Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

Позивач [PERSON] 12 лютого 2014 року звернулася в Київський районний суд м. Полтави з позовом до атестаційної комісії Міністерства економічного розвитку і торгівлі, Міністерства економічного розвитку і торгівлі про визнання недійсними результатів атестації, скасування наказу про результати атестації. Посилалася на те, що 20 березня 2012 року між нею та відповідачем Міністерством економічного розвитку і торгівлі України укладено контракт, відповідно до якого її призначено на посуду генерального директора Державного підприємства «Полтавастандартметрологія» з 20 березня 2012 року по 20 березня 2017 року. Вказувала, що наказом Мінекономрозвитку від 09.10.2013 року № 1206 була призначена атестація керівників державних підприємств, атестація мала відбутися 05.12.2013 року, а відбулася 26.12.2013 року. За результатами проведеної атестації її визнано такою, що не відповідає займаній посаді. З такими результатами атестації не погоджується, вважає їх такими, що не відповідають нормам законодавства з наступних причин. Зокрема зазначала, що до підготовки відгуку-характеристики не були залучені провідні фахівці функціональних підрозділів органу управління майном; відгук-характеристика не містила підпису голови атестаційної комісії, дати її складання. Крім того, до складу атестаційної комісії не ввійшли представники галузевого об'єднання профспілок та місцевих державних адміністрацій. В своїй позовній заяві просила суд визнати недійсними результати атестації від 26.12.2013 року та скасувати наказ про результати атестації. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник повністю підтримали подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Міністерство економічного розвитку і торгівлі України в судове засідання своїх представників не направило, але до суду були подані письмові заперечення Мінекономрозвитку. Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши зібрані в справі докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 20 березня 2012 року між Міністерством економічного розвитку і торгівлі України та [PERSON] укладений контракт №4, відповідно до якого останню було призначено на посаду генерального директора ДП «Полтавастандартметрологія» з 20 березня 2012 року по 20 березня 2017 року. Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 09 жовтня 2013 року № 1206, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27 серпня 1999 року № 1571 «Про порядок проведення атестації працівників керівного складу державних підприємств» була призначена атестація керівників державних підприємств, що належать до сфери управління Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, на 05 грудня 2013 року. Листом від 19 листопада 2013 року (а.с. 17) позивач, як керівник державного підприємства, була повідомлена про атестацію та отримала запрошення до міністерства для ознайомлення з відгуком-характеристикою. Листом від 17 грудня 2013 року керівників державних підприємств, що належать до сфери управління Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, в тому числі і позивача, було повідомлено, що атестація відбудеться 26 грудня 2013 року. Також встановлено, що за результатами атестації атестаційним листом від 26 грудня 2013 року [PERSON] визнано такою, що не відповідає займаній посаді. Наказом від 17 січня 2014 року № 47 затверджено результати атестації керівників державних підприємств, що належать до сфери управління Міністерства економічного розвитку і торгівлі України. Згідно з даним наказом за результатами атестації [PERSON] як генеральний директор державного підприємства «Полтавастандартметрологія» є такою, що не відповідає займаній посаді. Як встановлено судом, організацію та проведення атестації керівників державних підприємств, що належать до сфери управління Мінекономрозвитку України, міністерство здійснювало в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.1999 року № 1571 «Про порядок проведення атестації працівників керівного складу державних підприємств». Позивач [PERSON], звертаючись до суду з відповідним позовом та обґрунтовуючи свої позовні вимоги, також посилається на порушення відповідачем процедури організації та проведення атестації, яка встановлена зазначеним вище Порядком. Разом з тим, згідно з абз. 1 ст. 1, ч. ч. 4, 5, 6 ст. 11 Закону України «Про професійний розвиток працівників» атестація працівників - процедура оцінки професійного рівня працівників кваліфікаційним вимогам і посадовим обов'язкам, проведення оцінки їх професійного рівня. Атестація проводиться за рішенням роботодавця, яким затверджуються положення про проведення атестації, склад атестаційної комісії, графік проведення атестації. Інформація про проведення атестації доводиться до відома працівників не пізніше ніж за два місяці до її проведення. Атестаційна комісія формується з висококваліфікованих фахівців та представника виборного органу первинної профспілкової організації. Безпосередній керівник працівника, який підлягає атестації, не може бути членом атестаційної комісії. Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Зобов'язано Кабінет Міністрів України у тримісячний строк після набрання чинності цим Законом: подати на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів України у відповідність із цим Законом; привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади своїх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом. Закон опублікований 4 лютого 2012 року в газеті «Голос України» № 22. Закон України «Про професійний розвиток працівників» був чинний на час існування спірних правовідносин, тому суд приходить до висновку, що приймаючи рішення про проведення атестації керівників державних підприємств, що належить до сфери його управління, Мінекономрозвитку України мало б керуватися нормами Закону України «Про професійний розвиток працівників», зокрема, в частині щодо членства в атестаційній комісії, термінів повідомлення про дату атестації, складання характеристики. Так, згідно зі ст. 11 Закону України «Про професійний розвиток працівників» передбачено, що атестація проводиться за рішенням роботодавця, яким затверджуються положення про проведення атестації, склад атестаційної комісії, графік проведення атестації. Інформація про проведення атестації доводиться до відома працівників не пізніше ніж за два місяці до її проведення. Атестаційна комісія формується з висококваліфікованих фахівців та представника виборного органу первинної профспілкової організації. На кожного працівника, який підлягає атестації, безпосередній керівник складає характеристику, що подається атестаційній комісії після ознайомлення з нею працівника, але не пізніше ніж за тиждень до атестації. Судом встановлено, що про дату проведення атестації позивач була повідомлена листом Мінекономрозвитку України від 19 листопада 2013 року, тим самим було порушено строки повідомлення позивача про дату засідання атестаційної комісії, внаслідок чого [PERSON] в розумінні норм Закону України «Про професійний розвиток працівників) була обмежена в часі для підготовки до атестації. Також дослідженими в справі доказами встановлено, що до атестаційної комісії була подана характеристика на позивача [PERSON], яка була складена першим заступником Міністра економічного розвитку і торгівлі України [PERSON] В той же час згідно з ч. 8 ст. 11 Закону України «Про професійний розвиток працівників» характеристика має бути складена безпосереднім керівником працівника. В силу п. 9 Положення про Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, затвердженого Указом Президента України від 31 травня 2011 року № 634/2011, саме Міністр очолює Мінекономрозвитку України, здійснює керівництво його діяльністю. Жодні підстави вважати, що перший заступник міністра [PERSON] на час складення відповідної характеристики був безпосереднім керівником позивача відсутні. Більш того, в випадку, якщо б зазначена особа на час проведення атестації керівників державних підприємств була безпосереднім керівником генерального директора «Полтавастандартметрологія», дана обставина в силу ч. 6 ст. 11 Закону України «Про професійний розвиток працівників» є перешкодою для членства в атестаційній комісії. Також встановлено, що до складу атестаційної комісії, який було затверджено наказом від 09 жовтня 2013 року № 1206, не було включено представника виборного органу первинної профспілкової організації (за її наявності), як того вимагає ч. 5 ст. 11 зазначеного вище Закону. Встановивши дані обставини, враховуючи, що відповідачем Мінекономрозвитку України під час проведення атестації позивача [PERSON], як керівника державного підприємства, не було дотримано норм ст. 11 Закону України «Про професійний розвиток працівників», зокрема, щодо термінів повідомлення про дату засідання комісії, членства в комісії, подання до атестаційної комісії характеристики на працівника, складеної безпосереднім керівником, суд приходить до висновку про наявність порушень прав працівника під час проведення атестації 26 грудня 2013 року. Тому позовні вимоги [PERSON] до Мінекономрозвитку України підлягають частковому задоволенню. З метою поновлення порушених прав позивача необхідно визнати незаконним та скасувати рішення атестаційної комісії Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 26 грудня 2013 року в частині атестації генерального директора ДП «Полтавський регіональний науково-технічний центр стандартизації, метрологія та сертифікації» [PERSON] та скасувати наказ Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 17 січня 2014 року № 47 в частині результатів атестації генерального директора ДП «Полтавастандартметрологія [PERSON] При цьому вимоги позивача щодо скасування наказу Міністерства підлягають задоволенню частково, виключно в частині, що стосується позивача. Вирішуючи заявлені позивачем вимоги до атестаційної комісії Міністерства економічного розвитку і торгівлі України суд виходить з наступного. За нормою ст. 30 ЦПК України відповідачем може бути лише юридична особа. Відповідно до ст. 29 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. Юридичною особою відповідно до 80 ЦК України є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. Атестаційна комісія Мінекономрозвитку України в силу норм ст. 80 ЦК України не є юридичною особою, тому відповідно до вимог ст. ст. 29, 30 ЦПК України не може особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді. На підставі викладеного, в задоволенні вимог [PERSON] до атестаційної комісії Мінекономрозвитку України слід відмовити за їх безпідставністю. Посилання відповідача в поданих до суду запереченнях на те, що вимога про скасування наказу Мінекономрозвитку України підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства не приймається судом до уваги з наступних підстав. В порядку цивільного судочинства згідно зі ст. 15 ЦПК України суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справи адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, в якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень. Як роз'яснено в п.п. 3, 23 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа). Діяльність особи, призначеної у державному секторі економіки через систему організаційно-господарських повноважень відповідних органів управління на посаду керівника юридичної особи - суб'єкта господарської діяльності (наприклад, керівник житлово-експлуатаційної організації, призначений на цю посаду відповідним органом місцевого самоврядування), що функціонує на основі права господарського відання або права оперативного управління, або за рішенням органу місцевого самоврядування, не є публічною службою, передбаченою пунктом 15 статті 3 КАС. Трудові правовідносини таких осіб регулюються законодавством про працю, а спори із цих питань розглядаються у порядку цивільного судочинства. Як вбачається з матеріалів справи позивач [PERSON] є генеральним директором Державного підприємства «Полтавастандартметрологія» та виконує свої посадові обов'язки на підставі трудового контракту. При цьому позивач не є державним службовцем, державне підприємство, яке вона очолює, не є органом державної влади, Закон України «Про державну службу» на позивача не поширюється. Спір між сторонами виник з трудових правовідносин, які не пов'язані з проходженням публічної служби. При цьому та обставина, що один з відповідачів (Мінекономрозвитку України) є державним органом, визначальну роль не відіграє, окільки як зазначено вище при визначенні питання підвідомчості справи необхідно також враховувати предмет спору та наявність публічно правових відносин. В даному випадку такі обставини, як публічно-правові відносини, відсутні. Предметом розгляду справи в частині вимог про скасування наказу Мінекономорозвитку є виключно спір між позивачем, як працівником, та відповідачем з приводу порушення індивідуальних трудових прав у частині, яка стосується виключно позивача [PERSON] і випливає з трудових правовідносин, в яких перебувала позивач з відповідачем. Позивач при зверненні до суду з позовом судовий збір не сплачувала, тому відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial