Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся 14 липня 2020 року в суд з позовною заявою до [PERSON] , за участі третьої особи: Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області, та, просить визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] від 23 серпня 2000 року, що укладений між [PERSON] ,який діяв в інтересах [PERSON] та [PERSON] у Котовському представництві Одеської товарної біржі 23.08.2000, реєстраційний номер 272-К, в якому помилково вказаний номер будинку «[NUMBER]»; визнати за ним, [PERSON] право приватної власності на житловий будинок, який знаходяться за адресою: [ADDRESS] та складається згідно технічного паспорту з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 39,6 кв. м, житловою 15 кв. м., погребу з шийкою літ. «Ж», веранди літ. «а», сараїв літ. «Б», «Г», «Д», «Е», навісів «в», «К», «Л», літньої кухні літ. «В», убиральні літ. «З», ганка літ. «а1», вимощення літ. «І», колонки питної літ. «ІІ», огорожі № «1-4». Свої вимоги мотивував тим, що 23 серпня 2000 року між його батьком [PERSON] , що діяв від його імені і на його користь,як законний представник, з однієї сторони та [PERSON] , з другої сторони була досягнута домовленість та здійснений купівля-продаж житлового будинку, що належить продавцю на праві власності відповідно до договору дарування, посвідченого Бочманівською сільською радою 12.11.1993. Договір був посвідчений у Котовському представництві Одеської товарної біржі 23.08.2000, реєстраційний номер 272-К. На замовлення позивача КП «ІНВЕНТАРІЗАТОР» виготовив технічний паспорт на належний йому будинок. На теперішній час виникла необхідність зареєструвати право власності на житловий будинок в Держреєстрі речових прав на нерухоме майно для того щоб зареєструвати своїх дітей за місцем проживання, проте право не визнається, відсутнє нотаріальне посвідчення договору. Вказав, що, як покупець повністю виконав умови договору купівлі продажу, сплатив за придбане майно грошові кошти, фактично володію об`єктом нерухомості, про що свідчить договір купівлі-продажу, а також довідка виконкому Куяльницької сільської ради № 272 від 03.05.2019, право власності на спірний житловий будинок я набув та правомірно володію ним. Вважає, що передбачених законом підстав для не визнання дійсним неоспореного договору купівлі-продажу спірного житлового будинку в судовому порядку немає. В момент укладання договору купівлі-продажу житлового будинку вулиця на якої він розташований мала назву « [ADDRESS] », в теперішній час - [ADDRESS] , а номер будинку «[NUMBER]» вказаний помилково, фактична адреса: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 272 від 03.05.2019 виконкому Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області та рішенням виконкому Бочманівської сільської ради від 26.03.1997 (реєстр №6, запис в технічному паспорті). Позивач у підготовче судове засідання не з`явився. Надав заяву, згідно якої підтримав позовні вимоги, справу просив розглянути у його відсутність. Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився. Надав заяву, згідно якої підтримав позовні вимоги визнав повністю, справу просив розглянути у його відсутність. Представник Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області у підготовче судове засідання не з`явився. Надав заяву, в якій просив розглядати справу без участі представника, проти позовних вимог не заперечували. Дослідивши обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 23 серпня 2000 року, між [PERSON] , як продавцем, та [PERSON] , який діяв від імені неповнолітнього сина [PERSON] , як покупцем, було укладено на Українській товарній біржі договір №272-К купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: будинку за адресою: [ADDRESS] . Згідно п.5 договору, будинок продано за 5000,00 грн., які отримані продавцем до підписання цього договору та новим власником нерухомого майна є [PERSON] . Угода оформлена в письмовій формі, зареєстрована в бюро технічної інвентаризації, але не посвідчена нотаріально, як того вимагала стаття 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року). Висновки суду підтверджуються матеріалами справи. Спірні правовідносини між сторонами виникли 23 серпня 2000 року, а тому при вирішенні спору підлягають застосуванню положення ЦК Української РСР. Відповідно до статті 224 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти. Відповідно до статті 4 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод. Згідно зі статтею 41 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. За загальним правилом, визначеним у статтях 47,227 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), договори купівлі-продажу жилого будинку (його частини) підлягали нотаріальному посвідченню. Згідно із частиною першою статті 128 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до статті 224 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Отже, законодавець на час виникнення спірних правовідносин не вимагав нотаріального посвідчення договору відчуження нерухомості у разі укладання такого договору на товарній біржі. Згідно із статтею 47 ЦК УРСР (який був чинним на момент укладення біржової угоди щодо спірної квартири) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно встановлених фактичних обставин [PERSON] , передав позивачу нерухоме майно, а саме будинок за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] , який діяв від імені неповнолітнього сина [PERSON] , сплатив гроші за придбане домоволодіння. Даний договір зареєстровано в Котовському міжміському бюро технічної інвентаризації 23 серпня 2000 року. За договором сторони виконали свої зобов`язання в повному обсязі, угода оформлена в письмовій формі, зареєстрована в бюро технічної інвентаризації, але не посвідчена нотаріально, як того вимагала стаття 227 ЦК УРСР. Законодавець на час виникнення спірних правовідносин не вимагав нотаріального посвідчення договору відчуження нерухомості у разі укладання такого договору на товарній біржі. Судом встановлено, що при вчиненні договору купівлі-продажу домоволодіння дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності відбувся, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу домоволодіння. Отже, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України на момент його вчинення. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічний висновок під час розгляду подібного спору Верховний Суд зробив у постанові від 12 вересня 2018 року в справі № 522/50/16-ц. З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», є підстави для визнання договору купівлі-продажу нерухомості від 23 серпня 2000 року, оформленого на Українській товарній біржі, дійсним. Згідно вимог ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно вимог ч.4 ст.200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно вимог ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд знаходить всі підстави для ухвалення за результатами підготовчого провадження рішення про задоволення позову.

Outcome: approved