Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-15 00:00:00

Позивач [PERSON] ( [ADDRESS] ) звернулася до суду з позовом до відповідача ТОВ «Валор транс» (вул. М.Залізняка, 167, м. Черкаси) про стягнення компенсації за невикористану відпустку та середній заробіток за весь час затримки, в обґрунтування своїх вимог вказує, що 13.05.2019 року подала заяву на звільнення за власним бажанням з 27.05.2019 року, заява подана засобами поштового зв`язку. Позивачку не було ознайомлено із наказом про звільнення, а також не було виплачено компенсації за невикористану відпустку у належному розмірі. Просить суд стягнути з відповідача компенсацію за невикористані дні відпустки в розмірі 35 320, 56 грн. та середній заробіток за весь час затримки в розмірі 22 476, 22 грн. Представник відповідача 21.01.2020 року скерував до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтував тим, що позов позивача не підлягає до задоволення, оскільки позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б в сукупності свідчили про наявність правових підстав для задоволення позову, а також про наявність предмету спору, оскільки [PERSON] на даний час перебуває в трудових відносинах з відповідачем і не є звільненою, наказ про її звільнення не видавався, по звітах та ДФС про нарахування заробітної плати - заробітна плата позивачці не нараховувалась як відсутній на робочому місця, трудова книжка не видавалась і в неї записи не вносились, оскільки відповідачем, як роботодавцем, заява позивачки про звільнення за власним бажанням не задоволена, а тому у позивачки відсутні підстави для захисту свого права, яке порушено відповідачем. На підставі ст.279 ЦПК України розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засіданні представник позивачки адвокат Яцюк М.В. звернувся з заявою про розгляд справи у відсутність позивачки, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задоволити. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, скерувала до суду заяву про розгляду справи без її участі, просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства. Судом встановлено, що відповідно до наказу № 12-к від 01.04.2010 р. [PERSON] прийнята на роботу за сумісництвом на посуду бухгалтера в режимі неповного робочого дня з 01.04.2020 з окладом згідно шатного розкладу за відпрацьований час. Позивач 13.05.2019 року звернулася з заявою до відповідача про звільнення за власним бажанням з 27.05.2019 року, яка направлена рекомендованим повідомленням. Відповідно до листа від 30.01.2020 року вих. № 2 ТОВ «Валор Транс» просив позивачку надати пояснення щодо факту не виходу на роботу з квітня 2016 р. Згідно з ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Стаття 117 КЗпП України передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Отже, працівниця не може претендувати на отримання грошової компенсації за невикористану част ину щорічної відпустки без звільнення. Як встановлено в судовому засіданні, наказ про звільнення позивачки відповідачем не видавався та трудовий договір між сторонами не визнаний припиненим в судовому порядку, отже трудові відносини між сторонами є триваючими. Враховуючи викладене, відсутні підстави для стягнення грошової компенсації та покладання на відповідача відповідальності за не проведення розрахунку при звільненні, оскільки факту звільнення позивачки не встановлено. Фактично між сторонами виник спір щодо підстав та строку припинення трудового договору, який сторони вправі вирішувати в судовому порядку. Таким чином суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову. У відповідності до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в позові судові витати покладаються на позивача. На підставі ст. 47, 115-117 КЗпП України, ст.ст. 4,12,13,81,83,89,141,258,259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд -

Outcome: dismissed