Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] 26.04.2019 року звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що [INFO] померла його баба [PERSON] , [INFO] помер його дядько [PERSON] . Бабі [PERSON] та його дядькові [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала земельна ділянка площею 0.0329 га, розташована за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 4610136300:06:015:0101. Дядьком [PERSON] 14.12.2013 р. було складено заповіт, відповідно до якого спадкоємцем всього його майна на випадок його смерті є він, [PERSON] . На підставі заповіту він звернувся в Сьому Львівську державну нотаріальну контору з метою отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, однак отримав лист від нотаріуса, яким його проінформувано, що частки співвласників земельної ділянки розташованої за адресою [ADDRESS] , є невизначними, тому для визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування йому слід звернутися до суду. Після смерті [INFO] [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка, площею 0.0329 га, розташована за адресою [ADDRESS] , яку фактично прийняв спадкоємець за законом першої черги її син, дядько [PERSON] , який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, але за життя спадкове майно не зареєстрував. Інших спадкоємців не було. Вважає, що розмір часток у спільній власності [PERSON] та [PERSON] рівні. Просить суд визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0.0329 га. розташовану за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 4610136300:06:015:0101, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причина неявки суду невідома. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Представник відповідача Львівської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був попереджений належним чином, причина неявки суду невідома. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, який приймав участь у справі, дослідивши матеріали справи та надавши їм оцінку в їх сукупності, вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно із ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За ст.1270 ЦК для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтями 1296-1299 ЦК України визначено, що питання про право на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Пленумом Верховного Суду України у п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що згідно до Державного Акту на право приватної власності на землю серія ЛВ 30615003, від 26 лютого 1997 року земельна ділянка, що розташована за адресою[ADDRESS] , кадастровий номер 4610136300:06:015: належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Статтею 370 ЦК України передбачено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Судом не встановлено, що між співвласниками земельної ділянки існувала будь-яка домовленість щодо розміру часток спільної сумісної власності. Таким чином, розмір ідеальних часток [PERSON] та [PERSON] в праві спільної власності на земельну ділянку, загальною площею площею 0.0329 га. розташованої за адресою [ADDRESS] , становить по Ѕ кожного (1 :2). Як вбачається з копії свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] у віці 82 років, про що зроблений актовий запис за №5404 від 03 вересня 1999 року відділом РАГС Львівського міськвиконкому. Згідно до довідки ЛКП «Сяйво» від 4.04.2019 року [PERSON] постійно проживав разом з [PERSON] таким чином, можна вважати, що він прийняв спадщину після смерті [PERSON] . Згідно до копії свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] у віці 80 років, про що зроблений актовий запис за №1889 від 18 грудня 2017 року Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області. Як вбачається з заповіту від 14 грудня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лучко І.Я. у реєстрі за №3753 за життя [PERSON] заповів все своє майно [PERSON] . Листом за №103/02-14 від 4.12.2019 року Сьома львівська державна нотаріальна контора відмовила позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про прийняття спадщини позивачу на земельну ділянку. Підставою такого стало невизначеність часток співвласників земельної ділянки. Суд вважає, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими, оскільки позивач має право, як спадкоємець за заповітом на спадкування майна померлого [PERSON] . Суд також враховує, що при цьому права та інтереси відповідача Львівської міської ради ніяким чином не порушуються. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України та покладає на позивача.

Outcome: approved