серії VІІІ-УР №339679, виданого [PERSON] сільською радою Кодимського району Одеської області 10 жовтня 1965 року [PERSON] є внуком [PERSON]. Тобто, позивач є спадкоємцем за законом. У строк, визначений законом позивач спадщину не прийняв, оскільки, мешкає за межами Одеської області (згідно паспорту громадянина України серії АА №560107, зареєстрований в на території Дмитрашківської сільської ради Піщанського району Вінницької області), а тому цю обставину суд вважає обставиною, що перешкоджала своєчасно звернутися до нотаріуса з відповідною заявою, вважаючи її поважною в пропуску строку для прийняття спадщини. На підставі ст. 1272 ч.3 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

Позивач, 30 серпня 2016 року, звернулась до суду з позовом до відповідача про визначення додаткового строку для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини, що залишилася після смерті матері [PERSON], померлого 10 січня 2015 року. В позовній заяві позивач [PERSON], посилається на те, що є спадкоємцем за законом після смерті матері [PERSON], померлої 10 січня 2015 року. У визначений законом строк не звернулась із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, в силу того, що є особою юридично не освіченою. Цю причину вважає поважною в пропуску строку звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Зазначені обставини і змусили її звернутися до суду за захистом свого права. Просить задовольнити позов і визначити додатковий строк для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини в шість місяців. В судове засідання позивач не зявилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не зявився, але надав суду заяву про те, що позов визнає і просить розглянути справу без його участі. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши вимоги позивача, заяви представника відповідача, суд прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Статтею 1272 ч.3 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Судом установлено наступне. [PERSON] померла 10 січня 2015 року (свідоцтво про смерть серії І-ЖД №393943, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області 15 січня 2015 року, актовий запис №59). Як убачається з досліджених в судовому засіданні свідоцтва про народження серії І-ЖД №458854, виданого 10 грудня 2015 року матір»ю народженої 19 жовтня 1981 року [PERSON] є [PERSON]. Як убачається з рішення Кодимського районного суду від 29 січня 2014 року (справа №502/52/16-ц) до реєстрації шлюбу з [PERSON], прізвище [PERSON] було «Пижівська», а згідно свідоцтва про шлюб серії І-ЖД №166583, виданого Мирненською сільською радою Біляївського району Одеської області, після реєстрації шлюбу з [PERSON], [PERSON] присвоєне прізвище «Растопчина». Тобто, позивач є спадкоємцем за законом. У строк, визначений законом позивач спадщину не прийняла, оскільки є особою юридично не освіченою, а тому цю обставину суд вважає обставиною, що перешкоджала своєчасно звернутися до нотаріуса з відповідною заявою, вважаючи її поважною в пропуску строку для прийняття спадщини. На підставі ст. 1272 ч.3 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

Позивач 30 серпня 2017 року звернувся до суду з позовом, в подальшому викладеним у новій редакції, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер його батько [PERSON], після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], побудований у 1940 році, та земельну ділянку площею 0,2204 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за цією ж адресою, спадщину на яку позивач прийняв на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 лютого 2017 року як спадкоємець першої черги. Брат позивача [PERSON] спадщину після смерті батька не прийняв і на її прийняття не претендує. Батько проживав у вказаному будинку з квітня 1994 року, про що внесено відомості до погосподарського обліку, виготовив технічний паспорт на будинок, проте з невідомих причин правовстановлюючий документ на житловий будинок не отримав, тому нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок. Посилаючись на викладене, позивач просить визнати за ним у порядку спадкування право власності на житловий будинок. Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, представник позивача надала суду заяву про підтримання позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про місце, дату і час судового засідання повідомлявся належним чином. Оскільки відповідач визнав позовні вимоги, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд, перевіривши додані до позовної заяви документи та матеріали спадкової справи після смерті [PERSON], на підставі ч.4 ст.174 ЦПК України ухвалює рішення про задоволення позову, зважаючи, що вказані у позовній заяві обставини справи відповідно до ст.ст.328, 392, 1216, 1218, 1261, 1268 ЦК України, Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, є підставою для визнання за позивачем права власності на спадкове майно . На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

Позивач 30 серпня 2018 р. звернулася до суду з позовом в якому вказала, що вона з 13 березня 1992 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Подружжя неповнолітніх дітей не має. Шлюбні відносини не склалися з відповідачем та припинені з 2008 року. Подальше життя та збереження шлюбу з відповідачем не можливе. Просить суд розірвати їх шлюб і залишити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Позивач, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася. Надала суду заяву, в якій просила задовольнити позов та розглядати справу без її участі. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. У відповідності з вимогами ст. ст. 280-282 ЦПК України, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Дослідивши інші докази, судом встановлено, що відповідно свідоцтва про шлюбу [NUMBER] , виданого 08 серпня 2018 року Селидівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, сторони перебувають з 13 березня 1992 року у зареєстрованому шлюбі, актовий запис № 163. Суд, на підставі ст. 112 СК України, з`ясувавши дійсні причини позову, те, що шлюбні відносини припинені з 2008 року, вважає за необхідне розірвати шлюб, оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Що стосується позовних вимог про залишення дошлюбного прізвища « [PERSON] », суд вважає, що дана вимога підлягає задоволенню. У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-06 00:00:00

Позивач 30 серпня 2018 року звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 2003 р. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON],[INFO] Сімейне життя не склалося , між ними зникла взаємоповага і почуття, що були на момент укладення шлюбу, перестали бути пов'язані спільним побутом та стали проживати окремо, тому позивач просить розірвати шлюб. В підготовчому судовому засіданні позивач підтримав позов, просив суд його задовольнити. Відповідач у підготовчому судовому засіданні позов визнав повністю, не мав заперечень щодо його задоволення та розірвання шлюбу. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити у підготовчому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Зі свідоцтва про шлюб, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 06 листопада 2003 року, актовий запис №19. Від шлюбу сторони мають дитину - сина [PERSON], [INFO]. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони не підтримують шлюбні відносини, більше року не проживають разом, характер відносин, які склалися, свідчить про повний розпад сім'ї, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що має істотне значення. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього кодексу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

Позивач 30 січня 2015 року звернулася до Ленінського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог вказавши, що вступила в шлюб з [PERSON], 17 вересня 1999 року. Шлюб зареєстровано Зміївським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківської області, актовий запис №102. Від шлюбу вони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, непорозуміння, внаслідок чого з листопада 2012 року були припинені шлюбні стосунки, ведення спільного господарства. Позивач вважає, що їх сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя з відповідачем як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, тому просила шлюб розірвати. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала в повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 17 вересня 1999 року. Шлюб був зареєстрований Зміївським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківської області, актовий запис №102. /а.с.6/ Від спільного подружнього життя мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. /а.с.7/. Встановлено також, що з листопада 2012 року сторони припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарювання, внаслідок розбіжності характерів, різних поглядів на сімейне життя та відсутності взаєморозуміння. Почуття любові втрачено, примирення та подальше подружнє життя між ними неможливе. Сторони наполягають на розірванні шлюбу, оскільки вважають, що шлюб існує лише формально і збереження їх сім'ї неможливе. Згідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких встановлених обставин справи слід вважати, що сім'я розпалась остаточно, примирення сторін неможливо і шлюб необхідно розірвати, судові витрати покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

Позивач 30 січня 2015 року звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 02 лютого 2007 року. Від сумісного подружнього життя мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Просить розірвати шлюб, у зв'язку з тим, що шлюбно-сімейні відносини припинені. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Від відповідача надійшла письмова заява з проханням про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу. Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02 лютого 2007 року. Шлюб зареєстрований Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис за № 65 /а.с.9/. Мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] /а.с.10/. Відповідно до приписів ст.113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Встановлено, що при одруженні позивачка змінила своє прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» і після розірвання шлюбу бажає залишити дане прізвище. Сім′я розпалася остаточно і зберегти її неможливо, оскільки в сім'ї немає взаєморозуміння, почуття кохання втрачено. Фактично шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного домашнього господарства припинені. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливо. Майновий спір відсутній. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

Позивач, 30 січня 2017 року, звернулась в суд з позовною заявою до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, в якій посилається на те, що з відповідачем по справі вони перебували в шлюбі до 2009 року. За час спільного проживання в них народилося двоє дітей- Кравцов [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Вихованням дітей займається позивачка. Відповідач матеріально сімю не утримує, хоча він є працездатним, матеріальне становище дає йому можливість сплачувати аліменти на утримання дитини, тому просить стягувати з нього аліменти у твердій грошовій сумі по 1000 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалив розглядати справу в заочному порядку. Зясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Згідно ст.192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено, або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось з них. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Судом встановлено, що відповідач є батьком двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 січня 2014 року з відповідача присуджено стягувати аліменти на утримання дітей в розмірі по 400 грн. щомісячно на кожну дитину. На виконання судового доручення, відповідач був допитаний Гайворонським районним судом та пояснив, що він позовін вимоги не визнає, сплачувати аліменти в розмірі по 1000 грн. на кожну дитину не зможе, оскільки має на утриманні ще одну дитину. Таким чином, суд враховує наявність у платника аліментів на утриманні дитини, вважає доцільним задовольнити позовні вимоги частково, змінити розмір стягуваних аліментів та стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі по 700 грн. щомісячно на кожну дитину. На підставі ст.ст. 180-184, 192 СК України та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-11 00:00:00

Позивач 30 травня 2016 року звернулась до суду із позовом до [PERSON]про розірвання шлюбу, вказуючи, що спільне подружнє життя з відповідачем не склалося, сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного господарства припинені з вересня початку 2016 року, причиною розірвання сімейно-шлюбних відносин стало те, що у подружжя протилежні погляди на шлюб та сім'ю. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. У судове засідання сторони не з'явились, про день слухання справи повідомлялись належним чином. Позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутність, вказала, що на задоволенні позову наполягає, справу просить розглядати у її відсутність. Відповідач надав заяву про розгляд справи у його відсутність, вказав, що з позовом згоден. Судом було роз'ясненно відповідачу наслідки визнання позову, відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за можливе позов задовольнити. Встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11.10.2008 року /а.с.10/, від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] /а.с.7/. Позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, вказуючи що причиною розірвання сімейно-шлюбних відносин стало те, що у подружжя протилежні погляди на шлюб та сім'ю. Як слідує із заяви позивача, сімейно-шлюбні відносини припинені з початку 2016 року. Спору про поділ майна подружжя між сторонами немає. Відповідач позов визнав у повному обсязі. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне шлюб розірвати, оскільки подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, та моральним засадам суспільства.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

Позивач 30 травня 2017 року звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 28 січня 2011 року. Від сумісного подружнього життя мають трьох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Просить розірвати шлюб, у зв'язку з тим, що шлюбно-сімейні відносини припинені з березня 2015 року. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Від відповідача надійшла письмова заява з проханням про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу. Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 січня 2011 року. Шлюб зареєстрований Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис за № 27 /а.с.7/. Від шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.8,9,10). Сім′я розпалася остаточно і зберегти її неможливо, оскільки в сім'ї немає взаєморозуміння, почуття кохання втрачено. Фактично шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного домашнього господарства припинені з березня 2015 року. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливо. Майновий спір відсутній. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved