Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

Позивач [PERSON], 07 лютого 2018 року, звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, що залишилося після смерті матері - [PERSON], померлої [INFO] року. В позовній заяві позивач [PERSON], посилається на те, що [INFO] року після смерті матері - [PERSON], відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами, вартістю 20 592 грн., загальною площею 88,5 кв.м, житловою площею 49,4 кв.м, розташований в [ADDRESS]. Згідно заповіту, складеного померлою, все своє майно, яке належатиме їй на день смерті заповіла [PERSON] і [PERSON] в рівних долях. Син - [PERSON], від спадщини відмовився до спливу шестимісячного терміну після відкриття спадщини подавши відповідну заяву, яка зареєстрована в Кодимській державні нотаріальній конторі 20 грудня 2017 року за №995. У встановлений законом строк вона звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Заведена спадкова справа №471/2017. Після того, як постало питання щодо оформлення спадщини, то нотаріус відмовила в цьому, посилаючись на відсутність правовстановлюючих документів на спірне домоволодіння. Право власності на житловий будинок набуте [PERSON] до 01 січня 2004 року у визначеному ЦК УРСР порядку та підтверджується довідкою Писарівської сільської ради №1614 від 13 травня 2017 року. Відповідно до частини 3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 цього ж Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки на день набуття [PERSON] права на домоволодіння регулювалося Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності н нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України №157/6445 від 18 лютого 2002 року. Цей нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Проте, виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до п.2 Глави 7, п.1 Глави 13 розділу 1 та п/п 4.12 п.4 Глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року, відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно є підставою для відмови у вчиненні нотаріусом відповідної нотаріальної дії та відмови у видачі спадкоємцеві свідоцтва про право на спадщину. Дійсно, на будинок, який вона намагалась успадкувати, не були виготовлені правовстановлюючі документи за життя спадкодавця. Іншого способу захисту свого невизнаного права, як звернення до суду у неї не було. Просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті матері - [PERSON], померлої [INFO] року, право власності на спадкове майно - житловий будинок з надвірними спорудами, вартістю 20 592 грн., загальною площею 88,5 кв.м, житловою площею 49,4 кв.м, розташований в [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явилась, надавши заяву про розгляд справи без її участі. Представник відповідача (Писарівської сільської ради, Кодимського району, Одеської області) в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх учасників справи) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до частини третьої статті 200 ЦПК України, у випадку визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення. Дослідивши вимоги позивача, заяву відповідача, матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом №11 передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Конституцією України (ст.41) передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено наступне. [PERSON] була власником житлового будинку з надвірними спорудами, загальною площею 88,5 кв.м, житловою площею 49,4 кв.м, розташований в [ADDRESS] (довідка Писарівської сільської ради №1614 від 13 грудня 2017 року; Технічний паспорт н садибний житловий будинок, виготовлений ФОП [PERSON].). [INFO] року [PERSON] померла (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] видане [INFO] року Кодимським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №325). Як убачається з дослідженого судом Заповіту, складеного 15 квітня 2010 року в с. Писарівка Кодимського району Одеської області і зареєстрованого в реєстрі Писарівської сільської ради за №57, [PERSON] н випадок своєї смерті заповідала все своє майно [PERSON] і [PERSON] в рівних долях. Як зазначено в статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною першою статті 1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно частини 1 статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Як убачається з дослідженої в судовому засіданні заяви [PERSON], що знаходиться в спадковій справі №471/2017, і надійшла до Кодимської державної нотаріальної контори 20 грудня 2017року №995, той відмовляється від спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON]. В цьому випадку, відповідно до частини 1 статті 1275 ЦК України, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. Своїм правом спадкоємця за заповітом позивач скористалась, подавши заяву до нотаріуса про прийняття спадщини, однак, отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину з огляду на те, що відсутній оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно (лист Кодимської державної нотаріальної контори №65/02-14 від 23 січня 2018 року). Згідно пункту 23 постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як зазначено в пункті 3.1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 01 березня 2013 року «Про узагальнення судової практики розгляду цивільних справа про спадкування» якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. При вирішення питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у по господарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Отже, звернення до суду за захистом свого права (ст. 16 ЦК України) позивачем є обґрунтованим, оскільки воно продиктоване тою обставиною, що при зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, з»ясувалося, що відсутні документи на спадкове майно. Докази, надані позивачем є належними, допустимими, достовірними і достатніми (ст.ст.77-80 ЦПК України). З огляду на викладене суд констатує, що позивач, як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину після смерті [PERSON], набувши тим самим право власності на спадкове майно - житловий будинок з надвірними спорудами, вартістю 20 592 грн., загальною площею 88,5 кв.м, житловою площею 49,4 кв.м, розташований в [ADDRESS]. Враховуючи викладене,

Outcome: approved