Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

Позивач 24.03.2015 р. звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, у якому просив стягнути з відповідача курсову різницю в сумі 160720,35 грн., інфляційні втрати в розмірі 18097,65 грн., 3 % річних в розмірі 1972 грн. та судові витрати. Заявлений позов обґрунтовував тим, що протягом 2008-2010 р.р. між ним та відповідачем укладено договори позики грошових коштів, а саме: 17.07.2008 р. - на 30000 грн., з яких повернуто 7150 грн., 09.09.2008 р. - на 15000 грн., 24.06.2010 р. - на 13100 грн., 30.07.2010 р. - на 8000 грн., 29.09.2011 р. - на 10500 доларів США. Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 05.02.2014 р. його позов про стягнення боргу за договорами позики, інфляційних втрат, відсотків за порушення грошового зобов'язання задоволено частково; стягнуто з відповідача на його користь 142845 грн. боргу, 3077,80 грн. інфляційних втрат, 9393,26 грн. 3% річних, всього 155316,06 коп. боргу за договорами позики та 2527,61 грн. судових витрат. Вказане судове рішення набрало законної сили, звернуто до виконання, однак, на даний час не виконано, оскільки відповідач ухиляється від виконання покладених на нього судовим рішенням обов'язків. Станом на 18.03.2015 р. офіційний курс гривні щодо долара США становить - 1 долар США еквівалентно 23,2967 грн. Як вбачається з рішення, з відповідача на його користь стягнуто 83895 грн. за невиконання грошового зобов'язання в іноземній валюті з розрахунку 1 долар еквівалентно 7,99 грн. На даний час сума грошового зобов'язання, вираженого в іноземній валюті у розмірі 10500 доларів США, еквівалентна 244615,35 грн. Оскільки судовим рішенням з відповідача стягнуто 83895 грн. заборгованості за грошовим зобов'язанням в іноземній валюті, то курсова різниця складає 160720,35 грн. Вважає, що вказана курсова різниця підлягає стягненню з відповідача відповідно до вимог ст.ст. 524, 526, 533 ч.2, 625 ч.1, 627, 629 ЦК України. Оскільки рішення суду залишилось невиконаним, відповідач не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, тому позивач як кредитор має право на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, тобто інфляційних втрат в розмірі 18097,65 грн. та 3 % річних в розмірі 1972 грн. за період з 05.02.2014 р. до 18.03.2015 р. Представники позивача у судовому засіданні позов підтримали і просили його задовольнити, стягнувши з відповідача також 8000 грн. за правову допомогу. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що спір між сторонами щодо стягнення боргу за договорами позики вирішено, рішенням суду від 05.02.2014 р. з відповідача стягнуто на користь позивача 83895 грн. боргу за договором позики на 10500 доларів США згідно курсу НБУ на день ухвалення рішення (1 долар = 7,99 грн.) відповідно до вимог п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі». При цьому сам позивач просив стягнути борг за грошовим зобов'язанням, вираженим в іноземній валюті, у гривні, що суд і зробив. Чинним законодавством України не передбачено обов'язку для боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, відшкодувати кредитору суму курсової різниці боргового зобов'язання в іноземній валюті. Просив у позові відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Встановлено, що рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 05.02.2014 р. (а.с.8-12) з відповідача [PERSON] стягнуто на користь позивача [PERSON] 142845 грн. боргу, 3077,80 грн. інфляційних втрат, 9393,26 грн. 3% річних, всього 155316,06 коп. боргу за договорами позики та 2527,61 грн. судових витрат. До складу стягнутого судом боргу в розмірі 142845 грн. ввійшли 22850 грн. за договором позики від 17.07.2008 р., 15000 грн. за договором позики від 09.09.2008 р., 13100 грн. за договором позики від 24.06.2010 р., 8000 грн. за договором позики від 30.07.2010 р. та 83895 грн. за договором позики від 29.09.2011 р. на 10500 доларів США за курсом НБУ на день ухвалення рішення (10500 х 7,99). У відповідності з вимогами ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи чи особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вказане судове рішення набрало законної сили, звернуто до виконання. Як випливає з інформації ВДВС Тисменицького районного управління юстиції (а.с.14-15) виконавче провадження з примусового виконання судового рішення відкрито 11.04.2014 р., у рамках виконавчого провадження накладено арешти на два транспортні засоби відповідача та на належні останньому земельні ділянки в с. Чукалівка Тисменицького району Івано-Франківської області. На даний час рішення суду не виконане. Суд вважає необґрунтованою першу позовну вимогу про стягнення з відповідача курсової різниці в сумі 160720,35 грн. з огляду на те, що чинним законодавством України не передбачено обов'язку боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, відшкодувати кредитору суму курсової різниці боргового зобов'язання в іноземній валюті. Суд вважає недостатнім посилання позивача в обґрунтування вказаної вимоги лише на загальні норми цивільного права, зокрема, ст.ст. 524, 526, 533 ч.2, 625 ч.1, 627, 629 ЦК України, які передбачають загальні положення про зобов'язання, його виконання, поняття договору. Для відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, законодавець передбачив лише механізм, визначений у ч.2 ст.625 ЦК України. Згідно вимог ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності з вимогами п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним відповідно до вимог ст.ст. 526, 599 ЦК України. З огляду на викладене суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за період з 05.02.2014 р. до 18.03.2015 р. З урахуванням індексів інфляції, починаючи з лютого 2014 р. до лютого 2015 р. включно (а.с.5-6), та Рекомендацій Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997 р. відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ суд визначає суму інфляційних втрат у розмірі 20750,40 грн. згідно наступного розрахунку: перемножений індекс інфляції за вказаний період - 135,2% х 58950 грн. (сума неповернутого боргу за гривневими позиками) = 79700,40 грн. - 58950 грн. Розрахунок 3 % річних : 58950 грн. х 3% = 1768,50 грн. : 365 дн. = 4,845 грн. х 407 дн. = 1972 грн. Таким чином, до стягнення з відповідача підлягають інфляційні втрати у розмірі, що заявлений позивачем - 18097,65 грн., та 3 % річних у сумі 1972 грн. З відповідача слід частково стягнути у користь позивача понесені останнім судові витрати, зокрема, 243,60 грн. витрат за сплату судового збору пропорційно до розміру задоволеного позову. Щодо стягнення понесених позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 8000 грн. згідно оригіналу квитанції від 13.02.2015 р. (а.с.43), суд враховує, що стороною позивача не надано розрахунку витрат, не деталізовано, які саме правові послуги вартують 8000 грн. Суд визначає розмір компенсації витрат на правову допомогу відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», згідно якої розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі (1218 х 40% = 487,20 грн.) за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні. При цьому суд враховує наступні витрати: 487,20 грн. за складання позовної заяви, по 487,20 грн. за участь двох адвокатів у судовому засіданні 22.06.2015 р., 487,20 грн. за участь одного представника у судовому засіданні 30.06.2015 р. та визначає до стягнення 1948,80 грн. витрат на правову допомогу. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 526, 625 ч.2 ЦК України,

Outcome: partial