Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] в листопаді 2012 року звернувся до суду з позовом до Дніпропетровської міської ради про визначення додаткового строку прийняття спадщини. В ході судового розгляду позивач уточнив позовну заяву, зазначивши замість неналежного відповідача Дніпропетровської міської ради - належного відповідача [PERSON], в якому, відповідно до уточнень, просить визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті його батька [PERSON], померлого [INFO] року, достатній для звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька. В обґрунтування позовних вимог, позивач у позові зазначив, що [INFO] року помер його батько [PERSON] і після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини зазначеної квартири, яка належала йому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане ВАТ «ДМЗ ім. Петровського» 21.06.2004 року. Протягом строку для подачі заяви про прийняття спадщини позивач знаходився у тривалому плаванні на теплоході «В. Родіонов» до грудня 2009 року, а потім з грудня 2009 року по 01 листопада 2012 року постійно перебував за межами території України, оскільки працював в компанії «Лідер» на території Російської Федерації. Про смерть батька він дізнався лише після повернення до України, оскільки він не спілкувався з ним з 1999 року. З цієї причини він міг дізнатися про його смерть і своєчасно звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. В своїх поясненнях [PERSON] посилався на обставини, викладені у позовній заяві, крім того, зазначив, що зі своїм батьком він не спілкувався з дитинства, оскільки вони з його матір'ю розірвали шлюб. Про те, що його батько помер він дізнався випадково, лише у 2009 році, але у зв'язку з тим, що постійно працював за межами території України, він не мав змоги звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Також, додав, що родичі батька, в тому числі й відповідачка [PERSON], могли повідомити про смерть батька, але цього не зробили. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні. Суду пояснила, що [INFO] року помер її брат [PERSON] Після його смерті, вона, як рідна сестра померлого, прийняла спадщину, але право власності на 1/2 спірної квартири вона не оформила, оскільки квартира оформлена на інших людей і на цей час мають місця судові процеси з цих спірних питань. Також зазначила, що вона сумнівається, що позивач [PERSON] дійсно являється сином її померлого брата [PERSON], оскільки вона його ніколи не бачила. Представник третьої особи - Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, суду направив заяву про розгляд справи без його участю. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у справі, у їх сукупності, відповідності, належності та допустимості, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 22.07.2008 року, виданим Відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції (а.с. 4). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 21.06.2004 року, видано ВАТ «ДМЗ ім. Петровського», [PERSON] належана квартира [ADDRESS] в порядку спільної сумісної власності з [PERSON] (а.с. 5). Позивач [PERSON] являється сином померлого [PERSON], що підтверджується повторним свідоцтвом про народження [NUMBER] від 27.08.2014 року (а.с. 123). В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з 01.04.2005 року по 17.12.2009 року проходив службу ДП «Адміністрація річкових портів» на теплоході «В.Родіонов» (а.с.7-11), а з 24.12.2009 року по 01.11.2012 року працював монтажником по встановленню дверей на підприємстві «Лідер» в м. Рязань Російської Федерації (а.с. 12). Матеріалами спадкової справи після смерті [PERSON] встановлено, що відповідачка [PERSON] 23.07.2008 року звернулася до Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою після прийняття спадщини після смерті брата [PERSON], [INFO], померлого [INFO] року (а.с. 38). 13.08.2009 року на ім'я завідуючого другої ДДНК надійшла заява позивача [PERSON] з вимогою зупинити видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті його батька [PERSON] (а.с. 41). Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.12.2011 року визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] року та на 1/2 частину цієїж квартири в порядку спадкування за законом після смерті брата [PERSON], померлого [INFO] року (а.с. 82). В судовому засіданні відповідачка [PERSON] зазначила, що її право власності на спірну квартиру, визнане рішенням суду від 19.12.2011 року на теперішній час не зареєстровано у встановленому порядку. Відповідно до частин 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, яка подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. В судовому засіданні встановлено та доведено, що позивач [PERSON] дізнався про смерть свого батька [PERSON], який помер [INFO] року лише у 2009 році випадково, у зв'язку з чим, був позбавлений можливості своєчасно, протягом шести місяців з дня його смерті, звернутися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Такі обставини дають підстави вважати, що [PERSON] пропустив строк прийняття спадщини по поважним причинам, у зв'язку з чим, є обґрунтовані підстави для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини. При цьому, суд вважає, що тримісячний термін з дня набрання рішенням законної сили є достатнім для звернення позивачем до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Проте, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання права власності на 1/2 частину спірної квартири не підлягають задоволенню у зв'язку з їх передчасністю, оскільки у разі визначення додаткового строку для прийняття спадщини, позивач [PERSON] має можливість реалізувати своє право на спадкування зазначеної частини квартири, відповідно до ст. ст. 1268-1272 ЦК України в порядку нотаріального провадження. У зв'язку з чим, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання права власності на 1/2 частину квартири не підлягають задоволенню. Крім того, у судовому засіданні встановлено, що додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.12.2011 року визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] року та на 1/2 частину цієї ж квартири в порядку спадкування за законом після смерті брата [PERSON], померлого [INFO] року. На день розгляду даного позову, рішення суду від 19.12.2011 року набрало законної сили, не скасоване та не переглянуте за ново виявленими обставинами, у зв'язку з чим, суд враховує його преюдиціальний характер, і не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача [PERSON] в частині визнання права власності на 1/2 частину квартири. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст. ЦПК України, суд вважає, що судові витрати підлягають віднесенню на рахунок позивача, оскільки позовні вимоги задоволені частково, а останній не заявляв вимоги про стягнення судових витрат з позивачки.

Outcome: partial