Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-13 00:00:00

Позивач 21.10.2016 року звернулась до суду з позовом до Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Першої Нікопольської державної нотаріальної контори, який уточнювала (а.с.2-4,31) та остаточно просила: скасувати постанову державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції від 04.10.2005 року про арешт всього майна та квартири [ADDRESS] та оголошення заборони на його відчуження; звільнити з-під арешту та зняти заборону на відчуження щодо квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS]; повернути судові витрати. В обґрунтування своїх вимог послалась на наступні обставини. 09.08.2016 року під час продажу квартири [ADDRESS] в нотаріальній конторі їй стало відомо, що на вказану квартиру, а також на квартиру [ADDRESS], власником яких є вона-позивач, відповідачем Нікопольським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 04.10.2005 року накладено арешт та заборону на відчуження вказаного майна. До вказаного моменту їй не було відомо про такі дії. У звязку з цим, вона звернулась до Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області за поясненнями. Їй було повідомлено, що ніяких документів по її справі не збереглось, виконавчого провадження також немає. Державний виконавець порадила їй звернутись в архів Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області для отримання копії виконавчого листа, виданого Нікопольським міським судом 12.10.1999 року. Однак в архіві суду їй також жодних документів не знайшли, так як не збереглися. Позивач надала до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила розглянути справу за її відсутності, на позовних вимогах наполягає (а.с.31). Представник Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області у судове засідання не зявився. У матеріалах справи наявний відгук на позовну заяву [PERSON] (а.с.27), згідно якого просив винести рішення на розсуд суду, розглянути справу за відсутності державного виконавця. У відгуку державним виконавцем зазначено, що проти задоволення позовної заяви [PERSON] не заперечує. Вказав, що 24.10.2005 року державним виконавцем, для забезпечення виконання рішення суду було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS]. В даних автоматизованої системи виконавчого провадження відомості щодо вказаних виконавчих проваджень відсутні. Матеріали виконавчого провадження знищено у звязку із закінченням терміну зберігання. Тому неможливо встановити підстави завершення виконавчих проваджень. Тому арешт може бути знятий лише за рішенням суду. Представник Першої Нікопольської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, був повідомлений, причини неявки суду не відомі. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 28.08.2002 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, після чого [PERSON] було присвоєно прізвище «Рибальченко» (а.с.8). Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 91632991 від 11.07.2017 року (а.с.32-35), 05.09.2006 року на квартиру [ADDRESS] за № 3689319 реєстратором: Перша Нікопольська державна нотаріальна контора було накладено арешт, підставою обтяження є повідомлення міського відділу державної виконавчої служби Нікопольського міського управління юстиції Дніпропетровської області вих. № 3-3056 від 05.09.2001 року, державний виконавець Павлова Н.К. Власник: [PERSON]. Окрім того, як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 91685754 від 11.07.2017 року (а.с.36-40), 23.11.2005 року на квартиру [ADDRESS] за № 2619457 реєстратором: Перша Нікопольська державна нотаріальна контора було накладено арешт, підставою обтяження є постанова АЕ № 953121, 04.10.2005, Виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції, вик. [PERSON] Власник: [PERSON]. 04.10.2005 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції [PERSON] було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, Серія АА № 412686 (а.с.7) з приводу примусового виконання виконавчого листа, виданого Нікопольським міським судом 12.10.1999 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 17166,24 грн. Вказаною постановою було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить [PERSON] - квартиру [ADDRESS]. Згідно листа Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.11.2016 року перевіркою алфавітних покажчиків цивільних справ за 1999 рік встановлено, що зареєстрована цивільна справа № 2-1306/99 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, однак до теперішнього часу вищевказана цивільна справа та оригінал рішення не збереглися (а.с.18). Згідно повідомлення міського відділу державної виконавчої служби Нікопольського міського управління юстиції Дніпропетровської області, державний виконавець Павлова Н.К., вих. № 3-3056 від 05.09.2001 року, надісланого на адресу Першої Нікопольської державної нотаріальної контори, державною виконавчою службою м. Нікополя було заборонено здійснювати відчуження квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] в цілях виконання рішення суду про стягнення суми боргу (а.с.6). Викладене також підтверджується іншими матеріалами справи (а.с.5). [PERSON] на своє звернення від 19.09.2016 року до Нікопольського міськрайонного відділу ДВС отримала відповідь від 28.09.2016 року № 44391 (а.с.10), згідно якої згідно відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, накладено арешт на її майно: квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS]. 24.10.2005 року державним виконавцем для забезпечення виконання рішення суду, було накладено арешт на вказані обєкти нерухомості. В Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень відомості щодо вказаних виконавчих проваджень відсутні. Матеріали виконавчого провадження знищено у звязку із закінченням терміну зберігання. Також вказано, що неможливо встановити підстави завершення вища вказаних виконавчих проваджень. Згідно п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV (що діяв на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Закон України «Про виконавче провадження»), відповідно до цього Закону підлягають виконанню рішення, ухвали і постанови судів у цивільних та адміністративних справах. Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені підстави для відкриття виконавчого провадження. Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа: 1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення, зазначеного в статті 3 цього Закону; 2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) в інших передбачених законом випадках. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження, зокрема, має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ст.55 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: -винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; -винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; -винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; -проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. У разі потреби постанова, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, надсилається державним виконавцем до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що державний виконавець відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції [PERSON] при винесенні оскаржуваної позивачем постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, Серія АА № 412686, діяв у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» та з метою примусового виконання рішення суду. Доказів зворотного позивачем всупереч ч.3 ст.10 ЦПК України суду надано не було. Тому, вимоги позову в частині скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Серія АА № 412686 від 04.10.2005 року задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.38 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у звязку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. Разом з тим, повернення виконавчого документа згідно із статтею 40 та статтею 40-1 цього Закону не передбачає припинення чинності арешту. У звязку з тим, що в автоматизованій системі відомості щодо вищевказаних виконавчих проваджень відсутні, а матеріали виконавчих проваджень знищено у звязку із закінченням терміну зберігання, встановити наслідки вказаних виконавчих проваджень неможливо. Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені підстави та порядок звільнення майна з-під арешту. Так, відповідно до ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках по незакінчених виконавчих провадженнях арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Беручі до уваги все вищевикладене, суд вважає за необхідне вимоги позову в частині звільнення з-під арешту квартири [ADDRESS] та в частині звільнення з-під арешту та зняття заборони щодо квартири [ADDRESS] задовольнити. Так як, згідно матеріалів справи (а.с.32-35) заборона на квартиру [ADDRESS] не накладалась, то відсутні підстави для її зняття, в цій частині вимог слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи викладене та у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», судові витрати зі сторін повинні бути стягнуті таким чином. Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України, у разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. У звязку з тим, що позивачем при зверненні до суду з вищевказаним позовом було заявлено дві вимоги немайнового характеру, то позивачем було сплачено судовий збір саме за дві вимоги немайнового характеру. Згідно квитанції № 0.0.638087275.1 від 20.10.2016 року позивачем було сплачено судовий збір за одну вимогу немайнового характеру у розмірі 580 грн. 00 коп., хоча ставка судового збору станом на дату звернення до суду з даним позовом складала 551 грн 20 коп. (а.с.1). Згідно квитанції № 0.0.660299237.1 від 28.11.2016 року позивачем було доплачено судовий збір за другу вимогу немайнового характеру у розмірі 551 грн. 20 коп. (а.с.15). Враховуючи те, що позов [PERSON] задоволено частково, то у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно заявленим вимогам в розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial