Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Жовтий М.М. пред`явив до суду позов до відповідача [PERSON] , у якому просить визнати за ним ( [PERSON] ) право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , в порядку поділу спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з відповідачкою [PERSON] він перебуває у зареєстрованому шлюбі з 07 квітня 2000 року. За період проживання у шлюбі за кошти позивача було придбано квартиру [ADDRESS] . Однак, право власності на вказану квартиру зареєстровано за відповідачкою, яка не визнає його ( [PERSON] ) права на дане житло, у зв`язку із чим вони не можуть досягнути згоди з приводу поділу спільного майна подружжя. Також вказує, що на момент його звернення до суду із вказаним позовом, відповідачка звернулась до суду із позовом про розірвання шлюбу, провадження за яким відкрито. За вказаних обставин просить позов задовольнити. Позивач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився, однак його представник - адвокат Жовтий М.М. подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилася, однак її представник - адвокат Варода П.Б. подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі, зазначивши, що наслідки визнання позову відповідачу [PERSON] зрозумілі. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 червня 2019 року провадження у зазначеній справі було відкрито, та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Також ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 червня 2019 року заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено частково та вжито заходи забезпечення позову шляхом встановлення заборони на відчуження квартири [ADDRESS] , котра зареєстрована за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 20 січня 2006 року, посвідченого Виконкомом Тернопільської міської ради. У підготовче судове засідання 12 вересня 2019 року представником відповідача - адвокатом Вародою П.Б. подано заяву про визнання позову. Відтак, відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом установлено: Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] (прізвище до реєстрації шлюбу - [PERSON] ) вступили у зареєстрований шлюб 07 квітня 2000 року, про що складено актовий запис №2 Виконкомом Михайлівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області, яким 07 квітня 2000 року видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER] . Від шлюбу сторін [INFO] народився син [PERSON] , що стверджується перекладом свідоцтва про народження №[NUMBER] виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану м. Кашкайш від 25 січня 2006 року. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 серпня 2019 року шлюб між сторонами розірвано. Згідно свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] , виданого 20 січня 2006 року виконкомом Тернопільської міської ради на підставі рішення виконкому Тернопільської міської ради №1266 від 24 жовтня 2005 року належить на праві власності [PERSON] . Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 Сімейного кодексу України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 Сімейного кодексу України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Згідно ч. 1-2 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. У відповідності із статтею 71 Сімейного кодексу України Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. Відповідно до положень ст.ст. 76, 77, 78, 80, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Таким чином, враховуючи, що квартира [ADDRESS] набута сторонами за час перебування у зареєстрованому шлюбі та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя позивачем не надано, беручи до уваги визнання позову відповідачем, яке не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом визнання за позивачем права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку поділу спільного майна подружжя. На підставі наведеного та

Outcome: approved