Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

Позивач 22.08.2016 року звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що у шлюбі сторони перебувають з 05.10.1984 року, але починаючи з 1994 року подружжя разом не проживає через постійні сварки, непорозуміння та взаємні претензії один до одного. Суперечок про поділ майна сторони не мають, неповнолітні діти від даного шлюбу також відсутні. Подальше спільне життя як подружжя та збереження шлюбу буде суперечить їх інтересам. На даний момент їх шлюб носить формальний характер, тому подальше сумісне життя з відповідачем та збереження сім'ї неможливі. Позивач в судове засідання 21.12.2016 року не з'явився, до суду надав письмову заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує. Представник позивача [PERSON] (діє на підставі довіреності від 12.05.2016 року) також надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідачка [PERSON] у судове засідання також не з'явилась, хоча була повідомлена належним чином у встановленому порядку про дату, час та місце судового засідання, поважних причин щодо своєї неявки суду не представила, чим позбавила суд можливості вислухати її пояснення та думку по суті. Заяву про розгляд справи за її відсутності суду не надавала. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно зі статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою «чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання». Із витребуваного судом дубліката свідоцтва про шлюб, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 05 жовтня 1984 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану ОМУЮ, актовий запис № 1322. Повторне свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. (а.с.27). Зі свідоцтва вбачається, що при укладанні шлюбу прізвища сторони не змінювали. Однією сім'єю сторони не проживають з 1994 року, спільне домогосподарство не ведеться, неповнолітніх дітей від даного шлюбу також немає. З пояснень позивача, наданих у судовому засіданні від 22.11.2016 року, встановлено, що позивач наразі проживає у м. Києві та в нього фактично є інша сімя, а відтак спільне господарство подружжям вже тривалий час не ведеться. Суд вважає зазначити, що шлюб - це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сім'ї. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. За статтею 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Примушування - значить добиватися певної поведінки від особи за допомогою фізичного або психічного насильства. Закріплені у законодавстві права дружини та чоловіка на повагу до своєї індивідуальності є засобом захисту психологічно слабшого у шлюбі від психічного диктату чи навіть агресії дружини, чоловіка або іншої особи. Воно схиляє до толерантності, терпимості у шлюбі, спрямовує кожного з них на спокійне, інтелігентне залагодження колізії індивідуальних рис характеру, життєвих звичок. Однією з причин припинення шлюбу є його розірвання. Згідно ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Одночасно, суд вважає, що подальше спільне життя чоловіка й жінки та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому що сторони припинили подружні відносини й спільного господарства не ведуть, даний факт має істотне значення. В судовому засіданні при вирішенні спору про розірвання шлюбу суд враховує, що позивач та відповідач уже тривалий час не проживають однією сім'єю, у них різні погляди на життя на сімейні цінності, між сторонами спору припинилися шлюбні стосунки, вони перестали вести спільне господарство й проживають окремо. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім'ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дитини, як це передбачено ст. 112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved