Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

Позивач 25.11.2020 року звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що квартира [ADDRESS] належить їй на праві приватної власності на підставі договору дарування від 03.12.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кононенко С.А., за реєстровим № 1196. У вказаній квартирі зареєстрована відповідач [PERSON] , яка зареєстрована в квартирі з часу, коли її власником був інша людина, при цьому вони не перебувають та ніколи не перебували у родинних стосунках. В квартирі [ADDRESS] [PERSON] не проживає та ніколи не проживала, не сплачує комунальні платежі, не приймає участі в утриманні житла, особистих речей в квартирі не має, квартирою не цікавляться, проте залишається зареєстрованою, чим порушуються її права як власника. Посилаючись на зазначене, позивач просить усунути їй перешкоди в користуванні власністю та визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Згідно протоколу автоматичного розподілу справи між суддями зазначена цивільна справа перебувала в провадженні судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська [PERSON] . У зв`язку із відстороненням судді [PERSON] від займаної посади, на підставі розпорядження в.о. керівника апарату суду від 14.12.2020 року за № 498 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.12.2020 року, справу передано для розгляду судді Кудрявцевій Т.О. Ухвалою судді Кудрявцевої Т.О. від 23.03.2021 року прийнята до свого провадження вищезазначена цивільна справа, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причину неявки суду не повідомила. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні. Заслухавши позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1, 2 ст. 5 передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, ц ивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1-5 ст. 319 ЦПК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. У відповідності до ч.1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно до ч.1 ст. 391 ЦК України, в ласник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 03.12.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кононенко С.А., за реєстровим № 1196, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №191350863 від 03.12.2019 року. У квартирі за вказаною адресою 04.03.1975 року зареєстрована [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована в квартирі за часів попереднього власника - [PERSON] , при цьому відповідач не перебуває та ніколи не перебувала у родинних стосунках ані з позивачем ані з попереднім власником - [PERSON] . Встановлено, що в квартирі [ADDRESS] [PERSON] не проживає з 1985 року, не сплачує комунальні платежі, не приймає участі в утриманні житла, особистих речей в квартирі не має, квартирою не цікавиться, проте залишається зареєстрованою в ній, чим порушуються права позивача як власника. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що відповідач вже багато років не проживає квартирі [ADDRESS] , її особистих речей в квартирі не має. Оскільки іншого відповідачем не доведено, то відповідно до встановлених судом обставин підстави для користування спірною квартирою, згідно із ч. 3 ст. 810 ЦК України і ст. 158 ЖК УРСР, на умовах договору у відповідача відсутні, а тому належить визнати, що мало місце користування відповідачем житлом на праві особистого сервітуту відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України. Відтак, оскільки відповідач була зареєстрована в квартирі в період, коли її власником був інша людина, а саме 04.03.1975 року, чим набула право користування чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Разом з цим, попри набуття такого права відповідач ним не скористалася, жодного дня не проживала у вказаній квартирі, спільним побутом ні з позивачем не пов`язана, не перебувають у родинних відносинах з позивачем, вона не є членом родини позивача, тому її право користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч.2 ст. 406 ЦК України. Зважаючи на викладене, з урахуванням заявлених меж позовних вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Будь-яких доказів в спростування позовних вимог позивача відповідачем суду не надано. Також, відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається у разі задоволення позову - на відповідача, тому з [PERSON] на користь позивача повинно бути стягнуто судовий збір у розмірі 840,80 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved