Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

Позивач 23 травня 2019 року звернулася до суду з позовом про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом, посилаючись на те, що [INFO] померла її двоюрідна баба, яка склала заповіт на користь позивача та відповідача, остання відмовилася від спадщини, а нотаріус винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з відсутністю у позивача правовстановлюючих документів на нерухоме майно та у зв`язку з відсутністю повної інформації, що підтверджує останнє місце реєстрації (реєстрацію місця проживання) спадкодавця, у зв`язку з чим позивач була змушена звернутися до суду. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, в якій зазначено, що позов підтримує, просить задовольнити. Від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі, позов визнає. Від представника відповідача Територіальної громади м.Полтави в особі виконавчого комітету Полтавської міської ради надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі. Від представника відповідача Виконавчого комітету Подільської районної у м.Полтаві ради надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі. Від третьої особи [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі, при вирішення справи поклався на розсуд суду. Не з`явилася третя особа: приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Денисенко Лариса Миколаївна, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча завчасно та належним чином була повідомлена про час та місце судового засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] у віці 96 років померла двоюрідна баба позивача громадянка України [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 21.04.2018 р. Подільським районним у м. Полтаві ВДРАЦС, актовий запис № 222. (а.с.17) Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, з 1/2 частки в праві спільної часткової власності на будинок [ADDRESS] . Земельна ділянка під будинком не приватизована. На випадок своєї смерті [PERSON] склала заповіт, посвідчений 6 травня 2016 р. приватний нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Яровим О.Б., зареєстрований в реєстрі за № 298, яким все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, заповіла позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] (а.с.6). Особи, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, відсутні. 19 травня 2018 р. позивач прийняла спадщину шляхом подання приватному нотаріусу Полтавського міського нотаріального округу Яровому О.Б. заяви про прийняття спадщини, яка була зареєстрована в Книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 27. 21 травня 2018 р. на підставі заяви позивача нотаріусом була заведена спадкова справа № 62447254 (номер у нотаріуса 14-2018). 21 травня 2018 р. відповідач [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини на користь [PERSON] шляхом подання нотаріусу відповідної заяви. Постановою від 5 грудня 2018 р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю у неї правовстановлюючих документів на нерухоме майно та у зв`язку з відсутністю повної інформації, що підтверджує останнє місце реєстрації (реєстрацію місця проживання) спадкодавця. (а.с.19) Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1274 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). З огляду на наявність заповіту та відмову відповідача від прийняття спадщини на користь позивача як іншого спадкоємця за заповітом, [PERSON] має право на спадкування всіх прав та обов`язків, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті. Так, спадкодавцеві належала 1/2 частка у праві спільної часткової власності на будинок [ADDRESS] з відповідною часткою господарсько-побутових будівель і споруд: - 1/4 частка - на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Третьою Полтавською державною нотаріальною конторою 06.10.1981 року за реєстровим № [NUMBER]; - 1/4 частка - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Третьою Полтавською державною нотаріальною конторою 06.10.1981 року за реєстровим № [NUMBER]; право власності зареєстровано в Полтавському міжміському бюро технічної інвентаризації 08.10.1981 року в реєстровій книзі 11 за номером запису 95. Співвласником іншої 1/2 частки у праві спільної часткової власності на будинок є третя особа [PERSON] . 4 березня 2015 р. спадкодавець уклала договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Денисенко Л.М., яким належну їй частку подарувала [PERSON] . В той самий день нотаріусом було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності на 1/2 частку за [PERSON] . Однак вже у липні 2015 р. спадкодавець звернулася до Ленінського районного суду м. Полтави з позовом до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним. Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 08.11.2017 р., залишеним без змін постановою апеляційного суду Полтавської області від 15.01.2018 р. та постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.08.2018 р., договір дарування від 4 березня 2015 р. було визнано недійсним. (а.с.24-32) Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Враховуючи наявність рішення суду про визнання договору дарування недійсним, [PERSON] з дати набрання рішенням суду законної сили не є співвласником будинку, а до Державного реєстру прав мав бути внесений запис про скасування державної реєстрації її права власності, але спадкодавець не встигла звернутися до державного реєстратора прав за проведенням відповідної реєстраційної дії. У зв`язку з укладенням 4 березня 2015 р. договору дарування, оригінали правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця (дарувальника) залишилися у справах приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Денисенко Л.М., яка посвідчувала відповідний договір (п. 3 Глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5). Відповідно до пунктів 7.6. та 7.7. Розділу 2 «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Глави І «Основні правила посвідчення правочинів» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5, у разі одержання рішення суду про визнання нотаріально посвідченого договору недійсним або про розірвання такого договору нотаріус проставляє про це відмітку на примірнику договору, який зберігається в матеріалах нотаріальної справи, долучивши до нього копію рішення суду, а також проставляє відмітку в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій і, при можливості, на всіх інших примірниках договору. Документ, що посвідчує право власності та подавався для вчинення нотаріальної дії, повертається відчужувачу майна. Отже, визнання договору недійсним є підставою для повернення нотаріусом документу, що посвідчує право власності та подавався для вчинення нотаріальної дії, але право отримати такий документ має лише відчужувач, тобто особа, якій належав правовстановлюючий документ. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України не наділяє нотаріуса правом повертати такі документи спадкоємцю відчужувача. Спадкодавець за життя не встигла забрати у приватного нотаріуса оригінали своїх правовстановлюючих документів на нерухоме майно, що наразі позбавляє позивача можливості оформити свої спадкові права у позасудовому (нотаріальному) порядку. Крім документів зі справ приватного нотаріуса Денисенко Л.М., право власності спадкодавця на нерухоме майно підтверджується згаданими вище рішеннями судів, технічним паспортом на домоволодіння. Відповідно до ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Підпунктом 1.12 п. 1 глави 10 Порядку встановлено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця відповідно до статті 29 ЦК України. Частиною 1 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання, а частиною 10 цієї статті встановлено, що реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. На час своєї смерті спадкодавець постійно проживала за адресою: [ADDRESS] . В цій квартирі було зареєстровано її місце проживання. Зазначені обставини підтверджуються копією її паспорта серії [NUMBER] , виданого 27 квітня 1998 р. Ленінським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області, заповітом від 6 травня 2016 р. та іншими документами. Однак саме по собі встановлення в судовому порядку місця відкриття спадщини не стане підставою для видачі позивачеві свідоцтва про право на спадщину, оскільки в неї насамперед відсутні оригінали правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця. Тому ефективним засобом захисту спадкових прав позивача буде саме визнання за [PERSON] права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved