Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~Позивач\~ 21.07.2020 року\~ звернувся\~ до\~ суду\~ із\~ позовом\~ до\~ відповідача про\~ стягнення боргу за борговою розпискою, мотивуючи тим, що 09.01.2019 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, що підтверджується борговою розпискою, де позивач надає відповідачу в борг суму у розмірі 4 000 євро. Виходячи з цього, між сторонами виникли договірні відносини, що випливають із договору позики, що підтверджується власноруч написаною відповідачем розпискою ( Додаток 1 ). В день складання розписки він передав грошові кошти у сумі, зазначеній в розписці. Відповідач зобов`язаний був повернути займані кошти, але до теперішнього часу нічого не повернув. Станом на 12.11.2019 року 4 000 євро = 108 240 грн. Він неодноразово звертався до відповідача, на його прохання повернути займані кошти відповідач запевняв, що поверне борг у встановлений розпискою строк, але на день звернення до суду відповідач на зв`язок не виходить та ухиляється від повернення боргу за борговою розпискою. Тому, [PERSON] змушений звернутися з позовною заявою до суду про повернення йому боргу за борговою розпискою до [PERSON] . Щодо правового регулювання відносин, що виникають за борговою розпискою : Ст. 1046 ЦК України, встановлено, що за договором позики одна сторона ( позикодавець ) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Ця особливість реальних договорів зазначена в ч. 2 ст. 640 ЦК України, за якою, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Крім того, договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами ( ч. 1 ст. 207 ЦК України ). Таким чином, розписка про отримання в борг грошових коштів за своєю суттю є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей, а отже розписка є не лише фактом укладення договору, а й фактом передачі позикодавцем грошової суми позичальнику. Таким чином, власноручно написана відповідачем розписка є правочином, укладеним в письмовій формі, який має ознаки договору позики, так як відображає вже вчинену дію щодо отримання грошових коштів. Крім того, за змістом ч. 1, 2 ст. 207, ч. 2 ст. 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг ( тобто із зобов`язанням її повернення ), так і дати її отримання. Аналогічний правовий висновок міститься і в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року ( № 6-63цс13 ) та в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року ( № 6-50цс16 ), які відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для усіх судів України. Зокрема, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, як вбачається з правової позиції, сформованої Верховним Судом України у постанові від 02.07.2014 року за наслідками розгляду справи № 6-79цс14, відповідно до норм ст.ст. 1046,1047 ЦК України договір позики ( на відміну від договору кредиту ) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг ( тобто із зобов`язанням повернення ) певної грошової суми, так і дати її отримання. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в строк відповідно до вказівок закону, договору. Таким чином, ураховуючи вищевказане, предметом доказування в спірних правовідносинах сторін є як факт існування між сторонами правовідносин, які виникають з договору позики, де належним доказом на підтвердження факту передачі коштів є боргова розписка, так і факт повернення чи неповернення позичальником грошових коштів. Крім того, згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від несплаченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Ст. 178 ЦК встановлено, що виконання зобов`язань може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою ( штрафом, пенею ). Неустойка ( штраф, пеня ) - це визначена законом або договором грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові в разі невиконання або неналежного виконання зобов`язання ( ст. 179 ЦК ). Відповідно до ст. 203 ЦК, у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язання боржник зобов`язаний відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Під збитками розуміють витрати, зроблені кредитором, втрату або пошкодження його майна, а також не одержані кредитором доходи, які він одержав би, якби боржник виконав зобов`язання. Обгрунтований розрахунок сум, що підлягають стягненню : Щодо офіційного курсу української гривні до євро за курсом НБУ на 12.11.2019 року : Курс за 1 євро становить : 27,06 грн. Щодо конвертації української гривні до Долару ЄВРО: Сума боргу 4 000 євро. 4 000*27,06 = 108\~240 грн. Загальна сума боргу у гривнях становить : 108\~240 гривень. Щодо відшкодування витрат на правову допомогу : Згідно ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 № 4191 -VI розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно роз`яснень п. 47, 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10 право на правову допомогу гарантовано ст. 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України ( Рішення від 16 листопада 2000 року № 13- рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013 ). Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-УІ «Про безоплатну правову допомогу», положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом ( ст. 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-УІ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору ( ст. 12, 42, 56 ЦПК ). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України ( До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу ). Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі ( наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів ). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до договору про правову допомогу ( Додаток 2 ) позивач по справі - [PERSON] звернувся за правовою допомогою до фахівців у галузі права ФОП [PERSON] та адвоката Бузинарська Діана Миколаївна. Загальна сума наданих юридичних послуг відповідно до акту приймання-передачі виконаних робіт та квитанції складає 14 000 грн. ( Додаток 3 ). Щодо вживання заходів для досудового врегулювання спору : Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 119 ЦПК України, позовна заява повинна містити відомості про вжиття заходів для досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення боргу, телефонував, пропонував відповідачу добровільно виконати зобов`язання щодо умов договору, але відповідач на мої прохання повернути займані кошти ніяк не відреагував, на зв`язок не виходить та ухиляться від повернення боргу за борговою розпискою. Щодо розміру судового збору : Зокрема, Закон № 3674-УІ визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору ( преамбула Закону ). За ст. 1, 2 цього Закону судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом, і включається до складу судових витрат. Платниками цього платежу є: громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи ( у тому числі іноземні ) та фізичні особи-підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом. Згідно ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», за подання фізичною особою суду позовної заяви майнового характеру, розмір судового збору 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу станом на 01 січня календарного року. Станом на 04 листопада 2019 року розмір прожиткового мінімуму складає 2 007 грн., загальна сума судового збору складає 1 182,40 грн. Спосіб захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб захисту, який не суперечить закону і який позивач просить суд зазначити в рішенні: З метою захисту свого порушеного права найбільш ефективним способом захисту є відновлення порушеного права шляхом зобов`язання відповідача виконати умови, що випливають з договору, стягнувши з нього на користь позивача суму заборгованості. Прохав розірвати договір позики та стягнути з відповідача - [PERSON] , на користь позивача [PERSON] , основну суму боргу за договором позики, за борговою розпискою від 01 вересня 2019 року, в розмірі : 108 240 гривень та всі понесені втрати ( витрати на правову допомогу ), що разом складають 14 000 грн. Позивач та його представник адвокат Морозов В.Ю. позовні вимоги підтримали та прохали задовольнити із викладених підстав. На уточнення суду позивач уточнив, що договір позики між сторонами укладено 01.09.2019 року відповідно до дати вказаної у розписці та основну суму боргу 108\~240 грн. і суму судового збору згідно наданої суду квитанції 1\~082 грн. Також, вказав, що подав позов до відповідачки до витоку терміну зазначеному у розписці 01.04.2020 року, оскільки в борг відповідачці надав грошові кошти у вказаній сумі значно раніше та поетапно, і вона борг тільки обіцяла віддати, але на даний час так і не повернула, тому відповідачка погодилася написати розписку про існування цього боргу 01.09.2019 року. До неї ним будь-якого примусу при написанні розписки не застосовувалося, розписку писала власноручно та добровільно у вільній формі, передавав відповідачці саме грошові кошти, а не будь-які речі. Зі скаргами або позовами до суду на його дії щодо виниклих між ними правовідносин відповідачка не зверталася. Крім того, відповідачка фактично і проживає за вказаною у позові та матеріалах справи адресою, він до неї приїздив і останній відомо про позов у суді. Відповідачка жодного разу не з`явилась на виклики в судові засідання та не надала відзиву на позов з невідомих суду причин, хоча заздалегідь повідомлялась належним чином про день та час розгляду справи за місцем реєстрації ( а. с. 25 ), про що маються докази у справі у вигляді поштових повідомлень з відмітками про отримання судових повісток та повернутої на адресу суду кореспонденції з відміткою пошти «за зазначеною адресою адресат не проживає». Від відповідачки не надійшло будь-яких заяв про поважність причин не явки або про відкладення слухання справи. Тому, суд вважає за можливе, за згоди позивача, розгляд даної справи по суті у відсутності не з`явившоїся, належно повідомленої відповідачки по наявним матеріалам справи, в заочному порядку згідно ст. 223, 280-284 ЦПК України. \~\~\~\~\~\~ Судом\~ встановлено\~ обставини,\~ на які\~ послався\~ в позові\~ позивач\~ і вони\~ підтверджуються\~ матеріалами\~ справи\~на\~ а. с. 8 16, 26-29. Суд,\~\~дослідивши\~ докази,\~якими\~ обґрунтовується\~\~позов,\~\~оглянувши \~розписку \~в оригіналі\~ \~в \~засіданні,\~ \~ вважає,\~\~що\~ позов\~\~підлягає\~ задоволенню\~відповідно\~до ст..526, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, оскільки порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання ( неналежне виконання ), у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Судові витрати по справі понесені позивачем підлягають відшкодуванню із відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved