Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

Позивач [PERSON], від імені та в інтересах якого діє [PERSON], звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовною заявою та просив розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] та поділити майно, придбане під час шлюбу, визнавши за відповідачкою право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], посилаючись на те, що фактичні шлюбні відносини припинені, вони проживають окремо, примирення є неможливим. Під час шлюбу придбано квартиру за вищевказаною адресою, за договором купівлі-продажу він є власником квартири, просив виділити квартиру відповідачці, яка залишилася мешкати разом з повнолітньою донькою. У судове засідання позивач не з,явився, просив розглядати справу за його відсутності, підтримав позовні вимоги. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, уточнив, що фактичні шлюбні відносини припинені наприкінці березня 2014 року, миритися позивач не бажає, просив поділити майно, що придбане під час шлюбу, а саме: квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], залишивши квартиру відповідачці без стягнення компенсації за 1/2 частину квартири у грошовому еквіваленті. Відповідачка до судового засідання не з,явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, просила розглядати справу за її відсутності, миритися не бажає, згодна на виділення їй квартири, розташованої за вищевказаною адресою. Представник відповідачки у судовому засіданні не заперечував проти позову, вважав недоцільним надання строку для примирення, оскільки сім,я розпалась остаточно та примирення не допоможе її зберегти. Крім того, він не заперечував проти виділення квартири, що придбана під час шлюбу сторонами, відповідачці, оскільки вона залишилася з повнолітньою дитиною та не заперечує сама проти виділення їй вказаної квартири. Суд вражає позовні вимоги підлягаючими задоволенню за таких підстав: сторони знаходяться в зареєстровану шлюбі з 29 вересня 1989 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Як встановлено у судовому засіданні, фактичні шлюбні відносини припинені між сторонами наприкінці березня 2014 року з причин сварок, непорозумінь. У відповідності до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У судовому засіданні встановлено, що жодна зі сторін не бажає миритися, обидві настоюють на розірванні шлюбу. У відповідності до ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини наприкінці березня 2014 року, більш точну дати у судовому засіданні встановити не надалось можливим. Причиною припинення шлюбних відносин є постійні конфлікти у сім,ї, з цього часу сторони мешкають за різними адресами, обидві сторони настоюють на розірванні шлюбу, тому суд приходить до висновку, що є підстави для задоволення позову та розірвати шлюб між подружжям. У відповідності до ст.113 СК України відповідачка не бажає відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги та розірвати шлюб між позивачем та відповідачкою. У судовому засіданні встановлено, що під час шлюбу сторони придбали квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до договору купівлі-продажу від 05 липня 2005 року власником квартири є позивач. У відповідності до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того,що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку /доходу/. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. У судовому засіданні встановлено, що сторони не змогли добровільно оформити поділ майна та посвідчити нотаріально. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один з них не дбав про матеріальне забезпечення сім,ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім,ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні діти за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У судовому засіданні встановлено, що позивач не бажає отримувати грошову компенсацію за частку майна, яка належить йому на праві власності, а саме 1/2 частини вказаної квартири та просив виділити вказану квартиру відповідачці. За таких обставин суд вважає, що позовна заява в цій частині також підлягає задоволенню. Судові витрати слід віднести на позивача. На підставі ст. ст. 110, 112, 113, 60, 61, 69, 70, 71 СК України,

Outcome: approved