Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Яворський А.В. пред`явив до суду позов до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Перша тернопільська державна нотаріальна контора, у якому просить визнати за [PERSON] право власності на 1/5 частину квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування після померлої [INFO] [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно, до складу якого входить 2/5 частину квартири [ADDRESS] , з яких: 1/5 частина належала спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 18 червня 1993 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації та 1/5 частина належала на підставі Договору дарування 1/5 частини квартири від 24 квітня 2009 року. Спадкоємцями за законом першої черги спадкування є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] . Також, момент смерті [PERSON] у квартирі [ADDRESS] фактично проживав та був зареєстрований її колишній чоловік - [PERSON] , однак, він не належить до кола спадкоємців після померлої [PERSON] , оскільки шлюб між ними було розірвано 01 лютого 2006 року. 14 серпня 2020 року Першою тернопільською державною нотаріальною конторою видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №5-1021, відповідного до якого спадкоємцями майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є її: син - [PERSON] , 1/2 частки; видано свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку від 2/5 часток спадкового майна, а саме на 1/5 частки квартири [ADDRESS] та син - [PERSON] 1/2 частки; свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку від 2/5 часток спадкового майна, а саме на 1/5 частки спірної квартири не видавалося. Згідно довідки №7424 від 16.05.2017 року відповідач [PERSON] був зареєстрований за адресою [ADDRESS] , з 07.11.2000 року по 24.01.2017 року. Однак, незважаючи на реєстрацію місця проживання у вказаній квартирі відповідач [PERSON] не проживав у ній із 2011 року, що підтверджується Актами обстеження житлових умов про фактичне проживання (або відсутність зареєстрованих осіб) від 23 вересня 2016 року та 04 вересня 2020 року. Крім цього, обставина того, що [PERSON] постійно не проживав із спадкодавцем на момент її смерті у згаданій вище квартирі підтверджується рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.12.2016 року по справі №607/10856/16-ц, яким [PERSON] визнано таким, що втратив право користування квартирою в [ADDRESS] та показами свідків. Згодом, після набрання згаданого вище рішення законної сили, а саме 24 січня 2017, [PERSON] знято з місця реєстрації. При цьому, представник позивача вказує, що частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Отже, на думку представника позивача, відповідач, як спадкоємець першої черги за законом, не може вважатись таким, що прийняв спадщину шляхом спільного проживання зі спадкодавцем, оскільки на час її відкриття постійно не проживав разом із спадкодавцем [PERSON] , та у передбачений законом строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] не подав нотаріусу відповідної заяви про прийняття спадщини, відповідно він не набув права на неї, тобто є таким, що не прийняв спадщину за законом. Відтак, єдиним спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину після померлої [INFO] [PERSON] є її син позивач [PERSON] 25 вересня 2020 року позивач звернув до Першої тернопільської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на іншу 1/2 частину спадкового майна після померлої [PERSON] , а саме на 1/5 частку квартири [ADDRESS] . Згідно листа-відповіді від 30 вересня 2020 року, позивача повідомлено про те, що оскільки [PERSON] заяву про відмову від прийняття спадщини не подавав та був прописаний з померлою на день її смерті, він вважається таким, що спадщину прийняв. Встановити його місце проживання на день відкриття спадщини неможливо. При цьому, представник позивача вказує, що у зв`язку із небажанням відповідача в подальшому підтримувати родинні відносини із позивачем та їхніми батьками, 23 квітня 2015 року [PERSON] відчужив на користь батька [PERSON] належну йому на праві приватної власності 1/5 частку спірної квартири на підставі договору дарування та поїхав у невідомому напрямку. Поряд із цим, вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 грудня 2018 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 109 КК України і призначено йому покарання за цією статтею у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки без конфіскації майна. Однак, станом на момент подання вказаної позовної заяви [PERSON] ухиляється від виконання вироку суду та перебуває в розшуку, як особа, що переховується від органів влади. За вказаних обставин, покликаючись на те, що позивач позбавлений можливості у нотаріальному поряду оформити спадкове майно, а саме 1/5 частину квартири [ADDRESS] , просить позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 грудня 2020 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Відзиву на позов відповідач [PERSON] до суду не подавав. 18 лютого 2021 року судом закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду, про що постановлено ухвалу суду, занесену до протоколу судового засідання. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Яворський А.В. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] ,\~будучи належним\~чином повідомленим\~про дату,\~час та\~місце розгляду\~справи,\~повторно в\~судове засідання\~не з`явився,\~не повідомивши\~про причини\~неявки,\~заяв про\~розгляд справи\~за його\~відсутності,\~чи відкладення\~розгляду справи\~до суду\~не подавав. Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Першої тернопільської державної нотаріальної контори надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності їх представника, при ухваленні рішення покладаються на думку суду. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, повторно не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву, а представник позивача не заперечив проти заочного вирішення справи. Судом установлено: Згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого 18 червня 1993 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації на підставі розпорядження (наказу) №2440 від 12 травня 1993 року та зареєстрованого за №2485, квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної власності: [PERSON] та членам його сім`ї: [PERSON] 1/5, [PERSON] 1/5, [PERSON] 1/5, [PERSON] . Загальна площа квартири становить 59, 3 кв.м. Відповідно до договору дарування 1/5 частини квартири від 24 квітня 2009 року, укладеного між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдаровувана), [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар 1/5 частину квартири [ADDRESS] . Вказана квартира трикімнатна, загальною площею 59,3 кв.м., житловою 41,7 кв.м. Вказана частка квартири належить дарувальнику на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого та зареєстрованого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації 18 червня 1993 року за №2485. \~ \~ \~ \~Даний договір посвідчений 24 квітня 2009 року державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Береш О.М. та зареєстрований у реєстрі за №2-590. \~ \~ \~ \~У Свідоцтво про право власності на житло, видане 18 червня 1993 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації на підставі розпорядження (наказу) №2440 від 12 травня 1993 року, державним нотаріусом внесено запис про те, що 24 квітня 2009 року за реєстром №2-590 державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори посвідчено договір дарування за яким подаровано 1/5 частину квартири [PERSON] . Таким чином [PERSON] належить 2/5 частини квартири [ADDRESS] . Як убачається із свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого 01 лютого 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, 01 лютого 2006 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що складено актовий запис №45. 23\~квітня 2015\~року між\~відповідачем [PERSON] \~(дарувальником)\~та \~його батьком\~ [PERSON] (обдаровуваним)\~було укладено\~договір дарування\~1/5\~частини квартири,\~згідно якого\~ [PERSON] подарував,\~а [PERSON] \~прийняв у\~дар 1/5\~частину квартири\~ [ADDRESS] . Вказана частка квартири належить дарувальнику [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого 18 червня 1993 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації на підставі розпорядження (наказу) №2440 від 12 травня 1993 року та зареєстрованого за №2485. Даний договір посвідчений 23 квітня 2015 року державним нотаріусом Другої тернопільської державної нотаріальної контори Темніковою С.А. та зареєстрований в реєстрі за №1-364. У Свідоцтво\~про право\~власності на\~житло,\~видане 18\~червня 1993\~року Тернопільським\~міським бюро\~технічної інвентаризації\~на підставі\~розпорядження (наказу)\~№2440\~від 12\~травня 1993\~року,\~державним нотаріусом\~внесено запис\~про те,\~що державним нотаріусом\~Другої тернопільської\~державної нотаріальної\~контори Темніковою\~С.А. 23 квітня 2015 року за реєстровим №1-364 посвідчено договір дарування 1/5 частини квартири від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , про що складено актовий запис №17 Тернопільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, яким 04 січня 2017 року видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Як убачається із наданих Першою тернопільською державною нотаріальною конторою матеріалів спадкової справи №363/2017, заведеної після померлої [INFO] [PERSON] , у встановлений законом строк, а саме 23 травня 2017 року позивач [PERSON] звернувся у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за законом після померлої матері [PERSON] . 14 серпня 2020 року державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Рудніцьким А.Я. на ім`я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом зокрема на 1/2 частку від 2/5 часток квартири [ADDRESS] . У вказаному свідоцтві про право на спадщину за законом зазначено, що спадкоємцями майна померлої [INFO] [PERSON] є її син [PERSON] , [INFO] 1/2 частки та син [PERSON] , [INFO] 1/2 частки. Спадщина, на яку у вказаних частках видано це свідоцтво складається з 2/5 часток квартири [ADDRESS] і належала померлій [PERSON] : 1/5 частина на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 18 червня 1993 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації, інша 1/5 частина належала на підставі Договору дарування 1/5 частини квартири від 24 квітня 2009 року. Вказана квартира трикімнатна, загальною площею 59,3 кв.м., в тому числі житловою площею 41,7 кв.м.. Свідоцтво на право на спадщину 1/5 частку спадкового майна ще не видано. Вказане свідоцтво зареєстроване в реєстрі за №5-1021. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 серпня 2020 року за позивачем [PERSON] зареєстровано право власності на 1/5 частину квартири [ADDRESS] , що стверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 220400053, сформований 14 серпня 2020 року (а.с.16). Згідно Довідки №7424 виданої 16 травня 2017 року Дочірнім підприємством «Наш дім 3» приватного підприємства «Наш дім» за адресою: вул. Лесі Українки, 29/36, м. Тернопіль зареєстрований та проживає [PERSON] , [INFO] ; була зареєстрована дружина [PERSON] , яка померла [INFO] та виписана [INFO] та син [PERSON] , виписаний 24 січня 2017 року. Як убачається матеріалів спадкової справи №363/2017, заведеної після померлої [INFO] [PERSON] , 28 вересня 2020 року у Першій тернопільській державній нотаріальній конторі зареєстровано заяву позивача [PERSON] від 25 вересня 2020 року про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, згідно якої позивач просив видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом на іншу 1/2 частину спадкового майна після померлої [INFO] [PERSON] , а саме на 1/5 частку квартири [ADDRESS] . Згідно відповіді Першої тернопільської державної нотаріальної контори за вих. № 1829/01-16 від 30 вересня 2020 року позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на іншу 1/5 частину квартири та повідомлено про те, що оскільки [PERSON] заяву про відмову від прийняття спадщини не подавав та був прописаний з померлою на день її смерті, він вважається таким, що спадщину прийняв. Встановити його місце проживання на день відкриття спадщини неможливо. Рішенням Тернопільського\~міськрайонного суду\~Тернопільської області\~від 05\~грудня 2016\~року у\~справі №607/10856/16-ц визнано [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою в [ADDRESS] . Вказаним рішенням суду установлено, що відповідно до акту від 23 вересня 2016 року, складеного працівниками ПП «Наш дім» та пояснень сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] понад рік не проживає у квартирі [ADDRESS] . Таким чином, факт непроживання відповідача [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] на момент її смерті у квартирі [ADDRESS] підтверджено рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.12.2016 року по справі №607/10856/16-ц. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Крім цього, як убачається із Акта обстеження житлових умов про фактичне проживання (або відсутність зареєстрованих осіб) від 04 вересня 2020 року, складеного комісією в складі інженера Голодриги В.В., майстра дільниці [PERSON] , паспортиста [PERSON] , в ході обстеження квартири [ADDRESS] встановлено, що [PERSON] знятий з реєстрації з 24 січня 2017 року за рішенням суду, не проживає з 2011 року, місце знаходження невідоме, що підтверджують свідки-сусіди [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , [INFO] пояснив, що є батьком позивача та відповідача та вказав, що його син [PERSON] на початку 2009 року поїхав з дому, а у 2015 році зателефонував, повідомивши, що бажає оформити договір дарування належної йому 1/5 частки квартири. У зв`язку із цим у 2015 році [PERSON] приїхав на один день з м. Миколаєва у м. Тернопіль та вони уклали договір дарування, згідно якого син подарував йому 1/5 частку квартири [ADDRESS] . З того часу його син відповідач [PERSON] додому не приїжджав, відтак й не проживав разом матір`ю [PERSON] на день її смерті [INFO] та не був на її похороні. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що є сусідкою сім`ї [PERSON] , проживає у квартирі навпроти. Вказала, що у померлої [PERSON] та [PERSON] є троє синів: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Свідок часто бувала в гостях у сім`ї [PERSON] . Стверджує, що на день смерті [PERSON] разом із нею у квартирі [ADDRESS] проживав лише її колишній чоловік [PERSON] , син [PERSON] проживав у Житомирі, син [PERSON] у Криму, а місце проживання сина [PERSON] їй невідоме, оскільки близько десяти років додому він не приїжджав, їй відомо, про те,що [PERSON] виїхав у Російську Федерацію. Разом із цим, вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 грудня 20018 року у справі №607/10411/17 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 109 КК України і призначено йому покарання за цією статтею у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки без конфіскації майна. Як убачається із роздруківки Витягу із розшукового обліку МВС [PERSON] з 15 липня 2017 року перебуває в розшуку, як особа, що переховується від органів влади. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). В силу ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Судом установлено, що за життя [PERSON] не було складено заповітного розпорядження, відтак, у даному випадку має місце спадкування за законом. Частиною 1 статті 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач [PERSON] є сином померлої [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 10 липня 1976 року органом ЗАГС м. Клайпеда (Литовська Республіка ССР). Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїх Постановах від 10 квітня 2020 року у справі №355/832/17 (провадження № 61-27212св19) та від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18). Так, суд вважає доведеним той факт, що на день смерті [PERSON] відповідач [PERSON] не проживав разом із нею, а відтак, з огляду на те, що відповідач не проживав разом із спадкодавцем на момент її смерті та не подавав у нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини, отже не може вважатися таким, що прийняв спадщину. Відтак, єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом після померлої [PERSON] є позивач [PERSON] , який прийняв спадщину, оскільки у встановлений законом строк звернувся у Першу тернопільську державну нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини. Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У зв`язку із відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] [PERSON] на іншу 1/5 частину квартири [ADDRESS] , позивач позбавлений оформити за собою право власності на вказане майно. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності. Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, які до них застосовуються, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки зазначені позивачем обставини унеможливлюють іншим способом захистити його права та інтереси, а тому за позивачем слід визнати право власності на 1/5 частину квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: approved