Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись на те, що рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 18.03.2015 року по справі №723/420/15-ц шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу народився син [PERSON] [INFO]. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, що і стало причиною звернення позивача до суду. Позивач просила суд стягувати з відповідача на її користь на утримання сина [PERSON] аліменти в сумі 890 (вісімсот дев'яносто) гивень, щомісячно до досягнення сином повноліття. В судове засідання позивач та її представник не з'явилися, однак від представника позивача [PERSON] надійшла до суду письмова заява про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили позов задоволити. У разі неявки відповідача не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання двічі не з'явився, хоча судом був належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи, виходячи з чого суд вважає можливим заочний розгляд справи проти чого не заперечував представник позивача у своїй заяві. Встановивши фактичні обставини справи та відповідні правовідносини, суд знаходить що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне. В судовому засіданні було встановлено, що сторони перебували у шлюбі, від якого [INFO] року народився син [PERSON]. Судом також встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а.с.3). Згідно ст.51 Конституції України та у відповідності до положень ст.ст.180, 181 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Таким чином відповідач, проживаючи окремо від сім'ї, зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, нарівні із матір'ю, що він не здійснює і що свідчить про необхідність задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача, який не приймає участі в утриманні дитини, аліментів на її утримання. При вирішенні розміру аліментів, суд виходить з того, що згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дітей (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; наявність майна, грошових коштів та витрати і інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.184 СК України, суд визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі лише за заявою стягувача. Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Законом України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» встановлено прожитковий мінімум з 1 травня, для дітей віком від 6 до 18 років в сумі 1777 гривню. Дитина відповідача перебуває саме в такому віці, а відповідно має право на матеріальне забезпечення в законодавчо закріпленому розмірі, яке їй зобов'язані, надати, згідно вимог ст.180 СК України, її батьки. Тобто, обов'язок забезпечення дитині, встановленого законом розміру прожиткового мінімуму, лежить в рівній мірі як на батькові так і на матері дитини, виходячи з чого, суд знаходить запрошений позивачем розмір аліментів, справедливим і можливим до стягнення із відповідача. Мінімальний розмір аліментів, згідно Закону, має складатися із половини прожиткового мінімуму дитини і такий розмір аліментів в сукупності із обов'язком матері по утриманню дитини буде забезпечувати встановлений Законом прожитковий мінімум дитини сторін. Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з цього та зважаючи на те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька і з урахуванням матеріального становища батьків суд знаходить, що таке, належне утримання можливе в розмірі який буде повністю забезпечувати встановлений Законом прожитковий мінімум дітей сторін. Визначену суму аліментів на утримання дитини, суд стягує з часу звернення позивача до суду, тобто з 12 червня 2017 року, що відповідає положенням ст.191 СК України та згідно вимог п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, допускає негайне виконання судового рішення в цій частині в межах суми платежу за один місяць. Судові витрати суд, у відповідності до положень ст.88 ЦПК України, покладає на відповідача, у зв'язку з тим, що дитина сторін проживає з матір'ю, яка до суду зверталась для захисту інтересів неповнолітньої дитини, а будь-які інші грошові, а також аліментні обов'язки у відповідача відсутні.

Outcome: approved