Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] 21 березня 2019 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення коштів, в якому просив стягнути з відповідачів солідарно на його користь 5700 доларів США. В обгрунтування позовних вимог позивач [PERSON] зазначив, що в квітні 2017 року він та відповідачі [PERSON] , [PERSON] домовились укласти договір купівлі-продажу транспортного засобу MERSEDES-BENS, 1998 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , який належав відповідачу [PERSON] 17 квітня 2017 року ним були передані відповідачу [PERSON] кошти в розмірі 5700 доларів США за придбання транспортного засобу MERSEDES-BENS, 1998 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , який належав відповідачу [PERSON] , яка на день укладення розписки перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] 18.04.2017 року відповідачем [PERSON] на його ім`я була видана довіреність на користування та розпорядження автомобілем , яка була посвідчена нотаріально. До вересня 2018 року позивач користувався придбаним автомобілем на свій розсуд, жодних претензій з боку відповідача [PERSON] не надходило. Але у вересні 2018 року відповідач [PERSON] повідомила його про припинення нею дії довіреності, оскільки вона звернулась до суду із зустрічним позовом про розподіл майна подружжя. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12.12.2018 року визнано рівними ідеальні частки [PERSON] та [PERSON] в транспортному засобі MERSEDES-BENS, 1998 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , який є сумісно нажитим майном і залишено транспортний засіб у їх спільній частковій власності. За відповідачами було визнано право власності за кожним на Ѕ частину зазначеного транспортного засобу. Постановою Донецького апеляційного суду від 21 лютого 2019 року рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12 грудня 2018 року залишено без змін. Позивач звертався до відповідачів з проханням укласти договір купівлі-продажу транспортного засобу MERSEDES-BENS, 1998 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , але отримав відмову. До теперішнього часу позивачу сплачені ним кошти не повернуті, автомобіль у власність не переданий. Враховуючи, що сторони домовились укласти договір, але право власності на спірний автомобіль не було оформлено у встановленому законом порядку, сплачені в рахунок майбутнього договору суми за своєю правовою природою є передплатою (авансом), який підлягає поверненню в тому самому розмірі, в якому він був переданий незалежно від того, з вини якої із сторін не відбулася угода. Ухвалою судді від 22 березня 2019 року було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. Ухвалою судді від 22 березня 2019 року було задоволено заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову, накладено арешт на автомобіль MERSEDES-BENS, 1998 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . 08 квітня 2019 року до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] , про витребування майна з чужого незаконного володіння, стягнення доходів, які міг отримати відповідач від майна з часу, коли міг знати, що володіє майном без достатніх правових підстав. Ухвалою суду від 18 квітня 2019 року в підготовчому засіданні було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення коштів зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] , про витребування майна з чужого незаконного володіння, стягнення доходів, які міг отримати відповідач від майна з часу, коли міг знати, що володіє майном без достатніх правових підстав, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом. В обґрунтування зустрічних позовних вимог [PERSON] зазначила, що 17 квітня 2017 року [PERSON] вирішив її ошукати, у її відсутність передав [PERSON] транспортний засіб MERSEDES-BENS, 1998 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , взявши у нього гроші в розмірі 5700 грн, написав розписку, не доводячи до її відома про це. Попросив піти до нотаріуса 18 квітня 2017 року на посвідчити довіреність на ім`я [PERSON] , після чого вона передала документи на автомобіль та довіреність [PERSON] , який в той же день покинув сім`ю. 19 вересня 2017 року вона звернулась з заявою до ТСЦ № 1444 МВС України в Донецькій області з заявою про неможливість вчинення будь-яких дій щодо відчуження автомобіля. 02 жовтня 2017 року за її заявою приватний нотаріус Михайленко О.В. скасував довіреність. На звернення її адвоката від 22.02.2019 року до [PERSON] про добровільну негайну передачу їй належного їй автомобіля MERSEDES-BENS, 1998 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] їй не відповів, що змусило звернутись її до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння. Крім того, [PERSON] просила стягнути з [PERSON] на її користь доходу, який міг отримати він від незаконного використання автомобіля під час володіння ним без достатніх правових підстав в період з 03.10.2017 року по теперішній час в розмірі 333600 грн. Також просила стягнути на її користь понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3423,37 грн. та 768,40 грн., витрати в розмірі 32,00 грн. за поштові послуги, витрати на оплату правової допомоги адвоката в розмірі 8704,00 грн. 18 квітня 2019 року позивач [PERSON] уточнив позовні вимоги, просив стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] суму коштів в розмірі 5700 доларів США по 2850 доларів США з кожного, а також стягнути з відповідачів судові витрати по сплаті судового збору та за надання правової допомоги адвокатом по 3245,00 грн з кожного. Ухвалою суду від 15 травня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] представник позивача [PERSON] позовні вимоги та доводи, викладені в позовній заяві на їх обґрунтування, підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити, зустрічні позовні вимоги [PERSON] не визнали в повному обсязі, просили відмовити в їх задоволенні. Відповідач [PERSON] , представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнали в повному обсязі, просили відмовити в їх задоволенні, зустрічні позовні вимоги та доводи, викладені в зустрічній позовній заяві на їх обґрунтування, підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 84, 107). Заслухавши учасників справи, з`ясуваши обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 березня 2006 року. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15.06.2017 року шлюб між сторонами розірвано. Фактичні шлюбні відносини між подружжям припинено з травня 2017 року. Відповідно до наявних в ТСЦ № 1444 РСЦ МВС в Донецькій області баз даних за [PERSON] зареєстрований транспортний засіб MERSEDES-BENS, 1998 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер кузова [NUMBER] (а.с. 14). Відповідачкою [PERSON] 18 квітня 2017 року було надано довіреність на розпорядження вказаним транспортним засобом на ім`я позивача по справі [PERSON] (а.с. 7). Дану довіреність нотаріально посвідченою заявою [PERSON] від 02 жовтня 2017 року скасовано та внесений запис про припинення дії вищевказаної довіреності до Єдиного реєстру довіреностей. Зазначені вище обставини були встановлені рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12 грудня 2018 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , Третя особа: [PERSON] , про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, стягнення витрат на утримання будинку (а.с. 8-15). Згідно постанови Донецького апеляційного суду від 21 лютого 2019 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12 грудня 2018 року залишено без змін. Згідно постанови Верховного Суду від 19 вересня 2019 року касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12 грудня 2018 року та постанову Донецького апеляційного суду від 21 лютого 2019 року залишено без змін (а.с. 125-131). Відповідно до\~ст.\~77ЦПК України \~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, в постанові Верховного Суду від 19 вересня 2019 року зазначено, що судами встановлено, що відповідно до розписки від 17 квітня 2017 року [PERSON] продав [PERSON] спірний автомобіль, ре6єстраційний номер [NUMBER] , за 5700 доларів США, які ним отримані в повному обсязі в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] Сторони визначили вартість транспортного засобу 5700 доларів США, що дорівнює за даними НБУ 157817 грн на дату продажу. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12 грудня 2018 року визнано рівними ідеальні частки [PERSON] та [PERSON] в транспортному засобі MERSEDES-BENS, 1998 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , який є сумісною нажитим майном і залишено транспортний засіб у їх спільній частковій власності, визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності на 1/2 частину зазначеного транспортного засобу (а.с. 8-15). Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 662 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи(технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосується товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 691 та ч. ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття за повною ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Пунктом 8 вищевказаного Порядку (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, оцінку їх вартості (проводиться спеціалістом, що пройшов необхідну підготовку в порядку, встановленому МВС, Мін`юстом, Мінпромполітики, Держмитслужбою та Фондом державного майна, і має відповідні документи), відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності Законом України «Про дорожній рух», а також транспортні засоби, зібрані (складені) із складових частин серійних транспортних засобів без дотримання вимог зазначеного Закону. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою: довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб`єктом господарювання, діяльність якого пов`язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби; копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин; довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску; акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів такого транспортного засобу та конкретного одержувача;вантажна митна декларація або видане митним органом посвідчення про реєстрацію в підрозділах Державтоінспекції транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договір фінансового лізингу. Для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції, крім зазначених у цьому пункті документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою підрозділу Державтоінспекції про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням, передачею зазначені транспортні засоби повинні бути зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції. Переобладнання (крім переобладнання для роботи на газових паливах), відчуження, передача права користування і (або) розпорядження придбаних транспортних засобів, не зареєстрованих у підрозділах Державтоінспеції, не допускається. Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Спірний автомобіль з обліку не знімався та позивач [PERSON] не отримав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, істотні умови договору купівлі-продажу щодо передачі автомобіля покупцю відповідачами не виконано. Враховуючи, що сторони домовились укласти договір, але право власності на спірний автомобіль не було оформлено у встановленому законом порядку, то сплачені в рахунок майбутнього договору суми за своєю правовою природою є передплатою (авансом), який підлягає поверненню у тому самому розмірі, в якому він був переданий незалежно від того з вини якої із сторін не відбулася угода. Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Враховуючи, що рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12 грудня 2018 року було встановлено, що відповідно до розписки від 17 квітня 2017 року [PERSON] продав [PERSON] спірний автомобіль за 5700 доларів США, що дорівнює на даними НБУ 152817 грн. на дату продажу, згідно з цим рішенням було визнано право власності на спірний автомобіль за [PERSON] та [PERSON] по Ѕ частині, то з кожного з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню сума коштів по 76408,50 грн. (сімдесят шість тисяч чотириста вісім гривень 50 коп), що еквівалентно 2850 (двом тисячам вісімсот п`ятдесяти) доларам США за офіційним курсом НБУ станом на 17 квітня 2017 року. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про витребування спірного автомобіля з чужого незаконного володіння, стягнення з [PERSON] на її користь доходу, який міг отримати він від незаконного використання автомобіля під час володіння ним без достатніх правових підстав в період з 03.10.2017 року по теперішній час в розмірі 333600 грн., то вони не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Згідно з ч.\~1\~ст.\~321\~ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до п.\~21\~Постанови Пленуму\~Вищого спеціалізованого\~суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5 визначено, що спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов`язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини. У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов`язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК України. Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387, 388 ЦК України. Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно з ст. 388 ЦКУкраїни, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має\~право витребувати\~це майно\~від набувача\~лише у\~пазі,\~якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У даному випадку судом вставлено, що відповідно до наявних в ТСЦ № 1444 РСЦ МВС в Донецькій області баз даних за [PERSON] зареєстрований транспортний засіб MERSEDES-BENS, 1998 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер кузова [NUMBER] (а.с. 14). Відповідачкою [PERSON] 18 квітня 2017 року було надано довіреність на розпорядження вказаним транспортним засобом на ім`я позивача по справі [PERSON] . Дану довіреність нотаріально посвідченою заявою [PERSON] від 02 жовтня 2017 року скасовано та внесений запис про припинення дії вищевказаної довіреності до Єдиного реєстру довіреностей. Відповідно до розписки від 17 квітня 2017 року [PERSON] продав [PERSON] спірний автомобіль, ре6єстраційний номер [NUMBER] , за 5700 доларів США, які ним отримані в повному обсязі в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12 грудня 2018 року визнано рівними ідеальні частки [PERSON] та [PERSON] в транспортному засобі MERSEDES-BENS, 1998 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , який є сумісною нажитим майном і залишено транспортний засіб у їх спільній частковій власності, визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності на 1/2 частину зазначеного транспортного засобу. Згідно з ст.\~328\~Цивільного Кодексу\~України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Пунктом 23 Постанови Пленуму\~Вищого спеціалізованого\~суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5 визначено, що відповідно до статті 387\~ЦК України та частини третьої статті 10\~ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача. У даному випадку згідно рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12 грудня 2018 року визнано рівними ідеальні частки [PERSON] та [PERSON] в транспортному засобі MERSEDES-BENS, 1998 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , який є сумісною нажитим майном і залишено транспортний засіб у їх спільній частковій власності, визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності на 1/2 частину зазначеного транспортного засобу. Відповідно до вимог ст. 358 ЦК Укаїни право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Але відповідачами [PERSON] та [PERSON] , у спільній частковій власності яких перебуває спірний автомобіль, не досягнуто згоди щодо порядку володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Позивач [PERSON] , пред`являючи позов до [PERSON] про витребування автомобіля із чужого незаконного володіння, не надала суду доказів того, що між нею та [PERSON] досягнута згода з цього питання. Згідно правового висновку Верховного суду України у справі № 6-2161цс16 відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі, зокрема, за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює його витребування від добросовісного набувача. Отже, вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, суди повинні встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власника в силу обставин, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України, зокрема, чи з волі власника вибуло це майно з його володіння. В даному\~випадку судом\~встановлено,\~що спірний\~автомобіль не\~вибув з\~власності [PERSON] \~поза її\~волею.\~При укладенні\~договорів одним\~із подружжя\~вважається,\~що він\~діє за\~згодою другого\~з подружжя.\~Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Як зазначено в постанові Донецького апеляційного суду від 21 лютого 2019 року, надаючи третій особі 18.04.2017 р. нотаріальну довіреність на спірний автомобіль з правом не лише користування, а і розпорядження ним, [PERSON] повинна була усвідомлювати значення своїх дій. Скасування даної довіреності в жовтні 2017 року відбулось вже після розірвання шлюбу і не свідчить про привласнення грошей за автомобіль [PERSON] Наявність розписки про отримання грошей за спірний автомобіль від [PERSON] також не є доказом використання ним коштів не на користь сім`ї. В обґрунтування зустрічних позовних вимог [PERSON] посилається не тільки на ст. 387 ЦК України, а й на ст. 400 ЦК України, згідно якої недобросовісний володілець зобов`язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна. Суд звертає увагу на відмінність між статтями 387 ЦК України та 400 ЦК України, оскільки ст. 387 ЦК України надає лише власнику майна право витребування майна із чужого незаконного володіння. Натомість ст. 400 ЦК України право витребувати своє майно із чужого незаконного і недобросовісного володіння крім власника, надає ще й особі, яка може мати право на це майно за законом чи договором, а також добросовісному володільцю. Тобто відповідачем за ст. 387 ЦК України може бути незаконний набувач (володілець) як недобросовісний, так і добросовісний, а за ст. 400 ЦК відповідачем може бути тільки недобросовісний набувач (володілець). Відповідно до ст. 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Таким чином, з врахуванням встановлених обставин позивач [PERSON] є добросовісним володільцем спірного автомобіля. Відповідно до ч. 1 ст. 1214 ЦК України особа,\~яка набула\~майно або\~зберегла його\~у себе\~без достатньої\~правової підстави,\~зобов`язана\~відшкодувати всі\~доходи,\~які вона\~одержала або\~могла одержати\~від цього\~майна з\~часу,\~коли ця\~особа дізналася\~або могла\~дізнатися про\~володіння цим\~майном без\~достатньої правової\~підстави.\~З цього\~часу вона\~відповідає також\~за допущене\~нею погіршення\~майна. Враховуючи, що позивач [PERSON] не є особою, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зустрічні позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] доходу, який він міг отримати від незаконного використання автомобіля MERSEDES-BENS, 1998 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] під час володіння ним без достатніх правових підстав в період з 03.10.2017 року по теперішній час в розмірі 333600 грн. також задоволенню не підлягають. Позивач [PERSON] просив стягнути з відповідачів на його користь витрати на професійну правничу допомогу адвоката, яка згідно квитанції до прибуткового касового ордері та акту виконаних робіт складає 5000,00 грн. (а.с. 114а-115). Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів ( договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, у разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Відповідно до наданого акту виконаних робіт вбачається, що позивачем [PERSON] сплачено адвокату Токарєвій О.Г. за вивчення документів, які надані замовником для підготовки позовної заяви 500 грн, за складання позовної заяви 1500,00 грн, складання відзиву на зустрічну позовну заяву 100- грн, за участь у підготовчих та судових засіданнях 2000 грн., всього 5000 грн. (а.с. 115). З акту виконаних робіт та квитанції до прибуткового касового ордера вбачається, що гонорар за договором на загальну суму 5000 грн був сплачений позивачем [PERSON] (а.с. 114а). Враховуючи викладені обставини справи, а саме те, що позивач був вимушений звертатися за правничою допомогою, витрачаючи на це грошові кошти, складність справи, а також з врахуванням кількості судових засідань, кількості заявлених сторонами клопотань, суд вважає, що, виходячи з критерію реальності адвокатських послуг (їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, за надання правничої допомоги адвокатом Токарєвою О [PERSON] на користь [PERSON] з відповідачів [PERSON] та [PERSON] має бути стягнуто по 2500 грн. з кожного. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки позивачем було сплачено 1548,12 грн. судового збору з позовних вимог(а.с. 1) та 384,20 грн. за подання заяви про забезпечення позову (а.с. 18), а задоволені позовні вимоги на загальну суму по 76408,50 грн. (сімдесят шість тисяч чотириста вісім гривень 50 коп), що еквівалентно 2850 (двом тисячам вісімсот п`ятдесяти) доларам США за офіційним курсом НБУ станом на 17 квітня 2017 року, з кожного, то з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню повернення сплаченого ним судового збору за подання позову та заяви про забезпечення позову в розмірі по 956, 19 (дев`ятсот п`ятдесят шість) грн 19 коп. з кожного. В зв`язку з відмовою в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] не підлягають стягненню на її користь понесені нею судові витрати по сплаті судового збору та сплаті витрат на правничу допомогу та витрати, понесені в зв`язку з відправкою поштової кореспонденції. На підставі викладеного,

Outcome: approved