Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

Позивач [PERSON], [INFO], звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], [INFO], про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя між сторонами погіршилося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин з 10 липня 2015 року. Спору між подружжям щодо спільного майна не має, згода про утримання дітей між подружжям досягнута. Від шлюбу подружжя має двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. В судове засідання, позивач не зявився, проте надав заяву слухати позов за його відсутності, наполягає на позові, просить його задовольнити /а.с. 20/. Відповідач в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву слухати справу без її участі, позов визнає, просить його задовольнити, просить залишити дітей з нею, після розірвання шлюбу залишити прізвище «Тищенко» /а.с. 21/ Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд дійшов до таких висновків. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, повязані з розірванням шлюбу. У відповідності до вимог\~ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається . Відповідно до частини 3\~статті 105 Сімейного Кодексу України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. За правилами, встановленими ч. 2\~ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 14.08.2004 року, свідоцтво про укладення шлюбу серії І-НО № 241722 від 14.08.2004 року, актовий запис № 181, місце реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції Донецької області /а.с. 10/. Від шлюбу у сторін по справі народилось двоє дітей [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження І-НО № 007904 від 23 березня 2005 року, актовий запис № 111, зроблений відділом реєстрації актів цивільного стану Дружківського управління юстиції у Донецькій області; [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження І-НО № 543838, атів запис № 326, зроблений відділом реєстрації актів цивільного стану Дружківського управління юстиції у Донецькій області. Відповідач у своїй заяві вказала, що двоє неповнолітній дітей перебувають на її утриманні /а.с. 21/. Судом установлено, що подружжя мешкає окремо, спільне господарство не веде. Згідно наданої довідки КП «Комсервіс» № 322 від 30.01.2017 року, в житловому приміщенні за адресою м. Дружківка, вул. Космонавтів, б. 30, кв. 28, станом на 30 січня 2017 року зареєстрований [PERSON], [INFO], інших осіб за вказаною адресою не зареєстровано /а.с. 13/. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права сторін. Враховуючи вищеназвані обставини, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] існує формально, а тому підлягає розірванню. Неповнолітніх дітей суд вважає за необхідне залишити з матірю, бо питання про місце проживання дітей вирішено сторонами в добровільному порядку. Відповідно до положень частини 1 статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач по справі, наполягала на залишенні прізвища яким іменувалась у шлюбі, позивач заперечень проти цього не мав. Тому суд вважає за можливе залишити відповідачу після розірвання шлюбу прізвище «Тищенко» На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved