Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-23 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника - адвоката Лисенко В. І. звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом, у якому просив визнати недійсними довіреності від 17 серпня 2017 року на ім`я [PERSON] , зареєстровані в реєстрі за №642 та №643, на продаж належних йому на праві власності квартир [ADDRESS] та паркувальних місць; визнати недійсними договори купівлі-продажу від 30 листопада 2017 року вказаних квартир, зареєстрованих в реєстрі за №7-498 та №7-496 та договори купівлі-продажу від 12 грудня 2017 року тих же квартир, зареєстрованих в реєстрі за №2034 та №2032; привести сторони в первісний стан, скасувавши державну реєстрацію на зазначені довіреності та договори купівлі-продажу, витребувавши квартири з чужого незаконного володіння та визнавши за позивачем право власності на них. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] 03.04.2015 року за договором купівлі-продажу, посвідченим Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Позняковою С. В. та зареєстрований в реєстрі за №432, придбав у приватну власність квартиру [ADDRESS] . 16 лютого 2015 року за договором купівлі-продажу, який посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Позняковою С.В. та зареєстровано в реєстрі за №216, придбав у приватну власність квартиру [ADDRESS] . На початку грудня 2017 р. позивачу стало відомо з реєстру нерухомості, що він, нібито 17 серпня 2017 р. надав [PERSON] на продаж належної йому на праві власності квартири та паркувального місця, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , а також квартири та паркувального місця, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , на умовах, які будуть визначатися нею самостійно, виходячи із розумної доцільності. Позивач наголошує, що не знає [PERSON] , ніколи з нею не зустрічався та не уповноважував її на відчуження свого нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , довіреності особисто не підписував, в довіреностях підпис не його; також позивач не міг надати довіреності у м. Маріуполі, що знаходиться на значній відстані від Харкова, а також у зв`язку з перебуванням за кордоном. Надання довіреності [PERSON] на продаж квартир суттєво погіршить фінансове становище позивача та умови проживання родини - жінки [PERSON] та неповнолітніх дітей. Вважає, що в діях приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Волковицького С.О. є порушення норм законодавства, а саме: довіреність підписана в присутності приватного нотаріуса не [PERSON] , підпис взагалі не має нічого спільного з його дійсним підписом, в день підписання довіреності 17 серпня 2017 р. позивач був за кордоном, фактичні обставини - надання довіреності [PERSON] не відповідають його волі на наміру на надання такої довіреності для здійснення в подальшому відчуження приватної власності, яка оцінується на ринку нерухомості більше 400 тис. доларів США, в самій довіреності від 17.08.2017 року зроблена суттєва помилка в адресі нерухомості, наголошує на наявності ознак фіктивного правочину. На підставі довіреностей 29.08.2017 р. [PERSON] уповноважила довіреностями [PERSON] та [PERSON] представляти інтереси у взаємовідносинах з усіма без винятку установами та організаціями з питань, пов`язаних із укладання та належним оформленням договору купівлі- продажу квартири та паркувального місця, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , які посвідчені приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куштим М.А. та зареєстрованими за №2629 та 2627. 22.11.2017 р. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Познякова С.В. видала дублікати договорів купівлі-продажу [ADDRESS] , які мають силу оригіналу замість нібито втрачених. Позивач наголошує, що не отримував дублікатів у нотаріуса в зв`язку з тим, що у нього наявні оригінали вищезазначених договорів, крім цього, 22.11.2017 р. він знаходився за кордоном. 30.11.2017 р. позивач, в особі якого діє представник [PERSON] , продала за договором купівлі-продажу, посвідченим державним нотаріусом П`ятої Харківської державної нотаріальної контори Печко О. С., [PERSON] квартиру [ADDRESS] В результаті протиправних та протизаконних дій [PERSON] позивач не уникнув несприятливих наслідків та йому завдані збитки в особливо великих розмірах. [PERSON] в порушення вимог ст. 61, 62, 65 СК України, при укладенні правочину - довіреності від 17.08.2017 року не отримав згоду дружини на відчуження спільного майна подружжя та на уповноваження іншої особи розпорядження спільним майном подружжя. Дружина [PERSON] - [PERSON] не давала згоди на укладання договорів купівлі-продажу квартир [ADDRESS] на умовах, особам та за ціну за його власним розсудом, заяву від 05.10.2017 р. у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кондри Л.В. не підписувала, підпис на заяві не її. Дії Державного нотаріуса П`ятої Харківської державної нотаріальної контори Печко О.С. свідчать про фіктивність укладених правочинів. 12.12.2017 р. [PERSON] продав за договором купівлі-продажу [PERSON] квартири [ADDRESS] , який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гнилицькою Т.В. та зареєстровано в реєстрі за №2034 та №2032 відповідно. Позивач звертає увагу суду, що не бажав продавати свою нерухомість, не бажав поставити таким чином своїх малолітніх дітей у скрутне фінансове та житлове становище, не отримував належні йому кошти від продажу квартир, що свідчить по нереальність настання правових наслідків за договором купівлі-продажу та на те, що реальної передачі грошових коштів не існувало. З наведених підстав просить суд позов задовольнити. В судових засіданнях уповноважений представник позивача [PERSON] - [PERSON] . підтримувала позовні вимоги у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. В останні судові засідання представник, будучи належним чином повідомленою про дати судових засідань, не з`явилася. Уповноважений представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судових засіданнях заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, просила суд відмовити у їх задоволенні. В останнє судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву з проханням провести судові дебати за її відсутністю, проти задоволення позовних вимог заперечує. У матеріалах справи містяться письмові пояснення, згідно яких представник наголошує, що жодного належного та допустимого доказу позивачем [PERSON] щодо обставини вибуття з його володіння нерухомого майна як власника, не з його волі, не надано. Позивач зазначає, що 22.11.17 року його нібито не могло бути у нотаріуса, він не міг у нього отримати дублікати договору купівлі-продажу, оскільки знаходився за кордоном, проте в той же день позивач нібито видав довіреність своєму представнику у даній справі [PERSON] , посвідчений нотаріусом. Також даний аргумент позивача не знаходить підтвердження у витягу з бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України», доданий до позову самим же позивачем. Також не відповідає даним зазначеного витягу прикордонної служби і твердження в позові, що 17.08.17 року позивач не міг підписати довіреність [PERSON] , оскільки також знаходився за кордоном. В обґрунтування своїх вимог, [PERSON] посилається на те, що під час укладення спірних правочинів було порушено п.1 та 5 ст.203 ЦК України, у зв`язку з тим, що вони за своїм змістом суперечать вимогам закону, оскільки не були спрямовані на реальне настання обумовлених ним правових наслідків. При цьому не обґрунтовано, яким саме вимогам закону суперечить зміст спірних правочинів та чим це підтверджується, так само як і ніяким чином не обґрунтовано та не доведено відсутність спрямованості на реальне настання правових наслідків правочину. Факт проведення розрахунків між сторонами договорів підтверджується положеннями п.2.2 Договору купівлі-продажу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] та аналогічним положенням договорів між [PERSON] та [PERSON] Жодна з обставин, зазначена в позові, в обґрунтування позовних вимог, не забезпечена належними доказами. Не має в позові жодного обґрунтування та доказів того, що відповідач [PERSON] є недобросовісним набувачем, а також не має навіть посилання на жодний належний доказ того, що спірне майно вибуло з володіння позивача не з його волі. Вважає, що позивач звернувся із завідомо безпідставним позовом у спорі, який має штучний характер. Відповідачу стало відомо, що позивач на даний момент є підозрюваним у кримінальному провадженні за ст. 191 КК України, а саме за фактом привласнення та розтрати чужого майна, а саме майна підприємства ТОВ «Мідас Ойл», при цьому знаходиться у розшуку. [PERSON] систематично здійснює різноманітну протиправну діяльність по зловживанню та порушенню прав фізичних та юридичних осіб. Уповноважений представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, просив суд відмовити у їх задоволенні. У матеріалах справи містяться письмові пояснення, згідно яких представник наголошує, що жодного належного та допустимого доказу на підтвердження обставини вибуття з володіння позивача, як власника, нерухомого майна не з його волі ним не надано. Не відповідає дійсності той