Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

Позивач 20 липня 2015 року звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача. В обгрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 17 квітня 2015 року о 14.30 год. на автодорозі Т0815 сполученням «Оріхів-Бердянськ» 23 км + 560 м в Пологівському районі Запорізької області водій [PERSON] вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП тим, що він, керуючи автомобілем [NUMBER] з напівпричепом ПЛ 2012 державний реєстраційний номер [NUMBER], порушив Правила дорожнього руху України (далі за текстом ПДР України), в результаті чого сталося зіткнення транспортного засобу, яким керував водій [PERSON], з транспортним засобом ВАЗ-217230 державний реєстраційний номер [NUMBER], яким керував водій [PERSON], і якому належить зазначений транспортний засіб на праві приватної власності. На місце зазначеної дорожньо-транспортної пригоди (далі за текстом ДТП) були викликані співробітники ДАІ, які зафіксували дану ДТП і видали її учасникам відповідні довідки. 12 травня 2015 року [PERSON] відповідно до постанови судді Куйбишевського районного суду Запорізької області був визнаний винним у скоєнні ДТП, яка сталася 17 квітня 2015 року, і був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП у виді адмінштрафу на користь держави. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал страхування» (далі за текстом ПрАТ «СК «Арсенал страхування»; Страхова компанія) згідно страхових полісів ОСЦПВВНТЗ №АI/1074572 від 15 травня 2014 року та №AI/4520304 від 20 листопада 2014 року. 29 травня 2015 року він, позивач, надав ПрАТ «СК «Арсенал страхування» всі необхідні документи, передбачені статтею 35 Закону України №1961-IV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року (далі за текстом Закон №1961-IV) для визнання випадку страховим та для визначення розміру страхового відшкодування. Останнім документом, який він, [PERSON], надав Страховій компанії, відповідно до умов Договору була постанова судді Куйбишевського райсуду Запорізької області від 12 травня 2015 року стосовно [PERSON] за ст.124 КУпАП. Йому, позивачу, Страхова компанія повідомила номер страхової справи. Однак, зазначив позивач у позові до суду, між сторонами у справі не був погоджений розмір спричинених йому в результаті ДТП збитків. Страховими полісами передбачене відшкодування шкоди, заподіяної майну третіх осіб, в межах 50 тис. грн. включно, франшиза передбачена по 1 тис. грн. кожному. Позивач зазначає, що Страхова компанія сплатила йому 07 липня 2015 року страхове відшкодування в сумі 19313,64 грн.. Позивач вважає, що Страховою компанією при визначенні розміру страхового відшкодування здійснено порушення вимог [PERSON] товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №142/5/2092 від 24 листопада 2003 року, згідно п.8.2 абз.2 якої вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових автомобіля та величини втрати товарної вартості (ВТВ). Вартість відновлювального ремонту, зазначив позивач у позові, з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових підтверджено звітом СОД ФЛП [PERSON] про оцінку вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу пошкодженого колісного транспортного засобу від 05 липня 2015 року №216/6-15 і становить 35077,29 грн., повна вартість відновлювального ремонту становить 47095,10 грн., тому, вважає позивач, величина втрати товарної вартості складає 12017,81 грн.. З огляду на наведене [PERSON] зазначає у позові до суду, що на день звернення його до суду з позовом Страхова компанія не виконала свої зобовязання перед ним, не відшкодувавши матеріальних збитків, яких він, позивач, зазнав внаслідок ДТП, яка трапилася 17 квітня 2015 року, на суму 15763,65 грн.. Відповідно до вимог ст.37 ч.1 Закону №1961-IV, ст.979 ЦК України і ст.20 п.3 Закону України «Про страхування» кінцевий строк виплати страхового відшкодування припадав на 29 червня 2015 року, проте до дня звернення ним, позивачем, з позовом до суду Страхова компанія виплату визначеного розміру страхового відшкодування не здійснила, працівники Страхової компанії ігнорують його, [PERSON], запити щодо причини невиплати йому страхового відшкодування, не даючи жодних коментарів ні в телефонному режимі, ні під час особистих зустрічей. Позивач зазначив, що у відповідності до ст.611 ЦК України Страхова компанія невиконанням умов договору спричинила йому моральної шкоди, яка полягає в тому, що належний йому транспортний засіб під час ДТП пошкоджений і до цього часу він не має можливості повністю відремонтувати його; неможливості користуватися своїм автомобілем у звичному режимі; порушенні нормальних життєвих звязків; неможливості продовження активного громадського життя; порушенні стосунків з оточуючими людьми. Крім того, моральна шкода виявилася у стресі, душевних та моральних стражданнях та переживаннях, повязаних з пошкодженням транспортного засобу, у втраті психологічної рівноваги внаслідок порушення сталого побуту, життєвих звязків, у тривалих незручностях у витрачанні часу, яких необхідно було докласти для відновлення порушеного права. Сімейний бюджет потрібно було витрачати на ремонт пошкодженого транспортного засобу. Це все призвело до виникнення у нього, позивача, пригніченого стану, в результаті чого він став до всього нервово ставитися. Просив постановити судове рішення, яким стягнути з відповідача на його користь 1) завдану матеріальну шкоду вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу пошкодженого колісного транспортного засобу в сумі 15763, 65 грн.; 2) 900 грн. витрат на проведення автотоварознавчої експертизи і 9 грн. за послуги Приватбанку; 3) 50 тис. грн. моральної шкоди. Судові витрати по справі віднести на рахунок відповідача. У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги з зазначених у позові підстав і просив задовольнити їх у повному обсязі. Представники відповідача [PERSON] і [PERSON], які діють на підставі довіреностей на а.с.51 і 89 відповідно, у судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції за їх клопотанням, позовні вимоги [PERSON] до Страхової компанії не визнали у повному обсязі з огляду на наступне. Так, зазначили представники відповідача у судовому засіданні і письмових запереченнях до суду (а.с.30-33), страховий випадок настав в результаті ДТП 17 квітня 2015 року. Для визначення вартості відновлювального ремонту Страхова компанія звернулося до експерта-автотоварознавця [PERSON], який після огляду автомобіля, під час якого був присутній [PERSON], зробив висновок експертного автотоварознавчого дослідження №840, згідно якого власнику колісного транспортного засобу ВАЗ-217230 118 реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] на дату оцінки заподіяно матеріального збитку на суму 24376,37 грн.. Страхова компанія отримала від [PERSON] письмову заяву про виплату страхування, зазначивши реквізити власного банківського карткового рахунку. При перерахуванні страхової суми [PERSON] страхова компанія відповідно до вимог п.2 ст.36 Закону №1961-IV перерахувала на повідомлені банківські реквізити [PERSON] страхове відшкодування за мінусом податку на додану вартість 20% і 1000 грн. франшизи, розмір якої передбачений страховим полісом №AI/107457. 06 липня 2015 року був складений розрахунок суми страхового відшкодування та страховий акт, а 08 липня 2015 року ПрАТ «СК «Арсенал страхування» перерахувало [PERSON] страхове відшкодування в сумі 19313,64 грн. на його картковий рахунок. Доводи позивача щодо невірного розрахунку суми страхового відшкодування вважають неспроможними, оскільки вони не ґрунтуються на Законі. Так, зазначили представники відповідача, вартість матеріального збитку згідно висновку, наданого позивачем в обґрунтування позовних вимог, становить 35077,29 грн.. У звіті зазначено, що оцінка проведена станом на 16 червня 2015 року, що є порушенням вимог п.2 ст.34 Закону №1961-IV, бо розмір збитків повинен визначатися станом на дату ДТП або протягом десяти робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП. Представники відповідача зазначили в суді, що оскільки Страхова компанія при визначенні розміру страхового відшкодування вчасно і в повному обсязі виконала вимоги Закону щодо розрахунку вартості матеріальних збитків, спричинених позивачу, здійснила виплату цього відшкодування у визначені Законом строки, у Страхової компанії відповідно до ст.34.3 Закону №1961-IV не було і нема обовязку відшкодовувати [PERSON] вартість проведення оцінки спричиненого йому матеріального збитку в результаті ДТП. В результаті ДТП [PERSON] не отримав будь-яких ушкоджень здоровя, механічних ушкоджень зазнав належний йому транспортний засіб. Спричинення Страховою компанією йому моральної шкоди і її розмір позивач обумовлює невчасним і не в повному обсязі відшкодування йому Страховою компанією страхового відшкодування. Оскільки ушкодження здоровю позивачу не було спричинено в результаті ДТП, Страхова компанія виконала свої зобовязання у повному обсязі і вчасно, тому відповідно до вимог ст.26-1 і п.2 ст.36 Закону №1961-IV у позивача нема підстав вимагати відшкодування йому відповідачем моральної шкоди. З огляду на зазначене просили відмовити у задоволенні позову. Третя особа [PERSON], будучи повідомленим про явку в судові засідання, жодного разу до суду не явився, про причини неявки не повідомив суду, з завами про відкладення розгляду справи з поважних причин до суду не звертався, у звязку з чим суд розглядає справу за його відсутності відповідно до вимог ст.ст.27,36,76 ЦПК України (а.с.22,36,59,126). Суд, вислухав у судовому засіданні позивача, представників відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. З копії постанови Куйбишевського райсуду Запорізької області від 12 травня 2015 року судом встановлено, що водій [PERSON] притягнутий до адмінвідповідальності у виді штрафу на користь держави в сумі 340 грн. за те, що він 17 квітня 2015 року о 14 год. 30 хв. по автодорозі Т0815 «[PERSON] Кінські Роздори Андріївка Бердянськ» 23 км + 560 м в Пологівському районі Запорізької області керував автомобілем [NUMBER] з напівпричепом ПЛ 2012 реєстраційний номерний знак [NUMBER], при цьому не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого скоїв зіткнення з транспортним засобом автомобілем [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який рухався в попутному напрямку, чим порушив вимоги п.п.12.1,13.1 ПДР України. В результаті даної ДТП транспортні засоби пошкоджено (а.с.6). Тобто, з зазначеної постанови суду судом встановлений причинний звязок між винними діями водія [PERSON] і настанням дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортних засобів під керуванням водіїв [PERSON] і [PERSON]. На підставі копії страхового полісу №AI/1074572 від 15 травня 2014 року на а.с.86 судом встановлено, що страхувальник ТОВ «Алоінс-Агро» застрахувало свою цивільно-правову відповідальність у ПрАТ «СК «Арсенал страхування» у м.Запоріжжі, строк дії страховки один рік з 18 травня 2014 року по 17 травня 2015 року включно зі страховою сумою за шкоду, заподіяну життю і здоровю 100000 гривень (на одного потерпілого), за шкоду, заподіяну майну 50000 гривень (на одного потерпілого), франшиза 1000 гривень. У судовому засіданні сторони не заперечували, що водій [PERSON] 17 квітня 2015 року під час виникнення ДТП керував автомобілем [NUMBER] з напівпричепом ПЛ 2012 реєстраційний номерний знак [NUMBER] на правовій підставі. На підтвердження своїх позовних вимог позивачем доданий до позовної заяви висновок про вартість матеріальної шкоди, спричиненої власнику колісного транспортного засобу №216/6-15 від 05 липня 2015 року. Дата оцінки зазначена 16 червня 2015 року. Заявником оцінки є [PERSON]. Згідно зазначеного висновку вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 47095,10 грн., розмір матеріальної шкоди становить 35077,29 грн. (а.с.10-12). На підтвердження своїх заперечень проти позову відповідачем наданий суду висновок експертного автотоварознавчого дослідження №840 з визначення матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу внаслідок ДТП від 15 червня 2015 року. У цьому висновку зазначено, що огляд належного [PERSON] транспортного засобу здійснювався експертом, який дав висновок від 15 червня 2015 року №840, у присутності власника транспортного засобу [PERSON] у м.Пологи Запорізької області 24 квітня 2015 року. Згідно цього висновку вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу ВАЗ 217230 118 реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] на дату оцінки 17 квітня 2015 року складає 24376,37 грн. (а.с.40-50). З пояснень в судовому засідання сторін судом встановлено, що у них не було і нема розбіжностей у характері і переліку механічних пошкоджень, яких зазнав автомобіль [PERSON] під час ДТП 17 квітня 2015 року. Судом встановлено, що з заявою про виплату страхового відшкодування [PERSON] звернувся до Страхової компанії 20 квітня 2015 року, яка надійшла до Страхової компанії 11 червня 2015 року (а.с.35-36). [PERSON] повідомив Страхову компанію 27 травня 2015 року про свої банківські реквізити для отримання страхової суми (а.с.37), яку отримав 08 липня 2015 року в сумі 19313,64 грн., що не заперечувалося позивачем у судовому засіданні. Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст.23 Закону №1961 шкодою, заподіяною життю та здоровю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є шкода (в тому числі моральна шкода), повязана: з лікуванням потерпілого; з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий фізична особа зазнав у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; повязана із смертю потерпілого. Відповідно до ст.24 Закону №1961-IV, у звязку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, які повязані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоровя, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів. Зазначені витрати мають бути підтверджені документально відповідним медичним закладом. У відповідності до ст.22 Закону №1961-IV, при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхової суми страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1,2 частини другої ст.23 ЦК України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог ст.23 ЦК України. При цьому страховик відшкодовує не більше 5 відсотків ліміту, визначеного пунктом 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеного судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до п.9.4 Закону №1961-IV, до договорів обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності та виплат страхового відшкодування за цими договорами застосовуються норми щодо страхової суми страховика, які діяли на дату укладення договору. Проаналізувавши надані сторонами докази на підтвердження розміру спричиненої [PERSON] матеріальної шкоди в результаті ДТП, суд приходить до висновку, що відповідачем доведено належним доказом, а саме висновкам №840 від 15 червня 2015 року, розмір спричиненої [PERSON] шкоди в сумі 24376,37 грн.. До такого висновку суд приходить з огляду на те, що висновок зроблений експертом-автотоварознавцем, який проводив огляд транспортного засобу [PERSON] через тиждень від дня ДТП 24 квітня 2015 року. З пояснень в судовому засіданні позивача судом встановлено, що кількість і характер механічних ушкоджень його автомобіля спеціаліст зазначив вірно, надавши йому, позивачу, примірник відповідного акту. З пояснень позивача у судовому засіданні судом встановлено, що після отримання ним грошей від Страхової компанії, тобто починаючи з серпня 2015 року, він «привів у відповідність» праву частину кузову свого автомобіля і почав купувати запчастини для ремонту своєї машини. Разом з тим, у своєму позові до суду від 18 липня 2015 року позивач, обґрунтовуючи розмір завданої йому моральної шкоди, зазначив поряд з іншим, що «сімейний бюджет довелося спрямувати на ремонт пошкодженого в результаті ДТП автомобіля». Після розяснень сторонам у справі положень ст.ст.10-11 ЦПК України в судовому засіданні позивач наполягав на висновку, який він надав суду від 05 липня 2015 року, не ставлячи перед судом питання щодо необхідності призначення і проведення судової автотоварознавчої експертизи на підтвердження розміру матеріальних збитків, спричинених йому в результаті ДТП. Виходячи з принципу змагальності цивільного процесу і вимог ст.212 ЦПК України суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних доказів в обґрунтування розміру завданої йому матеріальної шкоди в результаті ДТП, не спростувавши висновок відповідача щодо визначення розміру цієї шкоди, у звязку з чим суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача в цій частині. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивачу в цій частині суд виходить з того, що відповідачем у справі доведено, що Страхова компанія діяла у відповідності до вимог Закону №1961-IV з дотриманням передбачених строків щодо визначення розміру страхової суми і її сплати потерпілому в результаті ДТП. Під час розгляду справи судом встановлено, що в результаті ДТП [PERSON] не зазнав ушкоджень здоровя, у звязку з чим суд приходить до висновку про відмову йому у задоволенні позовних вимог і в частині відшкодування моральної шкоди відповідачем на підставі ст.26-1 Закону №1961-IV, згідно якої страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «г » пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоровя під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю. Доводи позивача в цій частині позовних вимог щодо розладу здоровя після ДТП і аж по теперішній час не є переконливими, оскільки Закон передбачає відшкодування страховиком моральної шкоди потерпілому в разі спричинення йому ушкодження здоровя не «внаслідок» ДТП, а саме «під час» ДТП. Оскільки суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на його користь суми матеріальних збитків, суд не вбачає підстав для стягнення на його користь з відповідача витрат з проведення висновку спеціаліста 900 грн. і банківських витрат 9,00 грн.. Відповідно до вимог п.7 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», в редакції, яка була чинною станом на день звернення позивача з позовом до суду, суд відносить витрати зі сплати судового збору на користь держави відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed