Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

Позивач [PERSON] 04.11.2013 року звернулася в суд із позовною заявою, в якій просить визнати незаконним рішення виконавчого комітету Крушельницької сільської ради Сколівського району Львівської області № 102 від 16.10.2009 року «Про розгляд заяви гр. [PERSON]» у повному обсязі, визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САС № 358277, видане 06.11.2009 року Крушельницькою сільською радою Сколівського району Львівської області відповідачу [PERSON] на ? частини житлового будинку, розташованого у [ADDRESS] та визнати за нею право власності на 1/5 частину житлового будинку, розташованого у [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] року. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що у січні 2012 року їй стало відомо про існування вказаного вище рішення виконавчого комітету Крушельницької сільської ради Сколівського району Львівської області № 102 від 16.10.2009 року «Про розгляд заяви гр. [PERSON]», яким оформлено право власності на ? частини згаданого вище житлового будинку за відповідачем [PERSON], як на майно колгоспного двору. На підставі такого рішення 06.11.2009 року відповідачу [PERSON] видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САС № 358277, що було зареєстроване в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 19.11.2009 року. Разом з тим, при прийнятті оспорюваного рішення та видачі на його основі свідоцтва про право власності на нерухоме майно не було враховано інтереси її нині покійного батька [PERSON], який був членом колгоспного двору на момент скасування даної суспільної категорії і ніколи не поривав зв'язків із сім'єю та господарством батьків. Його частка у майні колгоспного двору становила 1/5 частину. [INFO] року батько [PERSON] помер, не залишивши заповіту. Вона, як один із спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON], спадщину прийняла у встановленому законом порядку. Відтак, вважає, що вправі претендувати на 1/5 частину у майні колгоспного двору на момент скасування даної суспільної категорії, так як за життя покійний батько [PERSON] мав на це право. Оскільки відповідачі не визнають права її покійного батька [PERSON] на 1/5 частину у майні колгоспного двору, як і не визнають її права на вказане майно у порядку спадкування за законом після смерті останнього, вона була змушена звертатися до суду із даним позовом за захистом своїх порушених прав та інтересів. Позивач [PERSON] та її належним чином уповноважений представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві (а. с. 70-71). У судовому засіданні надали пояснення, аналогічні наведеним у позові. Відповідач [PERSON] та її належним чином уповноважений представник - адвокат [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечили у повному обсязі з тих підстав, що нині покійний батько позивача [PERSON]- [PERSON] не являвся членом колгоспного двору, а такими членами були [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Що стосується покійного [PERSON], то такий у цьому дворі проживав до 01.06.1988 року, після чого виписався у зв'язку з виїздом на роботу у Тюменську область, звідкіля повернувся та знову приписався у житловий будинок 13.11.1990 року. Там він фактично не проживав, а лише був зареєстрований, так як продовжував працювати у Стрийському ВБР і проживав у гуртожитку у м. Стрий Львівської області. Він ніякої участі у веденні господарства двору не приймав, коштів для цього не надавав. Також вказують, що сам житловий будинок збудований у період з 1978 року по 1980 рік, коли нині покійний [PERSON] був ще неповнолітнім. Після його вибуття і фактичного проживання у м. Стрий Львівської області [PERSON] зв'язків з господарством не підтримував та не приймав участі у його веденні ані коштами, ані працею. З огляду на вказане, він втратив право на частку у майні колгоспного двору і таке право не може бути предметом спадкування після смерті останнього. У зв'язку з вказаним, вважають позовні вимоги надуманими та необґрунтованими і просять у задоволенні таких відмовити у повному обсязі. Належним чином уповноважений представник відповідача Крушельницької сільської ради Сколівського району Львівської області - сільський голова Іваницька О.М. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила у повному обсязі, вважає позовні вимоги надуманими та необґрунтованими. Надала пояснення, згідно з якими виконавчий комітет правомірно прийняв рішення № 102 від 16.10.2009 року «Про розгляд заяви гр. [PERSON]», яким оформив право власності на ? частини спірного житлового будинку, як на майно колишнього колгоспного двору, за [PERSON], так як обоє інших членів цього колгоспного двору - [PERSON] та [PERSON] відмовилися від належної їм частки у майні, а ще один член колгоспного двору - [PERSON] на момент прийняття рішення вважався безвісно відсутнім і його частка (? частина) залишилася. Інших членів колгоспного двору не було. На підставі згаданого вище рішення виконавчого комітету [PERSON] правомірно отримала свідоцтво про право власності на ? частини спірного житлового будинку. З огляду на вказане, просила у задоволенні позовних вимог відмовити. Треті особи на стороні відповідачів без самостійних вимог на предмет спору [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечили у повному обсязі, посилаючись на обставини, наведені відповідачем [PERSON] та її представником - адвокатом [PERSON], а також на обставини, наведені представником відповідача Крушельницької сільської ради Сколівського району Львівської області Іваницькою О.М. у судовому засіданні. Просили у задоволенні позовних вимог відмовити. Третя особа на стороні відповідачів без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] у судове засідання не з'явилася за станом здоров'я, хоча була кожного разу повідомленою про дату, час та місце судових засідань у справі належним чином. Перед початком розгляду справи по суті судом на обговорення учасників процесу поставлено питання про розгляд справи у відсутності вказаної третьої особи, проти чого ніхто з учасників процесу не заперечував. Відтак, судом ухвалено про розгляд справи по суті у відсутності третьої особи на стороні відповідачів без самостійних вимог на предмет спору [PERSON], яка є особою похилого віку і за станом здоров'я не могла з'явитися у судове засідання. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, пояснення третіх осіб, які з'явилися у судове засідання, заслухавши покази свідків у справі, давши належну оцінку доказам у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 15 та ч. 1 і 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Одними із способів захисту особою свого цивільного права є визнання незаконним рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, визнання права та визнання правочину недійсним. Частина 2 ст. 16 ЦК України, окрім визначеного переліку, передбачає також право суду захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З копії погосподарської книги № 2 с. Крушельниця Сколівського району Львівської області за 1983-1991 роки (а. с. 37-41) вбачається, що господарство, особовий рахунок якого [NUMBER] (по земельній шнуровій книзі - [NUMBER]), відноситься до суспільної групи господарств - колгоспний двір, головою якого був [PERSON], [INFO] (батько), а його членами - [PERSON], [INFO] (дружина), [PERSON], [INFO] (син), [PERSON], [INFO] (дочка) та [PERSON], [INFO] (син). З липня 1990 року членом даного колгоспного двору став [PERSON], [INFO] (внук), який там нам народився. З цієї ж копії погосподарської книги вбачається, що член вказаного колгоспного двору [PERSON], [INFO] у період з 1983 року по травень 1984 року служив у радянській армії, з 01.06.1988 року по 19.07.1988 року вибув у Тюменську область на роботу, а з 08.02.1989 року по 13.11.1990 року вибув у м. Стрий Львівської області на роботу. З 13.11.1990 року і надалі [PERSON], [INFO] був зареєстрований у колгоспному дворі своїх батьків у с. Крушельниця Сколівського району Львівської області. Зазначені обставини підтверджуються також копією відповіді Крушельницької сільської ради Сколівського району Львівської області вих. № 46/02-18 від 06.04.2012 року на адвокатський запит № 20 від 05.04.2012 року (а. с. 14) та копією будинкової книги (а. с. 16-20). З копії відповіді Сколівського РВ ГУ МВС України у Львівській області вих. № 2181 від 06.04.2012 року на адвокатський запит № 19 від 05.04.2012 року (а. с. 15) вбачається, що [PERSON], [INFO] був знятий з реєстрації у с. Крушельниця Сколівського району Львівської області у м. Стрий Львівської області 21.07.2005 року. Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України положення зазначеного Кодексу застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності діючим ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, які виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки згадані вище правовідносини виникли до набрання чинності діючим ЦК України, то суд при розгляді даного спору у вказаній частині керується положеннями ЦК Української РСР 1963 року та діючими на той час законодавчими актами. Так, у відповідності до положень ч. 2 ст. 9 Закону СРСР «Про власність в СРСР», який набрав чинності з 01.07.1990 року, майно селянського господарства належить його членам на праві загальної спільної власності, якщо інше не передбачено законодавчими актами союзної і автономної республіки. Пунктом 4 Постанови Верховної Ради УРСР від 26.03.1991 року № 885-12 «Про введення в дію Закону Української РСР «Про власність»» (що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що правила, які містяться у Законі Української РСР «Про власність» і були передбачені Законом СРСР «Про власність в СРСР», застосовуються з дня введення в дію Закону СРСР, тобто з 01.07.1990 року. Як йдеться у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», положення ст. ст. 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (тобто з 15.04.1991 року). Таким чином, до правовідносин, які виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.01.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Так, відповідно до ст. ст. 120, 121 ЦК Української РСР 1963 року в редакції, яка була чинною до 1991 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору. Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю, тощо. Відповідно до ст. ст. 120-127 ЦК Української РСР 1963 року в редакції, яка була чинною до 1991 року, колгоспний двір - це сімейно-трудове об'єднання осіб-членів колгоспу, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства та задоволення сімейних потреб. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право згідно положень ст. 126 ЦК Української РСР 1963 року в редакції, яка була чинною до 1991 року, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (у цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена двору визначається виходячи із рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних у відповідності до положень ст. 123 ЦК Української РСР. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відповідно до п. 20 «Вказівок по веденню погосподарського обліку у сільських радах народних депутатів», затверджених постановою Держкомстату СРСР від 25.05.1990 року за № 69, у графі «суспільна група господарства» записується станом на 01 січня відповідного року одна із наступних суспільних груп: господарство колгоспника; господарство робітника; господарство службовця; господарство інших категорій населення. Суспільна група господарства встановлювалася у залежності від роду занять голови господарства. Судом встановлено та підтверджено даними згаданої вище погосподарської книги, що господарство, головою якого був [PERSON], [INFO], розташоване у с. Крушельниця Сколівського району Львівської області, відносилося до суспільної групи колгоспний двір, та станом на 15.04.1991 року збереглося, а члени його двору не втратили права на частку у його майні. Ці обставини, окрім втрати [PERSON] права на частку у майні колгоспного двору, не заперечувалися і учасниками судового процесу у ході судового засідання. Як також йдеться у вже згаданому вище п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Разом з тим, враховуючи той факт, що нині покійний [PERSON], як повнолітній працездатний член двору, був відсутній значно менше, аніж три роки підряд до 15.04.1991 року у згаданому господарстві батьків, незважаючи на роботу у м. Стрий Львівської області він брав певну участь своєю працею у веденні спільного господарства двору, суд вважає його таким, що не втратив право на частку у майні, яке належало колгоспному двору у с. Крушельниця Сколівського району Львівської області. Обставини про участь [PERSON] у вказаний період і надалі соєю працею у веденні спільного господарства двору підтверджуються, з-поміж іншого, показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], яким суд у цій частині надає віри. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи із зазначених положень судом забезпечено всі умови для всебічного і повного з'ясуванню обставин справи, однак відповідачами на підтвердження своїх заперечень не надано належних доказів того, що нині покійний [PERSON] не являвся членом колгоспного двору [PERSON], або не брав трудової участі у придбанні спірного майна. Покази свідка [PERSON] з цього приводу не можуть служити єдиним належним та допустимим доказом на заперечення згаданих фактів і спростовуються зібраними у справі доказами. У матеріалах справи відсутні також будь-які докази на підтвердження того, коли саме був збудований спірний житловий будинок, хто приймав основну участь у його будівництві. Усні пояснення відповідача та третіх осіб з цього приводу, не будучи допитаними у якості свідків, не вважаються таким доказом у розумінні вимог чинного ЦПК України. Враховуючи, що частка непрацездатного і неповнолітнього члена колгоспного двору, як зазначено у ст. 123 ЦК Української РСР 1963 року у редакції, яка була чинною до 1991 року, визначається виходячи з рівного права усіх членів двору на їх спільне майно, третя особа [PERSON], [INFO] набув право на частку у даному колгоспному дворі. Разом з тим, третя особа [PERSON], [INFO] такого права не набула. Питання про недовготривале перебування [PERSON] у складі колгоспного двору і, у зв'язку з цим, ненабуття права на частку у його майні (невиділення частки), а також зменшення такої частки у майні колгоспного двору, учасниками процесу не ставилось і відповідних вимог не заявлялось. Отже, виходячи з рівного права усіх членів двору на їх спільне майно, розмір часток у вищевказаному колгоспному дворі кожного його члена, а саме [PERSON], [INFO] - батька, [PERSON], [INFO] - матері, [PERSON], [INFO] - сина, [PERSON], [INFO] - дочки, [PERSON], [INFO] - сина, та включаючи неповнолітнього (малолітнього) на той час [PERSON], [INFO] - внука, становив по 1/6 частині. [INFO] року [PERSON] помер у м. Щастя Жовтневого району Луганської області, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 15.01.