Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

Позивач, [PERSON] в особі свого представника [PERSON], звернулася до суду з позовом, в якому, з урахуванням внесених змін, просить визнати за нею право власності на земельну ділянку загальною площею 0,1358 га, з яких 0,10 га - для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, та 0,0358 га для ведення особистого підсобного господарства, що розташована за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Кооперативна, 23. В обґрунтування позову [PERSON] вказувала, що вона є власником 61/100 частин житлового будинку № 23 по вул. Кооперативна в м. Люботин Харківської області, придбаного нею на підставі договору купівлі-продажу від 18 грудня 2017 року, укладеного з [PERSON] В свою чергу, [PERSON] володіла вказаною вище частиною житлового будинку на підставі договору дарування, укладеного 22 травня 2009 року зі [PERSON] Вказана особа також володіла земельною ділянкою за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Кооперативна, 23, загальною площею 0,1358 га, на якій розташовані 61/100 частин житлового будинку, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03 вересня 2002 року, укладеного з [PERSON] [PERSON] як зясувалось, ця земельна ділянка до теперішнього часу залишається зареєстрованою на ім'я [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 20.12.2000 року. Оскільки усі договори були укладені належним чином, до позивача у відповідності до ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України перейшло право власності на земельну ділянку, на якій розміщено житловий будинок. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, виходячи з обставин, викладених у позові. Відповідач [PERSON] про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, але в судове засідання не зявився без поважних на то причин. Заяву про відкладення розгляду справи до суду відповідачі не подавав, а так само не подав у встановлений строк відзив на позов. Третя особа [PERSON] в судове засідання також не з'явилась та відомості про причини своєї неявки суду не повідомила. В судовому засіданні, вислухавши представника позивача та дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне. Спірною є земельна ділянка площею 0,1358 га, розташована за адресою: м. Люботин, вул. Кооперативна, 23, та яка належить на праві власності [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю ІІІ-ХР № 017300 від 20 грудня 2000 року. В державному акті визначено зовнішні межі земельної ділянки в загальній її площі 0,1358 га та її призначення: для обслуговування житлового будинку 0,10 га, для ведення особистого підсобного господарства 0,0358 га. Як вбачається з рішення виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області № 1465 від 12 грудня 2000 року, земельна ділянка за адресою: м. Люботин, вул. Кооперативна, 23, має загальну площу 0,2218 га та її було передано у приватну власність двом особам [PERSON] і [PERSON], які являлись на той час співвласниками житлового будинку за цією ж адресою, відповідно в 61/100 частинах і в 39/100 частинах. Таким чином, земельну ділянку під житловим будинком, який знаходиться у спільній частковій власності двох осіб, було передано в розмірах, які ймовірно відповідали розміру частки у праві власності на житловий будинок, кожному із співвласників у особисту приватну власність. 03 вересня 2002 року між [PERSON], як продавцем, та [PERSON], як покупцем, був укладений договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] передав у власність [PERSON] земельну ділянку загальною площею 0,1358 га, що розташована за адресою: м. Люботин, вул. Кооперативна, 23, та яка має цільове призначення: для обслуговування житлового будинку 0,10 га, для ведення особистого підсобного господарства 0,0358 га. Нотаріальне посвідчення договору здійснено приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу [PERSON] з реєстрацією в реєстрі за № 2199. Цей договір, як зазначено в п. 5.2., є підставою для відведення земельної ділянки в натурі та видачі покупцеві Державного акту на право приватної власності на землю. У відповідності до ст. 126 ЗК України, в редакції, яка була чинною на момент укладення вказаного вище договору, право власності на земельну ділянку посвідчувалось державними актами. Згідно з повідомленням Головного управляння Держгеокадастру у Харківській області від 18 квітня 2018 року, у Книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку, які здійснювались до 01 січня 2013 року, обліковується запис щодо державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: м. Люботин, вул. Кооперативна, 23, зареєстрований на ім'я [PERSON] Таким чином, процес переходу права власності на спірну земельну ділянку від [PERSON] до [PERSON] не був завершений у встановленому порядку через вчинення останньою дій по оформленню документації з землевідведення та отримання нового державного акту на право приватної власності на землю. 22 червня 2009 року між [PERSON], як дарувальником, і [PERSON], як обдарованою, був укладений договір дарування, предметом якого є 61/100 частини житлового будинку, розташованого за адресою: м. Люботин, вул. Кооперативна, 23, який належав [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку, посвідченого нотаріально 03 вересня 2002 року за реєстровим № 2194. Нотаріальне посвідчення договору дарування було вчинене приватним нотаріусом Київського нотаріального округу [PERSON] з реєстрацією в реєстрі за № 1279. Аналізуючи зміст вказаних договорів, суд приходить до висновку, що 03 вересня 2002 року [PERSON] придбала у свою власність одночасно 61/100 частин житлового будинку, розташованого за адресою: м. Люботин, вул. Кооперативна, 23, і земельну ділянку загальною площею 0,1358 га, розташовану за тією ж адресою. Ст. 377 ЦК України і ст. 120 ЗК України, в редакціях, які були чинними станом на 22 червня 2009 року, було передбачено, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Згідно зі змістом договору дарування від 22 червня 2009 року, розмір земельної ділянки, на якій розміщено 61/100 частину житлового будинку, який був предметом відчуження, не визначений взагалі, як і не визначено цільове призначення такої земельної ділянки. З цього можна зробити висновок, що до [PERSON] разом з правом власності на 61/100 частин житлового будинку перейшло право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Але стверджувати про конкретний розмір такої земельної ділянки та її цільове призначення суд не може за відсутності належних і допустимих доказів з боку позивача. 18 грудня 2017 року між [PERSON], як продавцем, і [PERSON], як покупцем, був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстр. № 1100. За цим договором [PERSON], позивач по дані справі, прийняла у власність 61/100 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, які розташовані за адресою: м. Люботин, вул. Кооперативна, 23. Площа земельної ділянки, на якій розміщений житловий будинок, у тексті договору купівлі-продажу не зазначений. Реєстрація права власності позивача [PERSON] на придбану частину житлового будинку підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18 грудня 2017 року за № 108014799. Згідно зі ст. 377 ЦК України в редакції, яка є чинною на момент укладення договору, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ст. 120 ЗК України в редакції, яка є чинною на момент укладення договору, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Аналізуючи зміст вказаних норм діючого законодавства, слід звернути увагу на такі важливі аспекти переходу права власності на земельну ділянку, як розмір земельної ділянки, на якій розміщений житловий будинок, та її цільове призначення, яке не може бути змінено. Таким чином, позивач [PERSON] набула право власності на 61/100 частину житлового будинку, тому до неї перейшло право власності на земельну ділянку, на якій він розміщений. Виходячи з визначеного законом порядку, житловий будинок може бути розмішений на земельній ділянці, відведеній для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Тому суд задовольняє позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на земельну ділянку площею 0,10 га, з цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що розташована за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Кооперативна, 23. Щодо іншої частини вимог про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,0358 га з цільовим призначенням - для ведення особистого підсобного господарства, суд відмовляє в задоволенні, оскільки позивачем та її представником не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що житловий будинок розміщений на вказаній земельній ділянці.

Outcome: partial