Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

Позивач 16.01.2018 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] за участі третіх осіб - Служби по справах дітей Одеської міської ради, Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні. В обґрунтування позову вказано, що між позивачем та відповідачем 12.09.2015 року був укладений шлюб. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15.12.2017 року, справа №522/21197/17, шлюб розірвано. Фактично шлюбні відносини з 14.01.2017 року між сторонами припинилися, але не дивлячись на цей факт, увесь час позивач брав максимальну участь у житті дитини. Дитина живе з матірю. Протягом всього часу батько забезпечував дитину та її матір у фінансовому та натуральному вигляді. Згідно посилань позивача, він протягом січня 2017 року по листопад 2017 року переводив на банківський рахунок відповідача 76\~200 грн.. Крім того, надав допомогу у натуральному вигляді (їжа, медикаменти) на загальну суму приблизно 3500-4000 грн.. Останнім часом позивач звернув увагу на той факт, що іноді відповідач має різку зміну настрою та на наміри забрати доньку у гості до бабусі, дідуся, тітки, дядька, на звичайну прогулянку, реагує неадекватно, починає плакати та робити перешкоди у його зустрічах з дитиною. 11 грудня 2017 року позивач та відповідач посварилися та [PERSON] не відповідала на його дзвінки та повідомлення, увечері за адресою проживання відповідачка не відкрила вхідні двері, а ще й викликали працівників правоохоронних органів. Крім того, позивач переймається тим, що його колишня жінка має намір переїхати разом з дитиною до м. Маріуполь, що, на думку позивача, є дуже небезпечним, оскільки зона АТО дуже близько від рідного міста відповідачки. Вказує, що він є співвласником 3-х кімнатної квартири, має стабільний, високий доход, що позволяє йому займатись вихованням дитини належним чином. Оскільки [PERSON] не розуміє всього вищевказаного та продовжує чинити опір у спілкуванні батька з дитини позивач вимушений звернутися до суду. Ухвалою суду від 22.01.2018 року позовна заява була залишена без руху. Ухвалою суду від 31.01.2018 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. До суду 15.02.2018 року від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідачка вказує, що ніколи не перешкоджала у спілкуванні батька з дитиною, проте наполягала на тому, щоб такі зустрічі проходили лише в її присутності, зважаючи на наступне. Вік доньки становить 1 рік 10 місяців. Дитина не розмовляє та не може словесно висловити свої бажання, а батько, оскільки проживає окремо, не може своєчасно відреагувати на потреби дитини. посилалась на те, що позивач, коли бере доньку до себе додому, неодноразово влаштовував фото сесії з дитиною, яка була одягнена в чужі речі(в речі доньки його брата). Дитина схильна до алергічних реакцій, тому у неї неодноразово було виявлено контактний дерматит через одягання чужих, не нових речей. Вказує, що брат позивача викладає у вільний доступ фото дитини, яка частково одягнена, які здійснюються, коли батько дитини бере її до себе додому. На думку відповідачки, такі «інтимні» фотографії створюють загрозу для дитини, її честі, гідності та можуть стати причиною її викрадення. Відповідачка звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом про захист прав дитини та встановлення заборони публікації фотографій в мережі ітернет. Позивач немає власного житла, він проживає разом з мамою та рідним братом з дітьми. Зазначає, що спілкування її доньки [PERSON] з дітьми брата позивача можуть загрожувати її здоровю, оскільки їй не зроблено щеплень від корі та дифтерії. Стверджувала, що батько часто розважає дитину за допомогою смартфону, що негативно впливає на психоемоційний стан дитини. Посилалась на те, що лікар встановив дитині діагноз: затримка мовленнєвого розвитку та симптоми гіперактивності та рекомендував дотримуватися розпорядку дня для дитини, обмежити активні ігри після 18 год. 00 хв.. Між тим, батько дитини часто телефонує під час денного або нічного сну дитини, що негативно на ній позначається. Просила позов [PERSON] задовольнити частково, а саме визначити спосіб участі [PERSON] у вихованні [PERSON] за таким графіком: - перша та третя середа місяця з 10.00 од. до 12.00 год. під час прогулянки в присутності матері або за місцем проживання дитини: - друга та четверта пятниця місяця з 10.00 од. до 12.00 год. під час прогулянки в присутності матері або за місцем проживання дитини; - щонеділі з 10.00 год. до 12.00 год. під час прогулянки в присутності матері або за місцем проживання дитини: - дні народження та святкові дні за попередньою домовленістю між батьками. До суду 12.03.2018 року від [PERSON] надійшла відповідь на відзив відповідача, згідно якого позивач повідомив, що звернувся до Служби по справах дітей ОМР та остання надала висновок щодо спілкуванні батька дитини