Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

Позивач [PERSON] \~( [INFO] ,\~ [ADDRESS] )\~до [PERSON] \~( [INFO] ,\~місце реєстрації:\~ [ADDRESS] ;\~місце фактичного\~проживання:\~ [ADDRESS] )\~про розірвання\~шлюбу та\~стягнення аліментів\~на утримання\~неповнолітнього сина.Свої позовні вимоги мотивує тим, що 02 листопада 2011 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 1630. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Вказує, що шлюб виявився невдалим, більш ніж два місяці вони не ведуть спільного господарства, не проживають разом як подружжя. Їхній шлюб носить досить формальний стан, адже агресивне відношення чоловіка до неї змушує звертатися до суду, адже перебувати у шлюбі вона більше не має наміру. Після розірвання фактичних шлюбних відносин син [PERSON] буде проживати з нею, де і на даний час перебуває. К виявилося у них досить різні склади характеру, тому навіть після фактичного припинення шлюбних стосунків ніхто з них не мав наміру відновити їх та продовжувати проживати разом. Вважає, що після того, як вони припинили спілкування та подружнє життя, їхні стосунки повністю припинили існувати, в них часто не співпадають погляди на сімейне життя. Відповідач міг допускати відносно неї негативну поведінку, що стало причиною припинення між ними стосунків подружжя, тому їхній шлюб розпався остаточно. Несумісність спільних дій та характерів унеможливлює їхнє подальше спільне проживання та підтримання шлюбних відносин, у зв`язку з цим вони припинили фактичні шлюбні відносини. З березня 2020 року проживають окремо один від одного. Сумісне життя та збереження сім`ї стало неможливим, вони стали чужими людьми і примирення між ними бути не може, тому, просить строк на примирення не надавати. Також, позивач зазначає, що добровільної згоди після припинення шлюбних стосунків на утримання малолітньої дитини не вирішено, а тому, оскільки, син перебуває на її утриманні за відсутності добровільної участі батька в житті дитини вона порушує питання про стягнення аліментів з відповідача. Відповідач, проживаючи в зареєстрованому шлюбі позбавив сина всіх нормальних та повноцінних умов для розвитку та утримання. Весь свій дохід він використовує виключно на свої потреби , а утримання сина покладено на неї та її дохід від роботи. Вважає таку поведінку протиправною та несправедливою по відношенню до дитини, яка має бути забезпечена всім необхідним протягом року, мати кошти на придбання особистих речей, розвивати своє дозвілля та отримувати навики для подальшого фізичного та психоемоційного розвитку. Відповідач по справі має можливість брати участь в утриманні сина, оскільки є офіційно працевлаштованим, працює в ТОВ «Черкасиенергозбут» провідним інженером, отримує заробітну плату та може надати утримання своєму сину. Відмова батька брати участь в утриманні дитини привела до порушення прав та інтересів сина. Просить суд шлюб між нею та відповідачем розірвати; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 усіх видів заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму до виповнення дитиною повноліття; судові витрати стягнути з відповідача на її користь. 27 квітня2020 року ухвалою суду було відкрито спрощене позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Позивач [PERSON] надала суду заяву, в якій зазначила, що просить суд розглянути справу за її відсутності. Також вказала, що позов підтримує та просить його задовольнити, разом не проживають як подружжя з березня місяця. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідач [PERSON] надав суду заяву, в якій зазначив, що просить розглянути справу за його відсутності. Зазначив, що не заперечує проти задоволення позову. Разом не проживають як подружжя з березня 2020 року. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 81 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Докази надаються сторонами та іншими.. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 77 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК). Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 02 листопада 2011 року, згідно свідоцтва про шлюб (Серія [NUMBER] ), сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис № 1630. При прийнятті рішення по справі, суд враховує думку відповідача [PERSON] , який повністю погодився із заявленими позовними вимогами про розірвання шлюбу та не заперечував проти їх задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року, «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З`ясувавши обставини справи, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, сімейних відносин сторони не підтримують, вони не пов`язані спільним побутом та бюджетом, взаємні почуття між ними втрачені і примирення між сторонами неможливе, разом не проживають як подружжя з березня 2020 року. Крім того, на думку суду, подальше перебування їх у шлюбі буде шкодити їхнім інтересам, а тому підстав щодо надання терміну для примирення, не вбачається. Частиною третьою статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Частиною 2 ст. 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають до задоволення. Також, згідно свідоцтва про народження (Серія [NUMBER] ), виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції, [INFO] народився [PERSON] . В графі «батько» вказаний [PERSON] . В судовому засіданні встановлено, що дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Угоду про сплату аліментів у добровільному порядку між сторонами не досягнуто. Стан здоров`я та матеріальне становище відповідача дозволяє йому утримувати свого неповнолітнього сина. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №\~789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аліменти це обов`язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім`ї інших, які потребують цього. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів; доведені\~стягувачем аліментів\~витрати платника\~аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; інші\~обставини,\~що мають\~істотне значення.\~Розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких обставин [PERSON] зобов`язаний утримувати свого сина [PERSON] до досягнення ним повноліття. Тому необхідно стягнути з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду (21 квітня 2020 року) і продовжувати до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу аліментів за один місяць. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем [PERSON] при подачі позовної заяви було сплачено судовий збір в розмірі 840,80 грн. за позовну вимогу про розірвання шлюбу. А тому, на підставі ст.. 141 ЦПК України, сума судового збору в розмірі 840,80 грн. підлягає стягненню з відповідача [PERSON] користь позивача [PERSON] . Також з відповідача [PERSON] необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 840грн. 80 коп., згідно ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved