Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-08 00:00:00

Позивач [PERSON], [INFO], звернулась 08.07.2016 року в суд з цим позовом, стверджуючи, що вона 21.02.2011 року позичила [PERSON] 55000 (п'ятдесят п'ять тисяч) грн. на пів року, про що свідчить письмова розписка. Коли минуло шість місяців вона звернулась до [PERSON], щоб той повернув їй гроші, але він відмовив, посилаючись на те, що грошей в ного немає і повернути борг може лише майном, зокрема, житловим будинком. Через де який час вона погодилась, бо зрозуміла, що свої гроші може не повернути зовсім. Через деякий час вона домовилась з [PERSON], що вони підуть до нотаріуса та переоформлять його будинок за адресою: Одеська область, Котовський район, с. Олександрівка на неї, але відповідач для цього фактично нічого не робить. Позивачка просить суд визнати зобовязання за договором займу між нею, [PERSON], та відповідачем, [PERSON], від 21 лютого 2011 року виконаним та припиненим, та визнати за нею, [PERSON], право приватної власності на жилий будинок літ. «А» загальною площею 57,0 кв.м, жилою площею 40,7 кв.м, літня кухня літ. «Б», сараї літ. «В, Г, Д», гараж літ. «Д», погріб літ. «Е», туалет літ. «З», І замощення, №1-3 горожа, за адресою: Одеська область, Котовський район, с. Олександрівка. В ході судового розгляду справи 01.09.2016 року позивачка підтримала позов у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні 01.09.2016 року позов повністю визнавав. У судове засідання призначене на 09.09.2016 року сторони не зявились, але надали письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність. Дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про таке. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Крім визнання сторонами справи обставин справи, ці обставини також підтверджуються письмовими доказами справи. Як вбачається з матеріалів справи, 21 лютого 2011 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір займу грошових коштів, шляхом складання боргової розписки. Згідно умов цього договору позики відповідач взяв в борг у позивачки грошові кошти у розмірі 55000,00 грн. на строк шість місяців. У зв'язку з невиконанням свого зобов'язання за договором займу стронами в простій письмовій формі укладенно договір відступного від 24.08.2014 року про передачу позивачці спірного будинку. Житловий будинок за адресою: Одеська область, Котовський район, с. Олександрівка, належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №33-К від 17.04.1999 року, зареєстрованого 12.05.1999 року Котовським МБТІ в реєсьрову книгу №58 кн.1 стр.58. Як вбачається з Технічного паспорту на житловий будинок виготовлений Котовським МБТІ 1999 року на імя [PERSON] в натурі є: жилий будинок літ. «А», 1905 року побудови, загальною площею 57,0 кв.м, жилою площею 40,7 кв.м, літня кухня літ. «Б», сараї літ. «В, Г, Д», гараж літ. «Д», погріб літ. «Е», туалет літ. «З», І замощення, №1-3 горожа, що розташований за адресою: Одеська область, Котовський район, с. Олександрівка. Згідно довідки виконкому Куяльницької сільради Подільського району Одеської області від 06.09.2016 року №1120, за [PERSON] згідно даних погосподарської книги числиться житловий будинок в с.Олександрівка по вул.Верхня №27. Відповідно до ст.11 ч.2. п.1 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства, виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Вимогами ч. 1 ст. 627 ЦК України, передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу (ЦК України), інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів /суму позики/ або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється його виконанням проведеним належним чином. Разом з цим ст.600 ЦК України визначено, що зобовязання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами. Згідно положення ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням обставин справи та наявних письмових доказів цьому, суд вважає за можливе позов задовольнити у повному обсязі.

Outcome: approved