Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON] 17.12.2020 звернувся до суду із позовною заявою до ПАТ «Пласт» про стягнення заборгованості по виплаті зарплатні та моральної шкоди, в якій прохав стягнути з ПрАТ «Пласт» на його користь заборгованість в розмірі 100122,73 грн. та моральну шкоду в сумі 10000 грн. В обґрунтування позову зазначив, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 06.02.2018 стягнуто з відповідача на його користь заборгованість з заробітної плати в розмірі 58957,80 та середній заробіток за весь час затримки виплати належних працівникові при звільнені сум в сумі 14596,48 грн. за період з 01.10.2017 року по 30.12.2017 року. З постанови про закінчення виконавчого провадження стало відомо, що виконавче провадження з виконання рішення суду ВП №57838146 та ВП № 57837751, відкрите 06.12.2018 року закінчено 09.10.2019 року і заборгованість за рішенням стягнуто. Невиплата звільненому працівникові заробітної плати є триваючим правопорушенням, тому працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Отже, середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати слід рахувати з 31.12.2017 по 02.10.2019 - день повного розрахунку. Оскільки ПрАТ «Пласт» не здійснило перерахування заборгованості по заробітній платі, тому змушений звернутися до суду за захистом порушеного права. 21.12.2020 року ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження. 10.02.2021 року до суду надійшов відзив відповідача ПрАТ «Пласт» на позовну заяву, в якому зазначили, що відповідач заперечує проти позовних вимог [PERSON] , оскільки відповідач 02.10.2020 провів розрахунок з [PERSON] шляхом погашення заборгованості з заробітної плати, що не заперечує в своїй заяві і сам позивач, то перебіг тримісячного строку у даній справі в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати належних останньому при звільненні сум, починається з наступного дня, тобто з 03.10.2019 і закінчується 02 січня 2020 року. Отже, 03.10.2019 є датою, коли [PERSON] дізнався про його порушене право, відтак, з урахуванням викладених вище обґрунтувань Конституційного та Верховного судів України щодо застосування судами норм права, ст. 233 КЗпП України враховуючи, що позивач звернувся до суду з даним позовом лише 17.12.2020, тому він пропустив тримісячний строк для звернення до суду з даних правовідносин і поважних причин пропуску зазначеного строку не надав. Позивачем не зазначено поважних причин пропуску встановленого тримісячного строку на звернення з позовом у даній справі, оскільки позивач не мав перешкод для отримання такої інформації від ВПВР у Полтавській області раніше, а також з відкритого доступу до ЄДР виконавчих проваджень (автоматизованої системи виконавчих проваджень), тим більше отримавши інформацію банку про перерахування боргу на його розрахунковий рахунок. Щодо стягнення моральної шкоди зазначили, що позивачем не надано доказів морального страждання, погіршення стану здоров`я та в чому виразились моральні страждання. В зв`язку з чим прохають, у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПрАТ «Пласт» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати, належних працівникові при звільнення, сум -відмовити повністю. В судове засідання позивач не з`явився, надавши суду заяву, в якій прохав про розгляд справи без участі позивача, зазначивши, що позовні вимоги підтримує повністю та прохає їх задовольнити повністю. Відповідач ПрАТ «Пласт» до суду свого представника не направив, будучи у встановлений ЦПК України спосіб повідомленими. Надали суду відзив на позов в якому зазначили, що проти позову заперечують. Прохали застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснюється секретарем судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. 06.02.2018 року рішенням Октябрського районного суду м. Полтави у справі №554/29/18 позовну заяву [PERSON] до ПрАТ «Пласт» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь час затримки виплати належних працівникові при звільненні сум задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Пласт» на користь [PERSON] , заборгованість по заробітній платі в розмірі 58957,80 та середній заробіток за весь час затримки виплати належних працівникові при звільнені сум в сумі 14596,48 грн. за період з 01.10.2017 року по 30.12.2017 року. . Рішення суду №554/29/18 від 06.02.2018 виконано у повному обсязі 02.10.2019, борг перераховано на користь стягувача, що підтверджується постановою державного виконавця ВПВР управління ДВС ГТУЮ у Полтавській області про закінчення виконавчого провадження. Таким чином, заборгованість з заробітної плати позивачу на виконання рішення суду №554/29/18 від 06.02.2018 виплачена ПрАТ «Пласт» 02 жовтня 2019 року. Приписами статті 233 Кодексу законів про працю України та пунктом 25 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» визначено, що до правовідносин, щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі, застосовується тримісячний строк для звернення до суду з таким позовом і обчислення такого тримісячного строку має здійснюватись з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. В рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі № 1-5/2012 за конституційним зверненням громадянина (Особа-5) щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу, викладено наступний правовий висновок: в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався ( пункт 1 резолютивної частини рішення). Такої ж позиції дотримується Верховний Суд України в своїй постанові від 08 листопада 2018 року у справі № 6-162цс17, де дійшов аналогічного правового висновку, що відповідно до статті 233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міжміського суду у тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Враховуючи, що ПрАТ «Пласт» 02.10.2019 провів розрахунок з [PERSON] , то перебіг тримісячного строку у даній справі, починається з наступного дня, тобто з 03.10.2019 і закінчується 04 січня 2020 року. Отже, 03 жовтня 2019 року є датою, коли [PERSON] дізнався про його порушене право. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані , на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Виходячи із ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, скільки, позивачем пропущено тримісячний строк звернення до суду.

Outcome: dismissed