Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON] в інтересах малолітньої дитини [PERSON] звернувся до Царичанського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, третя особа [PERSON] , про визнання незаконним та скасування розпорядження. Вказує, що між ним та [PERSON] 06.07.2011 року було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 30.10.2019 року, виданого Красногвардійським районним відділом ДРАЦС ДМУЮ у Дніпропетровській області. Від шлюбу мають спільну дитину - малолітню [PERSON] , [INFO] (свідоцтво серії [NUMBER] , видане Красногвардійським відділом РАЦС ДМУЮ у Дніпропетровській області 30.10.2019 року). До початку 2019 року вони проживали однією сім`єю у приватній квартирі, яку він винаймав в оренду. Згодом вони отримали кімнату в гуртожитку в [ADDRESS] . З початку весни 2019 року він своїми силами, за власні кошти проводив у вказаній кімнаті косметичний ремонт, який було закінчено на початку вересня 2019 року. Після проведення ремонту у кімнаті гуртожитку за адресою: [ADDRESS] він разом із [PERSON] та донькою переїхали жити туди, до цього часу вони проживали спільно однією сім`єю у квартирі, яку він винаймав в оренду. Одразу після переїзду [PERSON] під приводом того, що в гості до неї приїхала її мати, та тим, що у кімнаті немає для неї місця, тимчасово змусила його виїхати з кімнати. При цьому, жодного документу з нею про його згоду на проживання дитини з [PERSON] він ніколи не підписував. З 05.11.2019 року його малолітня дитина [PERSON] [INFO] проживає разом з ним, оскільки її матір [PERSON] сама залишила дитину, знехтувавши своїми батьківськими обов`язками. Щодо обставин, що мали місце 05.11.2020 року, то в цей день він прибув до музичної школи, де донька займалась на фортепіано. З нею знаходилась мати [PERSON] . Він забрав дитину з музикальної школи і це бачила [PERSON] , при цьому жодних заперечень від неї не було. Навпаки, вона попросила відвезти дитину на фортепіано. Запропонувавши їхати з ними, [PERSON] відмовилась та поїхала в невідомому напрямку. [PERSON] поводилась неадекватно, вочевидь перебувала в стані алкогольного сп`яніння, про що свідчив запах алкоголю з ротової порожнини, мала неохайний зовнішній вигляд. Таким чином, [PERSON] залишила дитину йому, без належного догляду та піклування у легкому одязі, який не підходив для даної пори року та лише через кілька днів зателефонувала з вимогою повернути дитину до неї. Донька категорично відмовилась їхати до гуртожитку. 05.11.2019 року фактично був змушений їхати в с.Прядівка з донькою через те, що доньку фактично матір залишила на нього. 05.11.2019 року кілька разів дзвонив [PERSON] на мобільний телефон з різних телефонних номерів, проте остання на зв`язок не виходила. Тобто в умовах, які склались, він змушений був їхати в с.Прядівка Царичанського району, оскільки не міг залишатись з дитиною у автомобілі кілька годин поспіль. Перед від`їздом з міста він особисто звернувся до Управління служби у справах дітей Новокодацької районної у м.Дніпрі ради з зазначеного питання. Спеціалісти служби теж неодноразово намагалась зв`язатись з [PERSON] на її мобільний телефон, проте вона на виклики не відповідала. Також 05.11.2019 року він особисто звернувся з відповідною заявою до Новокодацького ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області. Донька повідомила, що дуже боїться свою матір [PERSON] та категорично відмовляється жити з нею в гуртожитку. Згодом, вказану думку дитини було підтверджено під час проведення обстеження житлових умов за місцем її мешкання у с.Прядівка та зафіксовано у відповідному Акті складеному спеціалістами Служби у справах дітей Царичанської РДА. Відсутність належних житлових умов за місцем мешкання дитини підтверджується також актом обстеження житлових умов складених Управлінням - службою у справах дітей Новокодацької районної у м.Дніпрі ради. Психологічне здоров`я дитини було підірване протиправними діями матері. На сьогодні [PERSON] свідомо уникає спілкування з дитиною, не приймає участь у її вихованні, лікуванні, матеріальному утриманні, спілкується з нею лише телефоном. [PERSON] кілька разів вдавалась до протиправних дій щодо нього, свідомо маніпулює фактами та вводить в оману працівників Служби у справах дітей Царичанської РДА щодо фактичних обставин справи. [PERSON] всупереч інтересам дитини намагається змінити її фактичне місце мешкання. Так, 01.05.2020 рок його дружина [PERSON] прибула за місцем мешкання дитини з іншими невідомими особами, влаштувала скандал, спричинила йому тілесні ушкодження та завдала дитині психологічної травми, зокрема погрожувала вбити його матір. За даним фактом інформація про вчинення кримінального правопорушення внесена до ЄРДР. Вказав, що жодних перешкод у спілкуванні [PERSON] з дитиною він не здійснює. Сама [PERSON] категорично відмовляється спілкуватись з дитиною під надуманими приводами і постійно висуває різноманітні безглузді та очевидно необгрунтовані умови, штучно створюючи умови, за яких вона матиме можливість стверджувати про наявність перешкод у спілкуванні з дитиною з його боку, тобто наявність спору між сторонами. Так дитина кілька разів запрошувала матір до себе в гості, але остання категорично не бажала відвідувати дитину за місцем її фактичного проживання, в тому числі на Новий Рік, Різдво, День народження. Крім цього, [PERSON] під час провадження у суді у справі про визначення місця проживання дитини кілька разів вдавалась до процесуальних диверсій маючи на меті затягування розгляду справи та вирішення спору у позасудовий, протиправний спосіб. 20.11.2019 року [PERSON] звернулась до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до нього про відібрання дитини та визначення місця її проживання з матір`ю. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у справі №204/8166/19 було відкрито провадження у справі та призначене підготовче судове засідання. Ухвалою від 17.12.2019р. справу було передано за підсудністю на розгляд Царичанського районного суду. Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області справу №204/8166/19 від 17 січня 2020 року було прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 24.01.2020р. позовну заяву [PERSON] по справі №204/8166/19 залишено без розгляду. При цьому [PERSON] вводить суд в оману щодо того, що вона ніколи не зверталась до суду з тими самими позовними вимогами. При цьому, слід зауважити, що дитина постійно проживає з ним вже більше 10 місяців. За цей період мати приїздила до неї двічі 08.11.2019 та 01.05.2020 року, та обидва рази вчиняла протиправні дії, що виражались у психічному та фізичному насиллі як по відношенню до дитини так і по відношенню до нього. Окрему увагу слід звернути на випадок, коли [PERSON] в день засідання Комісії з захисту прав дитини Царичанської РДА, яке було проведено 19.02.2020 року прибула в смт Царичанка та особисто подала заяву, в якій просила не розглядати питання на комісії, але на саме засідання не залишилась, що унеможливило розгляд питання по суті. Тобто [PERSON] , перебуваючи в смт Царичанка, свідомо не бажала спілкуватись з дитиною та прийняти участь у засіданні комісії. Вважає, що [PERSON] нехтує правами та інтересами дитини і своїми діями завдає їй значну психологічну шкоду здоров`ю. Більше того, сама [PERSON] категорично відмовляється спілкуватись з дитиною під надуманими приводами і постійно висуває різноманітні необгрунтовані умови: спілкування проходило в приміщенні служби у справах дітей та без присутності батька. Вказані вище факти підтверджуються зокрема: повідомленням служби у справах дітей Царичанської РДА, згідно якого вбачається, що дитина категорично відмовляється зустрічатись з матір`ю. З цього повідомлення вбачається, що дитина досить комфортно відчуває себе з ним, забезпечена всіма необхідними речами та виявила бажання проживати з ним. Крім цього згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання неповнолітньої [PERSON] , він займається вихованням дитини у повному обсязі, забезпечує її всім необхідним. Також дитина регулярно відвідує фахового психолога. Вказаним спеціалістом підтверджено, що дитина категорично не бажає спілкуватись з матір`ю без присутності батька та панічно боїться викрадення її матір`ю, бажає жити з батьком. Соціальне середовище за місцем проживання матері дитини є неблагонадійним та перебування в ньому явно суперечить інтересам дитини. Вказав, що має у власності домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , де вони з дитиною проживають на даний час. Дитина, проживаючи з ним, повністю забезпечена батьківською увагою, стає більш відкритою, перестає бути замкнутою. Спиртними напоями він не зловживає, за місцем роботи і проживання характеризується позитивно, добре ставиться до доньки, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Між ним та донькою існує дуже тісний психоемоційний зв`язок, почуття любові одне до одного. Відповідач зловживає спиртними напоями, негативно характеризується за місцем проживання, не займалась вихованням доньки, не цікавиться її долею, постійно вдається до психологічного насильства. Крім того, вона проживає у кімнаті, де не має власної кухні та вбиральні, люди миються у підвалі, оскільки там розташовані душові кабіни. Проживаючи з ним, дитина має гарні житлові умови, добре та повноцінне харчування, має багато друзів. Розірвання цих зв`язків призведе до виникнення у дитини психологічної травми. Незважаючи на вищевикладені обставини 22.07.2020 року комісією з захисту прав дитини Царичанської РДА було розглянуто заяву [PERSON] про визначення їй порядку спілкування з дитиною, за наслідками розгляду якого Головою Царичанської РДА було видано Розпорядження №Р-161/о/385/20 23.07.2020 року «Про визначення порядку спілкування матері [PERSON] з донькою [PERSON] ». На час ухвалення розпорядження Ленінським районним судом м.Дніпропетровська вже було відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визначення їй графіку спілкування з дитиною. Однак комісія з захисту прав дитини Царичанської РДА виходила з того, що їй не було відомо про прийняття позовної заяви до розгляду. Крім того, другий пункт розпорядження, щодо зобов`язання [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у спілкуванні з дитиною взагалі не розглядався на засіданні комісії. Комісією проігноровано факт вчинення матір`ю дитини злочину у відношенні дитини, а саме розбещення матір`ю своєї малолітньої дитини, проігноровано факти намагань викрадення дитини з боку матері, та її протиправну поведінку по відношенню до дитини. На засіданні комісії з захисту прав дитини не була заслухана та почута думка дитини щодо графіку зустрічей з матір`ю, бажання чи не бажання спілкуватись з матір`ю. Між тим, дитина постійно та послідовно починаючи з 05.10.2019 року по теперішній час висказує свою позицію щодо того, що вона бажає жити з батьком. Вказана думка була зафіксована в тому числі в Актах обстеження житлових умов, встановлення потреб дитини, висновках фахівців-психологів та у висновку судової психологічної експертизи дитини. Вказав, що вказане розпорядження ухвалене не в інтересах дитини, а в інтересах самої [PERSON] . Розпорядження не спрямоване на врегулювання спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини, а лише створює умови для поглиблення конфліктної ситуації та отримання дитиною нових психоемоційних переживань та травм. За таких обставин, вказане Розпорядження є протиправним та незаконним, ухваленим за відсутності на це повноважень, та таким, що порушує права та законні інтереси малолітньої дитини. На підставі викладеного, прохає визнати незаконним та скасувати Розпорядження голови Царичанської районної державної адміністрації від 23.07.2020 року №Р-161/о/385/20 «Про визначення порядку спілкування матері [PERSON] з донькою [PERSON] ». 22.06.2021р. на адресу Царичанського районного суду Дніпропетровської області надійшов відзив на позов від Дніпровської районної адміністрації Дніпропетровської області. Вказали, що 23.07.2020р. було прийняте розпорядження №Р-161/0/385-20 «Про призначення порядку спілкування матері [PERSON] з донькою [PERSON] ». Наведені позивачем обставини справи наводять на думку, що позивач не турбується про розвиток малолітньої дитини [PERSON] , як дівчинки, необхідністю спілкування з матір`ю, набувати жіночих рис, а більше намагається за допомогою імітації боротьби за дитину вирішувати стосунки з її матір`ю. Вимоги позивача не підлягають задоволенню та у їх задоволенні слід відмовити за їх недоведеністю.Вказали, що думку дитини було заслухано до засідання комісії в кабінеті служби, з метою не травмувати психо-емоційний стан дитини. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Ільїн А.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та прохали їх задовольнити. Представник Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Турська О.С. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснивши, що рішення приймалося з врахуванням всіх фактичних обставин та виключно в інтересах дитини, а тому прохає у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи [PERSON] - адвокат Мерешко М.Л. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовної заяви. Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що між позивачем та [PERSON] 06.07.2011 року було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 30.10.2019 року, виданого Красногвардійським районним відділом ДРАЦС ДМУЮ у Дніпропетровській області, актовий запис 591 (а.с.16). Так, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 30.10.2019р.) (а.с.15). До початку 2019 року [PERSON] , [PERSON] та їх донька [PERSON] проживали однією сім`єю у приватній квартирі, яку винаймав позивач. З 05.11.2019 року малолітня дитина [PERSON] [INFO] проживає з позивачем в [ADDRESS] . Розпорядженням голови Царичанської районної державної адміністрації від 23.07.2020р. №Р-161/0/385-20 визначено порядок спілкування матері [PERSON] із донькою [PERSON] (а.с.30). Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частиною першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Відповідно до пункту 3 статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 19 Сімейного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 151 Сімейного кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Частиною 1 ст. 157 Сімейного кодексу України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею (ч. 2 ст. 157 Сімейного кодексу України). Згідно з ч. 3 ст. 157 Сімейного кодексу України той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 158 Сімейного кодексу України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини (ч.2 ст. 158 Сімейного кодексу України). Механізм провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини визначений Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 (далі - Порядок № 866). Так, п. 3 Порядку № 866 визначено, що органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад (далі - органи опіки та піклування), які відповідно до законодавства провадять діяльність з надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових та житлових прав дітей. Відповідно до п. 72 Порядку № 866 для розв`язання спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини один із батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності). Під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання (перебування) дитини служба у справах дітей повинна керуватися найкращими інтересами дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Працівник служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини проводить бесіду з батьками та відвідує дитину за місцем проживання, про що складає акт обстеження умов проживання за формою, а також звертається до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи для забезпечення проведення оцінки потреб сім`ї з метою встановлення спроможності матері, батька виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею. У разі коли батьки дитини проживають у межах різних адміністративно-територіальних одиниць, той із батьків, який подав заяву про визначення місця проживання дитини з ним, звертається до служби у справах дітей за місцем свого проживання (перебування) стосовно проведення обстеження його житлово-побутових умов і складення акта обстеження умов проживання. Зазначений акт передається заявником до служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини, працівник якої проводить з ним бесіду. Під час розгляду питання про визначення місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності та інші вагомі обставини. Місце проживання дитини не може бути визначене з тим із батьків, який не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або вживає наркотичні засоби, своєю поведінкою може зашкодити здоров`ю та розвитку дитини. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення. У разі коли протягом десяти робочих днів з дня прийняття рішення/розпорядження його не оскаржено, воно набирає законної сили і його копія, завірена в установленому порядку, видається заявнику для пред`явлення під час перетинання державного кордону України. Рішення/розпорядження діє протягом одного року з дня набрання ним законної сили. Під час прийняття рішення комісія повинна враховувати всі фактичні обставини з достовірністю встановленим відповідним документам та наданням кожному з них належної оцінки у кожному конкретному випадку. Комісія не може приймати рішення лише враховуючи одну підставу, визначену на власний розсуд. З аналізу зазначеного чинного законодавства суд вбачає, що комісія приймає рішення надавши оцінку кожному поданому документу та інформації наданій для вирішення спору між батьками у їх сукупності. Також суд звертає увагу на те, що в силу положень абз. 2 ч. 2 ст. 158 Сімейного кодексу України рішення про що орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Так, відповідно до Витягу з протоколу №7 засідання комісії з питань захисту прав дитини Царичанської райдержадміністрації від 22.07.2020 встановлено, що секретар комісії повідомила про те, що [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду міста Дніпропетровська із позовною заявою про визначення порядку спілкування та участі у вихованні малолітньої дитини, але офіційного підтвердження про відкриття провадження по даному питанню в суді ще немає. Від [PERSON] надійшла заява про відкладення розгляду питання на комісії до отримання ухвали суду про відкриття провадження. Однак, як вбачається з вищевказаного Витягу з протоколу №7, комісія з питань захисту прав дитини Царичанської райдержадміністрації прийняла рішення визначити порядок спілкування матері [PERSON] із донькою [PERSON] (а.с.29). При цьому, 13 липня 2020 року ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська у справі №205/4914/20 (провадження №2/205/2012/20) за позовом [PERSON] , який діє в інтересах малолітньої [PERSON] , [INFO] , до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування Новокадацької районної у м.Дніпрі ради, про визначення порядку спілкування та участі у вихованні малолітньої дитини, відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено дату і час проведення підготовчого засідання (а.с.55, 56). Частиною 3 статті 19 СК України визначено, що звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви. Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, рішення органу державної влади та органу місцевого самоврядування може бути визнане незаконним та скасоване лише за умови, якщо воно суперечить Конституції та Законам України. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Стаття 79 ЦПК України визначає, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачем під час прийняття спірного розпорядження, не було належним чином та в повному обсязі встановлено, досліджено та враховано всі обставини, що мали істотне значення для вирішення спору, який виник між батьками в ході виховання малолітньої дитини, а саме: звернення позивача до суду із позовом, у зв`язку з чим відповідно до ч.3 ст.19 СК України орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви). Вказане, на думку суду, свідчить про те, що спірне розпорядження не відповідає вимогам чинного законодавства та підлягає скасуванню. Судом не враховуються надані позивачем докази щодо емоційного ставлення малолітньої [PERSON] до матері [PERSON] та психологічного висновку спеціаліста, оскільки вони не стосуються предмета доказування. Також, судом не беруться до уваги посилання позивача на ту обставину, що комісією з питань захисту прав дитини не було заслухано та почуто думку дитини щодо спілкування з матір`ю, оскільки як вбачається з письмових пояснень відповідача та не спростовано позивачем в судовому засіданні, що думка дитини була заслухана до засідання комісії в кабінету служби у справах дітей з врахуванням віку дитини та з метою не травмувати психоемоційний стан дитини, опитуючи її у незнайомому оточенні при великій кількості людей. Крім цього, суд вважає безпідставним посилання позивача на те, що комісією було проігноровано, що в ЄРДР за № 1202004690001229 внесено відомості про кримінальне правопорушення за ч.2 ст.156 КК України, оскільки по даному кримінальному провадженню досудове розслідування триває, підозру нікому не оголошено. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання незаконним та скасування розпорядження є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судові витрати на користь позивача в розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved