Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

Позивач 16.07.2018 року звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] та просив стягнути матеріальну шкоду заподіяну дорожньо-транспортною пригодою в розмірі 17578,20 грн., витрати повязані з автотоварознавчим дослідження у розмірі 1580,90 грн. та витрати на поштові відправлення у розмірі 142 грн. Також просив стягнути з відповідача судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами. 12.12.2017 року о 12.40 год по вул. Польська напроти будинку №17 з вин відповідача [PERSON] під час керування автомобіля [NUMBER], за умови не дотримання безпечної дистанції, сталося зіткнення з автомобілем [NUMBER], що належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] роману Анатолійовичу. В результаті ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. 13.12.2017 року позивач звернувся до МТСБУ із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду для отримання матеріального збитку. Позивачу виплатили лише 5940 грн. (6000 грн. мінус банківська комісія у розмірі 60 грн.), що є недостатньою сумою для відновлення транспортного засобу. Позивач 18.04.2018 року скерував претензію Відповідачу щодо відшкодування витрат, повязаних з усуненням наслідків дорожньо-транспортної пригоди, проте врегулювати спір не вдалось. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26.07.2018 року справу було передано за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси. Ухвалою суду від 10.08.2018 року справа прийнята до провадження судді Приморського районного суду м. Одеси Бондаря В.Я. та призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 02.11.2018 року. В результаті проведеного підготовчого засідання 02.11.2018 року протокольною ухвалою підготовче провадження було закрито, справу призначено до розгляду по суті на 29.01.2019 року. До суду 29.01.2019 року надійшли пояснення Моторно (транспортного) страхового бюро України, згідно яких третя особа пояснила, що автомобіль, яким керував [PERSON] був забезпечений полісом обовязкового страхування. Реалізований ПрАТ «Європейський страховий союз». МТСБУ на разі не відповідає за зобовязання ПрАТ «Європейський страховий союз». Судове засідання, призначене на 29.01.2019 року було відкладено з метою надання часу представнику відповідача для ознайомлення з матеріалам справи та підготування відзиву, до 15.02.2019 року. До суду 13.02.2019 року надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого представник відповідача [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову [PERSON], зважаючи на наступне. Відповідач вважає, що належним відповідачем є страхова компанія ПрАТ «Європейський страховий союз», а не винна особа. Вказує, що розмір матеріальної шкоди, визначеної у звіті не може підтверджувати фактичний розмір збитків, адже дослідження проводилося без відповідача [PERSON] У судове засідання 15.02.2019 року учасники справи не зявилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача у відзиві просив розглядати справу за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 12 рудня 2017 року приблизно о 12 годині 40 хвилин, [PERSON] керуючи Fiat Linea, державний номерний знак [NUMBER], біля будинку №17 по вул. Польська в м. Одесі, не врахував дорожню обстановку, безпечну дистанцію, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем Opel Astra, державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], [PERSON] було визнано винним у вчинені правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, що вбачається з Постанови Приморського районного суду м. Одеси від 31.01.2018 року у справі №522/184/18. Відповідно до частини шостої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, винна [PERSON] доказуванню не підлягає. За змістом ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. Відповідно ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Оцінка майна представляє собою процес визначення його вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами з оцінки майна, і є результатом практичної діяльності оцінювачів та субєктів оціночної діяльності, визнаних такими відповідно до положень Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», про що прямо зазначається у ст. ст. 3-5 цього Закону. Згідно з ст.7, ст.10, ст. 11 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна проводиться на підставі договору про оцінку майна між субєктом оціночної діяльності субєктом господарювання та замовником оцінки. Замовниками оцінки можуть бути особи, яким майно належить на законних підставах або у яких майно перебуває на законних підставах, а також ті, які замовляють оцінку майна за дорученням зазначених осіб. Згідно звіту №31228170 Про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 26.12.2017 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику Opel Astra, державний номерний знак [NUMBER] на дату виконання дослідження дорівнює 23518,20 грн. Моторно (транспортне) страхове бюро України виплатило [PERSON] відшкодування шкоди у розмірі 6000 грн. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] як власника автомобіля Fiat Linea застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Європейський страховий союз». Верховний суд України, за результатами розгляду справи № 6-2808цс15, 20.01.2016 року, ухвалив Постанову в якій зазнав наступні правові висновки: «Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності». Аналогічна правова позиція встановлена Верховним Судом за результатом розгляду цивільної справи № 344/10730/15-ц (№ 61-5079св18) винесено 14 лютого 2018р Таким чином, враховуючи положення чинного законодавства, що вище наведені, та правову позицію Верховного Суду України, суд вважає, що Відповідач, зобовязаний відшкодовувати Позивачу завдану матеріальну шкоду в повному обсязі за вирахуванням відшкодування сплаченого МТСБУ, і в подальшому самостійно вирішувати зі страховиком питання виплати страхового відшкодування на свій розсуд. Як визначено в ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Враховуючи наведене та

Outcome: approved