Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

Позивач [PERSON] 17 вересня 2019 року звернувся до суду з позовом до ТОВ «Атом-Технікс» та просив стягнути з останнього на свою користь 6990 грн. матеріальних збитків в рахунок погашення витрат на оплату вартості телевізору Bravis LED - 55Е6000 Smart; а також 8488,80 грн. неустойки за не повернення вартості телевізору; 7000 грн моральної шкоди та відшкодувати понесені судові витрати в розмірі 1100 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.08.2018 року через інтернет-магазин «Мобіллак» позивач оформив замовлення на купівлю у ТОВ «Атом-Технікс» телевізору Bravis LED - [NUMBER] та перерахував на рахунок продавця 6990 грн. У зв`язку з затримкою поставки товару замовлення було скасовано. Станом на 20.12.2018 року позивач отримав лише 500 грн. в якості повернення за не отриманий товар. Решту коштів відповідач не повернув, що й стало підставою звернення до суду з позовом про стягнення коштів за товар, неустойки та моральної шкоди. Ухвалою суду від 03.10.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання на 08 січня 2020 року о 15-00 год. Протокольною ухвалою суду від 08.01.2020 року розгляд справи відкладено до 10.03.2020 року на 10-10 год. у зв`язку з неявкою сторін у справі. 10.03.2020 року розгляд справи відкладено до 25.05.2020 року у зв`язку з перебуванням головуючого на лікарняному. В судове засідання 25.05.2020 року представник позивача не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечує проти вирішення справи у заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов та клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. В зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 26.08.2018 року між ТОВ «Атом-Технікс» та [PERSON] через інтернет-магазин «Мобіллак» укладено публічний договір купівлі-продажу телевізору Bravis LED - [NUMBER] за ціною 6990 грн та оформлено замовлення за № 181210040 (а.с. 4-5). 26.08.2018 року [PERSON] перерахував на рахунок ТОВ «Атом-Технікс» 6990 грн в рахунок оплати вартості товару (квитанція на 4 а.с.). Між сторонами склались правовідносини, які регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про захист прав споживачів». Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Стаття 633 ЦК України визначає поняття публічного договору, зокрема публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до ч. 6 та ч. 7 ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо інше не передбачено договором, укладеним на відстані, продавець повинен поставити споживачеві товар протягом прийнятного строку, але не пізніше тридцяти днів з моменту одержання згоди споживача на укладення договору. У разі неможливості виконання договору через відсутність замовленого товару продавець повинен негайно повідомити про це споживача, але не пізніше тридцяти днів з моменту одержання згоди споживача на укладення договору. До договору, укладеного на відстані, застосовуються положення, передбачені частинами п`ятою - дев`ятою статті 12 цього Закону. Згідно ч. 9 ст.12 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей. Судом встановлений факт укладення між сторонами публічного договору, а також те, що відповідач в повному обсязі не повернув позивачеві сплачену суму коштів за продукцію після розірвання договору, внаслідок чого існують всі підстави для задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальних збитків в рахунок погашення сплаченої вартості за товар у розмірі 6490 грн. Також суд погоджується з розрахунком інфляційного збільшення 691,83 грн. та 3 % річних у розмірі 206,97 грн., вважає, що вона відповідає вимогам закону, є обґрунтованою та підтверджена належними доказами, а тому дана вимога також підлягає до задоволення. Згідно п. 9.Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає, що через бездіяльність відповідача, який не вчинив жодної дії по врегулюванню спору та поверненню грошових коштів за товар внаслідок розірвання договору, позивачеві завдано моральної шкоди. Моральні страждання, характер і обсяг яких суд враховує при визначенні розміру відшкодування, полягали у тому, що позивач змушений був протягом тривалого часу добиватися відновлення своїх прав, що викликало хвилювання та негативні зміни в звичному життєвому укладі. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує характер неправомірних дій відповідача, глибину душевних та психічних страждань позивача, при визначенні розміру відшкодування судом враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлена позивачем до відшкодування сума моральної шкоди в розмірі 3000 грн не відповідає обставинам справи й ступеню його моральних страждань, у зв`язку з чим підлягає стягненню в меншому розмірі, а саме в сумі 3000 грн. В іншій частині вимог щодо стягнення моральної шкоди необхідно відмовити за необґрунтованістю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1100,00 грн. Визначаючись з розміром даних витрат судом досліджено розрахунок гонорару адвоката, в який включено витрати на участь в судовому засіданні та подачу повної заяви. Разом з тим розгляд справи здійснювався без проведення судових засідань, а подання до суду позовної заяви не може вважатись витратами на правничу допомогу тому ці витрати не можуть бути покладені на відповідача. Крім того оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 2305,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial