Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

Позивач [PERSON]\~акціонерне товариство\~комерційний банк\~«Приватбанк» (далі\~ ПАТ\~КБ «Приватбанк»)\~звернувся до\~суду з\~позовом до\~[PERSON]\~та просив\~стягнути з\~відповідача заборгованість\~за укладеним\~кредитним договором\~б/н\~від 25.02.2009\~року в\~розмірі 51384,81\~грн., а саме: 3621,68 грн. тіло кредиту; 41540,04 грн. заборгованість по відсотками за користування кредитом; 3300,00 заборгованість з пені, а також штрафи: відповідно до п. 2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 2423,09 грн. штраф (процентна складова). Заочним рішенням від 18 грудня 2017 року позов задоволено, стягнуто з [PERSON], на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суму заборгованості за договором №б/н від 25.02.2009 року в сумі 51384,81 грн. та судовий збір в сумі 1600,00 грн. Ухвалою суду від 06 березня 2018 року заяву відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 18 грудня 2017 року скасовано. В судовому засіданні представник позивача [PERSON]С наполягав на задоволенні позовних вимог з підстав, викладених в позові, поясненнях до відзиву та відповіді на заперечення. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав з підстав, викладених у відзиві на позов та запереченні проти відповіді на позов. В обґрунтування відзиву на позов представником відповідача зазначено, що з матеріалів справи не вбачається, з якими саме Умовами та правилами надання банківських послуг ознайомлена відповідач [PERSON] та надала згоду на них, коли саме діяли та чи діяли саме ці Умови на момент виникнення кредитних правовідносин між сторонами, оскільки додані до справи Умова та правила не підписані відповідачем. До позову взагалі не додано Правила надання послуг та Тарифи банку, з якими нібито ознайомилася відповідач, а підписання останніх є істотною умовою додержання письмової форми кредитного договору. Позивачем не доведено факту передачі оригіналу договору відповідачу. Заява про приєднання до Умов та правил не містить ознак узгодження в письмовій формі умов щодо розміру кредиту та інших істотних ознак договору: процентна складова, розмір щомісячних погашень, штрафні санкції, тощо. Докази збільшення кредитного ліміту за платіжною карткою позивачем не надано. Також позивачем в односторонньому порядку змінено процентну складову, що є порушенням ст.. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Позивачем не надано розрахунку щодо нарахування штрафу процентної складової. Крім того, термін дії кратки закінчується в січні 2010 року, з позовом звернувся позивач до суду 03.10.2017 р., тому просить застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову. У письмових\~поясненнях на\~відзив представником\~позивача зазначено,\~що позивачем\~подано позов\~з дотриманням\~строку,\~оскільки 13.10.2008\~р.\~відповідачу було\~відкрито картковий\~рахунок,\~саму ж\~картку вона\~отримала лише\~25.02.2009\~р.,\~що підтверджується\~підписанням анкети-заяви.\~30.01.2010\~р.\~відповідач підписала\~нову анкету-заяву\~та їй\~було перевипущено\~нову кратку.\~В подальшому картка перевипускалась 04.12.2010 р. та 23.05.2012 р. та відповідач отримувала нові картки, при перевипуску карток підписання нової анкети не потрібно, що не суперечить чинному законодавству. Рахунок зберігається за відповідачем, так само як і заборгованість по ньому, тому вся сума заборгованості за кредитним лімітом відображається та враховується в тому числі і на перевипущеній картці. Строк дії останньої кратки встановлено до 31.03.2016 р., з позовом банк звернувся 28.09.2017 р., тобто строк позовної давності позивачем не пропущено. У запереченнях проти відповіді на відзив, представником відповідача зазначено, що факт отримання картки № 4149437322497510 відповідачем не заперечується, проте з кредитним лімітом 500 гривень та терміном дії картки до січня 2010 року, що підтверджується заявою від 25.02.2009 р. Посилання відповідача, що 30.01.2010 р. відповідач підписала нову анкету-заяву та їй було перевипущено картку, що підтверджується фотографуванням клієнта, не підтверджено належними та допустими доказами. Довідка, долучена банком до пояснення, не містить дати її складання, не засвідчена з уповноваженою особою, Аналогічні ознаки документа не містять виписки по рахункам, надані банком. З фотографії відповідача неможливо встановити з якою карткою вона сфотографована. Довідка про умови кредитування не є складовою банківського договору. Таким чином, позивачем не було доведено інший початок строку перебігу позовної давності, крім, як 31.01.2010 р., а оскільки до суду з позовом позивач звернувся 03.10.2017 р., ним пропущено строк позовної давності. У відповіді на заперечення представником позивача зазначено, що зміна розміру процентної стави відбулася на підставі п. 1.1.3.2.3. Умов та правил надання банківських послуг. Повідомлення про зміну було направлено відповідачу та на сьогоднішній день заяв про розірвання договору від відповідача не надійшло. Щодо пропуску строку позовної давності, то кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Строк дії картки вказано на її лицевій стороні, картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк випущеної картки останнього дня до 03.2016 р. Позивач звернувся до суду 28.09.2017 р., тобто строк звернення не пропущено. Отже обставини, на які посилається позивач у запереченні, не відповідають дійсності, строк позовної давності позивачем дотримано, тому наполягає на задоволенні заявлених вимог. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з таких мотивів. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Як встановлено судом, відповідно до укладеного договору № б/н від 25 лютого 2009 року, [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок з базовою відсотковою ставкою 3% відсотків в місяць із розрахунку 360 днів на рік. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки (а.с. 7 копія заяви). Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з запропонованими «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» складає між нею і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до пункту 5.5. Правил користування платіжною карткою, за користування кредитом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому тарифами банку з розрахунку 360 календарних днів у році. Згідно з підпунктом 5.5.1 Правил, за несвоєчасне виконання боргових зобов'язань (користування прострочені кредитом й овердрафтом) держатель оплачує відсотки за підвищеною процентною ставкою або додаткову комісію, розміри якої визначаються тарифами. Пунктом 6.5. Умов надання банківських послуг\~позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Положеннями пункту 6.6. Умов надання банківських послуг сторони погодили, що у разі невиконання зобовязань за договором, відповідач зобовязаний на вимогу банку виконати зобовязання по поверненню кредиту (в тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплаті винагороди банку. При порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязується сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову (п. 8.6.Умов). Згідно положень пункту 9.12 Умов надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку ні одна з сторін не поінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той же строк (а.с.8-13). Договір між сторонами був укладений відповідно до вимог ст. 634 ЦК України, тому підстави вважати його нікчемним, як про те зазначив в судовому засіданні представник відповідача, відсутні. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом та відсотками, а також інших витрат відповідно до умов Договору. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно частини 1 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Згідно з ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Судом встановлено факт невиконання належним чином відповідачем зобов'язань по поверненню кредитних коштів позивачу. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за укладеним договором, станом на 31.08.2017 року, відповідач має заборгованість в сумі 48461,72 грн., яка складається з наступного: 3621,68 грн. заборгованість за кредитом; 41540,04 грн. заборгованість по відсотками за користування кредитом; 3300,00 грн. заборгованість за пенею та комісією. Разом з тим, цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). У статті 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи викладене, судом встановлено, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення не можливе, такі обставини свідчать про недотримання положень, закріплених у Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, тому вимоги в частині стягнення з відповідача сум штрафів задоволенню не підлягають. Зазначена правова\~позиція висловлена\~Верховним Судом\~у постанові\~від 6\~лютого 2018\~рокуу справі № 1521/5041/12-ц, яка відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Представником відповідача по справі заявлено про застосування строку позовної давності до предявлених вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». Згідно з положенням статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Частинами першою та третьою статті 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Так, строк дії платіжної картки відповідача до 31.03.2016 р. Судом встановлено, що на картковий рахунок [PERSON] періодично вносилися платежі, зокрема серед останніх 12.05.2014 р., 26.06.2014 р., 28.11.2014 р., 02.12.2014 р., 23.12.2014 р., тощо, що підтверджується випискою по рахунку [PERSON] за період з 13.10.2008 року по 31.08 2017 року, та не спростовано відповідачем. Встановивши зазначені факти переривання [PERSON] перебігу строку позовної давності, суд вважає, що звернувшись до суду з позовом 03 жовтня 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» не пропустило строку позовної давності, оскільки його перебіг почався заново 23.12.2014 року (дата останнього платежу згідно виписки). Зазначена правова\~позиція висловлена\~Верховним Судом\~у постанові\~від 7\~березня 2018\~рокуу справі № 756/11416/15-ц, яка відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Закінчення строку платіжної кратки в січні 2010 року спростовується наданими письмовими поясненнями представника позивача, з яких вбачається, що в подальшому картка перевипускалась 04.12.2010 р. та 23.05.2012 р. та відповідач отримувала нові картки, при перевипуску карток підписання нової анкети не потрібно, що не суперечить чинному законодавству. Рахунок зберігається за відповідачем, так само як і заборгованість по ньому, тому вся сума заборгованості за кредитним лімітом відображається та враховується в тому числі і на перевипущеній картці, при цьому строк дії останньої кратки встановлено до 31.03.2016 р. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, відповідач користуючись кредитними коштами, періодично сплачуваала заборгованість за наданим кредитом, останній платіж вона здійснила 23.12.2014 року. Підписавши 25 лютого 2009 року анкету-заяву, [PERSON] дала свою згоду на те, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами і правилами, а також Тарифами банку складають договір про надання банківських послуг, з якими вона ознайомлена. Доказів того, що вимоги банку ґрунтуються на інших умовах, які сторони не узгоджували, відповідач та його представник не надали (Постанова Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 637/992/16-ц). Посилання відповідача на неправомірне збільшення кредитного ліміту спростовується пунктами 3.2. та 3.3. Умов та Правил надання банківських послуг відповідно до яких клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою та безумовною згодою держателя картки відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. При цьому суд зазначає, що даний пункт договору відповідачем протягом всього часу користування кредитними коштами не оспорювався та, згідно наданих до суду представником позивача доказів, на номер телефону, який вказала як контактний саме [PERSON] в анкеті-заяві, надсилались службові повідомлення від банку про зміну відсоткової ставки за використання кредитних коштів, що в повній мірі відповідає вимогам щодо сповіщення клієнта з приводу змін, які відбували по кредитному договору (а.с.113-114). Тому аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, та стягнення з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 48461,72 грн. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 1600,00 грн., сплачений ним при подачі позову (а.с.1), тому оскільки позов підлягає задоволенню частково, суд з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати в розмірі 1508,98 грн. виходячи з наступного розрахунку: 48461,72 грн. (сума боргу, стягнута судом) * 1600,00 грн. (сума судового збору, сплачена позивачем) / 51384,81 грн. (сума боргу, заявлена до стягнення).

Outcome: partial