Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

Позивач 20.09.2017 року звернувся до суду з позовом, в якому просив усунути йому перешкоди у користуванні належною йому на праві власності квартирою шляхом виселення з колишніх власників [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що на підставі договору купівлі-продажу від 11.04.2017 року він є власником квартири [ADDRESS] вм. Харкові. Відповідачі як колишні власники квартири згідно до нотаріально посвідченого договору в строк до 25 квітня 2017 року повинні були знятись з реєстрації та виселитись, однак ухиляються від цього. Реєстраційна служба Холодногірського району м. Харкова зняла відповідачів з реєстрації за заявою позивача, однак відповідачів не звільнили квартиру та відмовляються виселятись не відаючи [PERSON] ключі. Зазначене перешкоджає власнику користуватися своїм майном в звязку з чим він прохає виселити відповідачів з вказаної квартири без надання їм іншого житла. Ухвалою Ленінського р/с м. Харкова від 25.01.2018 року було вирішено розглядати справу у порядку спрощеного провадження без виклику сторін та запропоновано відповідачам скористатись своїм правом та в 15 денний строк подати відзив на позов. Відповідачі отримавши копії ухвали 03.02.18 року своїм правом на подання відзиву не скористались. Про існування позову знають з 26.10.17 року ( с.с. 26) Дослідивши матеріали справи в межах наданих доказів суд встановив що позов підлягає задоволенню за наступним: судом встановлено що [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 11.04.17 року є власником квартири [ADDRESS] ( с.с. 5-6). Вказаний правочин належним чином зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно при реєстрації права власності державним реєстратором приватним нотаріусом [PERSON] за № 1221829263101 (с.с.4). Пунктом 4 вказаного договору передбачено обовязок відповідачів повністю звільнити майно від речей та зняти з реєстраційного обліку зареєстрованих осіб не пізніше 25.04.17 року (с.с.5об). Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном Згідно до вимог ст.109 Житлового Кодексу України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Довідкою № 1622 дільниці «Жилкомсервісу» від 10.04.17 року зареєстрованими за вказаною адресою значаться [PERSON] та [PERSON] ( с.с.11). Довідкою від 12.09.2017 року за спірною адресою зареєстрованих осіб не вказано (с.с.10). Висновком Холодногірського ВП від 13.09.17 року було встановлено факт перешкоджання позивачу в реалізації права на майно, а саме: квартирою № 6 в будинку 4 по вул. Велика Панасівська в м. Харкові з боку відповідачів (с.с.13). В позовній заяві [PERSON] вказав що відповідачі не є членами його родини та він з ними ніяких договорів найму не заключав, спільним побутом не повязані. Суд вважає що до спірних правідносин слід застосовувати ст. 41 Конституції України як норму прямої дії , згідно до якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Право власності належить до абсолютних цивільних прав. Кожен хто не є власником майна, не вправі створювати перешкоди власнику у здійсненні належного йому права, а також вчиняти будь-які дії, що спрямовані на порушення або обмеження правомочностей власника по володінню, користуванню та розпорядженню майном. Зазначене кореспондується із Європейською конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Україною 11.09.1997 року, зокрема ст. 1 Протоколу до Європейської конвенції. Згідно до вищезазначених норм Конституції України суд дійшов висновку що відповідачі уклавши договір від 11.04.17 року вільно розпорядились своїм правом власності і не повинні створювати [PERSON] перешкоди в користуванні майном отриманим у власність. При цьому суд користується прямою нормою ст. 47 Конституції України де вказано що кожен має право на житло і не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Права [PERSON] як власника є порушеними та такими що підлягають захисту а отже наявні підстави для застосування ч. 3 ст. 47 Конституції України і виселення відповідачів зі спірної квартири. Оскільки відповідачі відзив (заперечення) на позов не надали , зокрема не висловили свою незгоду з правочином від 11.04.17 року та доказів його оспорювання суд вважає що є всі підстави для задоволення позову. Виселяючи відповідачів зі спірної квартири суд не вбачає підстав для покладення на позивача обовязку забезпечити їх іншим житлом , оскільки це прямо не випливає з приписів ст. 109 ЖК України та суперечить Конституції України а отже і підстав застосовувати спеціальне законодавство в даному випадку не має. З відповідачів на підставі вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved