Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

Позивач 13 лютого 2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] і [PERSON], в якому просив усунути йому перешкоди у користуванні квартирою шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS], виселення та зняття їх з реєстраційного обліку у цій квартирі. В обґрунтування позову [PERSON], зазначив, що є власником квартири [ADDRESS]. Після придбання даної квартири йому стало відомо, що в ній є зареєстрованими та проживають сторонні особи, без будь-яких на те правових підстав. 20.01.2015 року він звернувся до КП «Жилкомсервіс» з проханням надати йому довідку про кількість зареєстрованих та проживаючих осіб у квартирі. Того ж дня йому було надано довідку за № 136, відповідно до якої у квартирі [ADDRESS] є зареєстрованими та проживають відповідачі по даній справі. Будь-яких усних чи письмових домовленостей між відповідачами та ним стосовно їх проживання у моїй квартирі - не існує. Жоден із вказаних відповідачів не є членом його сім'ї чи родичем. На всі усні прохання щодо звільнення його приміщення та зняття з реєстрації відповідачі ніяким чином не відреагували. Відповідачі продовжують всупереч його волі проживати у зазначеній квартирі, і посилаються на факт реєстрації у квартирі як на підставу для подальшого у ній проживання. Отже, факт реєстрації відповідачів в квартирі, що належить йому, порушує право власності на дану квартиру, оскільки позбавляє можливості в повній мірі використовувати об'єкт права власності. Позивач в судове засідання не з'явився, однак подав заяву, в якій зазначив, що на задоволенні позову наполягає та не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі, просив справу розглядати за його відсутності. Належним чином повідомлений відповідачі повторно в судове засідання не з'явилися, про причини неявки не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи, заперечень проти позову не подавали. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно зі статтею 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку. У відповідністю з ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідачів, повідомлених належним чином, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи - Московський районний відділ у місті Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, який виконує функції сектору у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Московського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, в судове засідання не з'явився. 27 лютого 2015 року начальник відділу подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати за відсутності їхнього представника та ухвалити рішення на розсуд суду. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 16.01.2015р., укладеним між [PERSON] та позивачем, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Згідно довідки за № 136 виданої 20.01.2015р. КП «Жилкомсервіс», відповідно до якої у квартирі [ADDRESS] є зареєстрованими та проживають [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За таких обставин, враховуючи, що реєстрація відповідача позбавляє позивач можливості розпоряджатися власним майном на свій розсуд, а також їх реєстрація спричиняє матеріальні збитки, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі. В силу ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача належить стягнути сплачені при пред'явленні позову витрати по сплаті судового збору в розмірі по 81 грн. 20 коп. з кожного, На підставі викладеного та

Outcome: approved