Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

Позивач 19 березня 2019 року звернулася до Білокуракінського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , про встановлення факту проживання однією сім`єю та зміну черговості спадкування. Ухвалою судді Білокуракінського районного суду Луганської області від 27 травня 2019 року було відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. У відповідності до ухвали Луганського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року було визначено підсудність вищевказаної цивільної справи Сватівському районному суду Луганської області. Згідно протоколу\~автоматизованого розподілу\~ судової \~справи між\~ суддями від\~11 жовтня 2019\~року цивільна справа була розподілена до провадження судді Сватівського районного суду Луганської області Реки А.С. Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 30 квітня 2020 року було прийнято до провадження уточнену позовну заяву (заяву про збільшення позовних вимог), подану позивачем [PERSON] . Згідно ухвали\~Сватівського районного\~суду Луганської\~області від\~18\~травня 2020\~року було\~закрито підготовче\~провадження у\~цивільній справі\~за позовом\~ [PERSON] до\~неповнолітнього [PERSON] ,\~в інтересах\~якого діє\~ [PERSON] ,\~про встановлення\~факту проживання\~однією сім`єю,\~визнання права\~спільної сумісної\~власностіта\~стягнення витрат\~на поховання, призначено до судового розгляду. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що починаючи з грудня 2016 року по [INFO] вона та [PERSON] , [INFO] , проживали однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS] . Вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, були пов`язані спільним побутом, крім того за вказаною адресою [PERSON] був зареєстрований, тобто вони мали повноцінні сімейні відносини, але шлюб не був офіційно зареєстрований, спільних дітей вони не мали та в інших зареєстрованих шлюбах не перебували. Окрім того, проживаючи однією сім`єю за спільні кошти ними було набуто у власність та зареєстровано 02.09.2017 року на ім`я [PERSON] автомобіль AUDI А4, реєстраційний номер [NUMBER] , синього кольору. [PERSON] помер [INFO] в смт. Білокуракине Луганської області, усі витрати, пов`язані із його похованням, позивач понесла одноособово. Оскільки вони із [PERSON] проживали разом та мали взаємні права та обов`язки, особисті речі померлого та оригінали правовстановлюючих документів на належне [PERSON] майно перебували у неї. Значну частину документів та особистих речей після смерті [PERSON] вона віддала його колишній дружині, з якою у [PERSON] є спільна дитина. Встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу необхідне їй для встановлення права власності на автомобіль AUDI А4, реєстраційний номер [NUMBER] , синього кольору, який був придбаний під час їх спільного з [PERSON] проживання. З відомостей, отриманих з відкритих джерел, вартість вказаного автомобіля становить 125000 грн., таким чином вартість Ѕ частини становить 62500 грн. Єдиним спадкоємцем [PERSON] є його син [PERSON] , [INFO] . Просить суд встановити факт того, що вона та [PERSON] проживали однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу в період з грудня 2016 року по день смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та визнати право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на автомобіль AUDI A4 синього кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузову [NUMBER] . Також, просить стягнути з спадкоємця [PERSON] його сина [PERSON] компенсацію витрат на поховання та виконання обрядових дій у розмірі 17610 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] суду пояснила, що зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . З [PERSON] вона познайомилася влітку 2016 року, спочатку вони просто спілкувалися, а потім, в грудні 2016 року, почали проживати разом у неї в будинку однією сім`єю. [PERSON] спочатку був зареєстрований як внутрішньо переміщена особа за іншою адресою, але згодом зареєструвався у її будинку. Вони проживали разом як чоловік та дружина, [PERSON] познайомив її зі своїм сином [PERSON] , який проживав у них на вихідних та під час канікул. Вони з [PERSON] мали спільний бюджет, разом відкладали гроші та розпоряджалися ними. За час їх сумісного проживання у 2017 році вони разом продали автомобіль [PERSON] ВАЗ-2110 за 2000 доларів США, додали грошей та у лютому 2017 року придбали інше авто ВАЗ за 4500 доларів США, яке разом знайшли в мережі Інтернет. З грошей, за які було придбано автомобіль 2000 доларів США належали [PERSON] та були отримані за продаж автомобілю, а 2500 доларів США додала вона. У вересні 2017 року вони з [PERSON] продали автомобіль ВАЗ за 4500 доларів США, додали до виручених коштів 1500 доларів США та придбали нове авто AUDI A4 за 6000 доларів США. Автомобіль вони купували разом, з ними також їздив син [PERSON] [PERSON] . Право власності на вказаний автомобіль було зареєстровано за [PERSON] . Зазначила, що протягом 2016-2018 років вона працювала бухгалтером на різних підприємствах, її заробітна плата за вказаний період коливалася від 5000 грн. до 7000 грн. на місяць. Також, вона здає в оренду земельні ділянки, від яких має дохід: у 2016 році 10000 грн.; у 2017 році 20000 грн.; у 2018 році 20000 грн. [PERSON] отримував пенсію, з якої сплачував аліменти на утримання неповнолітнього сина, та допомогу як ВПО. Вказала, що похованням [PERSON] займалася виключно вона, син та колишня дружина померлого [PERSON] участі у витратах на поховання не брали. Вона отримала допомогу від держави на поховання [PERSON] у розмірі приблизно 3200 грн., на стягненні яких з відповідача не наполягає. Представник позивача - адвокат Гіммельфарб С.О. у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просить задовольнити позов, з підстав зазначених у ньому. Неповнолітній відповідач [PERSON] та його законний представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надіславши на адресу суду заяву про розгляд справи за їх відсутності та відзив на позовну заяву, в якому вказано, що до часу проживання у будинку [PERSON] , [PERSON] був власником автомобіля ВАЗ-2115, 2006 року випуску, який в м. Сєвєродонецьку обміняв із доплатою на автомобіль AUDI A4. [PERSON] з батьком разом в один день знімали з обліку автомобіль ВАЗ-2115 і ставили на облік спірний автомобіль AUDI A4, державний номер [NUMBER] , який був особистою власністю [PERSON] . При цьому [PERSON] ставить питання про визнання автомобілю AUDI A4 сумісною власністю, але не вказує яку суму грошей вона вклала в його придбання та відсутні докази походження даних коштів. [PERSON] часто відвідував батька, який повідомив, що він та інші чоловіки проживають у [PERSON] як внутрішньо переміщенні особи та сплачують їй за проживання. При цьому батько відповідача запевняв, що хоче поновити стосунки з матір`ю, але цього не сталося через його раптову смерть, цивільним чоловіком [PERSON] померлий [PERSON] не був. Також, вказано, що згідно ст. 12 Закону України «Про поховання та похоронну діяльність» особа, яка зобов`язалася поховати померлого, на підставі свідоцтва про смерть звертається згідно із ст. 8 цього Закону до сільського голови або ритуальної служби з приводу укладення відповідного договору-замовлення на організацію та проведення поховання. Ця особа має право вибирати виконавців послуг серед суб`єктів господарської діяльності, які уклали договори із сільським головою або ритуальною службою про надання послуг. Ритуальні послуги надаються за плату згідно з договором-замовленням, крім випадків, передбачених законом. [PERSON] добровільно взяла на себе поховання померлого і витрати з відповідачем не погоджувала. Окрім того, виконавцю волевиявлення померлого, або особі, яка зобов`язалася поховати померлого надається допомога на поховання, згідно ст. 13 Закону України «Про поховання та похоронну діяльність», але [PERSON] в позовній заяві не зазначає, в якій сумі нею було отримано допомогу на поховання [PERSON] . Просять відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що є сусідкою [PERSON] з 2008 року. [PERSON] знає з кінця 2016 року, він проживав з [PERSON] однією родиною, до них часто приїздив син [PERSON] - [PERSON] , вони усі разом ходили до магазину, їздили відпочивати на природу, робили консервацію. Вона часто відвідувала родину [PERSON] та [PERSON] , вони разом пили чай, святкували. В 2017 році до неї приходили [PERSON] з [PERSON] та прохали позичити їм грошей у сумі 1000 доларів США для придбання автомобілю, але у неї коштів не було. Зі слів [PERSON] їй відомо, що останній як ВПО переїхав з м. Первомайська Луганської області, де залишилося його житло, тому [PERSON] через мережу Інтернет підшукав новий, більш потужний, автомобіль, який був необхідний для поїздок до м. Первомайська Луганської області, оскільки дорога туди в поганому стані. Згодом вона дізналася, що [PERSON] та [PERSON] придбали нове авто. Зі слів [PERSON] та [PERSON] їй відомо, що вони разом їздили на територію проведення АТО, навідувати майно [PERSON] , вона в цей час доглядала за будинком. [INFO] [PERSON] помер, його похованням займалася [PERSON] , вона понесла значні витрати та займала гроші на організацію поховання. У день смерті [PERSON] , до [PERSON] приходила колишня дружина [PERSON] для того щоб забрати його речі та після сорока днів з дня смерті [PERSON] його речі було віддано його колишній дружині за списком, під час передачі речей вона особисто була присутньою. [PERSON] пропонувала колишній дружині [PERSON] відшкодувати їй витрати на поховання, на що остання спочатку погодилася, а потім відмовилася. Для [PERSON] сума у 17000 гривень була дуже значною, вона працювала бухгалтером у РДА, а [PERSON] був пенсіонером. У [PERSON] є земельна ділянка, яку вона здає в оренду та отримує за це кошти. Розмір доходів [PERSON] та [PERSON] їй не відомий. Також, їй не відомо, щоб [PERSON] здавала житло в оренду. Свідок [PERSON] , допитаний у судовому засіданні пояснив, що є сусідом [PERSON] . З 2015 року [PERSON] жив на їх вулиці, а наприкінці 2016 року на початку 2017 року він почав проживати з [PERSON] однією сім`єю. Він неодноразово бачив їх разом в магазинах, вони сумісно робили покупки, разом відпочивали із сином [PERSON] . У них спочатку був автомобіль ВАЗ-2110, потім вони придбали інше авто ВАЗ-2115, продали його та придбали автомобіль AUDІ. Йому відомо, що перед тим, як придбати автомобіль AUDІ, [PERSON] та [PERSON] продали старе авто. [PERSON] прохала у нього 1000 доларів США у борг для придбання нового автомобілю, але у нього не було таких коштів. Витрати на поховання [PERSON] понесла [PERSON] , для неї це було фінансово та морально складно. 17000 гривень, які [PERSON] витратила на поховання, були для неї значною сумою, адже джерелом її доходу була лише заробітна плата та гроші від здачі в оренду земельних ділянок. Йому невідомо про те, чи [PERSON] здавала в оренду [PERSON] чи іншим особам житло. Свідок [PERSON] , допитана у судовому засіданні пояснила, що [PERSON] є її подругою з дитинства. Їй відомо, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом у цивільному шлюбі з грудня 2016 року, вели спільне господарство. У них дома часто гостив неповнолітній син [PERSON] . Їй відомо, що у [PERSON] був автомобіль ВАЗ-2110, який вони продали та весною 2017 року разом з [PERSON] придбали автомобіль ВАЗ-2115, потім його продали, додали грошей та у жовтні 2017 року придбали автомобіль AUDI. Звідки у них були на це кошти їй невідомо. [PERSON] забирав [PERSON] з роботи на цьому автомобілі та від нього їй відомо, що даний автомобіль вони придбали сумісно із [PERSON] . Після смерті [PERSON] , [PERSON] взяла на себе всі витрати на його поховання, гроші на поховання брала у неї в борг. Син [PERSON] не брав участі у організації та оплаті витрат на поховання батька. Заробітна плата [PERSON] , яка працювала бухгалтером, складала близько 5000 грн. 7000 грн. на місяць, також вона мала дохід від двох земельних ділянок, які здавала в оренду по 10000 грн. за кожну в кінці кожного року. Про доходи [PERSON] їй нічого не відомо. Суд, вислухавши позивача та її представника, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. \~ \~ \~ \~ Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту громадянина України, серії [NUMBER] , виданого 23 травня 1997 року Білокуракинським РВУ МВС України в Луганській області на ім`я [PERSON] (а.с. 6-8, т.1). [PERSON] перебувала з 26.09.1987 року у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 29.10.2015 року відділом реєстрації актів цивільного стану Білокуракінського районного управління юстиції у Луганській області (а.с. 126, т. 2). Згідно копії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 6821 від 11 вересня 2017 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] був взятий на облік як внутрішньо переміщена особа та фактично проживав за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11, т. 1). Як вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу, серії [NUMBER] , виданого 13 жовтня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Первомайського міського управління юстиції Луганської області, 05 квітня 2005 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 21, т.1). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 03 липня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Первомайського міського управління юстиції Луганської області (а.с. 138, т.1). Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , 02 вересня 2017 року [PERSON] придбав автомобіль марки AUDI, модель А4, 1997 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та є його власником (а.с. 20, т.1). [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в смт. Білокуракине Луганської області, на підтвердження чого було надано копію свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 08 листопада 2018 року Білокуракинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області (а.с. 10. т.1). 15 березня 2019 року Виконавчим комітетом Білокуракинської селищної ради Білокуракинського району Луганської області на ім`я [PERSON] було видано довідку № 02-26/1145 про те, що вона та [PERSON] фактично проживали за адресою: [ADDRESS] , з правами та обов`язками як чоловіка та дружини, мали спільний бюджет та вели спільне господарство (а.с. 13, т.1). Згідно довідки № 3127, виданої 08 листопада 2018 року Виконавчим комітетом Білокуракинської селищної ради Білокуракинського району Луганської області на ім`я [PERSON] , організацією поховання [PERSON] займалася вона та всі понесені витрати взяла на себе (а.с.12). Частиною другою\~статті 3 СК України\~визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до частин першої та другої\~статті 21 СК України\~шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно із частиною першою\~статті 36 цього Кодексу\~шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Тобто, виходячи з аналізу вказаної норми\~Сімейного кодексу України, сім`єю\~є соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв`язками з подружжям, кровних родичів, і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей. Пунктом 6\~рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року № 5-рп/99\~установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Як вбачається з позовної заяви, [PERSON] вказує, що з грудня 2016 року по листопад 2018 року вони з [PERSON] проживали разом як чоловік та жінка однією сім`єю, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, у зв`язку з чим просила встановити факт їх проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в даний період. Також, позивач зазначала, що за час спільного проживання з відповідачем ними набуто за спільні кошти автомобіль марки AUDI A4. Відповідно до статей\~60,\~61,\~63 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За змістом ч.1\~ст. 69 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.1\~ст. 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.2\~ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 11 від 21.12.2007 року\~«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~зазначив, що при вирішенні майнового спору на підставі\~ст. 74 СК України\~«… суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінка без шлюбу, в період, протягом якого було придбане спірне майно». Відповідно до\~ст. 74 СК України\~якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовими договорами між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього\~кодексу. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що\~ст. 74 СК\~України поширюється на правовідносини між чоловіком і жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності в сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 25.01.2018 року у справі № 337/5266/15-ц. За змістом положень\~статті 74 СК України\~у разі пред`явлення позову про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, позивач повинен довести початок і кінець такого проживання, а також набуття в цей період спірного майна. Обставини проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, існування між ними відносин, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, а також набуття ними спільного майна у цей період має бути підтверджено належними і допустимими доказами. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, необхідно встановити факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясувати час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Згідно із частиною четвертою\~статті 368 ЦК України\~майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Частиною третьою статті\~12\~та частиною першої статті\~81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6\~статті 81 ЦПК України). Відповідно до частини першої\~статті 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У контексті спірних правовідносин, для визнання спірного майна спільним позивач повинна довести, що на час придбання автомобіля вона та відповідач проживали однією сім`єю і джерелом набуття даного майна були спільні сумісні кошти або спільна праця сторін. Як вбачається\~з пояснень\~свідків,\~наданих в\~судовому засіданні,\~ [PERSON] \~з грудня\~2016\~року проживав\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~сумісно з\~ [PERSON] ,\~вони разом\~відвідували магазини,\~поралися по\~господарству,\~відзначали свята\~та відпочивали\~на природі.\~Але свідки\~не могли\~надати пояснень\~ні щодо\~розпорядження коштами,\~які б\~могли складати\~спільний бюджет,\~ні щодо особистих доходів [PERSON] та [PERSON] , які б могли бути використані для набуття спільного майна. Окрім того, з пояснень свідка [PERSON] вбачається, що [PERSON] вирішив купити новий автомобіль, у зв`язку з необхідністю здійснювати поїздки до м. Первомайська Луганської області, де у [PERSON] було нерухоме майно, яке належало особисто йому на праві власності, тобто для задоволення власних потреб. Таким чином, з пояснень свідків неможливо достовірно встановити наявність у [PERSON] та [PERSON] спільного бюджету, проведення ними спільних витрат, придбання майна, зокрема автомобіля марки AUDI A4, в інтересах сім`ї. Крім цього, в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] є присяжною у Білокуракинському районному суді Луганської області і щорічно повинна подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (майнового стану). Як пояснила в судовому засіданні позивач [PERSON] , в декларації майнового стану за 2017 рік вона не зазначала в якості члена сім`ї [PERSON] та в графі «рухоме майно» не відображала спірний автомобіль. Також, позивачем не надано доказів наявності грошових коштів, які, за її поясненнями, вона надавала для придбання спірного автомобілю та джерел їх походження. Посилання позивач на спільне проживання не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у розумінні\~статті 74 СК України, без наявності інших ознак сім`ї. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Проте, під час розгляду справи не знайшло підтвердження в спірних правовідносинах постійне ведення спільного побуту, бюджету, взаємне матеріальне забезпечення. Позивач [PERSON] , усупереч вимогам статей\~12,\~81 ЦПК України, в судовому засіданні не довела той факт, що джерелом набуття спірного майна, а саме автомобіля, є їхні спільні сумісні з [PERSON] кошти або їхня спільна праця. Довідка № 02-26/1145 від 15 березня 2019 року, складена депутатом Білокуракинської селищної ради Білокуракинського району Луганської області Рогозян Т.В., в якій зазначено про проживання [PERSON] за адресою позивача та ведення з нею спільного господарства, не є належним та допустимим доказом, який підтверджує факт проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, оскільки обставини, вказані у довідці повинні бути підтверджені й іншими належними та допустимими доказами. Також, інформація, викладена у довідці № 3127 від 08 листопада 2018 року, виданій Виконавчим комітетом Білокуракинської селищної ради спростовується відповіддю Білокуракинської селищної ради за № 02-26/4289 від 22 листопада 2019 року, з якої вбачається, що вказана довідка надана спеціалістом ІІ категорії [PERSON] , яка згідно з Посадовою інструкцією має право на видачу довідок на підставі заяви/звернення на отримання відповідної Довідки, свідоцтва про смерть та Витягу про допомогу на поховання, який видається органами юстиції, для надання в органи, які здійснюватимуть виплату допомоги на поховання померлої особи. Факт понесення витрат на поховання померлого, [PERSON] підтвердила особисто. Довідка вих. № 02-26/1145 від 15.03.2019 року про спільне господарство та спільний бюджет, надана Депутатом селищної ради Рогозян Т.В. зі слів [PERSON] (а.с. 141, т.1). З огляду на викладене, надаючи оцінку правовим підставам заявленого позову та зібраним у справі доказам, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу та засад змагальності сторін, відповідно до яких позивач зобов`язана була довести обставини, на які посилалася на підтвердження позову, суд вважає, що [PERSON] не доведено належними доказами, що в період з грудня 2016 року по 06 листопада 2018 року вони з [PERSON] проживали однією сім`єю та набули у вказаний період у власність автомобіль під час ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, внаслідок спільної праці або за спільні кошти, а тому у задоволенні позовних вимог [PERSON] про встановлення факту проживання із [PERSON] однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] у період з грудня 2016 року по день смерті [PERSON] 06 листопада 2018 року та визнання права спільної сумісної власності на автомобіль AUDI\~А4,\~синього кольору,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] ,\~номер кузову\~ [NUMBER] , слід відмовити. \~ \~ \~ \~ Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] на її користь компенсації витрат на поховання та виконання обрядових дій в розмірі 17610 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1\~ст. 1232 ЦК України\~спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Як вбачається з матеріалів справи, спадкоємцем [PERSON] , який помер [INFO] , є його син [PERSON] , який прийняв спадщину після смерті батька шляхом звернення до нотаріуса та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с. 47, т.1). Позивачем до позовної заяви було додано видаткову накладну № 27053 від 15 грудня 2018 року на придбання у ТОВ «Білокуракинський хлібзавод» 50 пиріжків на загальну суму 210 грн., рахунок офіціанта Бару «Палуба» від 15.12.2018 року на оплату поминального обіду у кількості 25 порцій на загальну суму 1950 грн. та рахунок № 26 від 07.11.2018 року, виданий ФОП [PERSON] на оплату поминального обіду у кількості 50 порцій на загальну суму 4500 грн. (а.с. 16,17,19, т.1). Статтею 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу»\~визначено, що поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Предмети ритуальної належності - вироби, що є атрибутами поховання та облаштування могили (колумбарної ніші). Тобто, виходячи із визначення поняття поховання, відповідно до закону, до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу. Отже, витрати на проведення поминальних обідів, які проводяться після поховання, не відносяться до витрат на поховання, відшкодовувати які спадкоємці зобов`язані відповідно\~ст. 1232 ЦК України, тому понесені позивачем витрати на проведення поминальних обідів на загальну суму 6660 грн. стягненню з відповідача не підлягають. Аналогічну позицію висловив і Верховний Суд в своїй постанові від 19.03.2018 р. по справі № 554/1793/15-ц, в якій зокрема вказав, що витрати на поминальні обіди не входять до витрат на поховання. У п. 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду цивільних справ за позовом про відшкодування шкоди»\~роз`яснено, що витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги та обряди) відшкодовуються тій особі, яка понесла ці витрати. Обов`язковою умовою покладення на спадкоємців обов`язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця є те, що ці витрати повинні бути розумними з точки зору їхнього розміру і необхідності здійснення. Позивачем надано копію рахунку № 15 від 07.11.2018 року, виданого ФОП [PERSON] , на послуги автоперевезення автобус на суму 500 грн. (а.с. 19, т.1). Як пояснила позивач в судовому засіданні, перевезення людей здійснювалось до місця поховання [PERSON] , а потім до місця проведення поминального обіду, але доказів того, що ці витрати були дійсно пов`язані з похованням, а також докази необхідності здійснення такого перевезення, позивачем не надані. Крім того, з урахуванням викладеного вище, перевезення людей після поховання до місця поминального обіду не входять до витрат на поховання. Виходячи із визначення понять поховання та предметів ритуальної належності, ритуальні послуги, отримані позивачем у ФОП [PERSON] , пов`язані з придбанням та використовуванням цих виробів, що підтверджується копією накладної № 1 від 07.11.2018 року (а.с. 18, т.1) є розумними щодо їх кількості та призначення, а відтак підлягають відшкодуванню особі, яка понесла такі витрати, тобто позивачу, за виключенням витрат на «усл. Старобел. 2 раза сума 3000» (а.с. 18, т.1), оскільки відсутні докази відношення вказаних витрат до поховання [PERSON] . Також, розраховуючи суму, яка має бути відшкодована [PERSON] у зв`язку з понесенням витрат на поховання, суд враховує, що позивач отримала державну матеріальну допомогу на поховання [PERSON] в сумі 3200 грн., що сама підтвердила в судовому засіданні та не наполягала на стягнення даної суми. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач, як єдиний спадкоємець після смерті [PERSON] , повинен відшкодувати [PERSON] витрати на поховання спадкодавця у розмірі 4250 грн. У відповідності до п. 3 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 202,92 грн. Беручи до уваги, що [PERSON] є неповнолітньою особою та до участі у справі залучена його мати [PERSON] як законний представник неповнолітнього відповідача для захисту його прав, свобод та інтересів; за відсутності доказів наявності у [PERSON] свого заробітка, стипендії або інших доходів, суд вважає за необхідне стягнути витрати на поховання та судовий збір з [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: partial