факт, що нібито в витягу з бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» зазначено, що 17.08.17 та 22.11.17 [PERSON] знаходився за межами України та не міг підписати довіреність на ім`я [PERSON] та отримати у нотаріуса дублікати договорів, дана обставина вбачається з тексту самого витягу. Також позов в цілому обґрунтовується нічим не доведеними обставинами щодо відсутності передачі грошових коштів між сторонами спірних правочинів, неможливості [PERSON] сплати грошових коштів, у зв`язку із молодим віком тощо. Всі наведені в позові доводи не є підтвердженням наявності підстав недійсності спірних правочинів. Надані позивачем аргументи в підтвердження своєї позиції та докази наявності всіх вищенаведених обставин не можуть бути визнані достатніми, оскільки ніяким чином не дають змогу дійти висновку про наявність підстав недійсності спірних правочинів та підстав витребування зазначених квартир із володіння відповідача. Відповідач [PERSON] в жодне судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялася своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила, жодних заяв/клопотань до суду не подала. Представник третьої особи - управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Харківській області - Горбунова К.Ю. в судовому засіданні покладалась на розсуд суду. У матеріалах справи містяться письмові пояснення, згідно яких звертають увагу суду, що згідно даних електронної бази реєстрації вхідної кореспонденції Головного територіального управління юстиції у Харківській області, за період з 01.11.2017 року по теперішній час, звернень чи скарг щодо дій державного нотаріуса П`ятої Харківської Державної нотаріальної контори Печка О.С. не надходило, у зв`язку з чим підстав для проведення позапланової перевірки нотаріальної діяльності державного нотаріуса П`ятої Харківської Державної нотаріальної контори Печка О.С. щодо фактів, викладених у позовній заяві, не було. Лише після набрання чинності рішенням суду у даній справі стане можливим вирішення питання про направлення Головним територіальним управлінням юстиції у Харківській області відповідного подання до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату для прийняття рішення про анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю державного нотаріуса Печка О.С. Вважають за доцільне здійснювати розгляд вказаної справи в межах наявних доказів, у тому числі підтверджуючих наявність або відсутність в діях державного нотаріуса Печка О.С. порушень вимог законодавства. Третя особа - Державний нотаріус П`ятої Харківської Державної нотаріальної контори Печко Олександр Сергійович надав до суду письмові пояснення, згідно яких просить суд ухвалити судове рішення на розсуд суду та додатково повідомив, що 16.02.2015 року на підставі посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Позняковою С.В. за реєстровим №432, договору купівлі-продажу, позивачем [PERSON] було придбано у Фірми «Т .М.М. » та набуто у власність квартиру [ADDRESS] , а 03.04.2015 року на підставі посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Позняковою С.В. за реєстровим №434, договору купівлі-продажу, позивачем [PERSON] було придбано у Фірми « Т.М.М. » та набуто у власність квартиру [ADDRESS] . Зі змісту вищезгаданих договорів вбачається, що сплату повної вартості кожного з об`єктів нерухомого майна сторонами буде проведено з розстроченням платежів, у подальшому, після укладення договору та реєстрації переходу права власності на кожен з об`єктів нерухомого майна. Доказів проведення повного розрахунку до матеріалів справи позивачем надано не було. Вказані договори купівлі-продажу від імені покупця - [PERSON] , було укладено та підписано представником - [PERSON] який діяв на підставі відповідної довіреності, про що було зазначено у тексті вищезгаданих договорів. Наведене свідчить про обізнаність позивача з загальними вимогами і положеннями приписів норм чинного законодавства України, які регламентують взаємовідносини довірителя та його повіреного представника, як уповноваженої ним особи, на вчинення в його інтересах дій по суті дорученого. Фактичне надання позивачем повноважень та права своєму представнику на укладення від його імені відповідних договорів купівлі-продажу із різницею у декілька днів, надання права на отримання документів про право власності з огляду на відсутність повномірного розрахунку за придбане майно, може бути підтвердженням фактичної обізнаності позивачем з фактичними правовими підставами, за яких укладений представником правочин може бути визнаний недійсним, або вважатися таким, що укладено представником з перевищенням повноважень. Ствердження позивача про те, що його не було в Україні не є правдивим, оскільки не відповідає фактичним даним та документам, які позивач надав одночасно з позовом, більш того, того ж дня, прибувши до міста Бориспіль Київської області 22.11.2017 року, яке знаходиться в 40 кілометрах від міста Києва, позивач мав реальну нагоду та час звернутися до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Познякової С . В . та отримати дублікати документів на належні йому об`єкти нерухомого майна, що він і зробив, однак дійсні мотиви надання позивачем суду недостовірних та неправдивих пояснень наводять на роздуми. Під час посвідчення 30.11.2017 року П`ятою Харківською ДНК оспорюваних договорів купівлі-продажу, у представника продавця - позивача, тобто з цивільного обороту, було вилучено та залучено до справ нотаріальної контори два документи, які підтверджувати право власності позивача, а саме, до номенклатурного наряду нотаріальної контори номенклатурний номер 02-30 за листопад 2017 року, щодо посвідчення договорів купівлі-продажу, було залучено: оригінальний примірник виданого 22 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Позняковою С.В. за реєстровим №734, дублікату посвідченого 16.02.2015 року цим же приватним нотаріусом за реєстровим №432, договору купівлі-продажу, за яким позивачем [PERSON] було придбано у Фірми « Т.М.М. » та набуто у власність квартиру [ADDRESS] , та оригінальний примірник виданого 22 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Позняковою С.В. за реєстровим №733, дублікату посвідченого 03.04.2015 року цим же приватним нотаріусом за реєстровим №434, договору купівлі-продажу, за яким позивачем [PERSON] було придбано у Фірми « Т.М.М. » та набуто у власність квартиру [ADDRESS] . Вищевказані дублікати нотаріальних документів було викладено на бланках нотаріальних документів суворого обліку НМІ 854077, НМІ 854078, НМ1 854079, НМІ 854080. Витрачання вказаних бланків нотаріусом було відображено у електронному Реєстрі нотаріальних бланків за видом використання - «Дублікат». Між тим, представником Атабалова С. Х ., як довірителя та позивача, здійснюється повіреною - [PERSON] , а на підтвердження наданих представнику повноважень та правомірності виконання покладених на неї обов`язків, до матеріалів справи було залучено копію довіреності, яку було посвідчено 22.11.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Позняковою С.В. за реєстровим №736, текст якої викладено на бланку нотаріальних документів НМІ858481. З аналізу зазначених відомостей, достеменно вбачається той факт, що записи у реєстрі нотаріальних дій приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Позняковою С.В. від 22.11.2017 року, щодо видачі дублікатів договорів купівлі-продажу квартир та посвідчення довіреності про надання повноважень представнику, внесено до реєстру один за одним 733, 734, 736, а бланки нотаріальних документів на виготовлення нотаріальних документів було використано з однієї серії, та витрачено за порядком - один за одним НМІ 854077, НМІ 854078, НМІ 854079, НМІ 854080, НМІ858481. За наслідками комплексної документальної перевірки діяльності П`ятої Харківської ДНК фахівцями Головного територіального управління юстиції у Харківській області, за період три роки до 01.01.2018 року, включно, порушень норм законодавства встановлено не було. До вчинення нотаріальних дій П`ятою Харківською ДНК, представником позивача - [PERSON] було надано для перевірки та залучення до матеріалів вищезгаданого наряду 02-03 оригінали квитанцій про сплату [PERSON] на користь державного бюджету України грошових коштів у вигляді податку за ставкою 5% та військового збору 1,5% у розрізі оплати реалізації майна, яке перебувало у приватній власності менше 3 років. Окрім того сторонами сплачувалося державне мито 1% вартості майна, збір до Пенсійного фонду 1% вартості майна та інші обов`язкові платежі, що підтверджує факт реальності договірних взаємовідносин. Третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кондра Людмила Вікторівна в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, згідно якої просить суд розглянути справу без її участі. Треті особи - приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Волковицький Сергій Олександрович, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гнилицька Тетяна Вікторівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Познякова Світлана Василівна в жодне судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили, жодних заяв/клопотань до суду не подали. Суд, дослідивши доводи учасників судового процесу, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Оцінюючи аргументи, викладені в позові, відзивах та поясненнях щодо нього, суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29). Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. До спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. Цивільний кодекс України у ст.ст 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Так, згідно із частинами другою, третьою статті 203 Цивільного кодексу України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Згідно із пунктом 3 частини першої статті 388 Цивільного кодексу України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що норма частини першої статті 216 Цивільного кодексу України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 Цивільного кодексу України. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося. У пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року №9, судам роз`яснено, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Згідно із частиною першою статті 237 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Відповідно до статті 244 Цивільного кодексу України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин (ч. 1 ст. 245 ЦК України). Вирішуючи питання про наявність чи відсутність у учасника правочину волевиявлення на його вчинення, суду слід виходити з ретельного дослідження наявних у справі доказів як кожного окремо, так і їх сукупності, про що свідчить правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України у справі №6-619цс15 від 01 липня 2015 року. Судами встановлено, та підтверджується матеріалами справи, що 17 серпня 2017 року позивач [PERSON] уповноважив відповідача [PERSON] продати належну йому на праві власності квартиру та паркувальне місце, які розташовані за адресою: [ADDRESS] на умовах, які будуть визначатися нею самостійно, виходячи із розумної доцільності, а також представляти інтереси [PERSON] у взаємовідносинах з усіма без винятку установами та організаціями з питань, пов`язаних із укладанням та належним оформленням договору купівлі-продажу, що підтверджує копія довіреності від 17.08.2017 року, посвідчена приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Волковицьким С. О., зареєстровано в реєстрі за №643 (Т. 1, а. с. 10) 17 серпня 2017 року позивач [PERSON] уповноважив відповідача [PERSON] продати належну йому на праві власності квартиру та паркувальне місце, які розташовані за адресою: [ADDRESS] на умовах, які будуть визначатися нею самостійно, виходячи із розумної доцільності, а також представляти інтереси [PERSON] у взаємовідносинах з усіма без винятку установами та організаціями з питань, пов`язаних із укладанням та належним оформленням договору купівлі-продажу, що підтверджує копія довіреності від 17.08.2017 року, посвідчена приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Волковицьким С. О., зареєстровано в реєстрі за №642 (Т. 1, а. с. 12). Оспорюючи дійсність довіреностей, позивач, в особі свого представника, посилається на те, що 17 серпня 2017 року був за кордоном, а тому довіреність не підписував, довіреність містить не його підпис. Судом досліджено «Витяг з бази даних - Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України», наданий представником позивача, та з якого вбачається, що позивач по справі - [PERSON] : [INFO] року виїхав за межі України та 27.06.2017 року повернувся на територію Україну (серія, № паспорта [NUMBER] пункт пропуску Бориспіль-D), наступна дата виїзду за межі України - 22.08.2017 року, що спростовує факт перебування позивача, за його словами, 17 серпня 2017 року за межами України, та свідчить про намагання ввести суд в оману (Т. 1, а. с. 30). Також позивач, окрім оспорювання підпису, вчиненого від її імені невідомою особою у довіреностях від 17 серпня 2017 року на ім`я [PERSON] , посвідчених приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Волковицьким С. О., зареєстровано в реєстрі за №642 та №643, в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що про їх наявність він дізнався на початку грудня 2017 року та вказує, що він не уповноважував цю особу на укладання будь-яких договорів, в тому числі і оспорюваних у даній справі. Так, посилаючись на недійсність довіреностей з тих підстав, що цей документ підписаний не позивачем, а іншою особою, клопотання про призначення почеркознавчої експертизи представником позивача [PERSON] - [PERSON] подано поза межами встановленого цивільним процесуальним законодавством строку, зокрема 14.05.2019 року, в той час як ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.04.2019 року закрито підготовче провадження за дійсним позовом та призначено справу до судового розгляду в судове засідання на 14.05.2019 року. Згідно статті 45 Закону України «Про нотаріат» при посвідченні правочинів і вчиненні інших нотаріальних дій у випадках, передбачених законодавством, нотаріусом перевіряється справжність підписів учасників правочинів та інших осіб, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Нотаріально посвідчуванні правочини, а також заяви та інші документи підписуються у присутності нотаріуса. Якщо заява чи інший документ підписані за відсутності нотаріуса, особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, повинна особисто підтвердити, що документ підписаний нею. Разом з тим, в матеріалах справи містяться оспорювані довіреності, у яких вказано, що довіреність підписана [PERSON] у присутності нотаріуса. Таким чином, оскільки в момент посвідчення довіреності нотаріусом перевірено волевиявлення сторін щодо укладення правочину, почеркознавча експертиза по справі не проведена, достовірність підпису позивача на довіреності засвідчена уповноваженою особою (нотаріусом), суд позбавлений можливості самостійно встановлювати недостовірність підпису позивача, а тому правові підстави для визнання довіреностей недійсними - відсутні. 29 серпня 2017 року [PERSON] , що діє за довіреністю [PERSON] уповноважила окремо один від одного [PERSON] або [PERSON] представляти інтереси у взаємовідносинах з усіма без винятку установами та організаціями з питань, пов`язаних із укладанням та належним оформленням договору купівлі-продажу квартири та паркувального місця, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить копія довіреності від 29.08.2017 року, посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куштим М. А., зареєстровано в реєстрі за №2629 (Т. 1, а. с. 11). 29 серпня 2017 року [PERSON] , що діє за довіреністю [PERSON] уповноважила окремо один від одного [PERSON] або [PERSON] представляти інтереси у взаємовідносинах з усіма без винятку установами та організаціями з питань, пов`язаних із укладанням та належним оформленням договору купівлі-продажу квартири та паркувального місця, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить копія довіреності від 29.08.2017 року, посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куштим М. А., зареєстровано в реєстрі за №2627 (Т. 1, а. с. 13). 22 листопада 2017 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Познякова С. В. видала [PERSON] дублікат договору купівлі-продажу квартири замість втраченого. Згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Позняковою С. В. 03 квітня 2015 року і зареєстрований в реєстрі за №432, Фірма « Т. М. М. » передала у власність, а [PERSON] прийняв у власність квартиру [ADDRESS] ( Т . 1 , а. с. 20-21). 22 листопада 2017 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Познякова С. В. видала [PERSON] дублікат договору купівлі-продажу квартири замість втраченого. Згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Позняковою С. В. 16 лютого 2015 року і зареєстрований в реєстрі за №216, Фірма « Т. М. М. » передала у власність, а [PERSON] прийняв у власність квартиру [ADDRESS] ( Т. 1 , а. с. 22-23). Оспорюючи вказані вище обставини справи, зокрема щодо отримання дублікатів договорів купівлі-продажу квартир, позивач, в особі свого представника, посилається на те, що 22 листопада 2017 року він не міг бути присутнім у нотаріуса, оскільки знаходився за кордоном. Судом досліджено «Витяг з бази даних - Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України», наданий представником позивача, та з якого вбачається, що позивач по справі - [PERSON] 22.11.2017 року о 07:16:24 год. повернувся на територію України (серія, № паспорта [NUMBER] , пункт пропуску Бориспіль-D) та цього ж числа - 22.11.2017 року о 17:03:55 год. виїхав за межі України, що спростовує факт перебування позивача, за його словами, 22 листопада 2017 року за межами України, та свідчить про намагання ввести суд в оману (Т. 1, а. с. 30). Заслуговують на увагу також наступні факти, підтверджені матеріалами справи. Так, згідно довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Позняковою С. В. 22 листопада 2017 року, та зареєстрованої в реєстрі за №736, [PERSON] уповноважив [PERSON] бути його представником, у т. ч. в судах України, в тому числі апеляційних та касаційних, при розгляді цивільних, господарських, кримінальних та інших справ з усіма правами, наданими законом позивачу, відповідачу, третій особі з правом підпису та пред`явлення позову, з правом повної або часткової відмови від позовних вимог, зміни підстави або предмета позову, збільшення або зменшення позовних вимог, укладення мирової угоди, подачі клопотань, заперечень та звернень, заявляти відвід суддів, оскарження рішень, постанов, ухвал суду тощо (Т. 1, а .с. 9). Крім того, згідно довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Позняковою С. В. 22 листопада 2017 року, та зареєстрованої в реєстрі за №735, [PERSON] уповноважив [PERSON] бути його представником, у т. ч. в судах України, в тому числі апеляційних та касаційних, при розгляді цивільних, господарських, кримінальних та інших справ з усіма правами, наданими законом позивачу, відповідачу, третій особі з правом підпису та пред`явлення позову, з правом повної або часткової відмови від позовних вимог, зміни підстави або предмета позову, збільшення або зменшення позовних вимог, укладення мирової угоди, подачі клопотань, заперечень та звернень, заявляти відвід суддів, оскарження рішень, постанов, ухвал суду тощо (Т. 1, а .с. 103). При цьому, у вказаних довіреностях, дійсність яких не заперечують уповноважені представники, адже згідно цих документів вони і уповноважені на здійснення представництва [PERSON] у суді, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Позняковою С. В., тобто тим нотаріусом, який видав дублікати договорів купівлі-продажу квартир, вказано про те, що довіреність підписав громадянин [PERSON] 22 листопада 2017 року у присутності нотаріуса, його особу встановлено, дієздатність перевірено, тобто у день, коли він згідно довідки «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» перебував на території України (з 07:16:24 год. по 17:03:55 год.), а тому його твердження у позові про те, що «…22 листопада 2017 року я не міг бути присутнім у нотаріуса, так як знаходився за кордоном…», вочевидь є таким, що не узгоджується із матеріалами, поданим його ж представником до суду. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 30 листопада 2017 року, посвідченого державним нотаріусом П`ятої Харківської Державної нотаріальної контори Печко О. С., та зареєстрованого в реєстрі за №7-496, сторони договору - [PERSON] , від імені якого діє [PERSON] , та [PERSON] , уклали договір, згідно якого продавець [PERSON] в особі свого представника [PERSON] передає за плату у власність покупця [PERSON] , а покупець приймає вказану квартиру у власність. Предметом договору є чотирикімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 204, 3 кв. м., житловою площею 108, 3 кв. м. (Т. 1, а. с. 14-15). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №105729994 від 30.11.2017 року, власником чотирикімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 204, 3 кв. м., житловою площею 108, 3 кв. м. є [PERSON] (Т. 1, а. с. 16). Згідно договору купівлі-продажу квартири від 30 листопада 2017 року, посвідченого державним нотаріусом П`ятої Харківської Державної нотаріальної контори Печко О. С., та зареєстрованого в реєстрі за №7-498, сторони договору - [PERSON] , від імені якого діє [PERSON] , та [PERSON] , уклали договір, згідно якого продавець [PERSON] в особі свого представника [PERSON] передає за плату у власність покупця [PERSON] , а покупець приймає вказану квартиру у власність. Предметом договору є чотирикімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 181, 8 кв. м., житловою площею 129, 3 кв. м. (Т. 1, а. с. 17-19). Згідно договору купівлі-продажу від 12 грудня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гнилицькою Т. В., та зареєстрованого в реєстрі за №2034, [PERSON] передав у власність, а [PERSON] прийняв у власність квартиру [ADDRESS] ( Т . 1, а. с. 24). Згідно договору купівлі-продажу від 12 грудня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гнилицькою Т. В., та зареєстрованого в реєстрі за №2032, [PERSON] передав у власність, а [PERSON] прийняв у власність квартиру [ADDRESS] ( Т . 1, а. с. 28). Як вбачається із інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 02.02.2018 року за №112668285 та №112666691, власником об`єктів нерухомого майна - квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] є [PERSON] (Т. 1, а. с. 93-94). Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 р., ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. №475/97 ВР, зокрема, статтею 1 Першого протоколу до неї, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватись своїм майно, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користування майном відповідно до загальних інтересів. Згідно ст. ст. 41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: dismissed