Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

Позивач 21 липня 2015 року звернулась до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням будинком №106 по вулиці Шевченка в м. Кодимі, Одеської області. В судовому засіданні позивач [PERSON], позицію якої підтримав її представник (на підставі угоди), посилалась на те, що вона є власником житлового будинку №106 по вулиці Шевченка в місті Кодимі, Одеської області. Відповідачі є її дітьми, які разом з нею вселилися та були зареєстровані у житловому будинку №106 по вулиці Шевченка. Після створення своїх сімей відповідачі виїхали з батьківського будинку і на протязі певного часу в ньому не з»являються. Час від часу з»являються та влаштовують сварки. Вважає, що відповідачі втратили право користування жилим приміщенням - будинком №106 по вулиці Шевченка в м. Кодимі, Одеської області. Відповідачі та їх представник (на підставі угоди) в судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що дійсно зареєстровані у житловому будинку №106 по вулиці Шевченка в місті Кодимі. Позивач доводиться їм матір»ю. [PERSON], що вони не з»являються у батьківському будинку пов»язано з неприязню до них з боку матері, яка не дозволяє їм приходити до тої. Неможливість приходити до дому і там перебувати є наслідком того, що мати зробила з них «ворогів» і не пускає в житло. Вважають, що позовні вимоги необґрунтовані, а тому в їх задоволенні слід відмовити. Свідок [PERSON], в судовому засідання свідчила таке. Вона проживає по сусідству з [PERSON] в місті Кодимі по вулиці Шевченка 106. З позивачем певний час проживали діти відповідачі по справі. Потім дітей [PERSON] вигнала і ті проживають в теперішній час в різних місцях. Дітей [PERSON] до житла не пускає. Коли ті приходять, то викликає міліцію. Свідок [PERSON] в судовому засіданні свідчив таке. Проживає в [INFO]. Сусідкою у нього є позивач [PERSON]. Відповідачі по справі [PERSON] і [PERSON] діти позивача. Бачив як позивач виганяє з хати своїх дітей. Відповідачі неодноразово намагались зайти до помешкання в якому зареєстровані, однак їм це зробити перешкоджає [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні свідчила таке. Вона є дружиною відповідача [PERSON]. Чоловік намагався прийти і жити в тому домі, де зареєстрований, [INFO], однак цього йому не дає зробити мати [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні свідчив таке. Він є депутатом Кодимської міської ради. На прохання позивач [PERSON], він склав акт обстеження домоволодіння по вулиці Шевченка,106, де та зареєстрована. Складав він акт зі слів позивача про те, що в цьому помешканні діти не проживають і не приймають участь в ремонті будинку. Це все він писа зі слів позивача. Свідок [PERSON] в судовому засіданні свідчила таке. У 2015 році вона виконувала обов2язки Кодимського міського голови. В той час бобельчук Ю.М. був депутатом Кодимської міської ради і тому мав право складати акти обстеження домоволодінь. Згідно свідоцтва на право власності на житловий будинок №106 по вулиці Шевченка в місті Кодимі, Одеської області, його власником є [PERSON] (рішення виконкому Кодимської міської ради №107 від 12 листопада 2002 року). Згідно домової книги для прописки громадян, що проживають у [INFO], у цьому будинку зареєстровані [PERSON] і [PERSON]. Згідно акту обстеження домоволодіння №106 по вулиці Шевченка в місті Кодимі, складеного депутатом Кодимської міської ради [PERSON], зі слів власника цього помешкання [PERSON], її діти [PERSON] і [PERSON], зареєстровані в цьому будинку, але участі в його ремонті не беруть і фактично проживають в інших місцях. Згідно постанови Кодимського районного суду від 26 лютого 2014 року (справа №503/405/14-п), [PERSON] була притягнута до адміністративної відповідальності за те, що 24 лютого 2014 року на вулиці Шевченка в місті Кодимі, висловлювалась грубою, брутальної лайкою на адресу [PERSON], чим порушила громадський порядок і спокій громадян, тобто скоїла адміністративне правопорушення, передбачене статтею 173 КУпАП. Вислухавши позивача та її представника, відповідачів та їхнього представника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову повинно бути відмовлено з наступних підстав. Згідно частини 3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов»язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно із ч.3 ст.9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений чи обмежений у праві користування житлом інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За правилом ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін (якими відповідно до ч.1 ст.30 ЦПК є позивач та відповідач), кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом установлено наступне. Позивач [PERSON] є власником житлового будинку,розташованого в м.Кодимі по вул.Шевченка,106, Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок, виданим 12 листопада 2002 року на підставі рішення Кодимської міської ради №107 від 12 листопада 2002 року. У вказаному будинку з дня свого народження і до цього часу зареєстровані відповідачі, який є рідним дітьми позивача [PERSON]. Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Основною вимогою для задоволення позову з цієї підставі є непроживання особи без поважної причини понад встановлені строки, тобто особа має можливість проживати у будинку, проте не робить цього без поважної причини. Як доказ відсутності відповідачів за місцем своєї реєстрації понад встановлені строки, позивачем надано акт обстеження від 20 липня 2015 року, складений депутатом Кодимської міської ради [PERSON]. Зі змісту зазначеного документу вбачається, що він складений зі слів позивача, а не з об»єктивних обставин, які виявив сам депутат [PERSON], а тому судом не може бути прийнятий як належний доказ. Разом з тим, як розяснює Верховний Суд України, належними доказами у справах такої категорії є акти обстеження спірного помешкання, в яких має бути зафіксований факт непроживання особи, при цьому, таких актів має бути не менше двох, а шість місяців має пройти саме з дати складення останнього акту. Крім того, суд не може визнати як доказ позиції позивача і твердження про те, що відповідачі приходять і влаштовують сварки в її помешканні, з посилання на постанову суду про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] з огляду не те, що в самій постанові зазначено, що правопорушення відбулося саме в домоволодінні №106. Відтак, суд констатує, що причиною не проживання відповідачів у домоволодінні, в якому вони зареєстровані (вулиця Шевченка,106 в місті Кодимі), є відсутність бажання самої позивачки в цьому. Тобто, причини не проживання відповідачів у спірному помешканні є поважними, а з огляду на це, в задоволенні позову [PERSON] повинно бути відмовлено. На підставі ст.405 ЦК України,

Outcome: dismissed