Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

Позивач 31.11.2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. Позов обґрунтовано тим, що 03.04.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11136685000, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 17128,00 доларів США для придбання автомобіля та взяв на себе зобов'язання повернути наданий кредит у повному обсязі в строк до 03.04.2014 року зі сплатою 13,00% річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання грошового зобов'язання за вказаним кредитним договором [PERSON] передав в заставу автомобіль марки «Опель Астра», номер кузова: [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], який належить йому на праві власності, на підставі договору купівлі-продажу №226 від 06.03.2007 року, зареєстрований УДАІ ГУ МВС України в м. Києві, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER], виданого 31.03.2007 року. Згідно договору застави, вартість заставленого автомобіля за домовленістю сторін склала 86500,00 грн. Рішенням загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року АКІБ «УкрСиббанк» у зв'язку з приведенням своєї діяльності у відповідність до норм Закону України «Про акціонерні товариства» змінив своє найменування на ПАТ «УкрСиббанк». 20.04.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» укладено договір факторингу №05/12 відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» своє право вимоги по заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11136685000 від 03.04.2007 року. 20.04.20102 року між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ТОВ «Вердикт Фінанс» укладено договір факторингу №05/12-КВ, відповідно до умов якого ТОВ «Кредекс Фінанс» відступив на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» своє право вимоги заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11136685000 від 03.04.2007 року. Через неналежне виконання умов договору у відповідача станом на 17.11.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 335408,69 грн., яка складається із: - заборгованість по основній сумі боргу - 104169,39 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги - 67281,74 грн.; нараховані відсотки на дату подачі позову - 49165,07 грн.; пені за несвоєчасне виконання зобов'язання - 111667,39 грн.; три проценти річних від простроченої суми - 3125,10 грн. Через неналежне виконання зобов'язань забезпечених заставою, позивач набув право стягнути заборгованість та задовольнити свої вимоги за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом продажу предмету забезпечувального обтяження та укладання договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем від імені боржника, однак, через небажання відповідача передати предмет застави, позивач позбавлений можливості реалізувати своє право на продаж предмету застави. У судове засідання 23.06.2016 року представник позивача не з'явився та подав заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 105). Відповідач до суду в черговий раз не з'явився, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливе слухати справу у його відсутності за наявними у справі доказами, ухваливши по справі за згодою представника позивача та відповідно до ст.ст. 169, 224-226 ЦПК України, заочне рішення. Суд, з'ясувавши обставини справи, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про наявність правових підстав для задоволення позову, з огляду на наступне. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 03.04.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11136685000, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 17128,00 доларів США для придбання автомобіля та взяв на себе зобов'язання повернути наданий кредит у повному обсязі в строк до 03.04.2014 року зі сплатою 13,00% річних за користування кредитом (а.с. 9-19). З метою забезпечення виконання грошового зобов'язання за вказаним кредитним договором [PERSON] передав в заставу автомобіль марки «Опель Астра», номер кузова: [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], який належить йому на праві власності, на підставі договору купівлі-продажу №226 від 06.03.2007 року, зареєстрований УДАІ ГУ МВС України в м. Києві, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER], виданого 31.03.2007 року (а.с 9-19.) 20.04.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» укладено договір факторингу №05/12 відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» своє право вимоги по заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11136685000 від 03.04.2007 року (а.с.57-60). 20.04.20102 року між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ТОВ «Вердикт Фінанс» укладено договір факторингу №05/12-КВ, відповідно до умов якого ТОВ «Кредекс Фінанс» відступив на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» своє право вимоги заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11136685000 від 03.04.2007 року (а.с. 61-63). Через неналежне виконання умов договору у відповідача станом на 17.11.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 335408,69 грн., яка складається із: - заборгованість по основній сумі боргу - 104169,39 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги - 67281,74 грн.; нараховані відсотки на дату подачі позову - 49165,07 грн.; пені за несвоєчасне виконання зобов'язання - 111667,39 грн.; три проценти річних від простроченої суми - 3125,10 грн. (а.с. 34-41 - розрахунок заборгованості). Відповідачу надсилалась письмова претензія-повідомлення (вимога) про необхідність погашення заборгованості, яку відповідач отримав, але заборгованість так і не була погашена. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). У відповідності до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Згідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється, за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ч. 2 ст. 590 ЦК України та ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що відповідач порушив умови договору, належним чином їх не виконує, передбачені договором платежі не вносить. Статтями 589, 590 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк/термін/, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначаються загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувала; спосіб реалізації предмета застави із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині позовних вимог щодо звернення стягнення заставленого майна в рахунок погашення заборгованості. Відповідно до ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочку виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Представник позивача в позовній заяві просить визначити спосіб звернення стягнення на заставлене майно шляхом надання права банку (уповноваженій ним особі) продажу заставленого автомобіля іншій особі-покупцю на прилюдних торгах, надавши для цього також право зняття транспортного засобу з реєстраційного обліку, а також витребувати у відповідача заставлений автомобіль. За змістом ч. 1, 2 ст. 20 Закону України «Про заставу», ст. 589 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, а також у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Результат аналізу наведених норм дає підстави для висновку про те, що актами цивільного законодавства України надано право сторонам договору самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема заставодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі і продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. За правилом п. 2 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (далі - Закон) обтяжувач має право на власний розсуд обрати у якості одного можливих позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Згідно ст. 27 Закону обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення серед іншого повинно містити вимогу до боржника виконати порушене зобов'язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження володіння обтяжувавча. Якщо боржник, у володінні якого знаходиться предмет забезпечувального обтяження, не виконує обов'язок щодо передачі предмета забезпечувального обтяження у володіння обтяжувача, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду (ст. 28 Закону). Як вбачається з матеріалів справи, 09.12.2013 року позивач надіслав відповідачу вимогу-повідомлення №9075378_09.12.2013 про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання, яка відповідачем не була виконана. Зі змісту вказаної вимоги-повідомлення вбачається, що позивач просив відповідача, [PERSON] сплатити всю суму заборгованості достроково разом зі сплатою процентів та штрафних санкцій на користь нового кредитора ТОВ «Вердикт Фінанс» або у порядку Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» або передати предмет застави у володіння ТОВ «Вердикт Фінанс» разом із комплектом ключів від автомобіля, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, оформити на представника ТОВ «Вердикт Фінанс» довіреність із наданням усіх необхідних для зняття ТЗ з обліку повноважень для подальшої реалізації, однак дані вимоги не були задоволені відповідачем. Враховуючи зазначене та оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності та співставленні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а отже такими, що підлягають задоволенню. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1562,54 грн. по вимогам майнового характеру та 1218,00 грн., по вимогам не майнового характеру, сплачених позивачем згідно платіжних доручень від 24.11.2015 року, (а.с. 1).

Outcome: approved