Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

Позивач [PERSON] 16.04.2020 року, звернулася до суду із позовною заявою до Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] склала заповіт за яким все майно на ім`я позивача. З метою отримання спадщини, позивач 26.09.2019 року звернулася із відповідною заявою до приватного нотаріусу з заявою. Постановою від 23.03.2020 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки [PERSON] не надано правовстановлюючого документу на нерухоме майно. Просить суд визнати за нею право власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 17.04.2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 18.05.2020 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів, витребувано у приватного нотаріусу Авдіївського міського нотаріального округу Василенко В.А., копію спадкової справи № 190/2019, заведеної 26.09.2019 року після смерті [PERSON] . Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 15.06.2020 року закрито підготовче судове провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 18.05.2020 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, витребувано з Військово-цивільної адміністрації міста Авдіївка Донецької області копію свідоцтва про право власності [PERSON] на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] від 24.06.1997 року та копію рішення виконавчого комітету Авдіївської міської ради № 172 від 23.06.1997 року щодо надання дозволу [PERSON] на приватизацію квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] та представника позивача [PERSON] будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі та просять суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, надав суду заяву про розгляд справи без його участі та проти задоволення позовних вимог не заперечує. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, відзив на позовну заяву та заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.\~15\~Цивільного кодексу\~України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що рішення виконавчого комітету Авдіївської міської ради від 23.06.1997 року № 172 надано право [PERSON] на приватизацію квартири за адресою: [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Авдіївської міської ради від 23.06.1997 року № 172, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира загальною площею 30,0 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки про склад сім`ї від 26.09.2019 року, виданої Центром надання адміністративних послуг Авдіївської міської ради, [PERSON] , [INFO] , з 18.04.1972 року по 26.09.2019 року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] В газеті Авдіївський вісник плюс № 28 від 27.12.2019 року, опубліковано оголошення, що втрачене свідоцтво про право власності на житло від 24.06.1997 року, видане виконавчим комітетом Авдіївської міської ради народних депутатів, на підставі рішення від 23.06.1997 року № 172, за адресою: [ADDRESS] , на [PERSON] . Відповідно до заповіту від 08.07.2016 року, посвідченого приватного нотаріусу Авдіївського міського нотаріального округу Василенко В.А., [PERSON] , [INFO] , на випадок своєї смерті зробила розпорядження, що все майно, де б воно знаходилося та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, на що вона за законом матиме право та що буде належати їй на момент смерті вона заповіла [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 24.09.2019 року, виданого Авдіївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . 26.09.2019 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріусу Авдіївського нотаріального округу Василенко В.А. із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Постановою приватного нотаріусу Авдіївського нотаріального округу Василенко В.А. від 23.03.2020 року, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка залишилася після смерті [PERSON] , у зв`язку із ненаданням правовстановлюючого документу на належне спадкодавцю нерухоме майно. Згідно листа Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області № 01-19/0950 від 31.03.2020 року, представнику позивача [PERSON] було повідомлено, що отримати дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно може лише його власник. Поряд із цим ВЦА м. Авдіївки повідомила, що згідно рішення виконавчого комітету Авдіївської міської ради від 23.06.1997 року № 172, було видано свідоцтво про право власності на житло на ім`я [PERSON] , а саме на квартиру загальною площею 30,0 кв. м., за адресою: [ADDRESS] . Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно № 213716945 від 24.06.2020 року, відомості про реєстрацію права власної на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , у вищевказаних реєстрах відсутня. Відповідно до акту від 03.07.2020 року, виданого КП «Служба єдиного замовника Авдіївської міської ради», [PERSON] дійсно на момент своєї смерті, а саме [INFO] проживала за адресою: [ADDRESS] . Суд звертає увагу, що факт проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , також підтверджується наданими позивачем квитанціями про сплату житлово-комунальних послуг, актами обстеження квартири, введення в експлуатацію вузлів обліку холодної води, повідомленням про призначення субсидії, тощо. Згідно ст.\~1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно ст.\~1217\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.\~1222\~ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦПК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст.\~1268\~ч.\~5\~ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Статтею 392\~ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться у листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Окрім цього, за статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України\~від 17\~липня 1997\~року №\~475/97-ВР\~«Про ратифікацію\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод\~1950\~року,\~Першого протоколу\~та протоколів\~№ 2,\~4,\~7\~та 11\~до Конвенції» визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника, та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем. Оскільки позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, у зв`язку із неможливістю надати оригінал правовстановлюючого документу про право власності спадкодавця на квартиру, суд вважає, що позивач позбавлений можливості іншим шляхом захистити своє право власності на спадщину за заповітом, до складу якої входить квартира. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, так як, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути: визнання права. На підставі викладеного та

Outcome: approved