без присутності матері. Позивач вказує, що він реагує на потреби доньки швидше та якісніше ніж її мати. Раніше відповідачка, коли їй потрібно було відлучитися по особистим справам завжди залишала доньку разом з ним та його родинною. Одного разу [PERSON] не зміг забрати дитину на вимогу відповідачки, після чого остання почала висловлювати своє обурення. Вказує, що він постійно купує доньці нові речу, які вона одягає, коли перебуває у нього вдома. Деякі речі однакові з речами племінниці, але вони особисті. Щодо захворювання дитини на дерматит то позивач відзначив, що ця хвороба спостерігається ще з періоду, коли вони жили однією родиною. Вказує, що оголених фотографій дитини ніхто ніколи не виставляв. Крім того, вказує, що ліки мати від дерматиту купила дитині 05.12.2017 року, хворобу з її слів викликала фото сесія в чужих речах, яка між іншим відбулася 09.12.2017 року. [PERSON] зазначає, що його донька часто залишається з подругами відповідачки, оскільки остання постійно десь відлучається, то відвідує бані та сауни, то їздить на ринок, ходе по різних лікарях весь час та відвідує ресторани, клуби, бари, кафе. На рахунок щеплень позивач вказував, що інформація щодо здоровя дітей його брата є конфіденційною, тому відповідачка не може її знати, у звязку з чим вводить суд в оману. Вказав, що власне житло в нього все ж таки є і проживають там не 5 чоловік, а лише він, його батьки, а брат зі своєю родиною проживають окремо. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалою суду від 12.03.2018 року було закрите підготовче засідання та справа призначена до судового розгляду по суті. У судовому засіданні 25.05.2018 року [PERSON] та його представник позивача [PERSON] (по довіреності від 10.01.2018 року) підтримала позовні вимоги та просили задовольнити у повному обсязі з врахуванням пояснень, наданими ними у минулих судових засіданнях та письмовій відповіді на відзив на позов. Також пояснили що м січня 2017р між ними були нормальні взаємостосунки, відповідачка давала дитину позивачу, вони їздили разом на відпочинок. В листопада 2017р вона подала до суду на розлучення і їх шлюб розірвано а також на поділ майна та аліменти. З січні 2017р. по грудень він сплачував аліменти по 7300 грн. щомісячно, завжди купав необхідні дитині ліки та одежу, при возив лікарів, 09.12.2017р. їх родиною була влаштована фото сесія, разом з його донькою та дітьми його рідного брата, на яку не було запрошено відповідачку і з цього моменту все і почалося, потім були обвинувачення що в не тому одязі, потім інші безглузді звинувачення, що не відповідає дійсності, і з цього періоду відповідач чинить перешкоди у вільному спілкування з дитиною , її відвідування та вихованні. Крім того вони повідомили суду, що в період судових засідань вони намагалися дійти до укладення мирової угоди, і на це спочатку погодилась відповідачка , він буз згоден подарувати свій автомобіль та інше, але згодом відповідачка ще збільшили свої матеріальні вимоги, на що він не має можливості погодитися, вважаючи це корисними мотивами з її боку, а не в інтересах дитини. Довідки, які нею подані до суду, не відповідають дійсності, і дерматит у дитини виник ще коли дитині було6-7 місців тобто коли вони ще були разом. Також зазначив що він дуже любить свою дитину, бажає постійно з нею спілкуватися і піклуватися про неї, бо з нею постійно треба розмовляти, допомагати в тому числі і матеріально забезпечувати та виховувати, щоб дитини не відчувала відсутність батьківського піклування, проте категорично проти того щоб суд призначав спілкування у присутності матері, оскільки остання весь час робить всілякі перешкоди, тому числі у викликає поліцію по надуманим підстав для того щоб навести на нього наклеп. З 16.05.2018р. (минуле судове засідання0 він також намагався додзвонитися з відповідачкою щоб зустрітися з донькою, проте остання не відповідала на дзвінки. Відповідачка та її представник [PERSON] (по довіреності від 19.02.2018 року) у судовому засіданні заперечували проти задоволенні позову [PERSON] та просили встановити порядок спілкування із дитиною згідно графіку, визначеного ними у письмовому відзиві від 15.02.2018 року, а саме за таким графіком: - перша та третя середа місяця з 10.00 од. до 12.00 год. під час прогулянки в присутності матері або за місцем проживання дитини: - друга та четверта пятниця місяця з 10.00 од. до 12.00 год. під час прогулянки в присутності матері або за місцем проживання дитини; - щонеділі з 10.00 год. до 12.00 год. під час прогулянки в присутності матері або за місцем проживання дитини: - дні народження та святкові дні за попередньою домовленістю між батьками. При цьому підтвердила що до грудня 2017р вона давала дитину позивачу , позивач надавав матеріальну допомогу до листопада 2017р у розмірі 7300 грн., не погодилась з наданими позивачем довідками та зазначила що ніколи не перешкоджала йму у спілкування з дитиною. Просила визначити часи спілкування у її присутності, попри те що між сторонами напружені стосунки. Також підтвердила що взимку вона не впустила позивача до дитини в 19.00, оскілки вже було темно на дворі а дитина рано лягає спати, а зустрічі з дитиною це є завжди всплеск емоцій. Також підтвердила що після фотосесії у грудні 2017р. між нею та позивачем був конфлікт через одежу, в якій дитину фотографували та зазначила що позивач є чужою для дитини людиною. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, був сповіщений про час та місце розгляду справи належним чином. До суду було надано висновок №07/549;01-11/130 від 30.01.2018 року про визначення порядку участі громадянина [PERSON] у вихованні його малолітньої доньки, [PERSON], [INFO]. У минулому судовому засіданні 12.03.2018 року представник третьої особи [PERSON] просила задовольнити позов з урахування наданого ними висновку. Суд за згодою осіб, які брали участь у справі, з урахуванням вимог ч. 1,3 ст. 223 ЦПК України, ухвалив слухати справу за відсутності представника третьої особи, сповіщеного належним чином. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 12.09.2015 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі ОМУЮ (актовий запис № 1475). Свідоцтво про\~ шлюб І - ЖД № 239100. Від спільного шлюбу подружжя мають доньку [PERSON],\~ [INFO], яка проживає разом з відповідачкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Однією сімєю сторони не проживають, спільне домогосподарство не ведеться, фактичні шлюбні відносини припинились з 14.01.2017 року. У подальшому, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15.12.2017 року (справа №522/21197/17) шлюб між сторонами було розірвано. Як вбачається з позовних вимог та пояснень сторін, донька залишилась проживати разом з матірю та на теперішній час між батьками дитини існують суперечності щодо порядку спілкування батька з дитиною та напружені відносини між собою. Відповідно до частини 3 статті 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятковими випадками коли це суперечить інтересам дитини. Добровільно сторони не дійшли згоди щодо встановлення порядку зустрічей батька з малолітньою донькою. Позивач вказує, що з часу окремого проживання неодноразово звертався до відповідачки з проханням встановлення порядку його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, проте відповідачка у зустрічах з дитиною відмовляла та йому на зустріч не йде. Відповідно ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обовязковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розвязання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. До суду було надано висновок органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №07/549;01-11/130 від 30.01.2018 року про визначення порядку участі громадянина [PERSON] у вихованні його малолітньої доньки, [PERSON], [INFO], згідно якого питання з приводу визначення порядку спілкування з дитиною розглядалось за участі обох батьків дитини. Згідно висновку опіки та піклування від 30.01.2018 року, було вирішено зобовязати [PERSON] не перешкоджати зустрічам і спілкуванню батька з малолітньою донькою, [PERSON], [INFO]. Визначено способи участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою, [PERSON], [INFO], шляхом встановлення систематичних зустрічей батька з донькою [PERSON], [INFO], першої та третьої середи місяця з 19.00 год. до 20.30 год., другої та четвертої пятниці місяця з 10.00 год. по 12.00 год., кожної неділі місяця з 09.00 год. по 13.00 год., без присутності матері, [PERSON], а також, в дні народження та святкові дні та у відпустці за попередньою домовленістю батьків (а.с.83-84). Судом встановлено, що позивач є співвласником квартири [ADDRESS] , заг пл. 51,4 кв.м. що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло (а.с.6). [PERSON] зареєстрована та проживає разом з матірю тобто відповідачкою за адресою [ADDRESS].(а.с.9). З грудня 2017р між сторонами по справі виник конфлікт та з цього часу відповідач чинить перешкоди у вільному спілкування позивача з донькою. Суду надано фотографії позивача разом з донькою (а.с.55-60), на яких зображений позивач разом з малолітньою [PERSON] в доброзичливій формі де дитина охайно одягнута та посміхається. Згідно наданого суду довідки з дитячої лікарні ім.. [PERSON] (а.с.71) вбачається що дитина психоемаційно залежна від матері в силу віку. Також дитина проходила медичне обстеження у дитячого хірурга (а.с.102), лора, (а.с.101) де не виявлено патології. З відповіді Департаменту охорони здоровя Одеської міської ради від 10.04.2018р. дуді нову В.С. вбачається. Що дуди нова К.В., 25.03.2016р. спостерігається у КУ «Дитяча міська поліклініка №4», медична документація знаходиться у її матері., довідка психолога КУ «МДЛ ім.. акад. [PERSON]» від 26.12.2017р. не містить відомостей щодо перешкод у спілкування батьком з дитиною. Згідно довідки невролога кліники Святої Катерини-Одеса від12.03.2018р. (а.