Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] (в особі представника адвоката Ліпаткіної Е.В.) звернувся до суду з позовом, який було уточнено, в якому просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на його користь суму боргу в розмірі 111\~800 грн., суму боргу в розмірі 13\~720 доларів США, суму відсотків за користування коштами в розмірі 165\~000 грн. та суму судового збору в розмірі 8\~264,64 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 27\~грудня 2012\~року відповідачами\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~було позичено\~у нього\~кошти в\~розмірі 111\~800\~грн.\~та в\~розмірі 13\~720\~доларів США,\~про що\~відповідачами було\~підписано дві\~розписки.\~В розписці\~про запозичення\~коштів позивачами\~у національній\~валюті-гривні\~йшлося про\~те,\~що відповідачі\~взяли в\~борг у\~нього суму\~коштів в\~розмірі 111\~800\~грн.\~та зобов`язалися\~виплатити йому\~дану суму\~коштів в\~строк до\~01\~січня 2016\~року,\~з урахуванням\~відсотків за\~користування коштами\~2,5\~%\~від суми\~боргу в\~місяць. В розписці про запозичення коштів позивачами у іноземній валюті - доларах США йшлося про те, що відповідачі взяли в борг у нього суму коштів в розмірі 13\~720 доларів США, які вони зобов`язувалися повернути в строк до 01 січня 2016 року. На час звернення до суду кошти по обом борговим розпискам не повернуті, що змусило його звернутися до суду. В судове засідання сторони не з`явились, надали заяви про розгляд справи без їх участі, представник позивача на уточнених позовних вимогах наполягає у повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.25); відповідачі уточнені позовні вимоги визнають (а.с.26,27). Відповідно до ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206\~ЦПК України у разі визнання відповідачами позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні. Тому суд може розглянути справу без участі сторін, і на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювати фіксацію судового процесу звукозаписувальними технічними засобами. Вивчивши докази по справі, суд приходить до наступного. 27.12.2012 між сторонами укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до якого [PERSON] передав [PERSON] та [PERSON] грошові кошти в розмірі 111\~800 грн. під 2,5 % в місяць, з терміном повернення позики до 01.01.2016. Укладання договору позики підтверджується розпискою від 27.12.2012 (а.с.7). 27.12.2012 між сторонами укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до якого [PERSON] передав [PERSON] та [PERSON] грошові кошти в розмірі 13\~720 доларів США з терміном повернення позики до 01.01.2016. Укладання договору позики підтверджується розпискою від 27.12.2012 (а.с.8). Строк повернення позики та правова природа отриманих [PERSON] та [PERSON] коштів як боргу встановлена у тексті розписок. Доказів про погашення суми боргу, станом на час розгляду справи відповідачі не надали. В порядку досудового врегулювання спір між сторонами не вирішений, оскільки на вимоги позивача про сплату боргу, відповідачами заборгованість не погашена. Відповідно до ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч. 2 ст.\~1047\~ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Наслідки порушення договору позичальником визначені статтею 1050 ЦК України, відповідно до частини першої якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом статті 625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 202\~ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 та 2 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047\~ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17. Так судом встановлено, що 27.12.2012 [PERSON] та [PERSON] підписані розписки про отримання відповідачами від позивача у борг суми 111\~800 грн. та суми 13\~720 доларів США, яку вони зобов`язалися повернути до 01.01.2016. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про доведений факт щодо наявності заборгованості за договорами позики від 27.12.2012, укладеними між сторонами. Після укладення цих договорів позивач всі обов`язки, передбачені договорами виконав, а відповідачі взагалі не виконали свої зобов`язання. В результаті чого утворилася заборгованість в розмірі 111\~800 грн. та в розмірі 13\~720 доларів США. Оскільки відповідачі відмовляються виконувати взяті на себе зобов`язання, сума позики ним досі не повернута, суд вважає, що права позивача порушені і підлягають судовому захисту. Відповідно до ст.\~192\~ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049\~ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Оскільки ст.\~625\~ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. При викладених обставинах, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення суми позики в розмірі 111\~800 грн. та в розмірі 13\~720 доларів США підлягають задоволенню. Позивач просить про стягнення з відповідачів відсотків за користування коштами в розмірі 165\~000 грн., які теж підлягають задоволенню згідно з ст.\~13\~ЦПК України в межах заявлених вимог. Оскільки відповідачі до початку розгляду справи по суті позов визнали, про що подали відповідну заяву, то відповідно до ч. 1 ст.\~142\~ЦПК України 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. Згідно з ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на відповідачів з урахуванням вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України. На підставі ст.ст. 192, 202, 207, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved