Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

Позивач [PERSON] 28.02.2020 року звернулась з позовом до ТОВ «Веллфін» про визнання недійсним договіру позики № 108528 від 19.12.2016 року, укладений між ТОВ «Веллфін» та [PERSON] , стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Білоус Т.Г. не з`явились про день час та місцне розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, до суду надійшло клопотання представника про розгляд справи у їх відсутність, заявлений позов підтримали в повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «Веллфін» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. 02.06.2020 року до суду надходила заява за підписом директора відповідача [PERSON] про розгляд справи у відсутність представника. Відповідно до ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Враховуючи, що від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність, а також відповідач, в судове засідання не з`явився, суд вважає за можливе розглянути справу по суті на підставі наявних в ній даних чи доказів (постановити рішення). Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд вважає заявлений позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. 19 грудня 2016 року від імені [PERSON] з ТОВ «ВЕЛЛФІН» було укладено кредитний договір №108528 на суму 500 грн. 00 коп.. Про існування даного факту позивач дізналась 23.02.2020 року, коли за місцем її реєстрації, надійшло поштове відпрвлення Баришівського районного суду, а саме позовна заява ТОВ «Веллфін» до позивача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 21 459 грн. 50 коп.. справа № 355/85/20. Позивач, [PERSON] , наполягає, що жодних боргових зобов`язань перед ТОВ «Веллфін» не має, та зазначає, що з грудня 2016 року по даний час ТОВ «Веллфін» не надіслав їй жодного повідомлення про наявність боргу, чи існування онлайн - договору позики між нею та відповідачем. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач надала отриману від відповідача копію договору позики №108528 від 19.12.2016 року (а.с.26-30) та сканкопію заявки на отримання позики(а.с22-25). Також позивач зазначила, що про отриманні кредиту було використано її персональні данні які були відомі працівникам банку, певним державним установам, а також організаціям де вона працювала, у відмітках не зазначено її дівоче прізвище, не вірно зазначено посада за місцем роботи, а також в п. 8 реквізити та підписи сторін, договору № 108528, адреса місця реєстрації взагалі не зрозуміла, аналог власноручного підпису відсутній. З даного приводу позивач звернулась до органів поліції та подала заяву про злочин за фактом шахрайства, відповідальність за який передбачена ч. 1 ст. 190 КК України та ч. 1 ст. 222 КК України. Дана заява про злочин зареєстрована за У-Л-46 від 26 лютого 2020 року. Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до вимог ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно ч. ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) ( ст. 215 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до ст. ст. 626, 638 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч. 1 - ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Позивачем оспорюється факт укладання між ним та відповідачем правочину відповідно до правовідносин визначених ст. 1046, ст. 1054 Цивільного кодексу України, що свідчить про відсутність його волевиявлення на отримання у відповідача коштів в сумі 500 грн., виникнення у нього зобов`язання з повернення позики . Оскільки відповідач не подав до суду заперечень проти пред`явленого позову і не надав належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень, а саме доказів укладання і виконання правочину в частині надання позивачу кредитних коштів в сумі 500 грн. і порушення позивачем взятих на себе зобов`язань, суд визнає наявність правових підстав передбачених ч.1 ст. 215, ч.3 ст. 203 Цивільного кодексу України для визнання договору № №108528 від 19.12.2016 від імені Товариством з обмеженою відповідальністю «Веллфін» та [PERSON] недійсним, з моменту його вчинення і задоволення позовних вимог. Згідно ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача. Представником позивача надано додаткові матеріали про судові витрати на юридичну допомогу.

Outcome: approved