Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

Позивач 12.06.2013 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив суд розірвати шлюб укладений 26.03.2010 року між ним та відповідачкою по справі, який зареєстрований Довгинцівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 103. В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що під час перебування у фактичних шлюбних відносинах у сторін народилися діти, сини [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], відносно яких відповідач за рішенням суду від 23.05.2013 року позбавлена батьківських прав. Позивач вказував, що з відповідачкою разом не проживають з 03.12.2010 року. Причиною розірвання шлюбу є те, що відповідач з моменту народження дітей покинула сім'ю, пішла з дому. Після оголошення її в розшук, з'ясував, що вона проживала з іншим чоловіком, потім повернулася додому та через дві неділі знову пішла з дому, покинула дітей. Їх шлюб фактично припинено, оскільки вони втратили порозуміння та почуття на яких має будуватися сім'я, проживають окремо, відновлювати сімейні стосунки наміру не мають. Спір щодо розподілу спільного майна на даний час відсутній. 10.02.2014 року позивач в судовому засіданні свій позов підтримав та просив його задовольнити. Не заперечував проти заочного розгляду справи. Просив стягнути з відповідача на його користь судові витрати по сплаті судового збору. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилася, про причини своєї неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, підтвердженням чого є поштові повідомлення про направлення їй судових повісток за місцем її реєстрації про виклик до суду на 11.09.2013 року, 30.10.2013 року, 10.02.2014 року, які повернулися з відміткою за закінченням строку зберігання (а.с. 16, 25,30,36), тобто в силу ч. 5 ст. 74, ст. 76 ЦПК України відповідач вважається повідомленою належним чином у встановленому законом порядку. Згідно з ч.4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з вище викладеним, враховуючи думку позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, суд на місці ухвалив, здійснювати заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, з наступних законних підстав. Судом встановлено, що 26.03.2010 року було укладено шлюб між сторонами по справі, який зареєстрований Довгинцівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що складено актовий запис № 103 (а.с. 5). Після державної реєстрації шлюбу прізвище відповідача «[PERSON]» було змінено на «[PERSON]» (а.с. 5). Під час перебування у фактичних шлюбних відносинах у сторін народилися діти, сини [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.7,13) відносно яких відповідач за рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 23.05.2013 року позбавлена батьківських прав (а.с.9-12). Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України. Суд не застосовує положення ст. 111 СК України, оскільки в судовому засіданні було зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими, подальше спільне проживання суперечить інтересам позивача. Відповідно до ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони по справі сімейні стосунки не підтримують, проживають окремо з 03.12.2010 року, не спілкуються між собою, жодних заходів для збереження сім'ї не вживають, діти проживають з позивачем, спір майнового характеру відсутній, про що вказував позивач, а відповідач до суду не з'явилася, доказів спростування вказаних фактів суду не надала. У зв'язку з цим, суд приходить до висновку, що за таких обставин, подальше спільне життя сторін та збереження їх шлюбу є неможливим та таким, що суперечить інтересам позивача, а отже шлюб між сторонами підлягає розірванню. Відповідно до ст. 113 СК України, особа яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач свою думку щодо реалізації права на збереження прізвища отриманого після реєстрації шлюбу чи відновлення дошлюбного прізвища не висловила, у зв'язку з цим, суд вважає за необхідне залишити [PERSON] прізвище «[PERSON]», яке змінено нею при реєстрації шлюбу. Крім того, згідно вимог ч.1 ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім та підтверджені витрати по сплаті судового збору в розмірі 114,70 грн. (а.с.1).

Outcome: approved