с.158) вбачається про відсутність протипоказань у спілкування з малолітньою дуді новою К.В. Згідно ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 21.02.2018р. (справа №815/410/18) провадження за позовом [PERSON] до Приморської районної адміністрації одеської міської ради , за участю третьої особи -[PERSON] про визнання протиправним і скасування висновку органі опіки та піклування від 30.01.2018р. №01-11/30- закрито (а.с.115-117). Постановю Приморського районного суду м.Одеси від 07.02.2018р. (справа №522/24527/17) провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за вчинення правопорушення передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП за заявою [PERSON]- зарито у звязку відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.(а.с.131-132). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 р.) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 зазначеної Конвенції про права дитини визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У статті 9 Конвенції зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. ст.7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.\~15\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано,\~\~що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою крім випадків, коли це право обмежене законом. За ч.2ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 157 СК України встановлено, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. При цьому, відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. За заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобовязана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ст. 7 СК України). Судом встановлено, що між батьками дитини дійсно існують напружені відносини з приводу визначення порядку участі батька у спілкування з донькою та відповідачка чинить перешкоди у спілкування батька з донькою. Зазначене також було визнано відповідачкою в судовому засіданні. При вирішенні вказаних вимог, суд враховує бажання батька бачити свою доньку якомога більше, приймати безпосередню та активну участь у її вихованні, спілкуватися із нею. Суд враховує, що батько регулярно протягом 2017 року матеріально допомагав та сплачував на утримання дитини аліменти (згідно платіжних доручень, наявних у матеріалах справи (а.с.13-23). Надання матеріальної допомоги з боку батька на утримання доньки не спростовано відповідачкою. Зазначене питання також вирішувалося на засідання органу опіки та піклування, про що свідчить відповідний висновок. Суд враховує також, що дитина має природну потребу спілкуватися з батьком. Відсутність батьківської лінії виховання, справляє на неї негативний напрямок, тому для формування моделі поведінки дівчини необхідне спілкування з батьком. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вище зазначене, з врахуванням позиції сторін, інтересів малолітньої дитини, вік дитини (2 з половиною роки), характеризуючих даних на позивача, ставлення позивача до дитини, до її інтересів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є такими, що підлягають задоволенню та вважає за можливе визначити спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з донькою, який відповідає висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №07/549;01-11/130 від 30.01.2018 року, шляхом встановлення систематичних зустрічей батька [PERSON] з донькою [PERSON], [INFO], першої та третьої середи місяця з 19.00 год. до 20.30 год., другої та четвертої пятниці місяця з 10.00 год. по 12.00 год., кожної неділі місяця з 09.00 год. по 13.00 год., а також, в дні народження та святкові дні та у відпустці за попередньою домовленістю батьків. При цьому, суд, враховуючи негативні взаємовідносини між сторонами, не вбачає вагомих причин для відмови у задоволенні позову [PERSON] в частині щодо можливості його зустрічей з донькою без присутності матері, [PERSON], у тому числі за адресою проживання позивача, а тому в цій частині позов також задовольняє. Усі висловлені відповідачкою заперечення з цього приводу суд вважає незначними і необгрунтованмии та не приймає їх до уваги. За таких обставин, враховуючи встановлені у справі обставини, положення ст. ст.141,150,157,159 СК України, з метою дотримання розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини, зокрема, і те, що кожен з батьків зобов'язаний приймати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, і характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний контакт, враховуючи, що після розлучення батьки дитини проживають окремо, суд вважає позов [PERSON] є доведеним і обґрунтованим. У відповідності до ст. 263 ЦПК України, судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним\~є рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: approved