overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

Позивач 13 травня 2017 року звернулася до Малинського районного суду з позовом до відповідача. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] в розмірі ? частки заробітку ( доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судове засідання позивач не зявилася, направила заяву про розгляд справи без її участі , позов підтримує повністю. Зазначила, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, однак він має постійний дохід у вигляді заробітної плати , що отримує, проходячи військову службу за контрактом, а тому в змозі надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, будь яких заяв про неможливість явки в судове засідання до суду не направив. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, дослідивши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Копією рішення Малинського районного суду Житомирської області від 22 квітня 2014 року підтверджується, що відповідач визнаний батьком неповнолітньої дитини [PERSON] ( а.с. 8). Дитина проживає з позивачем. ( а.с.11). При визначені розміру аліментів суд приймає до уваги положення статті 182 Сімейного Кодексу України де зазначено , що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення , а також , що в будь якому випадку мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 Сімейного Кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач проходить військову службу за контрактом, має постійний стабільний дохід. Тому суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення аліментів з відповідача у відповідній частці є обґрунтованими. Будь яких обставин які б перешкоджали [PERSON] сплачувати аліменти на утримання дитини, в судовому засіданні не встановлено. У відповідності до ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів на утримання дитини в межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. З відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 640 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

Позивач 13 травня 2019 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі позов підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, не повідомивши суду про причини неявки. 02.10.2019 року судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду даної цивільної справи. Суд, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, проаналізувавши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . (а.с.9) [PERSON] з січня 2016 року проживає окремо від позивача та дитини, жодного з покладених у відповідності до ст. 150 СК України обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні доньки. Заочним рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 10.03.2017 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , однак відповідачем аліменти не сплачуються, він внесений до Єдиного реєстру боржників. (а.с.20-22) [PERSON] жодним чином не піклується про доньку, не виявляє жодної зацікавленості щодо неї. Всі питання щодо виховання та утримання доньки позивач вирішує самостійно. Службою у справах дітей було проведено перевірки та складено Акт обстеження умов проживання, у яких проживає неповнолітня [PERSON] . Перевіркою встановлено, що для дитини створені всі необхідні умови для здорового та всебічного розвитку. (а.с.23) Таким чином, порушуються вимоги ст. 150, 152 Сімейного кодексу України та ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», батько дитини самоусунувся від виконання покладених на нього батьківських обов`язків та проявляє повну байдужість до життя, здоров`я, своєї дитини. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Конституцією України визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р.), дитина, враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, включаючи належний правових захист, як до, так і після народження. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

Позивач 13 червня 2014 року звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що він з відповідачкою перебуває у зареєстрованому шлюбі з 26 серпня 2011 року. Від сумісного подружнього життя мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Просить розірвати шлюб, у зв'язку з тим, що шлюбно-сімейні відносини припинені з квітня 2013 року. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов визнала та не заперечувала проти розірвання шлюбу. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 серпня 2011 року. Шлюб зареєстрований Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис за № 891 /а.с.2/. Відповідно до приписів ст.113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Встановлено, що при одруженні відповідачка змінила своє прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]», і після розірвання шлюбу бажає залишити дане прізвище. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] /а.с.3/. Як вбачається ст. 55 ч.1 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Крім того, відповідно до ч.3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини і примушення до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження не може мати місце, як передбачене ч.4 вказаної статті. Сімя розпалася остаточно і зберегти її неможливо, оскільки в сім'ї немає взаєморозуміння, почуття кохання втрачено. Фактично шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного домашнього господарства припинені з квітня 2013 року. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливо. Майновий спір відсутній. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

Позивач 13 червня 2017 року звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначив, що 26 грудня 2002 року помер його батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на частину домоволодіння № 10 по вул. Данила Апостола (колишня вул. Валявко) в м. Дніпро. Спадщину прийняла мати позивача [PERSON], оскільки була зареєстрована та мешкала разом зі спадкодавцем на момент його смерті. 24 січня 2016 року померла мати позивача - [PERSON]. Спадщину після її смерті прийняв позивач. Однак, постановою Другої [PERSON] державної нотаріальної контори йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутній документ, який підтверджує право власності на спірне домоволодіння. Відповідач [PERSON] є рідною донькою [PERSON], однак спадщину не прийняла, оскільки мати за життя склала заповіт, згідно якого все своє майно заповіла позивачу. Позивач просив встановити факт приналежності померлому 26.12.2002 року [PERSON], як титульному власнику, 11/25 ч. домоволодіння № 10 по вул. Валявки (зараз вул. [PERSON]) в м. Дніпро на підставі свідоцтва про право власності від 25.05.1966 р., зареєстрованого в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 204 за реєстром № 122; встановити факт прийняття спадщини [PERSON], померлої 24 січня 2016 року, після смерті чоловіка [PERSON], померлого 26.12.2002 р.; визнати за позивачем право власності на 11/25 ч. домоволодіння № 10 по вул. Данила Апостола (колишня вул. Валявко) в м. Дніпро, яке розташоване на земельній ділянці площею 841 кв. м. і складається з: житлового будинку А-1 загальною площею 109,9 кв. м., житлової прибудови А1-1, прибудови А2-1 та А3-1, тамбура а-1, ґанок а1, житлового будинку Б-1, житлової прибудови Б1-1, прибудови б-1, літній кухні В, сарай Г, літній кухні Д, гаража Е, вбиральні Ж, вбиральні 3, душа К, вбиральні Л, погріб з шийкою М, гаража Н., душ О, навіс П, сарай ти мчасовий Т та Р, вхід в погріб У, сарай С, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої 24 січня 2016 року. Від позивача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовну заяву підтримав та просив задовольнити. Від відповідача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у її відсутність, позовну заяву визнала та не заперечувала проти її задоволення. Від третьої особи надійшла письмова заява з проханням слухати справу у відсутність їх представника. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню по наступних підставах. Судом встановлено, що 26 грудня 2002 року помер [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на 11/25 частин домоволодіння № 10 по вул. Данила Апостола (колишня вул. Валявко) в м. Дніпро, належних останньому на підставі свідоцтва про право власності від 25.05.1966 р., виданого відділом комунального господарства виконкому Ленінського району, згідно рішення виконкому Ленінської районної ради від 13.04.1966 р. за № 194/2, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 204 за реєстром № 122 (а.с.3,6). Суд вирішує справу

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач 13 червня 2018 року звернувся до Малинського районного суду з вимогами до відповідачів. В судове засідання представник позивача не зявився, в заяві , яку направив до суду позов підтримав повністю, просить вимоги задовольнити. Зазначив, що 09 січня 2018 року та 11 січня 2018 року [PERSON] та [PERSON] здійснити крадіжку підземного кабелю магістральної лінії звязку Головного центру спеціального контролю Національного центру управління та випробувань космічних засобів, який проходить між селами Нянівка та Жабоч Малинського району Житомирської області, завдавши майнової шкоди на загальну суму 3610,80 гривень . Вироком суду від 12 квітня 2018 року [PERSON] та [PERSON] визнано винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 1 рік кожному зі звільнення від відбуття покарання з випробуванням. Вирок суду набрав законної сили 15.05.2018 року. На даний час шкода завдана позивачу злочином не відшкодована. Відповідачі в судовому засіданні позов визнали повністю. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено , що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В судовому засіданні під час дослідження матеріалів справи встановлено, що вироком Малинського районного суду Житомирської області від 12 квітня 2018 року [PERSON] та [PERSON] засуджені за ч.2 ст.185 КК України по факту викрадення підземного кабелю магістральної лінії звязку, належного Національному центру управління та випробувань космічних засобів. Шкода завдана злочином становить 3610,80 грн.. Таким чином суд вважає, що заявлений позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. \~ \~ \~ \~З відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір в дольовому порядку в розмірі 1762\~\~грн. по 881\~ грн. з кожного.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

Позивач 14.01.2014 р. звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 37596,26 грн. Свій позов обґрунтовував тим, що 13.08.2008 р. між ПАТ «Плюс Банк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем укладено кредитний договір №Г80.007.71358, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 13080,00 грн. зі сплатою 19,90% річних на строк до 13.08.2010 р., а відповідач зобов'язався повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки та в порядку, що встановлені договором. Останній платіж відповідач здійснив 13.05.2011 р. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 10.12.2013 р. заборгованість за кредитним договором становить 37596,26 грн., з якої прострочений борг - 9013,91 грн., прострочені проценти - 15623,29 грн., нарахована плата за обслуговування кредиту - 209,02 грн., пеня за несвоєчасне погашення платежів - 12440,04 грн., віндикаційні витрати - 310,00 грн. Просив стягнути з відповідача суму заборгованості та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з'явився, у поданій суду заяві позов підтримав і просив його задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи, просив справу розглянути в його відсутності. Відповідач повторно не з'явився у судове засідання, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином за адресою свого місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, не повідомив суду про причини неявки, у зв'язку з чим суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Встановлено, що 13.08.2008 р. між ПАТ «Плюс Банк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем укладено кредитний договір №Г80.007.71358, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 13080,00 грн. зі сплатою 19,90% річних на строк до 13.08.2010 р., а відповідач зобов'язався повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки та в порядку, що встановлені договором(а.с.5-10). У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 10.12.2013 р. заборгованість за кредитним договором становить 37596,26 грн., з якої прострочений борг - 9013,91 грн., прострочені проценти - 15623,29 грн., нарахована плата за обслуговування кредиту - 209,02 грн., пеня за несвоєчасне погашення платежів - 12440,04 грн., віндикаційні витрати - 310,00 грн.(а.с.2). За таких обставин суд дійшов висновку про підставність заявленого позову. З відповідача слід стягнути у користь позивача 37596,26 грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати у сумі 375,96 грн. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 526, 625, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

Позивач 14.01.2014 р. звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що протягом 8-ми років сімейне життя поступово погіршувалось, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен має діаметрально протилежні погляди на життя та сім»ю. Відповідач нехтує сімейними цінностями, не здатен підтримувати нормальну атмосферу в сім»ї, піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, взаємодопомоги. Ведення спільного господарства та сумісне проживання припинено. Примирення не можливе. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав наведених в позовній заяві та пояснила, що з жовтня 2013 р. мешкають окремо, не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбні стосунки, примирення не можливе. Син після розірвання шлюбу залишиться проживати з позивачем. Відповідач в судовому засіданні погодився на розірвання шлюбу та пояснив що з позивачем відсутнє взаєморозуміння, втратили почуття любові та поваги, з жовтня 2013 р. не підтримують шлюбні стосунки, не ведуть спільне господарство, мешкають окремо, примирення не можливе, син залишиться проживати з позивачем. Заслухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи‚ суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ч.2 ст.112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 08.10.2005 р. Сторони від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Сторони з жовтня 2013 р. мешкають окремо, не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбні стосунки. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад в сім»ї має не тимчасовий характер, а подальше спільне проживання в шлюбі стало неможливим, оскільки взаєморозуміння та почуття любові між сторонами втрачено. При таких обставинах збереження шлюбу суперечить інтересам сторін і шлюб підлягає розірванню. Сторони досягли згоди, що син [PERSON], [INFO] залишиться проживати разом з матір»ю. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 229,4 грн. З урахуванням наведеного‚ на підставі ст.ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

Позивач 14.01.2014 року звернулася до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, в якому вказує, що шлюб з ним зареєстрували 30.06.2006 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Макіївського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 1484. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей сина [PERSON] [INFO] та доньку [PERSON] [INFO]. З 2012 року шлюбні відносини між ними припинені, оскільки вони не находили взаєморозуміння по різним питанням їх життя, втратили почуття любові та поваги один до одного. Сім'я їх розпалась остаточно, і примирення між ними неможливе. Спорів про розподіл майна немає. Позивач до суду не прибув, надав заяву з проханням слухати справу без його участі на розірвання шлюбу наполягає. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, надавши заяву, в якій позовні вимоги визнає у повному обсязі, просить справу розглянути у її відсутності та після розірвання шлюбу залишити її прізвище [PERSON]. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30.06.2006 року, який зареєстрували у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Макіївського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 1484. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей сина [PERSON] [INFO] та доньку [PERSON] [INFO]. Подружні відносини між сторонами припинені з 2012 року з тієї причини, що в період сумісного проживання у шлюбі вони не находили взаєморозуміння по різним питанням сімейного життя, у зв'язку з чим втратили почуття любові та поваги один до одного. Сім'я їх розпалась остаточно, і примирення між ними неможливе. Спорів про розподіл майна між сторонами немає. З'ясувавши фактичні відносини подружжя, які припинили подружні відносини, не підтримують подружні стосунки, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя та зберігання шлюбу суперечило би інтересам одного з них. За таких обставин шлюб між сторонами слід розірвати. Після розірвання шлюбу відповідачці залишити прізвище «[PERSON]».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

Позивач 14.01.2016 року звернулася в суд із позовом про стягнення аліментів, вказуючи, що вони з відповідачем проживали у шлюбі, який розірвано 03.11.2015 року, від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Дочка проживає з нею, знаходиться на її утриманні, а відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дочки, а їй самій важко утримувати дочку, тому просить стягувати з нього на її користь аліменти на утримання дочки в розмірі по 1000 грн. щомісячно. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала повністю, додатково пояснила, що вона не працює, отримує допомогу до досягнення дитиною 3-х років в сумі 850 грн, відповідач коштів на утримання дочки не надає з серпня 2015 року. Відповідач позов визнав частково, згідний сплачувати аліменти, однак не в заявленому розмірі, а в розмірі 500 грн., оскільки він зараз хоча і працює, його зарплата становить 1378 грн., однак має звільнятися, тому не зможе сплачувати аліменти в заявленому розмірі, інші аліменти з нього не стягуються, він є працездатним. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 03.11.2015 року, від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач, який проживає окремо від дочки, а вона проживає разом із позивачкою і відповідно знаходиться на її утриманні. Відповідно до ст.ст. 180, 184, 191 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей; якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі; аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1.стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2.стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3.наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4.інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.182 СК України). Відповідач повинен виконувати обов'язок по утриманню своєї дитини, однак як встановлено судом, він не виконує цей обов'язок, працездатний, на даний час працює, інших утриманців немає, є працездатним, а дитина знаходиться на утриманні позивачки, тому суд вважає, що відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання дитини, однак враховуючи також обмежені можливості відповідача, великий розмір аліментів, які просить стягувати позивач, те, що обов'язок по утриманню дочки лежить не лише на відповідачу, а й на позивачу, яка отримує допомогу на дитину в розмірі 850 грн., тому суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, присудивши стягнення аліментів в твердій грошовій сумі щомісячно по 500 грн., що не буде перевищувати встановленого державою розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Outcome: partial