Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-03 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство [PERSON] «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. У своєму позові позивач зазначив, що між позивачем [PERSON] акціонерним товариством [PERSON] «Приват Банк» та [PERSON] 13 березня 2008 року був укладений кредитний договір № 2008-018, відповідно до умов якого банк зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 13 500 доларів США на термін до 13.03.2023 року. Відповідач зобовязалась повернути надані грошові кошти і сплатити проценти за користування в сумі, строк та на умовах, передбачених кредитним договором. У звязку з порушенням зобовязань за кредитним договором та після ухвалення Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська від 08.12.2010 року, відповідач має заборгованість у розмірі 26 417,52 доларів США, що становить 715 650,62 грн. та складається з: 12 141,26 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 09.11.2010 року по 05.03.2017 року; 14 276,26 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором за період з 09.11.2010 року по 05.03.2017 рік. У звязку з порушенням відповідачем умов договору представник позивача звернувся до суду та, з урахуванням уточнень до позову, просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] акціонерного товариства [PERSON] «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № 2008-018 від 13 березня 2008 року, 6 101,43 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 10.07.2014 року по 05.03.2017 рік та судові витрати. В судове засіданні представника позивача [PERSON] акціонерного товариства [PERSON] «ПриватБанк» надав суду заяву, у якій просить розглянути справу у його відсутність та вимоги задовольнити. Відповідач надала суду відзив на позову, у якому просить суд відмовити в задоволенні позову, застосувавши строк позовної давності. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши докази по справі, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.\~\~\~\~\~ Судом встановлено, що 13 березня 2008 року між позивачем [PERSON] акціонерним товариством [PERSON] «Приват Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 2008-018, відповідно до умов якого банк зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 13 500 доларів США на термін до 13.03.2023 року (а.с.15-18). Як встановлено в судовому засіданні відповідач зобовязалась повернути надані грошові кошти і сплатити проценти за користування в сумі, строк та на умовах, передбачених кредитним договором, але, у звязку з порушенням зобовязань за кредитним договором та після ухвалення Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська від 08.12.2010 року, згідно до наданого суду розрахунку, відповідач має заборгованість у розмірі 26 417,52 доларів США, що становить 715 650,62 грн. та складається з: 12 141,26 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 09.11.2010 року по 05.03.2017 року; 14 276,26 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором за період з 09.11.2010 року по 05.03.2017 рік. У своєму позові, з урахуванням уточнень до нього, позивач просить суд стягнути з відповідача лише заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 10 липня 2014 рік по 05 березня 2017 рік у розмірі 6 101,43 доларів США. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до ст. 509 ЦК України,\~ зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Ст.526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст. 549, 550 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.\~ Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як вбачається зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Що стосується посилання відповідача на пропущений строк позовної давності суд виходить з наступного. Так, відповідно до пункту 1.3 умов Кредитного договору від 13 березня 2008 року, строк повернення кредиту, процентів та винагорода згідно графіку погашення кредиту, процентів та винагорода, але не пізніше 13 березня 2023 року, тобто погашення заборгованості по кредиту рівними частками в сумі 200,37 доларів США до 10 числа наступного місяця. З урахуванням зазначеного сторони визначили строк дії договору до повного виконання сторонами своїх зобовязань за кредитом та процентами за користування ним, кінцевий строк повернення кредиту до 13 березня 2023 року, так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів щомісячно, у розмірі та строки, визначені договором. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Сторони кредитного договору встановили як строк дії договору\~ до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобовязань, так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів. Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів умовами договору визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до складу зобовязання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок (стаття 253 ЦК України). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, за зобовязанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 та 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК\~ України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як вбачається із матеріалів позову позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості в лютому 2014 року, а відповідач припинила повернення коштів у 2010 році. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Тому суд звертається до практики Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32). Європейський суд з прав людини зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» ( mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)). Поняття «строк договору», «строк виконання зобов'язання» та «термін виконання зобов'язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Враховуючи, що за умовами договору погашення кредиту та процентів за його користування повинне здійснюватись позичальником щомісячно, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. У разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Проте у звязку з порушенням відповідачем умов кредитного договору щодо повернення кредиту банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право достроково вимагати стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором, звернувшись до суду із позовом про стягнення заборгованості, у звязку із виниклою заборгованістю. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Таким чином, враховуючи викладене суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню. Окрім цього, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, а також те, що в задоволені позову відмовлено, вимоги позивача про стягнення судового збору також не підлягають задоволенню

Outcome: dismissed