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану міста Стрия Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області - за місцем реєстрації [PERSON] (а. с. 7). Згідно з вимогами ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору у майні двору застосовуються з 01.07.1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30.06.1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Таким чином, спадщина після смерті колишнього члена колгоспного двору [PERSON] на його частку у майні колгоспного двору у розмірі 1/6 частини відкрилася після його смерті, тобто [INFO] року. Відповідно, спадкування проходить за правилами, визначеними діючим ЦК України. Заповіту [PERSON] за життя не складав. Позивач [PERSON] є спадкоємцем прав та обов'язків за законом після смерті батька [PERSON] і у встановлений законодавством строк та порядок прийняла і оформила спадщину, що стверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 13.07.2010 року державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори Львівської області (а. с. 125). Ще одним спадкоємцем прав та обов'язків після смерті [PERSON] згідно вказаного свідоцтва є його дружина - [PERSON]. Інші спадкоємці першої черги - батьки [PERSON] та [PERSON] спадщину у встановленому законом порядку не прийняли, так як на момент смерті [PERSON] не проживали з ним в одному будинку ([ADDRESS]), заяви про прийняття спадщини у визначений законом шестимісячний строк до нотаріальної контори не подавали. Відповідні докази на спростування зазначених обставин сторонами не подано і такі у матеріалах справи відсутні. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як встановлено судом, спадкодавцеві [PERSON] на момент відкриття спадщини належало право на 1/6 частину у майні колгоспного двору, до якого входить житловий будинок, розташований у [ADDRESS], і таке право не припинилося внаслідок його смерті. Разом з тим, вказане право на частку у майні колгоспного двору у свідоцтві про право на спадщину за законом, посвідченого 13.07.2010 року державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори Львівської області, не визначено і така частка залишилася не успадкованою. Враховуючи, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла не лише дочка [PERSON], але й і його дружина - [PERSON], відтак 1/6 частину у житловому будинку, розташованому у [ADDRESS], як майно колишнього колгоспного двору, слід поділити між обома спадкоємцями за законом, що прийняли спадщину. Отже частка, яка належить [PERSON] у домоволодінні у [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] року, становить 1/12 ідеальну частину (1/6 : 2 = 1/12). Інший спадкоємець 1/12 ідеальної частини у згаданому домоволодінні - дружина [PERSON] із самостійними позовними вимогами про визнання за нею права на таку частку у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], який помер [INFO] року, до суду не зверталася. Відповідно, суд не вправі вирішувати долю 1/12 частки у згаданому домоволодінні. Разом з тим, суд встановив, що в оскаржуваному рішенні виконавчого комітету Крушельницької сільської ради Сколівського району Львівської області № 102 від 16.10.2009 року «Про розгляд заяви гр. [PERSON]» (а. с. 6) не враховано частку нині покійного [PERSON] у колишньому майні колгоспного двору, до якого входить житловий будинок, розташований у [ADDRESS], а таким оформлено право власності за відповідачем [PERSON] на ? частини вказаного житлового будинку, виходячи з того, що голова двору [PERSON] та член двору [PERSON] відмовилися від своєї частки у розмірі по ? кожен у користь дочки [PERSON]. Ще одна частка у розмірі ? частини залишена за членом двору [PERSON], який на час прийняття оскаржуваного рішення був безвісно відсутнім. Частка члена двору [PERSON] в оскаржуваному рішенні не врахована. З огляду на вказане, виходячи із встановлення у судовому засіданні розміру часток у колгоспному дворі кожного його члена по 1/6 частині, а також неврахування у оскаржуваному рішенні права на частку у майні двору нині покійного [PERSON], таке рішення підлягає скасуванню у частині оформлення права власності за відповідачем [PERSON] на ? частину житлового будинку, розташованого у [ADDRESS], із залишенням в силі оформлення власності за останньою за таким рішенням на ? частину спірного домоволодіння (належна їй 1/6 частина + належна її батькові 1/6 частина + належна її матері 1/6 частина = ? частина). Ще 1/6 частина спірного домоволодіння мала б належати [PERSON], який відновлений у правах після визнання його безвісно відсутнім та оголошення померлим, а 1/6 частина - [PERSON], частка якого вважається набутою та не зменшувалася. У зв'язку із визнання частково незаконним вказаного вище рішення слід визнати недійсним і свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САС № 358277 (а. с. 22), видане 06.11.2009 року на його основі Крушельницькою сільською радою Сколівського району Львівської області відповідачу [PERSON] на ? частини житлового будинку, розташованого у [ADDRESS], також у частині оформлення права власності на ? частину зазначеного об'єкта нерухомого майна. Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, аналізу матеріалів справи та враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, доведені матеріалами справи і підлягають до часткового задоволення. Судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: partial