Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

Позивач 21.01.2014 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом, який уточнив 22.05.2014 року до Відкритого акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» в особі Одеської обласної дирекції про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 9 340,27 грн. та моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн. та судових витрат у загальному розмірі 537,20 грн.. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 19.03.2012 року в м. Одесі на перехресті вулиць Розкидайлівська та Різовська сталася ДТП за участю автомобіля марки «Опель-Вектра», д./з. [NUMBER], яким керував він та автомобіля марки «Форд»-Сієрра, д./н. [NUMBER], відповідальність водія якого була застрахована у ВАТ «Оранта» згідно полісу № АВ 2197620 від 10.01.2012 року та водій якого і спричинив вказану ДТП. Після настання страхового випадку він звернувся до Одеської обласної дирекції ВАТ НАСК «Оранта» з заявою про настання страхового випадку. У відповідь на свою заяву він від ВАТ НАСК «Оранта» отримав листи, в яких страхова компанія запевнила його що на його користь найближчим часом буде здійснена страхова виплата у розмірі 9 340,27 грн., яка так і не була здійснена. При цьому, йому навіть не було надано жодних калькуляцій щодо розміру страхового відшкодування, визначення якого здійснювалося без його участі. У зв'язку з пошкодженням автомобіля йому була нанесена моральна шкода, яка виразилася у неможливості користування автомобілем, душевних переживань з приводу пошкодженого майна, створення у дома на підставі пошкодження автомобіля нервової обстановки, порушення сну. В судове засідання 13.08.2014 року позивач [PERSON]та його представник [PERSON], які просили задовольнити позовні вимоги з підстав зазначених у позові. В судове засідання з'явився представник відповідача ВАТ НАСК «Оранта» - Поліщук С.С. (діє на підставі довіреності від 11.03.14), який позовні вимоги у частині стягнення з страхової компанії суми страхового відшкодування у розмірі 9 340,27 грн. визнав та заперечував проти стягнення з страхової компанії моральної шкоди, так як це не передбачено законодавством. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.03.2012 року о 15 годині 10 хвилин в м. Одесі на перехресті вулиць Розкидайлівська та Різовська сталася ДТП за участю автомобіля марки «Опель-Вектра», д./з. [NUMBER], яким керував [PERSON] (надалі позивач) та автомобіля марки «Форд»-Сієрра, д./н. [NUMBER], яким керував [PERSON], в результаті чого автомобілю [PERSON] були спричинені механічні пошкодження, що підтверджується довідкою про ДТП, яка була видана 19.03.2012 року співробітниками ДАІ (а.с.9). На місце ДТП був викликаний аварійний комісар [PERSON], яким було складено акту огляду місця пригоди та зафіксовані фотоапаратом причинені транспортним засобам пошкодження, що підтверджується наявною у матеріалах справи копію цього акту. 10.05.2012 року аварійним комісаром було складено акт огляду автомобіля «Опель-Вектра», д./з. [NUMBER], яким були зафіксовані усі виявленні пошкодження автомобіля з описом. З матеріалів справи вбачається, що автомобіль «Опель-Вектра», д./з. [NUMBER], 1990 року випуску, колір синій, належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER]. Судом встановлено, що Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 24.04.2012 року, [PERSON] було визнано винним у скоєнні вказаної вище ДТП, притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень (копія постанови міститься у матеріалах справи). Цивільно-правова відповідальність винної у ДТП особи, тобто [PERSON] на момент скоєння ДТП, була застрахована у ВАТ НАСК «Оранта» (надалі відповідач), згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/2197620, строк дії якого з 11.01.2012 року до 10.01.2013 року включно, укладеного між відповідачем та [PERSON], що підтверджується наявною у матеріалах справи копією цього полісу. Вказаним полісом встановлено, що ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становить 50 000 грн.. Також, між ВАТ НАСК «Оранта» та [PERSON] був укладений договір добровільного страування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів серія ДЦВ № 0004610. Відповідно до п. 9.2. ст. 9 Закону України«Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 000 гривень на одного потерпілого. 20.03.2012 року [PERSON] подав до ВАТ НАСК «Оранта» повідомлення про ДТП, реєстраційний номер 4881, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією вказаного повідомлення. Позивач 17.04.2012 року звернувся до ВАТ НАСК «Оранта» з заявою щодо розрахунку суми страхового відшкодування, враховуючи документи про сплату коштів за евакуацію його автомобіля з місця ДТП та з заявою про страхове відшкодування за реєстраційним номером 4881. 06.11.2012 року позивач знову звернувся до ВАТ НАСК «Оранта» з заявою щодо виплати страхового відшкодування. Вказану заяву відповідач отримав 06.11.2012 року, що підтверджується його відміткою про вручення. Відповідач на вказану вище заяву, 20.11.2012 року за Вих. № 09-02-09/27899 надав письмову відповідь, в якій позивачу було повідомлено, що відповідно до його заяви та страхового акту № ОЦВ-12-4881/1 НАСК «Оранта» найближчим часом здійснить виплату страхового відшкодування у розмірі 9 340,27 грн. на його рахунок у Банку «Аваль». У зв'язку з несплатою на користь позивача вказаної вище суми, позивач 20.03.2013 року знову звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування за наслідками ДТП від 19.03.2012 року, страхова справа № 4881. Відповідач на вказану вище заяву, 10.04.2013 року за Вих. № 09-02-09/7835 надав письмову відповідь, в якій позивачу було повідомлено, що відповідно до його заяви та страхового акту № ОЦВ-12-4881/1 НАСК «Оранта» найближчим часом здійснить виплату страхового відшкодування у розмірі 9 340,27 грн. на його рахунок у Банку «Аваль». З матеріалів справи вбачається, що відповідач визнав страховим випадком зазначену дорожньо-транспортну пригоду, та на цій підставі 10.05.2012 року звернувся до ТОВ «Гарант-Асістанс», яке є суб'єктом з проведення авто-товарознавчих експертиз (сертифікат № 12231/11 від 22.07.2011), з заявою про проведення авто-товарознавчого дослідження, на вирішення кого були поставлені наступні питання, а саме: який матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля автомобіля «Опель-Вектра», д./з. [NUMBER], який був пошкоджений внаслідок вказаної ДТП та яка вартість металобрухту автомобіля «Опель-Вектра», д./з. [NUMBER] ?. 22.05.2012 року ТОВ «Гарант-Асістанс» було складено Дослідження № Т 047 ЕМ-22.05/01, висновком якого було встановлено (дослівно), що матеріальний збиток згідно умов страхування, завданий власникові автомобіля «Опель-Вектра», д./з. [NUMBER], в результаті його пошкодження при ДТП, визначений на підставі протоколу огляду автомобіля і калькуляції відновлювального ремонту, складає 10 424,27 грн.. Вартість металобрухту вказаного автомобіля складає 1 084,00 грн.. До висновку було додано ремонтну калькуляцію, якою було встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «Опель-Вектра», д./з. [NUMBER], становить 63 071,47 грн.. З дослідження також вбачається, що ринкова вартість пошкодженого автомобіля (до ДТП) становить 10 424,27 грн., а вартість його відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту зносу (0,7), становить 26 583,63 грн., у зв'язку з чим відповідно до п. 8.2. методики, такий транспортний засіб відновлювати економічно не доцільно, отже матеріальний збиток визначається виходячи з його середньої ринкової вартості. Зазначений висновок сторонами не оспорювався та не був визнаний у встановленому порядку недійсним. У зв'язку з зазначеним вище, відповідачем, згідно протоколу № 4658 від 12.06.2012 року про затвердження результатів аукціону, було проведено Інтернет аукціон у період з 07.06.2012 року до 11.06.2012 року з виявлення пропозицій щодо купівлі пошкодженого автомобіля за ціною 800,00 грн., за яким пропозицій купівлі не поступало. Позивачу було надіслано листа щодо проведення аукціону, однак в матеріалах справи відсутні відомості про отримання листа позивачем. На підставі зазначеного вище, відповідачем, 06.07.2012 року був зроблений розрахунок страхового відшкодування, за яким сума страхового відшкодування, за вирахуванням вартості залишків пошкодженого автомобіля у розмірі 1 084,00 грн., склала 9 340,27 грн., про що було складено страховий акт № ОЦВ-12-4881/1 від 06.07.2012 року. Відповідно до ст. 29 Закону України«Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідач в судовому засіданні визнав позов в частині стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 9 340,27 грн.. Згідно ч.1 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач у листопаді 2012 року та квітні 2013 року надсилав позивачу листи з повідомленням про виплату страхового відшкодування, однак не виконав свої обов'язки за страховим випадком та не перерахував позивачу страхове відшкодування. Стаття 610 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зазначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За приписами ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 988 ЦК України, що також дублюється п. 3 ст. 20 Закону України «Про страхування» - страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Згідно п.3 ч.1 ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. На підставі зазначеного вище, суд вважає що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума страхового відшкодування у розмірі 9 340,27 грн.. Що стосується, вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди спричиненої внаслідок ДТП, то суд вважає за необхідне повністю відмовити у цих вимогах на підставі наступного. Судом встановлено, що винною у ДТП особою є водій автомобіля марки «Форд»-Сієрра, д./н. [NUMBER] - [PERSON]. Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України - шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У зв'язку з цим, суд відмовляє позивачу у його вимогах щодо стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн.. Згідно ч.1 ст. 1188 ЦК України - шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами. Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачу відмовлено. Згідно ч.1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Судом встановлено, що при зверненні до суду з позовом для захисту своїх прав, позивач поніс витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 293 (двісті) гривні 60 копійок, що підтверджується наявними у матеріалах справи квитанціями № 6895.269.3 від 17.01.2014 року та № 42 від 22.05.2014 року (а.с.1 та 34). В процесі розгляду справи позивач поніс витрати у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок по сплаті судового збору за подання заяви про забезпечення доказів, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією № 6895.269.5 від 17.01.2014 року (а.с.18). Враховуючи положення ч.1 ст. 88 ЦПК України суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок.

Outcome: partial