overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

Позивач 18 лютого 2021 року звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачкою по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 2015 року, дітей не мають. Сімейне життя не склалося через різні погляди на життя, перестали бути пов`язані спільним побутом, тому позивач просить розірвати шлюб. Справу розглянуто згідно ч.3 ст.211 ЦПК України у відсутності позивача, який надав до суду нотаріально посвідчену заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Представник позивача адвокат Присяжний В.А. у судовому засіданні позов підтримав. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзив не подала. Згідно ч.3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідачки і ухвалює заочне рішення. Дослідивши та оголосивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 01 грудня 2015 року, актовий запис №132. Відповідно до вимог ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України (надалі - СК України), кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Однією з основних засад шлюбу, передбачених ст. 24 СК України є його добровільність. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Згідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Суд встановив, що сторони не проживають разом з 2019 року, подружні відносини остаточно припинені і більше не відновлялись, спільного господарства не ведуть. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, посилається на те, що сім`ю зберегти неможливо. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи категоричне небажання позивача відновлювати подружні відносини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього кодексу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

Позивач 18 серпня 2015 року звернувся до Ленінського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог вказавши, що вступив в шлюб з [PERSON], 16 квітня 2011 року, який був зареєстрований Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №120. Від шлюбу вони мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом із відповідачкою. З 26.09.2015 року сторони проживають окремо, припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарства. Причиною розпаду сім'ї стало те, що не було взаємопорозуміння та спільних інтересів. Позивач вважає, що їх сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, тому просив шлюб розірвати. Почуття кохання втрачено. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала та просила суд їх задовольнити. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 16 квітня 2011 року. Шлюб був зареєстрований Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №120 /а.с.4/. Від спільного подружнього життя мають доньку [PERSON], [INFO] /а.с.5/. Встановлено також, що з 26.09.2015 року сторони припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарювання, проживають окремо. Причиною розпаду сім'ї стало те, що не було взаємопорозуміння та спільних інтересів. Почуття любові втрачено, примирення та подальше подружнє життя між ними неможливе. Сторони наполягають на розірванні шлюбу, оскільки вважають, що шлюб існує лише формально і збереження їх сім'ї неможливе. Згідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких встановлених обставин справи слід вважати, що сім'я розпалась остаточно, примирення сторін неможливо і шлюб необхідно розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

Позивач, 18 серпня 2015 року, звернувся з позовом до відповідача про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, що залишилася після смерті баби [PERSON], померлої 12 березня 2000 року. В позовній заяві позивач [PERSON], посилається на те, що він є спадкоємцем за законом після смерті баби [PERSON], яка померла 12 березня 2000 року. Своєчасно до нотаріуса за оформленням спадщини не звернувся в силу своєї юридично неосвіченості. Цю причину вважає поважною в пропуску строку звернення до нотаріуса із заявою. Просить задовольнити позов і визначити додатковий строк для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини після смерті [PERSON] - шість місяців . В судове засідання позивач не з»явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не зявився, але надав суду заяву про те, що позов визнає і просить розглянути справу без його участі. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши вимоги позивача, заяву представника відповідача, матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі, з наступних підстав. Статтею 1272 ч.3 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом установлено, що [PERSON] померла 12 березня 2000 року (свідоцтво про смерть серії І-ЖД №195569, видане Сербівською сільською радою Кодимського району Одеської області 13 березня 2000 року, актовий запис №04). Позивач є спадкоємцем за законом (згідно свідоцтва про народження серії І-ЖД №394889, виданого Сербівською сільською радою 22 квітня 1974 року, батьками народженого 06 квітня 1974 року [PERSON] були [PERSON] і [PERSON]; згідно свідоцтва про одруження серії ІІ-АГ №275716, виданого 16 липня 1972 року Сербівською сільською радою, після реєстрації одруження з [PERSON], [PERSON] присвоєне прізвище «Трембовецька»; згідно свідоцтва про народження серії ЯЛ №942379, виданого Калинівською сільською радою, Кодимського району Одеської області, батьками народженої 13 січня 1955 року [PERSON] були [PERSON] і [PERSON]). Своєчасно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини позивач не змогла, оскільки є юридично неосвіченою особою має лише неповну середню освіту (свідоцтво серії Б № 527342, видане Сербівською середньою школою Кодимського району 10 червня 1989 року). Відтак, юридичну неосвіченість позивача, суд визнає поважною причиною пропуску строку для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а тому вважає за можливе поновити його. На підставі ст. 1272 ч.3 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

Позивач 18 серпня 2015 року звернувся з позовом до відповідача про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, що залишилася після смерті діда [PERSON], померлого 29 червня 1997 року. В позовній заяві [PERSON] посилається на те, що він є спадкоємцем за законом після смерті діда [PERSON], який помер 29 червня 1997 року. Своєчасно до нотаріуса за оформленням спадщини не звернувся в силу того, що проживає за межами Кодимського району. Ці причини вважає поважними в пропуску строку звернення до нотаріуса із заявою. Просить задовольнити позов і визначити додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини в шість місяців. В судове засідання позивач не з»явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не зявився, але надав суду заяву про те, що позов визнає і просить розглянути справу без його участі. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши вимоги позивача, заяви представника відповідача, суд прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Статтею 1272 ч.3 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом установлено, що [PERSON] помер 29 червня 1997 року (свідоцтво про смерть серії І-ЖД №405626, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області 18 березня 2015 року). Позивач є спадкоємцем за законом як внук померлого (свідоцтво про народження І-ЖД №425678, видане 18 березня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області, згідно якого батьком народженого 12 березня 1960 року [PERSON] є [PERSON]; свідоцтво про народження серії VІІ-БМ №417911, видане 20 листопада 1981 року Рибницьким відділом ЗАГС, згідно якого, батьком народженого 12 листопада 1981 року [PERSON] є [PERSON]). Відповідно до паспорта громадянина України серії КЕ 982455, виданого Овідіопольським РВ ГУМВС України в Одеській області 13 березня 1998 року, [PERSON] зареєстрований і проживає в [INFO]. Відтак, ті обставини, що позивач проживає за межами Кодимського району, суд визнає поважними причинами пропуску строку для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а тому вважає за можливе поновити його. На підставі ст. 1272 ч.3 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

Позивач 18 серпня 2015 року звернулася з позовом до відповідача про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, що залишилася після смерті матері - [PERSON], померлої [INFO] року. В позовній заяві позивач [PERSON] посилається на те, що є спадкоємцем за законом після смерті матері - [PERSON], померлої [INFO] року. Своєчасно до нотаріуса за оформленням спадщини не звернулася в силу того, що проживала за межами Одеської області. Цю причину вважає поважною в пропуску строку звернення до нотаріуса із заявою. Просить задовольнити позов і визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини в шість місяців. В судове засідання позивач не з»явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву про те, що позов визнає і просить розглянути справу без його участі. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши вимоги позивача, заяви представника відповідача, суд прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Статтею 1272 ч.3 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом установлено, що [PERSON] померла [INFO] року (свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області 28 листопада 2014 року). Позивач є спадкоємцем за законом (свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане 10 вересня 1972 року Кодимським відділом ЗАГС, згідно якого, матір»ю народженої [INFO] року [PERSON] є [PERSON]; свідоцтво про шлюб, видане 11 серпня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Крижопільського районного управління юстиції Вінницької області, згідно якого, після реєстрації шлюбу з [PERSON], [PERSON] присвоєне прізвище «Капустянік»). У строк, визначений законом позивач спадщину не прийняла з огляду на те, що мешкає за межами Одеської області, про що свідчить паспорт громадянина України серії [NUMBER] виданий Крижопільським РС УДМС України у Вінницькій області 12 вересня 2012 року, згідно якого [PERSON] зареєстрована в с.Голубече, Крижопільського району Вінницької області. Відтак, ті обставини, що позивач мешкає за межами Одеської області, суд визнає поважними причинами пропуску строку для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а тому вважає за можливе поновити його. На підставі ст. 1272 ч.3 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

Позивач 18 серпня 2015 року звернулася з позовом до відповідача про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, що залишилася після смерті чоловіка - [PERSON], померлого [INFO] року. В позовній заяві позивач [PERSON] посилається на те, що вона є спадкоємцем за законом після смерті чоловіка - [PERSON], який помер [INFO] року. Своєчасно до нотаріуса за оформленням спадщини не звернулася в силу того, що вона є юридично неосвіченою людиною. Крім того, хоча вони і жили однією сім»єю зі спадкодавцем, той був зареєстрований за іншою адресою. Ці причини вважає поважними в пропуску строку звернення до нотаріуса із заявою. Просить задовольнити позов і визначити додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини в шість місяців. В судове засідання позивач не з»явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву про те, що позов визнає і просить розглянути справу без його участі. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши вимоги позивача, заяви представника відповідача, суд прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Статтею 1272 ч.3 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом установлено, що [PERSON] помер [INFO] року (свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області 13 лютого 2015 року). Позивач є спадкоємцем за законом як дружина померлого (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області). Відтак, ту обставину, що позивач є юридично неосвіченою особою, суд визнає поважними причинами пропуску строку для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а тому вважає за можливе поновити його. На підставі ст. 1272 ч.3 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

Позивач 18 серпня 2016 року звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилався на те, що 03 травня 2013 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір, згідно умов якого відповідач отримав кредит в сумі 4717 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Вказував, що відповідач свої зобовязання не виконав, станом на 21 липня 2016 року загальна заборгованість перед банком складає 11666,35 грн. В своїй позовній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача [PERSON] суму заборгованості в розмірі 11666,35 грн. та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача та відповідач не зявилися, будучи повідомлені про час та місце розгляду справи. Позивач подавав до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі. Відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотань до суду не подавав. За таких обставин суд, враховуючи письмову згоду позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03 травня 2013 року між ПАТ «Акцент-Банк» та відповідачем [PERSON] укладено договір, згідно умов якого відповідач отримав кредит в сумі 4717 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Як встановлено в судовому засіданні, позивач свої зобовязання виконав належним чином, надав відповідачу кредитні кошти. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] свого обовязку належним чином не виконала. Станом на 21 липня 2016 року загальна заборгованість відповідача перед банком, розрахована за умовами кредитного договору, складає 11666,35 грн., з яких: 4288,89 грн. - заборгованість за кредитом, 4,95 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 849,06 грн. заборгованість по комісії, 5491,72 грн. заборгованість за пенею, 500 грн. і 531,73 грн. суми штрафів. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ «Акцент-банк» заборгованість за договором в сумі 11666 грн. 35 коп. Також з відповідача підлягає до стягнення 1378 грн. понесених позивачем судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

Позивач 18 січня 2016 року звернувся до Ленінського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог вказавши, що з 03 грудня 1994 року він перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ленінської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис №1308. Від спільного подружнього життя мають доньку: [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, непорозуміння, внаслідок чого з серпня 2015 року були припинені шлюбні стосунки, ведення спільного господарства. Позивач вважає, що їх сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя з відповідачем як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, тому просив шлюб розірвати. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилася. Про день місце та час розгляду справи сповіщена належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 03 грудня 1994 року. Шлюб був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ленінської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис №1308./а.с.4/ Від спільного подружнього життя мають доньку: [PERSON], [INFO]./а.с.5/ Встановлено, що з серпня 2015 року сторони припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарювання, внаслідок розбіжності характерів, різних поглядів на сімейне життя та відсутності взаєморозуміння, що призводило до частих сварок. Почуття любові втрачено, примирення та подальше подружнє життя між ними неможливе. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки вважає, що шлюб існує лише формально і збереження їх сім'ї неможливе. Згідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких встановлених обставин справи слід вважати, що сім'я розпалась остаточно, примирення сторін неможливо і шлюб необхідно розірвати, судові витрати покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

Позивач 18 січня 2017 року звернувся до Ленінського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що вступив в шлюб з відповідачкою 20 вересня 2008 року. Шлюб зареєстрований у Виконкомі Новомиколаївської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис №14. Від шлюбу мають доньку: [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, непорозуміння, внаслідок чого у травні 2016 року були припинені шлюбні стосунки, ведення спільного господарства. Позивач вважає, що їх сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя з відповідачем як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, тому просив шлюб розірвати. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав в повному обсязі. В судове засідання [PERSON] не зявилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, позов визнала в повному обсязі. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище «Куріс» Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 20 вересня 2008 року. Шлюб був зареєстрований у Виконкомі Новомиколаївської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис №14./а.с.3/ Від шлюбу мають доньку: [PERSON], [INFO]. Встановлено також, що в травні 2016 року сторони припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарювання, внаслідок розбіжності характерів, різних поглядів на сімейне життя та відсутності взаєморозуміння. Почуття любові втрачено, примирення та подальше подружнє життя між ними неможливе. Сторони наполягають на розірванні шлюбу, оскільки вважають, що шлюб існує лише формально і збереження їх сімї неможливе. Згідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких встановлених обставин справи слід вважати, що сім'я розпалась остаточно, примирення сторін неможливо і шлюб необхідно розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved