Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

Позивач [PERSON] 18 травня 2016 року звернулася до Кодимського районного суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові вказала, що шлюб із [PERSON] уклала 23 листопада 2003 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Томашпільського районного управління юстиції Вінницьої області, актовий запис №72. Від шлюбу мають малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відносини з відповідачем не склалися, взагалі припинилися через відсутність між ними взаємоповаги, взаєморозуміння та будь-яких почуттів. Шлюбні відносини між нами припинилися з квітня 2016 року. З цих підстав просила шлюб розірвати та дітей залишити проживати із нею. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позові, наполягала на розірванні шлюбу, прізвище після розірвання шлюбу залишити «Находних». Додатковою підставою для розірвання шлюбу вказала створення нею нової сім»ї.\~\~ Відповідач в судовому засіданні позов визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував. Суд, вислухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши надані сторонами письмові докази, вважає можливим позов задовольнити у повному обсязі з таких підстав. Встановлено, що 18 травня 2016 року [PERSON] звернулася до Кодимського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, укладеному та зареєстрованому 23 листопада 2003 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Томашпільського районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис №72, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖД №104600, виданим 20 лютого 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Томашпільського районного управління юстиції Вінницької області. Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Судом на підставі пояснень сторін встановлено, що відносини між ними не склалися, сторони між собою не спілкуються, не підтримують ніяких відносин, фактично сімейні відносини між сторонами відсутні. Подружжя не має бажання зберегти сімю та перебувати у шлюбі надалі через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, втрату почуттів. Позивач створила нову сім»ю. Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя. Згідно із ст.24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч.3 та 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу є неможливим і таким, що суперечитиме інтересам сторін. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Згідно ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. \~\~ Отже, встановивши обєктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст.112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через відсутність між ними взаємоповаги, взаєморозуміння та будь-яких почуттів, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, що має важливе значення, бажання зберегти сімю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено. Стосовно місця проживання малолітніх дітей, суд приходить до такого висновку. Сторони погодили що діти будуть проживати з позивачем. Такий спосіб вирішення спору не суперечить закону, не порушує законних інтересів сторін та дитини, оскільки згідно п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», №11 від 21 грудня 2007 року, при вирішенні питання про те, з ким із батьків, які проживають окремо, буде проживати неповнолітня дитина, суд, виходячи з положень про рівність прав та обовязків батьків щодо дитини, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітньої дитини, при цьому, суд враховує хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved