Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

Позивач [PERSON] 15.11.2018 р. звернулася до суду із зазначеним позовом до Київської міської ради, в якому просить: визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлої [PERSON] . Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до Київської міської ради про визнання права власності на 2/3 частини квартири в порядку спадкування за законом, позивач [PERSON] посилається на наступне. Так, [INFO] померла племінниця позивача - [PERSON] . 09.06.2017 р. на підставі заяви позивача про прийняття спадщини, державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Майхеркевич О.І. заведено спадкову справу № 632/2017 після померлої [PERSON] . До складу спадкового майна увійшла квартира [ADDRESS] , загальною площею 41,7 кв. м. 09.02.2018 р. позивач звернулася до державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори Майхеркевич О.І. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої племінниці [PERSON] . Разом з тим, державний нотаріус Першої київської державної нотаріальної контори Майхеркевич О.І. видала Свідоцтво про право на спадщину за законом лише на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , що належала померлій [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого П`ятою київською державною нотаріальною конторою від 20.11.2013 р., зареєстрованого в реєстрі за № 7-1070, право власності зареєстровано 20.11.2013 р. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 3452190, дублікат свідоцтва про право на спадщину за законом, виданий 23.11.2017 р. П`ятою київською державною нотаріальною конторою, зареєстрований в реєстрі за № 216932380000. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої племінниці [PERSON] на решту 2/3 частини вказаної квартири, - позивачу державним нотаріусом було відмовлено, про що складено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.02.2018 р. Причиною відмови у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] зазначено ненадання правовстановлюючого документу про належність померлій частки квартири. Позивач вважає, що у неї достатньо підстав для визнання за нею права власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після померлої [PERSON] , з огляду на наступне. Так, згідно з даними реєстрових книг Бюро, квартира на праві власності зареєстрована за [PERSON] та її батьками: [PERSON] та [PERSON] , на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації Жовтневої райдержадміністрації м. Києва від 08.04.1993 р., зареєстровано Бюро 23.04.1993 р. за реєстровим номером № 3152. Зазначена інформація підтверджується інформаційною довідкою КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» № КВ-2017 №22991 від 04.07.2017 р. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . [PERSON] та [PERSON] (дружина та донька) прийняли спадщину від покійного [PERSON] у вигляді 1/3 частини квартири, проте, не оформили своїх спадкових прав. [INFO] померла мати спадкодавця, сестра позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . [PERSON] та [PERSON] на день смерті останньої, проживали однією сім`єю, а відтак, [PERSON] набула право власності в порядку спадкування на частину квартири, що належала її матері. Таким чином, [PERSON] , хоч і не оформила, але фактично прийняла спадщину від покійних батьків у вигляді: - 1/6 частини квартири, яку спадкодавець [PERSON] прийняла у вигляді спадщини від покійного батька ( [PERSON] ), але не оформила її; - 1/6 частини квартири, що належала матері спадкодавця [PERSON] - [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації Жовтневої райдержадміністрації м. Києва від 08.04.1993 р.; - 1/6 частина квартири, яку матір спадкодавця [PERSON] - [PERSON] прийняла у вигляді спадщини від покійного чоловіка ( [PERSON] ), але не оформила її. [PERSON] та позивач [PERSON] ») [PERSON] є рідними сестрами, тобто, як вказує позивач, вона є рідною тіткою померлої [PERSON] . [PERSON] була одинокою жінкою, інших спадкоємців крім позивача у неї не має. Таким чином, враховуючи наведені обставини, позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до Київської міської ради та просить визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме: на 2/3 частини квартири [ADDRESS] , загальною площею 41,7 кв.м., після смерті [PERSON] , з яких: 1/3 частка квартири належала померлій на праві власності та 1/3 частку квартири покійна успадкувала від покійної матері [PERSON] , але не оформила свої спадкових справ, яку, в свою чергу, покійна мати прийняла від покійного чоловіка [PERSON] , але не оформила свої спадкових прав. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 15.11.2018 р. зазначену цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 20.11.2018 р., відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до Київської міської ради про визнання права власності на 2/3 частини квартири в порядку спадкування за законом, та призначено підготовче судове засідання. 18.06.2019 р. до суду від представника відповідача Київської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник просить ухвалити рішення згідно норм чинного законодавства та проводити розгляд справи за відсутності представника Київської міської ради. 13.01.2020 р. в судовому засіданні представником позивача подано заяву про зміну підстав позову. Ухвалою суду від 13.01.2020 р., прийнято заяву представника позивача про зміну підстав позову, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити в повному обсязі та визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлої [PERSON] . Посилаючись на підстави та обставини, викладені у позовні заяві, з урахуванням поданої заяви про зміну підстав позову, та надані докази. Представник відповідача Київської міської ради в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи відповідача було повідомлено належним чином. У поданому до суду відзиві на позовні заяву, представник відповідача просить проводить розгляд справи за відсутності представника Київської міської ради та ухвалити рішення згідно норм чинного законодавства. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, врахувавши її доводи, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Предметом позову у справі є визнання за позивачем - [PERSON] права власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлої [PERSON] . Судом встановлено, що згідно з даними реєстрових книг КМБТІ, квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації Жовтневої райдержадміністрації міста Києва від 08.04.1993 року та зареєстровано Бюро 23.04.1993 р. за реєстровим номером № 3152, що підтверджується інформаційною довідкою Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» КВ-2017 №22991 від 04.07.2017 р. та листом Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 15.05.2019 р. №062/14-7206 (И-2019), які містяться в матеріалах справи. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві 06.06.2017 р. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. До складу спадкового майна увійшла квартира [ADDRESS] , загальною площею 41,7 кв. м. Встановлено, що 09.06.2017 р. на підставі заяви позивача [PERSON] про прийняття спадщини, державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Майхеркевич О.І. заведено спадкову справу № 632/2017 до майна померлої [INFO] [PERSON] . 09.02.2018 р. державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Майхеркевич О.І. видано позивачу - [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 4-59, на спадкове майно після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме на: 1/3 частку квартири [ADDRESS] , що належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого П`ятою київською державною нотаріальною конторою 20.11.2013 року, зареєстрованого в реєстрі за № 7-1070, право власності зареєстровано 20.11.2013 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 3452190, дублікат свідоцтва про право на спадщину за законом, виданий 23.11.2017 року П`ятою київською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 8-988. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 216932380000. При цьому, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на решту 2/3 частини вказаної квартири після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , державним нотаріусом позивачу було відмовлено, про що складено Постанову про відмову у вчинення нотаріальної дії від 09.02.2018 року. Причиною відмови у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , зазначено ненадання правовстановлюючого документа про належність померлій 2/3 частки квартири, а саме: з якої 1/3 частка належала померлій [PERSON] та 1/3 частка квартири належала [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого була його дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, спадкоємцем якої була її дочка [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Звертаючись до суду з позовом, позивач [PERSON] просить визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлої [PERSON] , посилаючись на достатність підстав для визнання за нею права власності на 2/3 частини квартири у порядку спадкування після померлої [PERSON] , оскільки покійна, хоч і не оформила, але прийняла від своєї матері спадкові права на 1/3 частини квартири, яку та, в свою чергу, прийняла від чоловіка, але також не оформила свої спадкових прав. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Стаття 1222 ЦК України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. При цьому, у ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначенні у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1, 2 статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно вимог ч. 1 ст. 1263 ЦК України, у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. Як встановлено судом, згідно з даними реєстрових книг КМБТІ, квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації Жовтневої райдержадміністрації міста Києва від 08.04.1993 року та зареєстровано Бюро 23.04.1993 р. за реєстровим номером № 3152, що підтверджується інформаційною довідкою Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» КВ-2017 №22991 від 04.07.2017 р. та листом Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 15.05.2019 р. №062/14-7206 (И-2019), які містяться в матеріалах справи. Отже, право власності на квартиру [ADDRESS] виникло в 1993 р. та визнається дійсним, оскільки таке майно було зареєстроване відповідно до діючих тоді норм Закону, про що свідчить інформаційна довідка Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», яка міститься в матеріалах справи. При цьому, згідно діючого тепер Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , зареєстровано за позивачем - [PERSON] ; 2/3 частини вказаної квартири у відповідному реєстрі не зареєстровано, про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майног та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 218725956 від 03.08.2020 р. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище « [PERSON] ») [PERSON] є рідними сестрами, що підтверджується наступними письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи: - даними посвідки про народження № [NUMBER] [PERSON] , [INFO] ; - даними архівної копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] ; - даними свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , згідно якого в зв`язку з реєстрацією шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] »; - даними листа ВДРАЦС ГТУЮ у м. Києві від 25.09.2018 р. №3340/03-01-44 та даними свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , якими підтверджується зміна прізвища позивача в зв`язку з реєстрацією шлюбу - [PERSON] . Згідно даних свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 28.09.1957 р., вбачається, що спадкодавець [PERSON] народилася [INFO] . В графі батьки зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Тобто, з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що позивач [PERSON] ») [PERSON] є рідною тіткою померлої [PERSON] . Факт родинних відносин також підтверджується даними спадкової справи № 632/2017, заведеної державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Майхеркевич О.І. до майна померлої [INFO] [PERSON] . При цьому, як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] не мала спадкоємців першої та другої черг, єдиним спадкоємцем третьої черги є її тітка - позивач [PERSON] . Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . З даних спадкової справи № 632/2017, заведеної державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Майхеркевич О.І. до майна померлої [INFO] [PERSON] , вбачається, що Остерською районною державною нотаріальною конторою Чернігівської області щодо майна [PERSON] заведена спадкова справа № 71/1996. 01.03.1996 року дружина покійного [PERSON] - [PERSON] звернулася до Остерської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом, а відтак, стала єдиною спадкоємицею після смерті свого чоловіка. 01.03.1996 року Остерською районною державною нотаріальною конторою Чернігівської області Мамчур О.П. видане свідоцтво про право на спадщину за законом на компенсаційну виплату в розмірі 560 ДМ (дольче марк). На 1/3 частини квартири [ADDRESS] , яка належала покійному на праві власності, відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації Жовтневої райдержадміністрації міста Києва від 08.04.1993 року та зареєстровано Бюро 23.04.1993 р. за реєстровим номером № 3152, нотаріусом Свідоцтво не видавалося. За положенням частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно із частиною четвертою Прикінцевих та перехідних положень Цивільний кодекс України 2004 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 1 січня 2004 року). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. У постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року у справі№ 6-138цс13 зроблено висновок, що відносини спадкування регулюються нормами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 145/797/15-ц вказала, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на квартиру, житловий будинок, іншу споруду. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Виходячи з встановлених обставин справи, суд вважає, що на той час діяли правовідносини згідно з ЦК 1963 p. і їх треба застосувати в даному випадку. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 527 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. В силу положень ст. 529 ЦК України при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно з вимог ст. 549 ЦК України 1963 року (що діяв на час відкриття спадщини), спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 548 ЦК України 1963 року, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР та ст. 1268 ЦК не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням, а тому зі змісту цих норм вбачається, що спадкоємець приймає (або не приймає) спадщину в повному обсязі. Тобто, не можна прийняти лише якусь частину майна, що входить до складу спадщини, а від іншої частини відмовитися взагалі чи прийняти її під якоюсь умовою. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Із змісту ст. 560 ЦК України (1963 року), вбачається, що спадкоємці можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. При цьому, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, що прийняли спадщину, строком не обмежена. Таким чином, [PERSON] прийняла в повному обсязі спадщину від покійного чоловіка [PERSON] в один із способів встановлених ст. 549 ЦК України 1963 року (подала в межах 6-ти місячного строку до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини), але оформила свої спадкові права виключно на компенсаційні виплати та не оформила своїх спадкових прав на 1/3 частини квартири, яка також ввійшла до спадкового майна, оскільки на час смерті належала [PERSON] на праві власності, а тому суд визнає факт прийняття спадщини [PERSON] на 1/3 частину квартири, що належала [PERSON] на праві власності. [INFO] померла мати спадкодавця, сестра позивача - [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації смерті у м. Києві 07.04.2013 р. П`ятою Київською нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 382/2013 до майна померлої [INFO] [PERSON] . 14.06.2013 року [PERSON] звернулася до П`ятої київської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свої матері - [PERSON] , відповідно до змісту якої [PERSON] приймає всі права та обов`язки спадкодавця. 21.11.2013 року державним нотаріусом П`ятої київської нотаріальної контори Войстрік О.В. видано [PERSON] . Свідоцтво про право на спадщину за законом лише щодо 1/3 частини квартири, що належала померлій матері на підставі Свідоцтва про право власності на житло. На частку квартири (1/3), яку її матір успадкувала після смерті свого чоловіка - [PERSON] , але не оформила своїх спадкових прав, Свідоцтво не видавалося. Вказані обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи № 632/2017, заведеної державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Майхеркевич О.І. до майна померлої [INFO] [PERSON] . Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» суду слід звернути увагу на наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Відповідно до ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Факт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця. Факт прийняття спадщини одним із спадкоємців породжує правові наслідки лише безпосередньо для даної особи і жодним чином не впливає на юридичне положення інших спадкоємців; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови (наприклад, прийняття спадщини одним із спадкоємців за умови, що інші спадкоємці від спадщини відмовляються), рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться. Згідно з п. 3.14 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 3306/5 від 11.11.2011 р., прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За таких обстави, суд приходить до висновку, що звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини [PERSON] прийняла в повному обсязі спадщину від покійної матері, в тому числі на 1/3 частину квартири, яку остання (матір) успадкувала від свого чоловіка, але не оформила своїх спадкових прав. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зі змісту ст. 321 ЦК України вбачається, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Водночас, відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Вбачається, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого і визнання права власності. За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За результатами судового розгляду справи, суд дійшов висновку, що факт набуття у власність спадкодавцем [PERSON] 1/3 частини квартири позивачем доведено та підтверджується матеріалами справи, оскільки така належала покійній на праві власності, а також факт прийняття у спадщину [PERSON] 1/3 частини квартири від матері ( [PERSON] ), яка, в свою чергу, отримала її у спадок від свого чоловіка ( [PERSON] ). Враховуючи те, що у позивача існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, оскільки правовстановлюючий документ на 2/3 частини квартири [ADDRESS] , у позивача відсутній, проте, спірна частка квартири входить до складу спадщини, оскільки на час відкриття спадщини після смерті племінниці позивача - [PERSON] , така частка квартири належала спадкодавцю в порядку спадкування після смерті її батьків, проте, не була зареєстрована згідно чинного на той час законодавства, а позивач є єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину у відповідний строк та спосіб, тому суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлої [PERSON] , оскільки, ті обставини, які викладені позивачем в обґрунтування своїх вимог, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи належними і допустимими доказами, які не спростовані. Таким чином, на основі з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved