Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

Позивач 12.03.2020 року звернулась до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовною заявою до Виконавчого комітету Криворізької міської ради, предметом якої є визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Як на підставу позову позивач посилається на те, що вона з жовтня 1999 року по теперішній час зареєстрована у вищевказаній квартирі, в якій проживала разом зі своєю бабою [PERSON] [INFO] [PERSON] померла, а спадщину після її смерті 1/2 частину квартири - отримала мати позивача [PERSON] . Інша 1/2 частина квартири, як з`ясувалось 21 червня 2018 [INFO] , належала [PERSON] , з яким баба позивача проживала однією сім`єю з 1984 року і який [INFO] помер. Спадщина після нього залишилась неуспадкованою, тому позивач звертається до суду з даним позовом, оскільки з жовтня 1999 року відкрито та добросовісно користується даною частиною квартири. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно, у встановленому законом порядку, про причини неявки не повідомив, правом надання відзиву не скористався. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до\~ст.280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона знає позивача [PERSON] з 1998-2000 років, є її сусідкою (квартира [ADDRESS] ). Підтвердила. що [PERSON] постійно проживає в цій квартирі. Зараз проживає з сином. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що він знає позивача [PERSON] з 1998-1999 років, є її сусідом (квартира [ADDRESS] ). Підтвердив. що [PERSON] постійно проживає в цій квартирі. Раніше проживала з бабусею [PERSON] , а тепер проживає з сином. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона знає позивача [PERSON] з 2000 року, є її сусідкою (квартира [ADDRESS] ). Підтвердила. що [PERSON] раніше проживала разом з бабусею, до її смерті, а тепер проживає з сином. Суд, заслухавши позивача та свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з жовтня 1999 року по теперішній час зареєстрована та проживає у квартирі [ADDRESS] (а.с.25,26). Власниками даної квартири, на підставі Свідоцтва про право власності на житло [PERSON] -148 від 07 вересня 1993 року, були [PERSON] та [PERSON] баба позивача (а.с.7). [PERSON] помер [INFO] (а.с.20). Після його смерті, [PERSON] продовжила проживала в квартирі одна, а з жовтня 1999 року, як зазначено вище, запропонувала позивачу зареєструватися та проживати з нею, на що остання погодилась. [PERSON] померла [INFO] (а.с.21). Спадкоємицею після її смерті є мати позивача [PERSON] , яка своєчасно заявила про прийняття спадщини і 21 червня 2018 року звернулась до приватного нотаріуса Волошко Ольги Миколаївни з заявою про видачу на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.24,27,28-30,31,32,33,34). Внаслідок процесуальних дій нотаріуса було виявлено, що частина квартири належала [PERSON] і залишилася не успадкованою, через відсутність у нього спадкоємців (а.с.58). Про дані обставини позивач дізналась тільки 21 червня 2018 року, але більше двадцяти років користувалась його частиною майна (володіла нею) та сплачувала комунальні послуги. Таким чином, позивач добросовісно заволоділа нерухомим майном і продовжує самостійно відкрито, безперервно володіти ним, з жовтня 1999 року, що підтвердили свідки, допитані в судовому засіданні. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В порядку ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно. Судом встановлено, що позивач з 1999 року добросовісно відкрито володіє 1/2 частиною квартири [ADDRESS] , сплачує комунальні послуги за користування нею, підтримує її у належному стані. Враховуючи дані обставини та положення ст.344 ЦК України, позивач набула право власності на дану частину квартири, тому вказану вимогу слід задовольнити. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved