Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі свого представника - адвоката Цигиці Л.М., звернулась 07.05.2020 р. до Енергодарського міського суду запорізької області з позовною заявою до відповідача [PERSON] , в якій просить суд: визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою розташованою за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування вимог позову, сторона позивача зазначає, що відповідач - [PERSON] , є чоловіком позивача та зареєстрований в квартирі розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка належить позивачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу №5007 від 13.08.2009 року. З 2019 року сторони не ведуть спільного господарства, сімейні відносини фактично припинені. Відповідач у вказаній квартирі не проживає більше року, не цікавиться житлом, не бере участі в її утриманні, його реєстрація носить формальний характер та спричиняє для позивача зайві витрати при оплаті за комунальні послуги та порушує її права як власника. У добровільному порядку вирішити це питання не має можливості, у зв`язку з чим позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом (а.с.2-3). Ухвалою судді Енергодарського міського суду Запорізької області від 03.06.2020 р. по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.16). Ухвалою суду від 14.08.2020 р. підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.43). Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось. В судове засідання позивач [PERSON] та представник позивача: адвокат Цигиця Л.М. не з`явились. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився повторно, будь-яких клопотань або заяв, відзиву чи заперечень проти позову до суду не надав. Про дату, час та місце розгляду справи судом, відповідач повідомлявся як у відповідності до положень п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України шляхом направлення судових викликів рекомендованими листами з повідомленням про вручення, за адресою його зареєстрованого місця проживання/перебування відповідно до даних інформаційного повідомлення Сектора реєстрації ЕМР (а.с.15), які повернулись до суду з відмітками поштового зв`язку «адресат відсутній» (а.с.21, 3136), так і у відповідності до положень ч.11 ст.128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.29, 35) та відповідно до положень п.4 ч.8, ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи судом. Враховуючи відсутність підстав для відкладення слухання справи визначених ч.2 ст.223 ЦПК України, положення ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, в порядку заочного провадження, на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази відповідно до положень ст.89 ЦПК України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються наступними доказами: Нотаріально посвідченим договором купівлі продажу квартири від 13.08.2009 р. (а.с.9-9зворот), Витягом з державного реєстру правочинів (а.с.8) та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.7) відповідно до даних яких квартира [ADDRESS] на праві особистої приватної власності з 25.09.2009 р. належить [PERSON] (позивачу по справі); Свідоцтвом про укладення шлюбу 27.10.2015 р. між позивачем та відповідачем серія [NUMBER] (а.с.6), даними паспорта позивача (а.с.4) та довідкою з сектора реєстрації ЕМР №1819/01-23-12 (а.с.15) відповідно до яких на дату укладання шлюбу між позивачем та відповідачем, квартира [ADDRESS] вже належала на праві особистої приватної власності позивачу та відповідача у зазначеній квартирі було зареєстровано лише з 25.05.2018 р., та підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. За змістом частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із частини 1 статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями частини 1 статті 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом Приписами статті 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Статтею 64 ЖК УРСР визначено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно положень статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Шлюб між сторонами не розірвано, наявності доказів існування між сторонами домовленостей щодо проживання відповідача у квартирі, матеріали не містять Виходячи із порівняльного аналізу статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 ЖК УРСР, слід дійти висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру від будь-яких осіб, у тому числі і тих, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 64, 150,156 ЖК УРСР - регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї (правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 16.11.2016 р. у справі № 6-709цс16). Враховуючи встановлені судом обставини та норми матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку про можливість задоволення позову та визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] , оскільки стороною позивача доведено відсутність відповідача у вказаній квартирі, яка належить позивачу на праві особистої приватної власності, без поважних причин понад один рік, що свідчить на відсутність інтересу відповідача до вказаного житлового приміщення як до свого постійного місця проживання та створює перешкоди позивачу у здійсненні її права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до приписів статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється органом реєстрації і на судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. На підставі викладеного та

Outcome: approved