overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-29 00:00:00

Позивач 31.01.19 р. звернувся до суду з вказаним вище позовом, обґрунтованим тим, що сторони уклали шлюб 16.05.81 р.. За час шлюбу у сторін народились спільні діти, які вже є повнолітніми. Сторони спільно не проживають вже біля 9 р., не ведуть спільного господарства. Вже 3 р. як він створив іншу сім`ю фактично. Відповідач не погоджується на розірвання шлюбу. Просить позов задовольнити та шлюб розірвати. Позивач у судове засідання не з`явився, хоча належно повідомлений. Про причини неявки суду не повідомив. Попередньо подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, зазначивши, що позов підтримує у повному обсязі та категорично заперечує проти надання судом сторонам строку для їх можливого примирення. Відповідач у судове засідання не з`явилась, хоча належно повідомлена. Про причини неявки суду не повідомила. Відзиву на позовну заяву до суду не подала. Суд вважає, що розгляд справи можливий у відсутності сторін. Суд, дослідивши докази, зібрані у справі, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини закладення позову, взявши до уваги обставини життя подружжя, а саме: те, що сторони не проживають спільно фактично, позивач не бажає збереження шлюбу і категорично заперечує проти надання судом сторонам строку для їх можливого примирення; сторони спільних неповнолітніх дітей не мають, відповідач на даний час проти позову не заперечила, зокрема, засобом подання відзиву на позовну заяву тощо, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Як стверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 16.05.81 р. відділом ЗАГСу Ковельського міськвиконкому Волинської області, сторони уклали між собою шлюб 16.05.81 р., актовий запис № 116. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. В судовому засіданні достовірно встановлено, що сторони наміру на збереження вказаного шлюбу не мають, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що мають суттєве значення, а тому шлюб слід розірвати.\~ Судові витрати у справі, понесені позивачем, слід стягнути на його користь з відповідача у повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

Позивач 31.01.2015 року звернувся до суду із позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що шлюб укладений ними 24.07.1996 року розпався через не складення сімейного життя по причині різних частих побутових непорозумінь, внаслідок чого близько п»яти років вони проживають окремо. Від шлюбу дітей не мають. Спору про майно не мають. Примирення не можливе. Тому, вважає, що шлюб розпався остаточно та його збереження не можливо. Прохав розірвати між ними шлюб. В судове засідання сторони не з»явилися, надавши суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, де позивач позов підтримав, а відповідачка визнала. ( а. с. 7, 26 ). Тому, суд вважає за можливе розгляд справи по суті у відсутності не з»явившихся, належно повідомлених сторін по наявним матеріалам справи за наявності від них заяв. Судом встановлено, що сторони 24.07.1996 року в Центральному ВРАЦС Полтавського МУЮ уклали шлюб ( актовий запис № 852 ) ( а. с. 3 ). Від шлюбу дітей не мають. Внаслідок складення певних обставин, непорозумінь сімейне життя у сторін не склалося, тому, сторони проживають окремо близько п»яти років, не підтримують шлюбно - сімейних стосунків, не мають спільного бюджету та господарства. Спору про майно не мають. Примирення не можливе. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки за встановлених судом обставин подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Шлюб існує формально.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

Позивач 31.01.2017 року звернулася в суд із позовом про стягнення аліментів, вказуючи, що з 2003 року перебуває у шлюбі з відповідачем, від шлюбу вони мають п'ять спільних неповнолітніх дітей, однак з січня 2015 року вони припинили шлюбні стосунки, проживають окремо, діти знаходяться на її утриманні, а відповідач коштів на їх утримання не надає, в зв'язку з чим просить стягувати з нього на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі по 850 грн. щомісячно на кожну дитину. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала частково, просить стягувати з відповідача по 200 грн. на кожну дитину, додатково пояснила, що її щомісячні доходи становлять від 2 до 3 тис.грн., відповідач коштів на утримання дітей не надає з січня 2015 року, вона не знає, чи він зараз працює, він є працездатним, інших утриманців немає. Відповідач у судове засідання не з'явився, повідомлений у встановленому порядку про час і місце розгляду справи, про причини неявки чи відкладення розгляду справи суд не повідомив, в зв'язку з чим згідно ст. 224 ЦПК України є підстави для заочного розгляду справи, а враховуючи згоду позивача, проводиться заочний розгляд справи. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно копії свідоцтва про шлюб, сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають п'ятьох спільних дітей, а саме: сина [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], 10.03.2012 року народ ження, батьком яких є відповідач. Діти, згідно довідки місцевої ради №79 від 30.01.2017 року проживають разом з позивачкою і відповідно знаходяться на її утриманні. Відповідно до ст.ст.180, 181, 184, 191 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі; якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі; аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи, що неповнолітні діти знаходяться на утриманні позивачки, а відповідач є працездатним, однак не працює, тому зменшені вимоги позивача не є надмірними, є обгрунтованими і суд вважає за необхідне їх задовольнити повністю, присудивши стягнення аліментів в твердій грошовій сумі щомісячно по 200 грн. на кожну дитину, що не буде перевищувати встановленого державою розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

Позивач 31.01.2017 року звернулася до суду з указаним позовом, в якому зазначає, що 21.09.2012 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, у якому народилася донька Дарья [INFO]. Сімейне життя не склалося, порозуміння між сторонами та спільні інтереси відсутні. Шлюбні стосунки між сторонами припинені більше двох років з вересня 2014 року. Між сторонами стався інцидент, в ході якого відповідач штовхнув її та в наслідок чого позивач отримала ушкодження лівої руки. Оскільки на переконання позивача шлюб існує формально, його збереження є неможливе. Посилаючись на указані обставини позивач просить суд розірвати шлюб між сторонами 21.09.2012 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тростянецького районного управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 143. Позивач у судове засідання не зявилися, подала до суду заяву, у якій позов підтримала, розгляд справи просила провести без її участі. Відповідач у судове засідання не зявився, подав до суду заяву, проти розлучення не заперечив, розгляд справи просив провести без його участі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 21.09.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тростянецького районного управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 143, у сторін народилась донька Даря, [INFO] (а.с.9). Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (стаття 56 СК України). У силу статті 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, ураховуючи згоду сторін на розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову не установлено, а тому шлюб необхідно розірвати. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у цій справі, суд виходить з такого. Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на викладене, оскільки вимога до відповідача задоволена у повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

Позивач 31.01.2018 р. звернулась до суду з позовом в якому вказала, що вона з 18.11.2005 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Подружжя має неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалось. Подружнє життя припинилося з січня 2018 року. Просить суд розірвати їх шлюб. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 14.12.2017 провадження у зазначеній цивільній справі відкрито. Позивач та відповідач, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявились, надали суду заяви, в якій підтримали позовні вимоги та просили розглядати справу без їх участі. Дослідивши інші докази, судом встановлено, що відповідно свідоцтва про шлюб І-НО №023464, виданого 18.11.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції Донецької області, сторони перебувають з 18.11.2005 року у зареєстрованому шлюбі, актовий запис № 183. Згідно свідоцтв про народження 1-НО № 075324, виданого 05.05.2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 152, батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. Суд, на підставі\~ст. 112 СК України, бере до уваги фактичні взаємини подружжя, те, що шлюбні відносини припинились, та обидві сторони бажають розірвати шлюб, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. У звязку з викладеним, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-20 00:00:00

Позивач 31.01.2018 року звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому вони перебувають з відповідачем з 27.04.1996 року, зареєстрований Виконкомом Вишневої міської ради народних депутатів Києво-Святошинського району, Київської обл., актовий запис № 52. Позивач в обґрунтування позовних вимог про розірвання шлюбу посилається на те, що від зазначеного шлюбу з відповідачем мають сина - [PERSON], [INFO] Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність порозуміння та різних поглядів на шлюб та сім'ю. Спільне господарство не ведеться, разом не проживають. Вважає, що подальше збереження їх шлюбу є неможливим, недоцільним та суперечить їх інтересам. У судове засідання позивач не з'явився, надіслав до суду клопотання в якому просить суд розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити з підстав викладених в позові. Відповідач в судове засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином про день, час та місце судового розгляду. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до п. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 27.04.1996 року Виконкомом Вишневої міської ради народних депутатів Києво-Святошинського району, Київської обл., актовий запис № 52 ( а.с. 8 - копія свідоцтва про шлюб). Сімейне життя позивача з відповідачем не склалося, виникли розбіжності щодо подальшого сімейного життя. Вказані взаємовідносини призвели до того, що вони протягом тривалого часу спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

Позивач 31.03.2014 р. звернувся в суд з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 21232,31 грн. Свій позов обґрунтовував тим, що 08.02.2013 р. між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачкою укладено кредитний договір №F69.001.74389, відповідно до умов якого позивач надав відповідачці кредит в розмірі 9924,00 грн. зі сплатою 10,00% річних на строк до 08.08.2015 р., а відповідачка зобов'язалась повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки та в порядку, що встановлені договором. Останній платіж відповідачка здійснила 07.03.2013 р. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачкою своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 17.03.2014 р. заборгованість за кредитним договором становить 21232,31 грн., з якої основний борг - 7556,00 грн.; прострочений борг - 2276,17 грн., прострочені проценти - 5560,02 грн., пеня за несвоєчасне погашення платежів - 5840,12 грн. Просив стягнути з відповідачки суму заборгованості та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з'явився, у поданій суду заяві позов підтримав і просив його задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи, просив справу розглянути в його відсутності. Відповідачка повторно не з'явилась у судове засідання, про час і місце судового розгляду повідомлялась належним чином за адресою свого місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, не повідомила суду про причини неявки, у зв'язку з чим суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Встановлено, що 08.02.2013 р. між сторонами укладено кредитний договір №F69.001.74389, відповідно до умов якого позивач надав відповідачці кредит в розмірі 9924,00 грн. зі сплатою 10,00% річних на строк до 08.08.2015 р., а відповідачка зобов'язалась повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки та в порядку, що встановлені договором (а.с.9-11). У зв'язку з неналежним виконанням відповідачкою своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 17.03.2014 р. заборгованість за кредитним договором становить 21232,31 грн., з якої основний борг - 7556,00 грн.; прострочений борг - 2276,17 грн., прострочені проценти - 5560,02 грн., пеня за несвоєчасне погашення платежів - 5840,12 грн. (а.с.4). У відповідності з вимогами ст. ст. 1050, 1054 ЦК України у разі невиконання позичальником обов'язків згідно кредитного договору, кредитодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, якщо інше не встановлено договором. За таких обставин суд дійшов висновку про підставність заявленого позову. З відповідачки слід стягнути у користь позивача 21232,31 грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати у сумі 243,60 грн. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 526, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

Позивач 31. 03. 2014 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про переведення прав набувача, посилаючись на те, що 30. 12. 2003 року [PERSON], яка являється його мамою та [PERSON], який є його сином уклали договір довічного утримання, згідно якого [PERSON] передала [PERSON] у власність належну їй двокімнатну квартиру [ADDRESS], в свою чергу син зобов'язався довічно утримувати свою рідну бабусю. Зазначив, що [INFO] року його син [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть відділу ДРАЦС Черкаського МУЮ від 30.08.2013 року. Дружини та дітей у сина не було. Тому позивач являється його спадкоємцем. На сьогодні мама позивача [PERSON] потребує постійного догляду та бажає, щоб обов'язки по договору взяв на себе саме її син. Просив суд перевести на нього права набувача по договору довічного утримання від 30.12.2003 року, укладеному між [PERSON] та [PERSON] Представник позивача в судовому засіданні позові вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства: Судом встановлено, що 30.12.2003 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, засвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до даного договору, [PERSON] передає у власність [PERSON] належу їй на праві особистої власності двокімнатну квартиру [ADDRESS]. В свою чергу, [PERSON] зобов'язався утримувати [PERSON] довічно. Згідно з вимогами ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання одна сторона (відчужувач ) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно свідоцтва про смерть Відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 30.08.2013 року [PERSON] помер [INFO] року. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] являється спадкоємцем першої черги після смерті свого сина [PERSON] Згідно з вимогами ст. 757 ЦК України передбачені правові наслідки смерті набувача, а саме, обов'язки набувача за договором довічного утримання переходять до тих спадкоємців, до яких перейшло право власності на майно, яке передане відчужувачем. Враховуючи вищевикладене, та те, що відповідачка визнала позов в повному обсязі, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

Позивач 31.03.2016 р. звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що вона з відповідачем вступила в зареєстрований шлюб 21.02.2015 року. Від даного шлюбу вони мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у зв'язку з тим, що спільне життя з відповідачкою не склалося, оскільки відповідач виявився непристосованим до сімейного життя, подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим, позивачка просить шлюб між нею та відповідачем розірвати. Також просить визначити місце проживання дітей з нею. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги зменшила, просила тільки розірвати шлюб та пояснила, що вона з відповідачем не проживає майже рік. Людські відносини вони зберігають, але жити разом не будуть. Строк для примирення не просить. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі. Заслухавши сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Сторони вступили в зареєстрований шлюб 21.02.2015 року (а.с.3). Від даного шлюбу вони мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.6-7). Зважаючи на взаємні відносини подружжя, які не проживають разом та в подальшому не мають наміру зберігати подружні відносини, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та їх неповнолітнім дітям, тому вказані обставини відповідно до ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу. На підставі ст. ст. 110, 112 , 113 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

Позивач 31.03.2016 року звернулася до суду із зазначеним позовом, вказуючи, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO], які проживають із нею, а відповідач не надає коштів на утримання дітей, хоча працює, має стабільний заробіток, тому просить стягувати з нього на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з його доходів щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду до досягнення дітьми повноліття. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала повністю, пояснила, що відповідач коштів на утримання дітей не надає вже десь біля року, вона не працює. Відповідач позовні вимоги визнав повністю, згідний сплачувати аліменти у заявленому розмірі. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.ст. 180, 183, 191 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей; частка заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом; аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1.стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2.стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3.наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4.інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.182 СК України). Як встановлено судом, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO], які проживають з позивачкою і відповідно знаходяться на її утриманні. Відповідач повинен виконувати свій обов'язок по утриманню своїх неповнолітніх дітей, є працездатним, працює, регулярно отримує заробітну плату, інші аліменти не сплачує, тому може і зобов'язаний сплачувати аліменти, в зв'язку з чим позов підлягає задоволенню повністю.

Outcome: approved