Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-03 00:00:00

Позивач 30 липня 2018р. звернулася до суду із позовом, в якому просить стягнути з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь [PERSON] 2 946,52 грн. - недоплачена частини заробітної плати за роботу у шкідливих умовах праці, стягнути з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь [PERSON] 49 319,26 грн. компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати та здійснити розподіл судових витрат. Свої позовні вимоги мотивує тим, що працювала у Львівському міському комунальному підприємстві «Львівгеплоенерго». Відповідно до наказу №311-к від 31.08.2007 р., вона з 01.09.2007 р. переведена у Теплоелектроцентраль №1 на посаду машиніста обхідника з турбінного устаткування третьої групи (розряду) котлотурбінного цеху. У зв'язку із скороченням штату працівників з 26.06.2015 року звільнена із займаної посади на підставі наказу № 418-к від 26.06.2015 року. Починаючи з січня 2010 р. по січень 2015 р. відповідач здійснював нарахування заробітної плати з порушенням норм чинного законодавства, що призвело до суттєвого заниження розміру його заробітної плати. В зв'язку з цим вона була змушена звернутися до Франківського районного суду м. Львова для стягнення заробітної плати. 31 жовтня 2016 року Франківським районним судом м. Львова було прийняте рішення у цивільній справі №465/3664/16-ц про стягнення з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь [PERSON] невиплачену зарплату в розмірі 48 339,25 грн. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 21 лютого 2017 року рішення залишено без змін. В подальшому відповідач оскаржив ці дії в касаційному порядку, проте ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.03.2017 року відповідачу відмовлено у відкритті касаційного провадження, у зв'язку з тим, що наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів першої та апеляційної інстанції не спростовують та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи. Згадане вище рішення суду та розрахунки на основі яких було прийнято це рішення, на думку позивача, підтверджують, що стягнена з ЛМКП «Львівтеплоенерго» заборгованість по заробітній платі за період з січня 2010 р. по січень 2015 р. в розмірі 48 339,25 грн. становить, лише основну частину заробітної плати і не стосується доплат за шкідливі умови праці та компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушення встановлених строків їх виплати. В серпні 2017 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» було здійснено виплату частини заробітної плати, а саме лише основної заробітної плати, відповідно до згаданого вище рішення суду. Проте, додаткова заробітна плата, зокрема доплати за шкідливі умови праці та компенсація за порушення строків виплати заробітної плати не були виплачені, в зв'язку з чим позивач вважає, що має право на їх стягання в судовому порядку. 31 липня 2018 року суддею Залізничного районного суду м. Львова відкрито спрощене провадження по справі за позовом [PERSON] до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про стягнення недоплаченої частини заробітної плати за роботу у шкідливих умовах праці та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати та запропоновано відповідачеві протягом п'ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження подати письмовий відзив разом з доказами, що обґрунтовують доводи заперечень. 14 серпня 2018 року представник позивача подала до суду клопотання розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Окрім того, відповідачем наданий відзив на позовну заяву, а позивачем відповідь на відзив. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням /викликом/ сторін. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 27.08.2018 року призначено судове засідання по справі за позовом [PERSON] до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про стягнення недоплаченої частини заробітної плати на 10:00 год. 04 жовтня 2018 року у приміщенні Залізничного районного суду м. Львова (м. Львів, вул. С. Бандери, 3), у яке викликано сторони. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, дав пояснення аналогічно викладеним в позовній заяві та відповіді на відзив. Просить позов задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечила, дала пояснення аналогічно викладеним у відзиві на позов та доповнила, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, оскільки за спірний період заборгованість перед позивачем із заробітної плати та виплатах на день звільнення була відсутня, а тому просить в позові відмовити. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення з наступних підстав. У відповідності до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] працювала у Львівському міському комунальному підприємстві «Львівгеплоенерго». Відповідно до наказу №311-к від 31.08.2007 р., вона з 01.09.2007 р. переведена у Теплоелектроцентраль №1 на посаду машиніста обхідника з турбінного устаткування третьої групи (розряду) котлотурбінного цеху. У зв'язку із скороченням штату працівників з 26.06.2015 року звільнена із займаної посади на підставі наказу № 418-к від 26.06.2015 року. 31 жовтня 2016 року Франківським районним судом м. Львова було прийняте рішення у цивільній справі №465/3664/16-ц про стягнення з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь [PERSON] невиплачену зарплату в розмірі 48 339,25 грн. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 21 лютого 2017 року рішення залишено без змін. В подальшому відповідач оскаржив ці дії в касаційному порядку, проте ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.03.2017 року відповідачу відмовлено у відкритті касаційного провадження, у зв'язку з тим, що наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів першої та апеляційної інстанції не спростовують та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відтак, вищевказаними судовими рішеннями встановлено, що діями відповідачем було порушено трудові права позивачки, на належний рівень оплати, передбачений чинним законодавством. Згідно із ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Статтями 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Постановою КМ України, від 21.02.2001р., № 159 затверджено «Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати», зокрема визначено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, в тому числі і заробітна плата (грошове забезпечення) (п.п. 2, 3 Порядку). Відповідно до п.4 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Додаткова заробітні плата, а саме доплата за роботу у шкідливих умовах праці залишаються не виплаченими відповідачем, тому розрахунок суми компенсації втрати додаткової заробітної плати [PERSON] у зв'язку із порушенням строків її виплати здійснени й до червня 2018, у зв'язку із чим, сума компенсації додаткової зарплати становить 3 241,79 грн. З долученого до матеріалів справи позивачем розрахунку вбачається, що за період з січня 2010 р. по липень 2017р. сума компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати становить 46 077 грн. 48 коп. /а.с. 11-14/. Враховуючи вищенаведене, а також те, що у визначені законодавством строки ЛМКП «Львівтеплоенерго» не виплачено позивачу заробітну плату, що потягло за собою втрату частини її доходів у зв'язку із порушенням термінів їх виплати, поданий позивачем розрахунок представником відповідача не спростовано, відтак з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на корить [PERSON] необхідно стягнути 49 319 грн. 26 коп. компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку із порушенням строків її виплати. Разом з цим, п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Частиною 2 цієї статті визначено, що додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Згідно з ч.2 ст.100 КЗпП України на важких роботах, на роботах із шкідливими і небезпечними умовами праці, на роботах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я встановлюється підвищена оплата праці. Пунктом 17.8 Колективного договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2009-2010 рр. за роботу у важких і шкідливих умовах праці визначено доплату у розмірі до 12 відсотків тарифної ставки (посадового окладу). Згідно з пунктом 17.6 Колективного договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2012-2013 роки теж визначено доплату за роботу у важких і шкідливих умовах праці в розмірі до 12 відсотків тарифної ставки (посадового окладу). З додатку № 6 «ПОЛОЖЕННЯ про виплату надбавок працівникам ЛМКП «Львівтеплоенерго» за високу професійну майстерність» до Колективного договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2009 -2010 рік та Колективного договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2012-2013 роки визначено, що розмір надбавки за високу професійну майстерність для робітників IV розряду становить 16 відсотків. З відомостей, що містяться в розрахункових листках, про виплату заробітної плати [PERSON], випливає, що доплата за шкідливі умови праці встановлена ЛМКП «Львівтеплоенерго» в розмірі 10% (десяти відсотків) від посадового окладу (тарифної ставки) позивача. Оскільки розмір посадового окладу (тарифної ставки) встановлений ЛМКП «Львівтеплоенерго» є заниженим, відповідно й розмір доплат за шкідливі умови праці визначені ЛМКП «Львівтеплоенерго» теж є заниженим. Згідно зробленого позивачем розрахунку недоплачених доплат за шкідливі умови праці встановлено, що сума невиплачених доплати за шкідливі умови праці становить 2 946,52 грн./а.с.8-10/ Суд приймає до уваги даний розрахунок як належний та допустимий доказ по справі. Відповідно до ч.ч.4, 7 ст.43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. За наведеного, та враховуючи, що відповідачем порушено трудові права позивачки, суд приходить до висновку, що з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на корить [PERSON] необхідно стягнути 2 946,52 грн. недоплаченої частини заробітної плати за роботу у шкідливих умовах праці. Згідно ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову на відповідача покладаються судові витрати, пов'язані з розглядом справи. Із змісту ст.137 ЦПК України вбачається, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно договору про надання правової (професійної правничої) допомоги від 16.07.2018 року, ордера серії ВН №068469 на надання правової допомоги від 16.07.2018 року, квитанції до прибуткового касового ордера №54 про сплату коштів від 04.10.2018 року, акту виконаних робіт (наданих послуг) з надання правової допомоги [PERSON] за період з 16.07.2018р. по 04.10.2018р., долучених до матеріалів справи, позивач [PERSON] уклала з адвокатом [PERSON] договір про надання правової допомоги та здійснила оплату такої у розмірі 2700 грн. Відтак, із відповідача на користь позивача слід стягнути 2700 грн. витрат на правову допомогу. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позовні вимоги [PERSON] є підставними, то судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі наведеного та

Outcome: approved