Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

Позивач 20.03.2019 року звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. Їй на праві приватної спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 31.03.2004 року належить 1/3 частина квартири [ADDRESS] . Інші 1/3 частини вказаної квартири належать її чоловіку [PERSON] , який помер та інші 1/3 частини вказаної квартири належать її сину - [PERSON] , третій особі по справі. У вказаній квартирі зареєстрована та проживає вона, а також зареєстровані її сини - [PERSON] та [PERSON] , які в ній з 2007 року не мешкають. Один з синів, а саме [PERSON] у 2007 році виїхав на заробітки за межі України і до теперішнього часу не повернувся. Де він на теперішній час мешкає, їй не відомо. Таким чином, відповідач не проживає у вказаній квартирі з 2007 року, тобто понад десять років без поважних причин, що підтверджується відповідним Актом ОСББ «Промінь - 194» від 26.02.2019 року. [PERSON] не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей у квартирі також не має. У добровільному порядку вирішити даний спір не представляється за можливе. Реєстрація відповідача у вказаній квартирі створює їй перешкоди в користуванні та розпоряджанні своїм майном. Крім того, вона вимушена нести додаткові витрати за відповідача при оплаті комунальних послуг. Враховуючи вказані обставини, просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаною квартирою та зняти його з реєстраційного обліку за зазначеною адресою. Ухвалою про відкриття провадження від 23.04.2019 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Відповідача Бажанюк С. В. було сповіщено про розгляд справи в порядку спрощеного провадження оголошенням на сайті Судової влади України, згідно вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Причина неявки суду не відома. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Ч. 1 ст. 321 ЦК України, передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 31.03.2004 року належить 1/3 частина квартири [ADDRESS] . Інші 1/3 частини вказаної квартири належать чоловіку [PERSON] , який помер та інші 1/3 частини вказаної квартири належать її сину - [PERSON] , третій особі по справі (а.с. 11-12). В обґрунтування позову [PERSON] посилалася на те, що у вказаній квартирі зареєстрована та проживає вона, зареєстровані її сини - [PERSON] та [PERSON] , які в ній з 2007 року не мешкають. [PERSON] у 2007 році виїхав на заробітки за межі України і до теперішнього часу не повернувся. Де він на теперішній час мешкає, позивачу не відомо. Судом встановлено, що [PERSON] за адресою - [ADDRESS] не зареєстрований, що підтверджується відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області (а.с. 19), відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 17.08.2007 року (а.с. 19). Позивачем зазначено вимоги щодо визнання [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Таким чином, в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Враховуючи викладене, вимоги позивача [PERSON] до відповідача [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] є безпідставними, оскільки судом встановлено, що відповідач за вказаною адресою не зареєстрований. Отже, згідно встановлених судом обставин справи, підстав для задоволення позовних вимог позивача немає. Таким чином у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed