Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-13 00:00:00

Позивач [PERSON] в позовній заяві просить розглядати справу в його відсутності позов підтримує повністю. Представник відповідача Кельменецької районної державної адміністрації Чернівецької області в судове засідання не з`явився, проте подав заяву, в якій просить розглядати справу в його відсутності, позов визнає повністю. Судом також встановлено, що громадянину [PERSON] Кельменецькою районною державною адміністрацією було видано 15.03.2002 року державний акт серії ІІ-ЧВ №013077 на право приватної власності на земельну ділянку площею 1,32 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач [PERSON] з метою реалізацію свого права власності на земельну ділянку в порядку спадкування після смерті [PERSON] , а саме у зв`язку із необхідністю державної реєстрації права власності та державної реєстрації земельних ділянок в Державному земельному кадастрі, виготовив відповідну технічну документацію. 21 грудня 2020 року Відділом Кельменецького району Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області було відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру через те, що у державному акті серії ІІ-ЧВ № 013077 на право приватної власності на землю площа земельної ділянки зазначена як 1,32 га, а фактична площа належних їй ділянок не відповідає площі, зазначеній в державному акті. Згідно технічної документації фактична площа земельних ділянок, які належать [PERSON] складає 1,1189 га, тобто фактична площа запроектованої земельної ділянки не відповідає площі, зазначеній у вказаному вище Державному акті на право приватної власності на землю . Суд вважає, що відповідачем Кельменецькою районною державною адміністрацією Чернівецької області порушено норми земельного законодавства при видачі [PERSON] державного акта на земельну ділянку, оскільки їй було видано державний акт на земельну ділянку, яка не відповідає фактичним розмірам та площі земельної ділянки, на яку має право позивач. Таким чином, між сторонами склалися земельні правовідносини. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 317 власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності визнаних відповідачем обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи вказані вище обставини справи та законодавство, яке регулює земельні правовідносини, зважаючи на те, що відповідач повністю визнав позов, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню повністю і слід визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧВ №013077 від 15 березня 2002 року на імя [PERSON] На підставі ч.1 ст. 155 Земельного кодексу України, ст. ст. 16,15, 25, 317,319,321,391,1225,1268 ЦК України,

Outcome: approved