Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON] 06.03.2018 року звернувся до суду із позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 04.09.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, про що 04.09.2014 року складено відповідний актовий запис №2379. Позовна заява мотивована тим, що спільне життя подружжя не склалося через несумісність характерів та відмінність поглядів на сімейні відносини, обовязки кожного з подружжя, що привело до припинення, за шість місяців до подання позову до суду, шлюбних відносин між подружжям, спільного проживання та ведення спільного господарства. Позивач не має бажання в подальшому проживати з відповідачем однією сімєю. На його думку, відновити сімейні стосунки неможливо та недоцільно, він вважає, що відносини подружжя налагодити не вдасться, шлюб носить формальний характер, на примирення та відновлення подружніх відносин позивач не згоден, подальше збереження шлюбу з відповідачем суперечить його інтересам. Від шлюбу у подружжя є малолітня дитина син [PERSON], [INFO]. Вказані обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з вказаною позовною заявою до відповідача. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, справу розглядати без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, в якій позов визнала, просила справу розглядати за її відсутності. Суд, розглянувши матеріали справи, зважаючи на зміст заяв позивача та відповідача, дослідивши представлені докази в їх сукупності та зважаючи на визнання відповідачем позову, приходить до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В ході дослідження позовної заяви та доданих до неї матеріалів судом, відповідно до ч. 1 ст. 112 СК України, з'ясовано фактичні взаємини подружжя, а також те, що подана до суду позовна заява відповідає дійсній волі позивача та відповідача, їх бажання розірвати шлюб є істинним та добровільним. Згідно п. 10 Постанови пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України (254к/96-ВР) охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін. Досліджуючи вказані обставини, суд зважає на те, що фактично шлюбні відносини між сторонами по справі припинено, шлюб між сторонами фактично розпався, існує формально, подальше збереження шлюбу є неможливим та недоцільним і суперечитиме інтересам позивача та відповідача, тому шлюб між сторонами слід розірвати, а позов задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved