Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-18 00:00:00

Позивач [PERSON] 18.06.2018 р. звернулась в суд із позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем 16 червня 2001 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Франківського районного управління юстиції м.Львова, актовий запис №199. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 16.06.2001 року було зареєстровано шлюб з відповідачем. У шлюбі у сторін народились діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Подружнє життя з відповідачем не склалось через несумісність характерів. Між ними відсутнє взаєморозуміння, у зв'язку з чим виникають сварки та непорозуміння. Сторони не проживають разом тривалий час, не підтримують подружні відносини та не ведуть спільне господарство. Позивач переконана, що примирення між ними неможливе, їх шлюб носить формальний характер, їх подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам їх дітей. Ухвалою від 04.07.2018 року у справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. Позивач у судове засідання не з'явилась, подала через канцелярію суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує, просить такий задовольнити. У судове засідання відповідач не з'явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти задоволення позову. У зв'язку з неявкою сторін та з врахуванням поданих заяв, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 16 червня 2001 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Франківського районного управління юстиції м.Львова, актовий запис №199. У шлюбі у них народились діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Сторони тривалий час не проживають разом, не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх відносин. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно із ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Враховуючи те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач позов визнав, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе і такі обставини суперечать інтересам учасників справи, а відтак, шлюб слід розірвати. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається із квитанції № 0.0.1059015643.1 від 13 червня 2018 року позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у відповідності до п.п.3 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір». Враховуючи вищевикладене, а також і те, що розгляд даної справи по суті не здійснювався, що підтверджується її матеріалами, суд приходить до переконання, що позивачу [PERSON] слід повернути з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 352,40 грн.

Outcome: approved