Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

Позивач [PERSON] 16 грудня 2016 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], разом з матір'ю [PERSON], стягнення судових витрат. В обгрунтування позову вказувала, що вона та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON]. Раніше вона проживала без реєстрації шлюбу за місцем проживання відповідача за адресою: [ADDRESS]. Спільне життя у них не склалося, в результаті чого з листопада 2015 року вони припинили спільне проживання і вона з сином [PERSON] переїхали проживати до її матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS], де вони проживають і на даний час, що підтверджується довідкою про склад сім'ї. З часу припинення спільного проживання з відповідачем, син знаходиться на повному її матеріальному утриманні. Добровільно надавати допомогу на утримання дитини відповідач не бажав, а тому на підставі рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 30 листопада 2016 року з відповідача [PERSON] на її користь стягнені аліменти на утримання сина у розмірі чверті його заробітку. Вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, навчається у професійно-техночному училищі №26 міста Кременчука та отримує стипендію, за місцем проживання характеризується позитивно, не має шкідливих звичок, займається вихованням та матеріальним утриманням сина [PERSON]. Бували випадки, що відповідач, перебуваючи в нетверезому стані, виявляв бажання взяти сина в вечірній або нічний час та прогулятися з ним, що суперечить інтересам та режиму дня дитини, так як син вже спить. Оскільки така поведінка відповідача стала непоодинока, а при припиненні фактичних шлюбних відносин, вони не визначили добровільно місце проживання сина [PERSON], вважає за необхідне звернутися до суду з вказаним позовом. Позивач [PERSON]. та її представник по угоді адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, в їх обґрунтування пояснили так, як викладено вище в описовій частині рішення. Представник третьої особи органу опіки та піклування Кременчуцької районної державної адміністрації по довіреності [PERSON] в судовому засіданні вважала за доцільне визначити місце проживання дитини з матір'ю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, але не погоджується з мотивами позову, так як заперечує своє перебування в нетверезому стані та порушення режиму відпочинку дитини. Вислухавши пояснення сторін, представника третьої особи, дослідивши письмові докази справи, суд прийшов до висновку, що позов є законний, обґрунтований доказами, а тому підлягає задоволенню. Установлено, що сторони мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.6). Довідкою виконавчого комітету Червонознам'янської сільської ради Кременчуцького району про склад сім'ї від 09 листопада 2016 року підтверджується, що позивач [PERSON] разом з сином [PERSON] зареєстровані за адресою: [INFO] (а.с.7). Згідно висновку Органу опіки та піклування Кременчуцької районної державної адміністрації від 20 березня 2017 року, висновку комісії з питань захисту прав дитини від 10 березня 2017 року, висновку служби у справах дітей від 24 лютого 2017 року, вважають за доцільне визначити місцем проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з матір'ю [PERSON]. Сам відповідач [PERSON] 02 березня 2017 року подав заяву у Службу у справах дітей, де він не заперечував щодо визначення місця проживання його малолітнього сина з матір'ю. Відповідно до ч.1 статті 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно статті 162 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1,2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до Принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Дитина має право на здорове зростання і розвиток (принцип 4 Декларації прав дитини). Статтею 9 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина не повинна розлучатися з батьками - всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосування закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно статті 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або у відповідних випадках законні опікуни, несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно ч.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.\~ Судом враховано, що мати дитини має належні матеріально-побутові умови, має можливість утримувати дитину, в помешканні для дитини створено належні умови для проживання та відпочинку дитини. Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини з матір'ю підлягають задоволенню, оскільки це відповідає інтересам дитини, позивач має можливість створити дитині належні умови для виховання та розвитку. Відповідно до ч.1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно квитанції позивач [PERSON] сплатила судовий збір в сумі 551 гривень 20 копійок (а.с.1), які підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved