Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє представник [PERSON] , звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 3523881300:02:000:5118, загальною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Дібрівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області від 28.05.2019 р., зареєстрований в реєстрі за № 2092. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що в лютому 2020 року представником позивача, відповідно до документів отриманих у відповідь на адвокатський запит, було з`ясовано, що на підставі виданої довіреності та відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області № 11-1743/14-19-СГ від 26.04.2019 р. «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» він став власником земельної ділянки кадастровий номер 3523881300:02:000:5118 загальною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Дібрівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області. Вказана земельна ділянка відповідно до договору купівлі-продажу від 28.05.2019 року посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу - Бабіч Л.Ю., перейшла у власність [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Позивач своєї згоди на продаж земельної ділянки не надавав, грошові кошти від такого продажу не отримував, тому звернувся за даним позовом до суду. 28 серпня 2020 року до суду від представник позивача надійшло письмове пояснення в яких позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити на підставі обставин, викладених у позовній заяві, додавши, що позивач не підписував договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 3523881300:02:000:5118, загальною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Дібрівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області від 28.05.2019 р., зареєстрований в реєстрі за № 2092 та не надавав своєї згоди, окрім цього, грошові кошти від такого продажу не отримував, тому просить позов задовольнити. 18 вересня 2020 року до суду надійшов у письмовому вигляді пояснення представника відповідача, в якому він вказав, що договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 3523881300:02:000:5118, загальною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Дібрівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області від 28.05.2019 р., зареєстрований в реєстрі за № 2092, був підписаний не самим позивачем, а його довіреною особою [PERSON] , який діяв від його імені на підставі довіреності від 16 лютого 2019 року, виданою для вчинення таких дій позивачем. Вважає позовні вимоги необгрунтованими й безпідставними, просить суд відмовити в їх задоволенні. Оповіщені у встановленому порядку про час і місце розгляду справи позивач, представник позивача, відповідач, представник відповідача, у судове засідання не з`явилися. Представник позивача у відповідності до своїх письмових пояснень від 28.08.2020 року просив суд розглянути справу без його участі та участі позивача та задовольнити позов. Представник відповідача згідно з поданим до суду 18.09.2020 року у письмовому вигляді виступом у дебатах просив розглянути справу за його відсутності. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність вищевказаних учасників судового розгляду на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне відмовити у задоволені позову із таких міркувань. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одними із способів захисту цивільних прав, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України, є визнання права та визнання правочину недійсним. В процесі розгляду даної цивільної справи безспірно з`ясовано, що 16.02.2019 року [PERSON] , [INFO] було видано довіреність на ім`я [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Вказана довіреність була посвідчена Рукавіциною Н.В., приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу за реєстровим номером 175. На підставі виданої довіреності та відповідно до наказу Головного управління Держегокадастру в Кіровоградській області № 11-1743/14-19-СГ від 26.04.2019 р. «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» позивач став власником земельної ділянки кадастровий номер 3523881300:02:000:5118 загальною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Дібрівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, що підтверджується належно завіреною копією вказаного наказу. Вищезазначена земельна ділянка відповідно до договору купівлі-продажу від 28.05.2019 року посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу - Бабіч Л.Ю., перейшла у власність [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується належно завіреною копією вказаного договору купівлі продажу земельної ділянки. У відповідності до інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 21.02.2020 року, ділянка з кадастровим номером 3523881300:02:000:5118 загальною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства належить [PERSON] . Повноваження представника фізичної особи може здійснюватися за довіреністю, якою є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. За загальним правилом довірена особа, яка виступає від імені довірителя, зобов`язана діяти в її інтересах добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. Статтею 248 ЦК України визначено, що представництво за довіреністю припиняється в тому числі у разі скасування довіреності особою, яка її видала. У разі припинення представництва за довіреністю представник зобов`язаний негайно повернути довіреність. Відповідно до статті 249 ЦК України особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно із частинами першої, третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою і шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з частиною першою статті 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю. Для задоволення позовних вимог за статтею 232 ЦК України необхідно на підставі певних доказів встановити, що представник за правочином вступив у зловмисну домовленість із другою стороною і діє при цьому у власних інтересах або в інтересах інших осіб, а не в інтересах особи, яку представляє. У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що для визнання правочину недійсним на підставі ст. 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю. Тобто, для визнання недійсним правочину, вчиненого в результаті зловмисної домовленості, необхідно встановити факт зловмисної домовленості представника з іншою особою (свідоме вчинення правочину всупереч інтересам довірителя), наявність збитків та причинний зв`язок між зловмисною домовленістю та завданими збитками. ВС в постанові від 22 квітня 2019 року по справі №623/2518/17 вказав, що критерій «зловмисності» не залежить від того, чи був направлений умисел повіреного на власне збагачення чи заподіяння шкоди довірителю, важливим є фактор того, що умови договору, укладеного повіреним, суперечать волі довірителя взагалі, тобто підставою для визнання правочину недійсним є розходження волі довірителя та волевиявленням повіреного при укладенні договору, а наслідки, що настали, є такими, що є неприйнятними для довірителя. Аналізуючи наявні докази у справі, суд прийшов до висновку, що позивач та його представник не довели суду, що оспорюваний договір купівлі-продажу земельної ділянки від 28.05.2019 р., зареєстрований в реєстрі за № 2092, укладений [PERSON] на невигідних для [PERSON] умовах і такий договір суперечить інтересам останнього, як і не надали доказів розходження волі довірителя та волевиявленням повіреного щодо укладення такого договору, що б могло вказувати на настання наслідків, які неприйнятні для позивача, як довірителя. Натомість з наявних матеріалів вбачається, що договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 3523881300:02:000:5118, загальною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Дібрівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області укладено28.05.2019 р., зареєстровано приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу - Бабіч Л.Ю. в реєстрі за № 2092, було підписано представником позивача [PERSON] , на підставі довіреності виданої приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциною Н.В. за реєстровим номером 175. Даною довіреністю [PERSON] уповноважив [PERSON] бути його представником, користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою, кадастровий номер 3523881300:02:000:5118 загальною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Дібрівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, (здавати в оренду, позичку, продажу, міну, укладення договорів емфітевзису, суперфіцію, а також будь-яких інших цивільно-правових правочинів, угод, дозволених законодавством) за ціну та на умовах за своїм розсудом, при цьому всі істотні та факультативні умови договорів, в тому числі, але не виключно, строк дії договорів оренди та розмір орендної плати, суму, за яку буде продаватись земельна ділянка, тощо, представник вправі визначати самостійно. Як вбачається з копії належно завіреної копії Скороченого витягу з Єдиного реєстру довіреностей (перевірка дійсності Довіреності) за № 39327365 від 28 травня 2019 року на момент укладення спірного договору купівлі продажу земельної ділянки від 28 травня 2019 року вищевказана довіреність від позивача на ім`я [PERSON] була дійсною та не припинена. В подальшому довіреність від 16.02.2019 року, номер в реєстрі нотаріальних дій 175 була припинена, що підтверджується наданим витяг про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей від 10.02.2020, номер 41299097. Отже позивачем було припинено дію вказаної довіреності у лютому 2020 року, тобто після укладення спірної угоди купівлі продажу земельної ділянки. Суд не може прийняти до уваги твердження представника позивача, що позивач не мав волевиявлення на підписання договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 3523881300:02:000:5118, загальною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Дібрівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області від 28.05.2019 р., зареєстрований в реєстрі за №2092, посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу - Бабіч Л.Ю, оскільки ним добровільно була підписана довіреність на ім`я [PERSON] , яка посвідчена нотаріально приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциною Н.В. за реєстровим номером 175, згідно якої він уповноважив останнього на продаж земельної ділянки з правом підписання за нього та отриманням коштів. Згідно до ст. 58 ЦПК України, належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного, та враховуючи, що договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 3523881300:02:000:5118, загальною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Дібрівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області від 28.05.2019 р., зареєстрований в реєстрі за №2092, посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу - Бабіч Л.Ю., зареєстрований відповідно вимог закону, укладений від імені позивача уповноваженою ним особою, на підставі довіреності, тому суд не вбачає в діях відповідача умов недійсності правочину та дійшов до висновку, що позовні вимоги необгрунтовані та в їх задоволенні необхідно відмовити.

Outcome: dismissed