Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

Позивач 30 травня 2015 року звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 18.05.2013 року вона уклала з відповідачем договір №017-07576-180513 на відкриття поточного рахунку з використанням та обслуговуванням платіжної картки у валюті - долар США, відповідно до умов якого позивачу було відкрито рахунок №26203701473250 з платіжною карткою, на який мали нараховуватись відсотки за укладеними раніше договором депозиту, договором №012-2160-140514 банківського вкладу від 14.05.2014 року на суму 30000,00 доларів США та за договором №003-21061-030914 банківського вкладу від 03.09.2014 року на суму 15000,00 доларів США. Процентна ставка на момент укладення договору №017-07576-180513 від 18.05.2013 року за використання грошових коштів клієнта, розміщених на рахунках банків, становила 7%. На неодноразові звернення позивача до установи банку з вимогою видачі грошових коштів, наявних на картковому рахунку, банк відмовляв у звязку із відсутністю готівки в касі банку та тимчасовими труднощами. На час звернення до суду на поточному рахунку позивача №26203701473250 обліковуються 15361,10 доларів США, що еквівалентно 361185,91 гривень. 10.03.2015 року позивач направила письмову вимогу до банківської установи про повернення коштів з рахунку, однак на час розгляду справи зазначені грошові кошти позивачу не повернуті. У звязку із викладеним позивач була змушена звернутись до суду з даним позовом та просить суд стягнути з відповідача на її користь суму заборгованості по вкладу з поточного рахунку згідно договору №017-07576-180513 від 18.05.2013 року в розмірі 15361,10 доларів США, що еквівалентно 361185,91 гривень, та зобовязати відповідача виплатити зазначені грошові кошти. В ході судового розгляду справи позивач зменшила заявлені позовні вимоги та просила стягнути з відповідача на її користь суму заборгованості по вкладу з поточного рахунку згідно договору №017-07576-180513 від 18.05.2013 року в розмірі 7940,95 доларів США, що еквівалентно 213278,94 гривень, та зобовязати відповідача виплатити зазначені грошові кошти. В судовому засіданні позивач та її представник зменшені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник відповідача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначив також, що на сьогоднішній час депозитний договір №012-2160-140514 є припиненим, з моменту закінчення дії договору позивач отримувала проценти по угодам, перераховувала кошти на інші рахунки та укладала інші депозитні договори, а тому вважає твердження позивача щодо порушення банком вимог законодавства та договору безпідставним. Крім того, на час звернення позивача до банку з вимогою про повернення вкладу згідно рішення №51 від 02.03.2015 року виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб була введена в АТ «Дельта Банк» тимчасова адміністрація. Тому з урахуванням вимог п.1 ч.5 ст.36 Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згідно якої під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір №017-07576-180513 на відкриття поточного рахунку з використанням та обслуговуванням платіжної картки у валюті долар США, відповідно до якого [PERSON] був відкритий картковий рахунок №26203701473250 для нарахування відсотків за депозитними та вкладними договорами (а.с.5 т.1 цив.справи). Відповідно до договору банківського вкладу № 012-21060-140514 від 14 травня 2014 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк», [PERSON] розмістила у ПАТ «Дельта Банк» вклад у розмірі 30000,00 доларів США (а.с.11 т.1 цив.справи). Вищезазначені грошові кошти у сумі 30000,00 доларів США, відповідно до меморіального ордеру №73366688 від 03 вересня 2014 року були перераховані на поточний рахунок позивача (а.с.6 т.1 цив.справи). Відповідно до договору банківського вкладу №003-21061-030914 від 03 вересня 2014 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON], остання розмістила у ПАТ «Дельта Банк» вклад у розмірі 15000,00 доларів США, що підтверджується меморіальним ордером №TR407718 від 04 вересня 2014 року (а.с.9, 10 т.1 цив.справи). Згідно наявної у матеріалах справи виписки за операціями по картковому рахунку №26203701473250 за період з 02 лютого 2015 року по 27 лютого 2015 року, виданої ПАТ «Дельта Банк», баланс рахунку на кінець звітного періоду становить 15361,10 доларів США (а.с.8 т.1 цив.справи). 10 березня 2015 року [PERSON] направлено рекомендованим листом на адресу Херсонського відділення ПАТ «Дельта Банк» та на адресу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк» вимогу про виплату коштів, які перебувають на її поточному рахунку №26203701473250 в сумі 15361,10 доларів США (а.с.12). Відповідно до змісту статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно із статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Згідно із ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Статтею 1074 ЦК України визначено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. З матеріалів справи вбачаться, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 02 березня 2015 року № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02 березня 2015 прийнято рішення № 51 про запровадження з 03 березня 2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію (а.с.41-44 т.1 цив.справи). Постановою Національного банку України від 02 жовтня 2015 року №664 відкликано банківську ліцензію та ліквідовано ПAT «Дельта Банк». Статтею 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) визначено, що ним встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб за вкладами фізичних осіб, а його метою є захист прав і законних інтересів вкладників банку. Відповідно до п. п. 1, 5 ч. 5 ст. 36 Закону під час здійснення тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку та нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами. Обмеження, встановлені п.1 ч.5 цієї статті не поширюються на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб у національній валюті України (ч. 6 ст. 36 Закону). Гранична сума коштів за вкладом, яка підлягає відшкодуванню Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, становить не більше 200 тис.грн. За приписами ст.1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 37 Закону уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб має право, зокрема продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій та відмовлятися від виконання або розривати в порядку, встановленому законодавством України будь-які договори (правочини) за участю банку, які є збитковими чи непотрібними для банку або виконання яких має негативний вплив на фінансовий стан банку. Враховуючи наведене, задоволення вимог позивача щодо перерахування та/або повернення грошових коштів може відбуватися лише в порядку, передбаченому Законом, який є спеціальним. Відповідно до ч. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону. Відповідно до частини другої статті 46 Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2001цс15, від 13 червня 2016 року у справі № 6-1123 цс16, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон №4452-VI), який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини. Згідно з п. 16 ст. 2 Закону № 4452-VI тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п. 6 ст. 2 Закону № 4452-VI ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами норми Закону є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Статтею 36 Закону №4452-VI врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно з п. п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону № 4452-VI під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону № 4452-VI з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси. На підставі вищевикладеного, суд дійшов переконання, що заявлені [PERSON] позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки на момент звернення [PERSON] з вимогою про повернення коштів у Банку вже діяла тимчасова адміністрація, що унеможливило вирішення питання у будь-який інший спосіб, ніж це передбачено Законом.

Outcome: dismissed