Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

Позивач [PERSON] 30.03.2017 року звернулася до суду із позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 26.07.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, про що зроблено відповідний актовий запис №1583. Позовна заява мотивована тим, що спільне життя подружжя не склалося через відмінність поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки подружжя з ведення спільного господарства та виховання дитини, відсутність взаєморозуміння, несумісність характерів. З 12 березня 2016 року до подання позову до суду подружжя припинило подружні відносини та спільне проживання. Позивач не має бажання в подальшому проживати з відповідачем однією сімєю. На її думку, відновити сімейні стосунки неможливо та недоцільно, вважає, що відносини подружжя налагодити не вдасться, шлюб носить формальний характер, на примирення та відновлення подружніх відносин позивач не згодна, подальше збереження шлюбу з відповідачем суперечить її інтересам. Від шлюбу у подружжя є малолітня дитина син [PERSON], [INFO], який проживає разом з матірю. Майнові спори між подружжям відсутні. Вказані обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з вказаною позовною заявою. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, справу розглядати без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, повідомлявся судом про день, час та місце розгляду справи, за останнім відомим місцем проживання, завчасно та належним чином. Враховуючи зазначені обставини, зважаючи на зміст заяви позивача, судом ухвалено провести заочний розгляд справи за наявними у ній доказами, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В ході дослідження позовної заяви та доданих до неї матеріалів судом, відповідно до ч. 1 ст. 112 СК України, з'ясовано фактичні взаємини подружжя, а також те, що подана до суду позовна заява відповідає дійсній волі позивача та відповідача, їх бажання розірвати шлюб є істинним та добровільним. Згідно п. 10 Постанови пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України (254к/96-ВР) охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін. Досліджуючи вказані обставини, суд зважає на те, що фактично шлюбні відносини між сторонами по справі припинено більше 1 року тому, шлюб між сторонами фактично розпався, існує формально, подальше збереження шлюбу є неможливим та недоцільним і суперечитиме інтересам позивача, тому шлюб між сторонами слід розірвати, а позов задовольнити. Відповідно до положень ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved