Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

Позивач [PERSON] 26 листопада 2015 року звернулася в суд з позовом до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON], [INFO], про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на частину квартири як на частку в спільній сумісній власності. Посилалася на те, що з грудня 1994 року по 17 лютого 2006 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], мають сина [PERSON], [INFO]. Вказувала, що 02 квітня 1998 року під час шлюбу за спільні кошти було придбано квартиру № 78, що знаходиться в м. Полтава-4, будинок № 84, нова адреса: [ADDRESS]. Посилалася на те, що 08 листопада 2014 року [PERSON] помер, після його смерті звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя на квартиру в [ADDRESS], але постановою нотаріуса у видачі свідоцтва було відмовлено, оскільки на момент відкриття спадщини позивач не перебувала в зареєстрованому шлюбі з померлим [PERSON] В своїй позовній заяві просила суд визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]. Просила також провести поділ майна і визнати за нею та за померлим [PERSON] право власності за кожним на 1/2 частину квартири. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримала позовні вимоги, посилаючись на викладені в заяві обставини. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог повністю заперечувала. Вважає, що позивачем [PERSON] пропущено строки позовної давності для звернення до суду з позовом про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, тому просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог з причин пропуску позивачем строків позовної давності. Також додатково в судовому засіданні посилалася на ту обставину, що [PERSON] в березні 1998 року було укладено договір купівлі-продажу, згідно з яким було відчужено квартиру [ADDRESS], а отримані від її реалізації кошти направлені на придбання спірної квартири. Інші особи в судове засідання не зявилися, будучи повідомлені судом належним чином про час та місце розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 03 грудня 1994 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено запис за № 61 від 17 лютого 2006 року. [PERSON] та [PERSON] мають сина [PERSON], [INFO]. Також встановлено, що згідно з нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 02 квітня 1998 року [PERSON] придбав квартиру № 78, що знаходиться в м. Полтава-4, будинок № 84, нова адреса [ADDRESS]. Відповідно до ст. ст. 22, 23 КпШС України, що діяв на час набуття права власності на майно, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю, на яку кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження. Як встановлено судом, з 03 грудня 1994 року позивач [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. В 1998 році [PERSON] за час перебування в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] було придбано спірну квартиру [ADDRESS]. Тому суд приходить до висновку, що квартира № 78 в м. Полтава-4, будинок № 84, нова адреса [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], який помер 08 листопада 2014 року. Довідка приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] від 19 жовтня 2011 року № 109/01-16 про посвідчення договору купівлі-продажу квартири № 49 в м. Полтава, вул. Головка, 14/11 від імені [PERSON] жодним чином не спростовує тієї обставини, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] Роздільнним майном подружжя в силу норм ст. 24 КпШС України, який діяв на час виникнення права власності на спірну квартиру, є майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування. Будь-які підстави вважати, що спірна квартира була придбана виключно за особисті кошти [PERSON], а також що на спірне майно не розповсюджується режим спільної сумісної власності подружжя, відсутні. Також судом встановлено, що [PERSON] 08 листопада 2014 року помер, після його смерті відкрилася спадщина. Другою полтавською державною нотаріальною конторою після померлого [PERSON] відкрита спадкова справа, з заявами про прийняття спадщини звернулися: [PERSON], яка в подальшому відкликала свою заяву та відмовилася від належної їй за законом частини спадщини на користь малолітнього сина [PERSON], [INFO], а також [PERSON]. Згідно з постановою державного нотаріуса від 28 травня 2015 року позивачу [PERSON]О відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя на квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч. 4 ст. 65 СК України). Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, що мають істотне значення. На підставі викладеного, оскільки спірне майно набуте під час перебування у зареєстрованому шлюбі, частки майна дружини та чоловіка є рівними, між [PERSON] та [PERSON] були відсутні жодні домовленості щодо поділу майна подружжя, а також шлюбний договір, тому суд приходить до висновку, про необхідність визнання за позивачем [PERSON] права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] як на частку в спільній сумісній власності подружжя. Також необхідно визначити частку померлого 08 листопада 2014 року [PERSON] в праві спільної сумісної власності на квартиру в розмірі 1/2 частини. Тому позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про перебіг строку позовної давності та клопотання відповідача [PERSON] про застосування судом наслідків пропуску позивачем строків звернення до суду, суд виходить з наступного. У ч. 2 ст. 72 СК України визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки, яка обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. У ст. 261 ЦК України закріплено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття рішення державного органу РАЦС (статті 106, 107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК України). Тобто визначальним для висновку про застосування строку позовної давності у спорі про поділ майна подружжя, заявленому після розірвання шлюбу, є саме момент, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Як встановлено судом та не оспорювалося відповідачем [PERSON] в судовому засіданні, позивач [PERSON] у встановленому законом порядку зареєструвала своє постійне місце проживання в спірній квартирі № 78 в м. Полтава-4 з 12 травня 1998 року, залишилася були зареєстрованою за вказаною адресою не тільки після розірвання шлюбу з [PERSON], але і є зареєстрованою за вказаною адресою на час вирішення справи судом. Також встановлено, що позивач [PERSON] з часу придбання квартири та на час вирішення справи судом має безперешкодний доступ до квартири, спірна квартира фактично знаходиться в її користуванні після смерті [PERSON]. В той же час, згідно з постановою державного нотаріуса від 28 травня 2015 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя на квартиру. Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] про порушення свого права дізналася в травні 2015 року, коли державним нотаріусом відмовлено у видачі відповідного свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя на квартиру. При вирішенні справи суд виходить з того, що саме по собі припинення шлюбу не є свідченням порушення права власності когось із подружжя. Неподання позову про поділ майна, в тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б свідчили про заперечення права одного з подружжя на набуте в період шлюбу майно, яке зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права такого подружжя і вказувати на початок перебігу строку позовної давності. Тому суд приходить до висновку, що позивачем [PERSON] не пропущено строки звернення до суду з позовом про поділ спільної сумісної власності подружжя. А клопотання відповідача про застосування судом наслідків спливу позовної давності є безпідставним та не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягають стягненню понесені судові витрати відповідно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1227 грн.

Outcome: approved