Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

Позивач 13 квітня 2017 року звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON] сільської ради Володарського району Київської області мотивуючи його тим, що відповідно до договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 31 липня 2013 року, який укладено між ним та [PERSON] сільською радою Володарського району Київської області, він придбав нежитлову будівлю по вулиці Комсомольська (ім. Тараса Ковальського), 7а, в селі Завадівка, Володарського району Київської області. Нерухоме майно, яке належить позивачу, розміщене на земельній ділянці площею 0,2498 га, що виділена в натурі (на місцевості) згідно кадастрового плану і акту визначення та погодження меж, та земельній ділянці присвоєний кадастровий номер 3221682001:01:019:0016, ділянка призначена для будівництва та обслуговування будівель і споруд закладів освіти, та відноситься до земель колективної власності. Позивач просить суд визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,2498 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель і споруд закладів освіти, в межах [PERSON] сільської ради Володарського району Київської області, що знаходиться за адресою: Київська область, Володарський район, село Завадівка, вулиця ім. Тараса Ковальського (Комсомольська), 91 кадастровий номер 3221682001:01:019:0016. Позивач подав до суду заяву, в якій вказав, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просив суд розглядати справу без його участі. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Володарського району Київської області подав до суду клопотання, в якому вказав, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та просив суд розглядати справи без його участі. Розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. По справі встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], на підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, який було укладено 31 липня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] сільською радою Володарського району Київської області, набув у власність нежитлову будівлю, що розташована по вулиці ім. Тараса Ковальського (Комсомольська), 7а, в селі Завадівка, Володарського району Київської області, що стверджується копією договору купівлі-продажу, який посвідчено приватним нотаріусом Володарського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] (а.с.7-8). З матеріалів справи вбачається, що позивач зареєстрував право власності на придбане за договором нерухоме майно в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що стверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31 липня 2013 року (а.с.10). Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що згідно норм діючого законодавства до нього, як до набувача нерухомого майна, перейшло і право власності на всю земельну ділянку, на якій це майно розміщене та яка необхідна для його обслуговування, площа якої становить 0,2498 га. Як встановлено в судовому засіданні, земельна ділянка, на якій розміщене належне позивачу нерухоме майно, належить до земель колективної власності. Відповідно до договору купівлі-продажу, земельна ділянка на якій розташовано нежитлову будівлю по вул. ім. Тараса Ковальського (Комсомольська), 7а, в с. Завадівка, Володарського району Київської оббласті, площею 0,2498 га, має кадастровий номер 3221682001:01:019:0016 (а.с.7,9). Відповідно до ст.1 Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Тобто, несільськогосподарські угіддя /господарські шляхи і прогони, полезахисні смуги та інші захисні насадження, землі під господарськими будівлями і дворами, землі тимчасової консервації тощо/ не паювалися. Відповідно до ст. 377 ЦК України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах , встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на ту частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. За положеннями ч. 1 ст. 120 ЗК України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах , встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на ту частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Отже, при виникненні в іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду право попереднього власника або користувача припиняється автоматично, в силу закону, без оформлення припинення права будь-якими актами та документами, ця норма є імперативною, відступ від неї на підставі договору не допускається. Крім того, згідно вищенаведених правових норм, як вважає суд, в усіх випадках переходу права власності на жилий будинок, будівлю або споруду право на земельну ділянку виникає в набувача одночасно із виникненням права на зведені на ній обєкти. За ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Як вказано вище в рішенні, позивачем здійснено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно у визначеному на час придбання цього майна порядку, а тому до нього перейшло і право власності на земельну ділянку, на якій розташоване це нерухоме майно без зміни її цільового призначення. Судом при вирішенні спору враховуються ті обставини, що для обслуговування будівлі та споруд згідно кадастрового плану та акту визначення та погодження меж землекористування, визначена площа земельної ділянки 0,2498 га. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на земельну ділянку площею 0,2498 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель закладів освіти в межах [PERSON] сільської ради Володарського району Київської області за адресою: вулиця ім. Тараса Ковальського (Комсомольська), 7а, в селі Завадівка, як за набувачем господарської будівлі та споруд. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наведеною в ухвалі від 13.03.2013 року. Згідно норм ЗК України до компетенції сільських рад не відноситься право розпоряджатися землями, що знаходяться у колективній власності. Відповідно до п.15 розділу Х «Перехідні положення» до ЗК України, до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2017 року, не допускається: купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб; купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами. Тож враховуючи вищевикладене, іншим шляхом крім судового вирішити даний спір неможливо, визнання представником відповідача предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, вимоги позивача базуються на законі, є обґрунтованими, тому їх слід задовольнити.

Outcome: approved