Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

Позивач [PERSON] 30.01.2018 року звернулася до суду з позовом про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що її 29 грудня 2017 року звільнено наказом управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Херсонській області від 20.12.2017 року №192-ос з посади заступника начальника Каховського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Херсонській області у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці та скороченням штатної чисельності на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. Позивач вважає звільнення незаконним, оскільки відповідачем була порушена низка положень чинного законодавства. Так відповідач у попередженні про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці, які вступлять в дію з 01.01.2018 року та можливе вивільнення за п.1 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України посилається на постанови правління Фонду соціального страхування України від 12.09.2017 р. №47, від 10.10.2017 р. №50, №51, №52 та наказу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 23.10.2017 року №575. Проте, з жодною з постанов правління Фонду соціального страхування України та наказом виконавчої дирекції Фонду позивача не ознайомили. Попередження не містить інформації які зміни в організації виробництва і праці будуть відбуватися. Позивачу не було запропоновано переведення на іншу роботу. Також відповідач в порушення вимог ст.42 КЗпП України знехтував переважним правом позивача на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці. Крім того, позивач вказує, що його звільнення було обумовлено, зокрема, тим, що позивач є пенсіонером, оскільки всім іншим працівникам було запропоновані посади відповідно до нових умов праці. Позивач також зазначає, що має тривалий і безперервний стаж, що відповідно є показником високої кваліфікації та продуктивності праці, а також позивачу неодноразово відповідно до наказів була встановлена надбавка за досягнення в роботі в розмірі 50% посадового окладу. При звільненні позивача 26.12.2017 року ознайомили з наказом про звільнення, 29.12.2017 року видано трудову книжку. Відповідачем не було видано копію наказу про звільнення з роботи в порушення ч.2 ст.47 КЗпП України. У звязку з викладеним, позивач звернулась до суду з даним позовом та просить визнати незаконним та скасувати наказ [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Херсонській області від 20.12.2017 року №192 - ос про звільнення [PERSON] з посади заступника начальника Каховського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Херсонській області та поновити її на зазначеній посаді; стягнути з Фонду соціального страхування України в особі [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Херсонській області на користь [PERSON] оплату за вимушений прогул з 02 січня 2018 року по день поновлення на роботі в сумі 599,84 гривень за кожний робочий день вимушеного прогулу; стягнути з Фонду соціального страхування України в особі [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Херсонській області на користь [PERSON] компенсацію за заподіяну їй моральну шкоду в сумі 50000 гривень; стягнути з Фонду соціального страхування України в особі [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Херсонській області на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 гривень. В ході судового розгляду справи позивач збільшив заявлені позовні вимоги, просив визнати незаконним та скасувати наказ [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Херсонській області від 20.12.2017 року №192 - ос про звільнення [PERSON] з посади заступника начальника Каховського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Херсонській області та поновити її на зазначеній посаді; стягнути з [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Херсонській області на користь [PERSON] оплату за вимушений прогул з 30 грудня 2017 року по 25 березня 2019 року в сумі 323549,23 гривень; стягнути з [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Херсонській області на користь [PERSON] компенсацію за заподіяну їй моральну шкоду в сумі 50000,00 гривень; стягнути з [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Херсонській області на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 гривень. Ухвалою суду від 13.03.2018 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Від відповідача\~[PERSON] виконавчої\~дирекції Фонду\~соціального страхування\~України в\~Херсонській області\~Фонду соціального\~страхування України\~до суду\~надійшов відзив\~проти позову,\~в якому\~відповідач зазначає,\~що заявлені\~позовні вимоги\~не визнає,\~просить відмовити\~у їх\~задоволенні.\~Зазначає,\~що позивачу,\~як заступнику\~керівника відокремленого\~підрозділу [PERSON],\~згідно її\~посадових обовязків,\~було відомо\~про зміст\~постанов Правління\~Фонду соціального\~страхування України,\~які зазначені\~в попередженні\~про можливе\~звільнення позивача.\~Згідно нового\~штатного розпису\~Каховського відділення\~[PERSON] виконавчої\~дирекції Фонду\~соціального страхування\~України в\~Херсонській області\~відбулося зменшення\~чисельності працівників\~та даний\~штатний розпис\~не містив\~посади заступника\~керівника Каховського\~відділення [PERSON].\~Тому,\~враховуючи виведення\~із штатного\~розпису Каховського\~відділення [PERSON]\~посади заступника\~керівника,\~відсутності переважного\~права на\~залишення на\~роботі перед\~іншими працівниками,\~повною укомплектованістю\~штату та\~відсутністю вакансій,\~позивача [PERSON]\~за наказом\~від 20.12.2017\~року №192-ос\~була звільнена\~29.12.2017\~року з\~посади заступника\~начальника Каховського\~відділення [PERSON]\~за п.1\~ч.1\~статті 40\~КЗпП України,\~у зв'язку\~із змінами\~в організації\~виробництва і\~праці та\~скороченням штатної\~чисельності.\~В день\~звільнення позивачу\~було видано\~трудову книжку. Щодо ненадання позивачу копії наказу про звільнення від 20.12.2017 року №192-ос відповідач зазначає, що вона відмовилась від його отримання під час ознайомлення з наказом 26.12.2017 року та у подальшому за отриманням до [PERSON] не зверталась. Також відповідач у відзиві вказує, що наявність тривалого і безперервного стажу не є підтвердженням високої кваліфікації та продуктивності праці. Відповідно до наказів надбавка за досягнення в роботі в розмірі 50% посадового окладу встановлювалась всім начальникам, заступникам начальників відділень [PERSON], а переважне право залишення працівника на роботі враховується лише у разі скорочення однорідних професій та посад, у даному випадку мало місце скорочення посади позивача і така посада була єдиною у Каховському відділенні. На підставі викладеного, відповідач просить відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі. Позивач [PERSON], її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги з урахуванням збільшення, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Зазначили, що відповідачем було порушено при звільненні норми трудового законодавства, оскільки він не був належним чином попереджений про наступне вивільнення та роботодавцем не враховано наявності у нього переважного права на залишення на роботі, а також не запропоновано іншої роботи. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві. Заслухавши позивача, представника позивача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні правовідносини. Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування, як зазначено у ст.ст. 76, 77 ЦПК України. Також, згідно роз'яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно записів в трудовій книжці серії БТ-І №0677194 від 20.10.1975 року [PERSON] 01.01.2001 року згідно наказу №24-к від 01.10.2001 року призначена директором Каховської районної виконавчої дирекції. 31.10.2012 року згідно наказу №174-ос від 29.10.2012 року [PERSON] звільнена з посади директором Каховської районної виконавчої дирекції у звязку з переведенням до Каховської міжрайонної виконавчої дирекції згідно п.5 ст.36 КЗпП України. 01.11.2012 року згідно наказу №188-ос від 29.10.2012 року [PERSON] прийнята на посаду директора Каховської міжрайонної виконавчої дирекції Херсонського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. 31.07.2017 року згідно наказу №161-ос від 25.07.2017 року [PERSON] звільнена з посади директора Каховської міжрайонної виконавчої дирекції у звязку з переведенням до [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Херсонській області згідно п.5 ст.36 КЗпП України. 01.08.2017 року згідно наказу №42-ос від 27.07.2017 року [PERSON] прийнята на посаду заступника начальника Каховського відділення [PERSON]. 29.12.2017 року згідно наказу №192-ос від 20.12.2017 року [PERSON] звільнена з посади заступника начальника Каховського відділення [PERSON] у звязку зі змінами в організації виробництва і праці та скороченням штатної чисельності згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. Наказами від 22.09.2017 року №103-ос, від 30.10.2017 року №114-ос, від 21.11.2017 року №112-ос, від 12.12.2017 року №157-ос [PERSON] виконавчої дирекції Фонду в Херсонській області Фонду соціального страхування України були встановлені надбавки за високі досягнення у праці начальників та заступників начальників відділень управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Херсонській області, в тому числі [PERSON]. Згідно наказу від 27.06.2017 року №10-ос «Про затвердження штатних розписів» [PERSON] виконавчої дирекції Фонду в Херсонській області Фонду соціального страхування України затверджено штатні розписи відділень виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України згідно з додатком, які ввести в дію з 01.08.2017 року. Відповідно до постанов [PERSON] Фонду соціального страхування України від 12.09.2017 року №47 «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду сої страхування України», від 10.10.2017 року №50 «Про затвердження структури органів Фонду» з 01.01.2018 року затверджено граничну чисельність працівників Фонду у кількості 5192 штатних одиниць. Відповідно до Постанови №47 та наказу Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 23.10.2017 року №575 «Про затвердження граничної чисельності працівників робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Херсонській області» кількість штатних одиниць зменшилась до 111 та у подальшому за наказом Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 24.11.2017 року №681 збільшилась до 127 штатних одиниць. Згідно попередження №02-20-11-947 від 25.10.2017 року заступника начальника Каховського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Херсонській області [PERSON], позивача у даній справі, було повідомлено про те, що з 01.01.2018 року змінюються умови оплати та стимулювання праці працівників виконавчої дирекції Фонду та її робочих органів та попереджено про зміни в організації виробництва і прав, зміни істотних умов праці, які вступлять в дію з 01.01.2018 року та можливе вивільнення за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. В зазначеному попередженні відповідач посилається на зміну умов оплати та стимулювання праці працівників виконавчої дирекції Фонду та її робочих органів та [PERSON] попереджено про зміну в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці, які вступлять в дію з 01.01.2018 року та можливе вивільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України. Відповідно до постанови [PERSON] Фонду соціального страхування України від 14.12.2017 року №63 «Про внесення змін до структури робочих органів виконавчої Фонду» було виключено зі структури органів Фонду Великолепетиське відділення [PERSON] та виконання статутних завдань цього відділення покладено на Каховське відділення. Згідно наказу [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 15.12.2017 року №160-ос, введеним в дію з 02.01.2018 року, затверджено штатні розписи Каховського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Херсонській області та відповідно відбулося зменшення чисельності працівників з 22 до 11 штатних одиниць. Згідно наказу від 20.12.2017 року №192-ос [PERSON] виконавчої дирекції Фонду в Херсонській області Фонду соціального страхування України звільнено [PERSON] з посади заступника начальника Каховського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Херсонській області 29.12.2017 року у звязку із змінами в організації виробництва і праці та скороченням штатної чисельності, відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. З наказом позивач ознайомлена 27.12.2017 року. Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Крім того, згідно з ч. 2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. На підставі викладеного можливо зробити висновок про те, що звільнення працівника за вказаною статтею КЗпП України відбувається фактично за ініціативою роботодавця. Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне звільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Таким чином, оскільки обовязок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обовязок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які зявилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01.04.2015 року №6-40цс15 Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року № 6-491цс15, власник вважається таким, що належно виконав вимоги пункту 1 частини першої статті 40 та частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що в організації були відсутні вакансії та позивачу було запропоновано іншу роботу. Згідно розяснень, які містяться у пунктах 18, 19 постанови Пленуму Верхового Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9, при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення. Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що при звільненні позивача було порушено положення статті 49-2 КЗпП України та не запропоновано позивачу наявні в установі вакантні посади. Крім того, позивача не було належним чином попереджено про наступне звільнення на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, оскільки попередження №02-20-11-947 від 25.10.2017 року містило посилання на статтю 32 КЗПП України, якою регулюється порядок зміни істотних умов праці, та лише попередження про зміну істотних умов праці та можливе вивільнення за п.1 ч.1 ст.40 КЗПП України. У той же час попередження про звільнення на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП має містити формулювання про скорочення посади працівника та його наступне у звязку з цим звільненням. За наведених обставин, суд вважає незаконним наказ №192-ос від 20.12.2017 року про звільнення [PERSON] з посади заступника начальника Каховського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Херсонській області, який підлягає скасуванню. Доводи позивача про порушення процедури скорочення в частині неврахування переважного права позивача на залишення на роботі при звільненні, суд до уваги не приймає, оскільки таке переважне право виникає тільки у випадку скорочення одинакових посад. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. На підставі викладеного та з урахуванням встановленого судом факту незаконного звільнення позивача, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу. Що стосується розміру суми середнього заробітку, то суд вважає наступне. Згідно з пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менше двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично відпрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N100. Абзацом 3 п. 2 даного Порядку передбачено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до п. 5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз.2 п.8 Порядку). Згідно матеріали цивільної справи позивача було звільнено 29.12.2017 року. З врахуванням довідки Каховського відділення [PERSON] виконавчої дирекції Фонду в Херсонській області Фонду соціального страхування України середня заробітна плата позивача за два місяці, що перебували її звільненню, а саме: жовтень та листопад 2017 року, становить 14114,58 гривень (12481,42 гривень+1633,16 гривень відповідно). Середньоденна заробітна плата позивача складає 613,68 гривень (14114,58 гривень:23 відпрацьовані робочі дні). Згідно п.10 розділу 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N100 у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. З врахуванням того, що коефіцієнт підвищення посадових окладів становить 1,545, середньоденна заробітна плата позивача складає 948,14 гривень (613,68х1,545). Середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.12.2017 року по 26.03.2019 року складає 948,14 гривень х 308 робочих днів = 292027,12 гривень. Таким чином, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 292027,12 гривень. Суд вважає, що вимога позивача про відшкодування моральної шкоди ґрунтується на вимогах ст.237-1 КЗпП України, якою передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При вирішенні питання щодо розміру суми моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, суд враховує, що діями відповідача позивачу спричинені моральні страждання, оскільки порушені його трудові права у зв'язку з незаконним звільненням. Разом з тим, з урахуванням принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача в цій частині в розмірі 10000 гривень. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 гривень.

Outcome: partial