Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

Позивач [PERSON]\~19\~лютого 2018\~року предявила\~до суду\~позов до\~відповідача [PERSON],\~в якому\~просить стягнути\~з відповідача\~на її\~користь аліменти\~на утримання\~двох малолітніх\~дітей:\~[PERSON],\~[INFO]\~та [PERSON],\~[INFO]\~у розмірі\~9000\~гривень,\~з урахуванням\~індексації\~відповідно\~до закону,\~щомісячно,\~починаючи із\~19\~лютого 2018\~року і\~до досягнення\~дітьми повноліття\~та стягнути\~з відповідача\~на її\~користь аліменти\~у розмірі\~72000\~гривень за\~період з\~червня 2017\~року по\~січень 2018\~року.\~В обґрунтування\~позовних вимог\~покликається на\~те,\~що вона\~перебувала із\~відповідачем у\~зареєстрованому шлюбі,\~який розірвано\~рішенням Тернопільського\~міськрайонного суду\~Тернопільської області\~від 05\~травня 2017\~року.\~Від шлюбу\~мають двох\~неповнолітніх дочок:\~[PERSON],\~[INFO]\~та [PERSON],\~[INFO],\~які проживають\~разом із\~нею та\~перебувають на\~її утриманні.\~Розмір її\~доходу не\~дає можливості\~забезпечити дітей\~усім необхідним.\~Натомість відповідач, будучи фізичною особою-підприємцем та маючи стабільний дохід, при цьому, не маючи на утриманні інших неповнолітніх дітей чи інших непрацездатних осіб у добровільному порядку не виконує свій батьківський обовязок по утриманню неповнолітніх дітей, хоча зобовязаний це робити. Також вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти за минулий час, за період з червня 2017 року по лютий 2018 року у розмірі 72000 гривень. Від відповідача [PERSON] 28 березня 2018 року надійшов до суду відзив на позов, згідно якого позовні вимоги визнає частково покликаючись на те, що не погоджується із розміром аліментів, який просить стягнути позивач, вважає, що матеріальне становище дітей є нормальним, оскільки вони забезпечені житлом, одягом, харчуванням та усіма необхідними речами, його дохід в середньому складає 5000-6000 гривень, щомісячно. Також вказує, що вимога про стягнення аліментів є безпідставною та необґрунтованою, оскільки позивач не зверталася до нього із вимогою сплачувати аліменти та він не ухилявся від їх сплати, що є обовязковою умовою для стягнення аліментів за минулий час. При цьому, зазначає, що з моменту розірвання шлюбу і по даний час він повністю матеріально забезпечував дітей усім необхідним, сплачував кошти за дошкільні заклади, які відвідують діти, купляв їм одяг та іграшки, натомість позивачем не надано доказів на підтвердження викладених нею обставини щодо розміру понесених нею витрат на дітей. З цих підстав просить стягувати з нього аліменти на утримання двох дітей у розмірі 2000 гривень, щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття. 24 квітня 2018 року від представника позивача [PERSON] надійшла до суду відповідь на відзив, згідно якої позивач [PERSON] не погоджується із запропонованим відповідачем розміром аліментів на двох дітей у сумі 2000 гривень, щомісячно, та заперечує твердження відповідача про те, що він матеріально забезпечував дітей з моменту розірвання шлюбу, а також те, що на даний час діти забезпечені усім необхідним, оскільки розмір її заробітної плати не дозволяє їй самостійно забезпечувати дітей належним чином. З цих підстав просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, стягуючи з відповідача на її користь аліменти на утримання двох дітей у розмірі 9000 гривень, зокрема по 4500 гривень на кожну дитину з подальшою індексацією згідно закону, а також аліменти за період з червня 2017 року по січень 2018 року у розмірі 72000 гривень. 02 травня 2018 року представник відповідача [PERSON] подав до суду заперечення на відповідь на відзив, згідно яких просить позов задовольнити частково, стягнувши з відповідача аліменти на утримання двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], 25 вересня 2014 року у розмірі 2000 гривень, щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття, покликаючись на те, що позивачкою не надано жодного доказів на підтвердження викладених нею обставин та зокрема того, що вона поносить витрати на утримання дітей, а розмір аліментів, а також вважає, що розмір аліментів, які вона просить стягувати із відповідача ґрунтується лише виходячи з розміру доходу відповідача, а не потреб дітей. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позов визнали частково та просили стягувати аліменти на двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], 25 вересня 2014 року у розмірі 2000 гривень, щомісячно, починаючи від дня предявлення позову і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 травня 2017 року. Від шлюбу сторін 18 жовтня 2012 року народилася дочка [PERSON], що стверджується актовим записом №2502 відділу державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, яким 19 жовтня 2012 року видано свідоцтво про народження серії І-ИД №166953 та 25 вересня 2014 року народилась дочка [PERSON], що стверджується актовим записом про шлюб №2360 відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, яким 29 вересня 2014 року видано свідоцтво про народження серії І-ИД №201997. Судом установлено, що неповнолітні діти сторін [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] проживають разом із матірю позивачкою по справі [PERSON] за адресою: вул. Над Яром, 6/84, м. Тернопіль, що стверджується довідкою виданою Обєднанням співвласників багатоквартирного будинку. Згідно довідки\~№79\~виданої 13\~грудня 2017\~року Тернопільським\~дошкільним навчальним\~закладом №31\~Тернопільської міської\~ради,\~[PERSON],\~[INFO]\~відвідує середню\~групу №2 Тернопільського дошкільного навчального закладу №31 з 02 вересня 2014 року та [PERSON], [INFO] відвідує молодшу групу №1 Тернопільського дошкільного навчального закладу №31 з 15 серпня 2016 року. Батьківська плата за харчування однієї дитини за один день становить 14 гривень, а в літній період (з 01 червня по 31 серпня) 15 гривень 40 копійок. Довідкою №104 виданою 13 лютого 2018 року Тернопільським обласним центром служби крові стверджується, що [PERSON] працює на посаді реєстратора у Тернопільському обласному центрі служби крові, її дохід із серпня 2017 року по січень 2018 року становить 20133,29 гривень. Як убачається із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Міністерства юстиції України, відповідач [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець з 02 грудня 2009 року, вид діяльності: діяльність із керування компютерним устаткуванням. Сторонами не надано доказів на підтвердження розміру доходів відповідача. Наданими відповідачем копіями дублікатів квитанцій ПАТ КБ «ПриватБанк» стверджується, що відповідач [PERSON] здійснював оплату за відвідування дітьми [PERSON] та [PERSON] дошкільного навчального закладу, зокрема, згідно дублікатів квитанцій від 29 серпня 2017 року на суми 172,14 гривень та 184,80 гривень; від 08 вересня 2017 року на суми 278,60 гривень та 278,60 гривень; від 27 жовтня 2017 року на суми 118 гривень та 124,60 гривень; від 11 грудня 2017 року на суми 530,02 гривень та 518 гривень; від 06 лютого 2018 року на суму 336 гривень. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 статті 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Натомість позивачка у повному обсязі надає матеріальне утримання неповнолітнім дітям [PERSON] та [PERSON], таким чином, фактично одноособово несе батьківські обовязки обох сторін. Частиною 1 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Статтею 8 Закону України Про охорону дитинства передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За вказаних обставин, беручи до уваги те, що відповідачем не представлено суду жодних доказів на підтвердження того, що за своїм станом здоровя чи матеріальним становищем він не може виконувати своїх обовязків по утриманню неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], а також доказів наявності у нього на утриманні інших дітей, чи непрацездатних дружини, батьків, суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині стягнення із відповідача аліментів на неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 9000 гривень підлягають до задоволення. Щодо вимоги про стягнення з відповідача аліментів за період з червня 2017 року по січень 2018 року суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Всупереч зазначених вимог закону позивачем не надано жодних доказів на підтвердження вжиття нею заходів для одержання аліментів з відповідача та свідоме ухилення відповідача [PERSON] від їх сплати. За вказаних обставин, позовні вимоги в частині стягнення із відповідача [PERSON] аліментів за період з червня 2017 року по січень 2018 року слід відмовити за недоведеністю. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, повязані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі наведеного та

Outcome: partial