Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

Позивач, [PERSON] в інтересах якої діє її законний представник [PERSON] , звернулись до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права володіння, користування та розпорядження квартирою шляхом надання безперешкодного доступу до житлового приміщення та вселення. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на квартиру. Після смерті батька позивача [PERSON] , ні позивач, ні її мати не можуть потрапити в квартиру власником якої є позивач. Відповідач категорично відмовляється віддавати ключі від квартири позивача та чинити перешкоди у користуванні, розпорядженні та володінні квартирою. Такі дії відповідачів повністю унеможливлюють проживання позивача та її матері в квартирі, що належить їй на праві власності у зв`язку з чим позивач вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Представники позивача в судовому засідання позовну заяву підтримали в повному обсязі та просили її задовольнити з підстав викладених у позові. Представники відповідачів в судовому засіданні заперечували в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та просили відмовити в повному обсязі. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 лютого 2021 року клопотання представника відповідача про закриття провадження по справі залишено без задоволення. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 лютого 2021 року клопотання представника позивача про витребування доказів залишено без задоволення. В судовому засіданні, 15 червня 2021 року судом залучено до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] . Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 червня 2021 року в задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження по справі відмовлено. Суд, заслухавши пояснення представників позивача, представників відповідачів, допитавши свідків, дослідивши письмові докази та матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 22 жовтня 2019 року (а.с. 9, 10) Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи, [PERSON] з 19 червня 2007 року по день надання довідки зареєстрована у вище вказаній квартирі. (а.с. 22). Позивач звертаючись до суду з позовом посилається на те, що відповідачами чиняться перешкоди у користуванні, розпорядженні та володінні майном, а також вчиняються дії щодо перешкоджання вселення у вказану квартиру. Так, судом встановлено, що після смерті [PERSON] стороною відповідача були забрані ключі від спірної квартири, проведені ремонтні роботи та в подальшому була здана в оренду. На даний час у вказаній квартирі проживає [PERSON] , яка є донькою [PERSON] . Також, судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована у спірній квартирі з 2007 року та проживала до 2009 року, оскільки її покійний батько [PERSON] та її мати [PERSON] у 2009 році розлучилися. Після того, як позивач оформила право власності на вказану квартиру та отримала правовстановлюючі документи, спроб вселитися в квартиру не вчиняла та відповідачем з приводу даного питання не зверталась. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Відповідно до статті 41 Конституції України, статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Суд виходить з того, що гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Згідно зі статтею 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Дії власника майна не повинні суперечити закону і порушувати прав інших осіб та інтереси суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто правомочності власника не є безмежними, закон може встановлювати певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення рівноваги в суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб`єктами права. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показами свідків. В судовому засіданні свідок [PERSON] надала свідчення, що вона є сусідкою та проживає в квартирі №44 . Зазначила, що у спірній квартирі раніше проживали квартиранти, які працювали в службі доставки «Глово». Останній час там проживав лише один хлопець. На даний час щоб хтось там проживав свідок не бачила. Сварок чи спроб вселення позивача у квартиру свідок також не бачила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала свідчення, що є сусідкою через одну квартиру. На запитання представника позивача свідок повідомила, що знає, що квартира здавалась в оренду. Приблизно в лютому місяці з квартири з`їхали всі квартиранти та після того почала проживали [PERSON] . Також зазначила, що їй відомо, що квартиру здавав [PERSON] . Будь-яких спроб зі сторони позивача вселитися у спірну квартиру вона ніколи не бачила. З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками, даних про його заінтересованість в результаті розгляду справи судом не встановлено, покази свідків об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Застосовуючи принцип диспозитивності, що закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме позивач, як особа, що на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає зміст позовних вимог та докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову. [PERSON] в інтересах якої діє законний представник [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] про усунення перешкод у здійсненні права володіння, користування та розпорядження квартирою шляхом надання безперешкодного доступу до житлового приміщення та вселення. При цьому позивач не вказав кого саме зобов`язати вчинити вказані дії. Відповідно, право особи звернутися до суду з самостійно визначеними позовними вимогами узгоджується з обов`язком суду здійснити розгляд справи в межах таких вимог. Вихід за межі позову можливий у виняткових випадках, зокрема, коли повний та ефективний захист прав, свобод та інтересів неможливий у заявлений позивачем спосіб. Такий вихід за межі позовних вимог має бути пов`язаний із захистом саме тих прав, свобод та інтересів, щодо яких подана позовна заява (постанова Верховного Суду від 24 вересня 2019 року у справі № 819/1420/15). Таким чином, враховуючи те, що для ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача необхідно конкретизувати позовні вимоги саме в частині покладення обов`язку на певну особу щодо зобов`язання вчинення дій відносно вселення та надання безперешкодного доступу до квартири [ADDRESS] , тому суд вважає за необхідне зобов`язати [PERSON] здійснити вказані дії, оскільки судом було встановлено, що саме вказана особа проживає у спірній квартирі. З урахуванням вищевикладеного, оскільки судом встановлено факт відсутності у позивача ключів від квартири, яка належить їй на праві власності та на даний час фактично обмежена у можливості вселитися в дане житло та вільно корстуватися, розпоряджатися та володіти ним, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню частково, а саме усунути перешкоди у здійсненні [PERSON] права володіння, користування та розпорядження житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] шляхом зобов`язання [PERSON] надати [PERSON] безперешкодний доступ до квартири [ADDRESS] для проживання, володіння, користування, розпорядження та вселити [PERSON] в квартиру [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 908 гривень 00 копійок.

Outcome: partial