Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

Позивач [PERSON] 24.04.2018 року звернулася у суд із позовом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок (позначений у технічному паспорті літерою А-1), загальною площею 102,3 кв. м., житловою площею 63,2 кв. м., з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що розташований у [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою судді від 15.05.2019 року, після отримання судом інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачів, які не є підприємцями, вказану справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого засідання. Позов обґрунтовано тим, що [INFO] помер чоловік позивача - [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому нерухоме майно, а саме: житловий будинок [ADDRESS] . На даний час позивач є єдиним спадкоємцем прав та обов`язків, котрі залишились після смерті чоловіка і прийняла спадщину, у тому числі і права на спірне домоволодіння у цілому, так як інші спадкоємці - відповідачі у справі, спадщину у встановленому порядку не прийняли. Однак, оформити таке право на спірне домоволодіння позивач не може у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на нерухоме майно та реєстрації права власності на таке нерухоме майно. З огляду на вказане, отримавши відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, пов`язаної із видачею свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач була змушена звертатися за захистом своїх спадкових прав до суду із даним позовом. Позивач у підготовче засідання не з`явилася, хоча була належно повідомленою про дату, час та місце проведення такого у справі, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення почтового відправлення - судової повістки від 23.05.2019 року. Разом з тим, позивач 08.07.2019 року подала суду письмову заяву під вх. № 3045,в якій позов підтримала повністю, просила такий задовольнити з наведених у ньому підстав, а розгляд справи у цілому проводити без її участі. Відповідачі у підготовче засідання не з`явилися, хоча були належно повідомленими про дату, час та місце проведення такого у справі, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення почтового відправлення - судових повісток від 21.05.2019 року та від 23.05.2019 року відповідно. Разом з тим, обоє відповідачів подали письмові заяви вх. № 2573 від 11.06.2019 року та вх. № 2533 від 07.06.2019 року, про визнання позову та розгляд справи у їх відсутності, у котрому зазначили про визнання позову у повному обсязі, а підготовче засідання просили проводити без їх участі, у котрому ухвалити рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у підготовчому засіданні за відсутності учасників справи та ухвалення судового рішення у підготовчому засіданні, відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України, - немає. Оскільки у підготовче засідання не з`явилися усі учасники справи, то суд, в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, ухвалив проводити таке без його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши матеріали справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із наведених вище процесуальних норм, суд, перевіряючи порушення прав позивача щодо спадщини, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Так, [INFO] у смт. Славське Сколівського району Львівської області у віці 35 років помер чоловік позивача - [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 09.01.1991 року Славською селищною радою Сколівського району Львівської області. Прикінцевими та перехідними положеннями ЦК України положення зазначеного Кодексу застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності діючим ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, які виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки згадані вище правовідносини виникли до набрання чинності діючим ЦК України, то суд при розгляді даного спору у вказаній частині керується положеннями ЦК Української РСР 1963 року та діючими на той час законодавчими актами. Відтак, спадщина після смерті спадкодавця [PERSON] відкрилася у день його смерті, у відповідності до вимог ст. 525 ЦК Української РСР 1963 року. Спадкодавець [PERSON] щодо розпорядження своїми правами на випадок смерті заповітів не складав, що стверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 55730015, виданою 04.04.2019 року Сколівською державною нотаріальною конторою Львівської області. Відтак, спадкування після смерті чоловіка позивача повинно відбуватись за законом. Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 зазначеного Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Позивач у справі є дружиною спадкодавця і це стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим Смолігівською сільською радою Ріпкинського району Чернігівської області. Позивач у встановлені законом порядку та строки не відмовилася від спадщини, прийняла таку, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном після смерті спадкодавця [PERSON] , а інші спадкоємці після його смерті, - відповідачі у справі [PERSON] та [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ), у встановленому порядку спадщину не прийняли, відмовились від неї на користь позивача. Відтак, позивач вправі успадкувати усі права та обов`язки, які належали спадкодавцю [PERSON] на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а також входили до складу спадщини. Так, детально перевіряючи права та обов`язки, які належали зазначеному спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а також входили до складу спадщини, зокрема прав на домоволодіння, розташоване у [ADDRESS] , котре є предметом спору у межах заявлених позовних вимог, судом встановлено наступне. Зокрема, розмежовуючи під час вирішення спору час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень чинного ЦК України, судом з`ясовано, що відповідне свідоцтво про право власності на спірне домоволодіння відсутнє, реєстрація такого домоволодіння не здійснювалась в силу незнання спадкодавцем відповідних прав та обов`язків з вказаного приводу. Так судом встановлено, що вказаний будинок є придатним до проживання та не є самочинним об`єктом будівнитцва. Загальна площа такого будинку становить 102,3 кв. м., з яких житлова площа 63,2 кв. м., а решту - допоміжна. Житловий будинок (позначений у технічному паспорті літерою А-1), з верандою (позначена у технічному паспорті літерою «а») та господарськими будівлями - трьома сараями (позначені у технічному паспорті літерами Г, Д, Е), вбиральнею (позначена у технічному паспорті літерою В) та колодязем (позначений у технічному паспорті літерою Б). Наведені вище обставини стверджуються технічним паспортом, виданим Стрийським державним комунальним міжрайонним бюро технічної інвентаризації від 05.12.2002 року. Цим-же документом стверджується й те, що вказаний вище житловий будинок у цілому не являється самочинним будівництвом. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, у даному випадку, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15.01.1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 року, та інших нормативно-правових актів. Якщо право власності на спірне домоволодіння, незважаючи на відсутність свідоцтва про право власності, підтверджувалося належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, як про це стверджують сторони, то орган місцевого самоврядування в особі Славської селищної ради Сколівського району Львівської області зобов`язаний був видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцю [PERSON] , а нотаріус зобов`язаний прийняти таку довідку разом із іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину (п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). Судом також встановлено, що, незважаючи на викладене вище, спадкодавець своє право власності в органах БТІ не зареєструвала (не оформила). Разом з тим, вже згадана вище Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), у тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Як встановлено судом, погосподарський облік у смт. Славське Синьовидне Сколівського району Львівської області не ведеться. Відтак, при вирішенні питання щодо визнання права власності на спірне домоволодіння у порядку спадкування, суд оцінює наявність належних доказів на підтвердження правомірності забудови земельної ділянки у сукупності з іншими доказами, зібраними у матеріалах справи, у тому числі матеріалами технічної інвентаризації, де відсутня відмітка про самочинне будівництво. Зазначені обставини повністю підтверджують право спадкодавця на спірне домоволодіння, яке не залежало від її реєстрації на момент здійснення. Судом також встановлено, що позивач, яка прийняла спадщину у встановленому порядку, зверталася до Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак одержала відмову у вчиненні зазначеної нотаріальної дії через відсутність усіх необхідних правовстановлюючих документів. Встановлено і те, що після смерті [PERSON] . Сколівською державною нотаріальною конторою Львівської області 04.04.2019 року була заведена спадкова справа № 86/2019 р., згідно котрої єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину та подав заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, є позивач. Відтак, саме позивач вправі успадкувати усі права спадкодавця [PERSON] , оскільки інших спадкоємців після його смерті, які б у встановленому порядку прийняли спадщину та не відмовились від неї, немає. На підставі вказаного вище, суд вважає за необхідне визнати за позивачемправо власності на житловий будинок загальною площею 102,3 кв. м., житловою площею 63,2 кв. м. (позначений у технічному паспорті літерою А-1), з верандою (позначена у технічному паспорті літерою «а») та господарськими будівлями - трьома сараями (позначені у технічному паспорті літерами Г, Д, Е), вбиральнею (позначена у технічному паспорті літерою В) і колодязем (позначений у технічному паспорті літерою Б), розташований у [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Судові витрати у справі слід залишити за позивачем.

Outcome: approved