Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

Позивач [PERSON] 14 лютого 2014 року, після чого 26 березня 2014 року з уточненим позовом звернувся в суд до відповідача [PERSON] про покладення на неї обов'язку не чинити йому перешкод у вихованні та спілкуванні з дочкою [PERSON], [INFO] та визначити порядок спілкування з дочкою. Обґрунтовував позов тим, що 09 листопада 2012 року рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області шлюб між ним та [PERSON] було розірвано та визначено місце проживання малолітньої дочки [PERSON], [INFO] з матір'ю. Спочатку його колишня дружина дозволяла зустрічатися з дочкою, але з травня 2013 року усілякими способами перешкоджає його спілкуванню з дитиною. Останні шість місяців він майже кожного дня телефонує відповідачці з метою домовитись про час та день коли він зможе поспілкуватися з дитиною, але у відповідь відповідачка говорить, що він більше з дочкою не буде спілкуватися і що йому не має місця в їхньому житті. Дочка телефонує йому та бабусі з дідусем лише тоді, коли матері не має вдома, щоб та не дізналася. Він декілька разів приходив за адресою проживання відповідачки з метою побачитись та поспілкуватись з дочкою, але двері ніхто не відчиняв, будучи при цьому вдома. 12 грудня 2013 року Орган опіки та піклування Кременчуцької районної державної адміністрації розглянув питання щодо розв'язання спору між ним та [PERSON] щодо визначення часу, днів та місця спілкування з дочкою [PERSON] та надав висновок про визначення спілкування батька [PERSON], [INFO] з малолітньою дочкою [PERSON], [INFO] у конкретні дні та час. Після винесеного рішення органом опіки та піклування він тричі (31.12.2013 року, 03 та 18 січня 2014 року) намагався побачитись з дочкою, але відповідачка як не давала, так і не дає можливості бачитись з дочкою та приймати участь у її вихованні. Тому він вимушений звернутися з цим позовом до суду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав, в їх обґрунтування пояснив так, як викладено в описовій частині рішення. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - органу опіки і піклування Кременчуцької районної державної адміністрації Мулиндіна Л.М. в судовому засіданні погодилася з позовними вимогами [PERSON], підтримала висновок органу опіки та піклування. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю, погоджується надавати можливість відповідачу брати участь у вихованні та особистому спілкуванні з дочкою у час та дні, що вказані в уточненій позовній заяві. Вислухавши пояснення сторін, представника третьої особи, дослідивши письмові докази, суд прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, підтверджується наявними у справі доказами і не заперечується сторонами, що рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 09 листопада 2012 року шлюб між сторонами був розірваний, місце проживання малолітньої дочки [PERSON], [INFO] визначено з матір'ю (а.с.9-10). Згідно висновку органу опіки та піклування Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області від 12 грудня 2013 року визначено конкретні дні і години для спілкування та спільного відпочинку батька [PERSON], [INFO] з малолітньою дочкою [PERSON], [INFO] (а.с.14). Проте відповідачка [PERSON] добровільно відмовлялася виконувати рішення органу опіки та піклування. Згідно частин 6-10 статті 7 Сімейного кодексу України жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно частин 2,3,4 статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно до статті 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 5 статті 155 Сімейного кодексу України визначено, що передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до частин 1-3 статті 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до частини 1, абзацу 1 частини 2 статті 159 Сімейного кодексу України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Згідно ч.3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності до ч.1 статті 12 цього Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Також статтею 15 цього Закону визначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. За таких обставин суд повністю задовольняє позовні вимоги [PERSON], надає йому час для спілкування з дочкою у періоди, дні та години погоджені сторонами та відповідно до висновку органу опіки і піклування Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області. На підставі викладеного та

Outcome: approved