Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог вказали, що їм на праві спільної сумісної власності належить квартира, що розташована за адресою: м. Родинське, вул. Миру, 12/9. В зазначеній квартирі значаться зареєстрованими позивач по справі та відповідачка по справі [PERSON] зі своїм неповнолітнім сином [PERSON], які є членами їх сім»ї, проте фактично не проживають на вказаній житловій площі з листопада 2014 року. У зв»язку з тим, що відповідачі по справі не проживають у зазначеному житлі понад один рік, просять визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою, що розташована за адресою: м. Родинське, вул. Миру, 12/9. В судове засідання позивачі не з»явились, просили справу слухати без їх участі. Представник позивача в судове засідання не з»явився, просив справу слухати без його участі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з»явилась, надала суду заяву за її підписом, засвідченої нотаріально, в якій просить справу розглянути без її участі у зв»язку з тим, що в теперішній час мешкає в Росії, позовні вимоги визнала у повному обсязі. ( а. с. 33-34). Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивачі по справі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири, що розташована за адресою: м. Родинське, вул. Мира, 12/4, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно ( а. с. 3,4). Згідно довідки про склад сім»є в квартирі значаться зареєстрованими [PERSON], донька [PERSON], онук [PERSON] ( а. с. 6). Факт родинних відносин позивачів з відповідачкою підтверджений також відповідними свідоцтвами про народження та свідоцтвами про одруження ( а. с. 10,11 , 46). Згідно акту про не проживання від 06.11.2015 року, складеного КП «РЦЕЗ» [PERSON], не проживає на спірній житловій площі з листопада 2014 року ( а. с. 5). Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст. 383 ЦК\~та\~ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень норм стст.16, 391, 386 ЦК власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Звертаючись до суду з даним позовом, позивачі, посилаючи на ст.. 405 ЦК України, з метою захисту свого права власності, зокрема усунення перешкод у користуванні своїм майном, просять визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки остання не проживає у спірному житлі з листопада 2014 року. Відповідно до п. постанови №5 Пленуму ВССУ від 7.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»\~члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша\~статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути\~ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені\~главою 32 ЦК. Згідно з житловим законодавством членами сімї власника (наймача) житла визнаються дружина (чоловік) власника/наймача житла, їхні діти, батьки, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом із власником (наймачем) житла і ведуть з ним спільне господарство (ч. 2 ст. 64 ЖК України). Слід зазначити, що особа визнається членом сімї за одночасної наявності двох умов ведення спільного господарства і постійного проживання члена сімї з власником житла у цьому помешканні. Лише ці дві умови у сукупності дають право користування житлом членам сімї його власника, і тому відсутність однієї з цих умов виключає визнання особи як члена сімї власника житлового приміщення. Оскільки, відповідачка, маючи статус члена сім»ї позивачів, фактично не проживає у належній їм на праві власності квартирі з листопада 2014 року, вона може бути визнаною такою, що втратила право користування жилим приміщенням , при цьому правовою підставою для цього суд визнає норму ст. 405 ЦК України. Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного ст.. 9, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України, ст.. ст. 6,10,11,213,214,215,216,218 ЦПК України, суд

Outcome: approved