Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-25 00:00:00

Позивач [PERSON] 09 лютого 2018 року звернулася до Солом'янського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів /а.с. 5/. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 14 лютого 2018 року, позовну заяву [PERSON] до [PERSON], - було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення зазначених недоліків /а.с.а.с. 2-3/. 23 лютого 2018 року позивачем [PERSON] було подано до суду позовну заяву у новій редакції, відповідно до якої позивач просить стягнути з [PERSON] аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 1684 грн. щомісячно до досягнення трьох років дитиною: [PERSON], [INFO] /а.с.а.с. 15, 16/. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що 24.06.2009 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. Від шлюбу мають трьох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO]. Позивач посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, проживають окремо один від одного. Відповідач відмовляється від укладення договору про участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей. На даний час діти перебувають на повному її утриманні та проживають разом з нею. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Позивач зазначає, що на час звернення до суду, вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною, не працює та єдиним засобом її доходу є соціальні виплати на дітей, розмір яких складає близько 1935 грн., інших видів заробітку вона не має. Відповідач є працездатною особою, не має на утриманні інших осіб, має високі заробітки., а тому може сплачувати аліменти. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 23 квітня 2018 року, прийнято справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, до провадження Солом'янського районного суду м. Києва, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.а.с. 33-34). У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідачу було надано 15-ти денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позов, однак відповідач не подав до суду відзив на позовну заяву, будь-яких заяв чи клопотань, тому відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24 червня 2009 року, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві /а.с. 26/. Від шлюбу мають трьох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві /а.с. 27/; сина [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві /а.с. 29/; доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Солом'янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві /а.с. 28/. Згідно даних свідоцтв про народження дітей, в графі батьки зазначено: батько - [PERSON], мати - [PERSON]. Встановлено, що малолітні діти: син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO], проживають разом з позивачем за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи /а.с.а.с. 23, 24, 25/, та перебувають на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей та дружини не надає. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Законодавцем положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов'язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судом встановлено, що позивач проживає з малолітніми дітьми окремо від відповідача, який є працездатним. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст.ст. 182, 183 СК України. Відповідач до суду не з'явився, та не скористався процесуальним правом висловити свій відзив (заперечення) на позов та надати докази. Суд зважає, що обов'язок з утримання дитини покладений на обох батьків. Доказів, що свідчили б про відсутність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу на утримання дружини, у спростування зазначеного, відповідачем суду не надано. Відповідно до ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно до ч.2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно зі ст. 77 СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач, [PERSON], не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною [PERSON], [INFO], до досягнення трирічного віку з 24.08.2017 р. по 06.03.2020 року, що підтверджується витягом з наказу № 131-к від 20 липня 2017 року /а.с. 39/. За таких обставин, оскільки судом було встановлено, що малолітні діти проживають з позивачем, а відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання дітей та дружини, при цьому приймаючи до уваги матеріальне становище позивача, суд приходить до висновку про необхідність призначення аліментів на утримання позивача, які підлягають стягненню з відповідача на її користь, з врахуванням принципу справедливості та розумності, в розмірі, який просить позивач, а саме 1684 грн., починаючи стягнення з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення [PERSON], [INFO], трирічного віку. Таким чином, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір, в дохід держави в розмірі 704 грн. 80 коп., так як позивач при подачі позовної заяви про стягнення аліментів звільнений від його сплати на підставі закону. У відповідності з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, підлягає обов'язковому негайному виконанню.

Outcome: approved