Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

Позивач, [PERSON] , 05.01.2021 звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визначення місця проживання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом із ним, за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказував, що з відповідачем у справі, [PERSON] з 11.06.2011 перебував у шлюбі, від якого сторони мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 23.04.2018 рішенням Чугуївського міського суду Харківської області шлюб між сторонами розірвано, 15.03.2018 Чугуївським міським судом Харківської області видано судовий наказ про стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1\\3 частини від всіх видів його заробітку, але не менше ніж 50% та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 21.02.2018 і до досягнення дітьми повноліття. На момент звернення до суду із цим позовом позивач мав заборгованість зі сплати аліментів через помилки при проведенні розрахунку розміру аліментів. Згідно акту обстеження умов проживання від 03.11.2020, складеного комісійно, встановлено що за адресою: [ADDRESS] , умови проживання задовільні, відповідають санітарним нормам, кімнати вмебльовані, чисті, світлі, пліснява на стінах відсутня, є усі необхідні речі вжитку та побуту, боргів зі сплати комунальних платежів немає. Загрози життю та здоров`ю дітей немає. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: діти мають окремі місця для відпочинку та сну, гри, місце для занять, шафу для одягу, є підключення до Інтернету, стосунки в сім`ї добрі, дружні, панує взаєморозуміння та взаємоповага. Позивач у позові вказував на позитивну характеристику, надану йому за місцем його працевлаштування та за місцем мешкання, надав відомості про свої доходи та виплати з аліментів. За зверненням позивача службою у справах дітей та сім`ї при виконавчому комітеті Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області 11.11.2020 складено Висновок про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] , яким визначено, що визначення місця проживання малолітніх дітей доцільне разом із матір`ю, [PERSON] та відповідає їх інтересам. Позивач вважав, що вказаний висновок не відповідає інтересам дітей, оскільки відповідач належним чином свої батьківські обов`язки не виконує, не приділяє дітям достатньо уваги, залишає їх без нагляду. Без згоди батька, [PERSON] , відповідач змінила місце проживання дітей, перевівши їх до іншого навчального закладу. Під час телефонних розмов із дітьми позивач отримує тривожну інформацію від них про їх теперішнє життя, обидві дочки мають певні проблеми зі станом здоров`я, потребують постійного нагляду з боку лікарів, але відповідач не має часу на це, в зв`язку із чим ставить під загрозу здоров`я дітей. [PERSON] почала гірше навчатись у школі, мати налаштовує дітей проти батька. Позивач наполягав на тому, що позивач, на відміну від нього, позбавлена можливості створити належні умови для виховання та розвитку дітей, а у випадку проживання дітей із ним, діти увесь час проживатимуть у сімейному колі, де дітям буде більш комфортно та спокійно. Також позивач вказував, що дочки мають велику прихильність до нього, як до батька, та бажають проживати із ним, оскільки він має час не тільки на належне виховання дітей, а й на їх розвиток та лікування, в зв`язку із чим, із посиланням на практику Європейського суду з прав людини, положення Декларації прав дитини, конвенції «Про права дитини», позивач з метою забезпечення якнайкращих інтересів дітей, просив визначити місце проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] разом із ним, за місцем його постійного мешкання та реєстрації. Відповідач, [PERSON] 23.03.2021 подала до суду відзив на позовну заяву, в якому виклала заперечення проти позовних вимог. Так, відповідач у відзиві вказувала, що на її думку позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки діти бажають проживати саме із нею, з моменту розірвання шлюбу між сторонами дочки мешкали разом із нею та ніколи не висловлювали бажання мешкати із батьком, мають прихильність та прив`язаність саме до матері, яка займається їх вихованням, навчанням, лікуванням, організацією їх дозвілля, тощо. Позивач, за твердженням [PERSON] , спілкується з дітьми лише на вихідних, не водить дітей до школи, їх навчанням не цікавиться, не ходить із дітьми до лікарні. Відповідач наполягала на тому, що вона приділяє достатньо уваги вихованню дочок, їх навчанню, слідкує за станом їх здоров`я, супроводжує їх до лікарів, забезпечує їх здорове зростання та розвиток. Відповідач також надала до суду в обґрунтування своїх доводів, наведених у відзиві на позов, позитивні характеристики з місця роботи та проживання, відомості про рівень її прибутку, характеристика на неї, як матір дітей, з навчальних закладів та відповіді на адвокатські запити щодо перебування [PERSON] на стаціонарному лікуванні та участь у ньому матері дитини. Посилання позивача на те, що вона без його згоди та відома, самовільно змінила місце проживання дітей, вважала такими, що не відповідають дійсності, оскільки про намір переїхати до м. Харкова вона особисто повідомляла позивача. Крім того, відповідач зазначала, що нею створено належні умови для проживання дітей, що підтверджено відповідним актом від 16.03.2021, та вважала, що висновок служби у справах дітей та сім`ї при виконавчому комітеті Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 11.11.2020 про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] , яким визначено, що визначення місця проживання малолітніх дітей доцільне разом із матір`ю, [PERSON] , є вмотивованим, обґрунтованим, прийнятим з урахуванням наданих сторонами документів, та відповідає якнайкращим інтересам дітей. Від представника третьої особи - начальника Служби у справах дітей та сім`ї при Виконавчому комітеті Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області до суду надійшла заява про проведення розгляду справи без участі третьої особи. Суд, ознайомившись із заявами сторін по суті справи, вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, провівши допит неповнолітніх свідків, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони - [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому народились [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 12,13). Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 23.04.2018 (а.с. 11). Виданим Чугуївським міським судом Харківської області судовим наказом з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дочок, [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1\\3 частини від всіх видів його заробітку, але не менше ніж 50% та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 21.02.2018 і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 14). 03.11.2020 комісією у складі начальника Служби у справах дітей та сім`ї при виконкомі Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області, начальника відділу ПСЗН, на підставі заяви [PERSON] проведено обстеження умов проживання родини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , про що складено відповідний акт (а.с. 16). Так, комісією встановлено, що квартира за вказаною адресою складається з трьох кімнат, в ній є зареєстрованими, окрім [PERSON] його батьки, [PERSON] , [PERSON] та дочка, [PERSON] , яка мешкає окремо із матір`ю. Встановлено також, що умови для проживання дітей задовільні, відповідають санітарним нормам, кімнати вмебльовані, чисті, світлі, пліснява на стінах відсутня, є усі необхідні речі вжитку та побуту, боргів зі сплати комунальних платежів немає. Загрози життю та здоров`ю дітей немає. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: діти мають окремі місця для відпочинку та сну, гри, місце для занять, шафу для одягу, є підключення до Інтернету, стосунки в сім`ї добрі, дружні, панує взаєморозуміння та взаємоповага. З копії характеристики від 30.09.2020 (а.с. 17), виданої за місцем працевлаштування позивача, вбачається, що він працює на ТОВ «ВП Роганський м`ясокомбінат» на посаді налагоджувальника устаткування у виробництві харчової продукції дільниці технічного забезпечення з 23.05.2012 і по теперішній час, за місцем роботи [PERSON] характеризується позитивно. Як вбачається з Інформації на мешканця смт Малинівка [PERSON] , від 15.10.2020 за підписом селищного голови (а.с. 19), за час мешкання в смт Малинівка на гр. [PERSON] на адресу виконкому скарг з боку мешканців селища не надходило, [PERSON] приймає активну участь в спортивному житті селища. Позивачем до суду надано письмові докази, що підтверджують проходження ним профілактичного наркологічного огляду (а.с. 20) та обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів (а.с. 21) восени 2020 року. З долученої до позовної заяви медичної документації вбачається, що дочка сторін, [PERSON] , [INFO] , є дитиною з інвалідністю, перебуває на обліку у лікаря ортопеда-травматолога з вересня 2016 року (а.с. 22,23). З копії відповіді на заяву позивача, наданої за підписом селищного голови смт Малинівка (а.с. 24), вбачається що до виконкому Малинівської селищної ради 13.08.2019 звернулась [PERSON] з проханням допомогти з курсом реабілітації в КУ «Центр комплексної реабілітації для дітей з інвалідністю «ШАНС» донці [PERSON] , [INFO] . Довідкою від 12.10.2019 підтверджено факт проходження [PERSON] [INFO] курсу реабілітації в КУ «Центр комплексної реабілітації для дітей з інвалідністю «ШАНС» з 02.09.2019 по 02.12.2019 (а.с. 25). З копії відповіді на адвокатський запит від 19.11.2020 (а.с. 113) вбачається, що дитина, [PERSON] , [INFO] , дійсно перебуває на обліку в ДУ «ІПХС ім. М. І. Сітенка НАМН України» в дитячому амбулаторному відділенні з 26.08.2016, у відділенні дитячої ортопедії - з 08.05.2017. З дитиною, [PERSON] , під час стаціонарного лікування у 2017 та 2018 роках знаходилась у відділенні мати дитини, [PERSON] , у подальшому, під час контрольних оглядів, дитина перебувала під наглядом обох батьків. Консультація дитини у жовтні 2029 року була під наглядом матері дитини, [PERSON] . При відвідуванні закладу охорони здоров`я дитина, [PERSON] , була в охайному, доглянутому вигляді, мати дитини не була помічена у агресії відносно дитини або інших осіб. Під час проведення стаціонарного лікування дитини, [PERSON] у відділенні дитячої ортопедії з 08.05.2017 по20.11.2017 та з 10.09.2018 знаходилась під доглядом матері, [PERSON] та постійним відвідуванням батька, [PERSON] [PERSON] у вересні 2020 року зверталась до Приватного протезно-ортопедичного підприємства «Динаміка» для замовлення ортопедичного взуття для доньки, [PERSON] (а.с. 114). Як вбачається з копії сертифікату №2258 від 30.10.2015 (а.с.115), [PERSON] закінчила повний курс за програмою «Класичний лікувальний масаж». На підтвердження фактів та обставин, викладених у відзиві на позовну заяву відповідачем у справі до суду надано низку письмових доказів: копії характеристик з місця роботи та мешкання, відомості про її навчання у вищому навчальному закладі, відомості про рівень її доходів, акт обстеження умов проживання, тощо. Так, спеціалістами Служби у справах дітей по Немишлянському району м. Харкова на підставі заяви [PERSON] , проведено обстеження умов проживання родини та складено відповідний акт (а.с. 116), згідно якого за адресою: [ADDRESS] разом із [PERSON] мешкають її неповнолітні діти, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , квартира орендована, родина [PERSON] займає 2 кімнати з 3-х. Згідно вказаного акту, санітарний стан житла задовільний, всі комунікації працюють, в наявності побутова та відеотехніка, квартира мебльована, чиста, світла, простора. У дітей окрема кімната, окремі спальні місця, шафа для речей, в якій всі речі за сезоном та віком, є стіл для занять, багато іграшок та книжок як навчальних так і розвиваючих, є місце для проведення дозвілля. Стосунки в сім`ї родинні, теплі. Зміст вказаних документів дозволяє суду дійти обґрунтованого висновку про те, що доводи позивача, на які він посилався при розгляді справи, щодо неналежного виконання матір`ю дітей її обов`язків щодо виховання, догляду та лікування, є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Так, як вбачається з копії побутової характеристики (а.с. 136), характеристики, виданої за місцем роботи (а.с. 134), мати неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] , характеризується позитивно, як відповідальна особа, яка веде здоровий спосіб життя, не була помічена у конфліктних ситуаціях, спокійна, врівноважена, її діти завжди доглянуті, охайні. На обліку у лікарів нарколога та психіатра відповідач у справі не перебуває (а.с. 141,142), має постійне місце роботи, та, як вказувала відповідач у судовому засіданні, графік її роботи дозволяє їй супроводжувати дочок до школи та забирати їх звідти, у неї відсутня потреба залишати дітей без нагляду. Факт активної участі матері дітей у навчальному процесі, її зацікавленість успіхами дочок, також підтверджено відповідними характеристиками за підписом педагогів (а.с. 137,138), оголошеною [PERSON] подякою від Малинівського ДНЗ (а.с. 140). Допитана в якості свідка [PERSON] , яка є вчителем [PERSON] пояснила, що [PERSON] є відповідальною та уважною матір`ю, яка приділяє достатньо уваги навчанню та вихованню дочки, завжди цікавиться її успіхами, виконує рекомендації вчителів щодо навчального процесу, приймає активну участь у розвитку дитини. Виконанню дитиною домашніх завдань мати приділяє достатньо уваги. Допитана за клопотанням відповідача в якості свідка [PERSON] повідомила суду, що відповідачку знає з того часу, як їх діти ходили до дитячого садку в Малинівці. [PERSON] завжди приймала активну участь в організаційних питаннях дитячого садка, у вихованні та навчанні дітей, її діти завжди були охайними та доглянутими. [PERSON] , допитана в якості свідка за клопотанням відповідача, повідомила суду, що добре знайома зі сторонами у справі та охарактеризувала [PERSON] як уважну, люблячу мати своїх дітей. Свідок також повідомила, що вона часто спілкується з відповідачкою та її дочками, випадків неналежного виконання [PERSON] її батьківських обов`язків щодо малолітніх дочок, вона не бачила. Також свідок повідомила, що [PERSON] на вихідних відвозить дочок до батька, не чинить йому перешкод у спілкуванні з дочками, хоча між ними існують дещо складні стосунки. За клопотанням сторін судом допитано малолітніх [PERSON] та [PERSON] . Так, [PERSON] повідомила суду, що мешкає разом із мамою та сестрою, до батька вона з сестрою їздить на вихідні, її відвозить туди мати. [PERSON] навчається у школі, в м. Харкові, куди її перевела мати після переїзду до м. Харкова. Перебувати у батька їй подобається та вона б хотіла мешкати із сестрою та батьком. [PERSON] в судовому засіданні вказувала, що зараз мешкає із мамою та старшою сестрою, ходить до школи. До цього батьки мешкали разом, а зараз до батька вони їздять на вихідних. [PERSON] вказувала, що хоче мешкати разом із сестрою, мамою та татом. Також молодша дочка сторін повідомила суду, що в травні, коли вона із сестрою перебувала у батька вдома, той був на роботі, а вони були вдома з бабою та дідом та «дідусь на неї ругався». Як вказував під час розгляду справи позивач, він працює позмінно, робоча зміна триває в нього добу, та коли він на роботі, його дочки залишаються із його батьками. В наданих до суду письмових поясненнях від 10.06.2021 відповідач повідомила про вчинення батьком позивача щодо малолітньої [PERSON] протиправних вчинків, а саме завдання дитині тілесних ушкоджень, в зв`язку із чим у Чугуївському РУП ГУНП в Харківській області за її заявою порушено кримінальне провадження та ведеться досудове розслідування (а.с. 211,212). Так, в судовому засіданні відповідач повідомила, що після того, як на травневі свята вона відвезла дочок до їх батька, той пішов на роботу, діти залишились із дідом та бабою. Коли молодша дочка стала просити ввімкнути їй мультики, дід різко потяг її за ногу, після чого дитина почала кульгати, скаржитись на біль у правій нозі, яку до того їй неодноразово оперували через проблеми із суглобами. Після звернення до лікаря, у дитини встановлено посттравматичний атртрит/синовіт правого кульшового суглобу та больовий синдром. З урахуванням таких обставин, відповідач наполягала на тому, що постійне проживання дітей разом із позивачем та його батьками наразі не є можливим, оскільки створює певну небезпеку для здоров`я дітей. З приводу пояснень старшої дочки щодо її бажання мешкати із батьком, відповідач надала суду пояснення про те, що така прихильність десятирічної дитини обумовлена тим, що під час перебування у батька ані їй, ані її молодшій сестрі, не обмежується можливість гратися на планшеті або телефоні, а вдома мати більш суворо контролює дозвілля дітей та їх користування гаджетами. Спірні правовідносини врегульовані нормами СК України, ЗУ «Про охорону дитинства», міжнародними правовими актами, практикою Європейського суду з прав людини, згідно яких основоположними правовими принципами у вирішенні питань, пов`язаних з дитиною, є: По-перше, рівність прав батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини, зокрема права на гармонійний розвиток, належне виховання і утримання. При вирішенні спору щодо дитини, у тому числі і про її місце проживання, у першу чергу мають бути забезпечені інтереси самої дитини, а вже тільки потім інтереси батьків (ст.7, ст.141, ст.161 СК України, ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства», ч.1 ст.3, ч.1 ст.18, ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява №2091/13, параграф 76; рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, параграф 54). По-друге, істотним у забезпеченні пріоритету інтересів дитини при вирішенні питань опіки над нею є подолання (викорінення) гендерних стереотипів щодо ролей, які приписуються жінкам і чоловікам у сім`ї. Презумпція чи принцип переваги матері у питаннях опіки заперечується. Отже, встановлення місця проживання малолітніх (неповнолітніх) дітей з батьком не є розлученням із матір`ю (рішення ЄСПЛ від 03 грудня 2009 року у справі «Цаунеггер проти Німеччини», заява № 22028/04, параграф 46; Постанова Парламентської асамблеї Ради Європи №2079 (2015) щодо «Рівності і спільної батьківської відповідальності: роль батька»). Такі ж критерії для вирішення спорів, що стосуються визначення місця проживання дітей, утверджує Верховний Суд (див. постанову ВП ВС від 17 жовтня 2018 року, справа № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18). Як вже зазначено вище, визначення місця проживання дитини з одним із батьків не є розлученням дитини з іншим із батьків у розумінні прецедентної практики ЄСПЛ, а також приписів ст.150 155, ст.160, ст.161 СК України. У найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Аналізуючи встановлені у цій справі обставини, які не заперечуються сторонами, а також надані у справу докази, суд приходить до переконання, що як мати, так і батько не мають ні визначених законом, ні визнаних суспільною мораллю протипоказань для того, щоб спілкуватися, виховувати, забезпечувати своїх малолітніх дітей, вони обидва виявляють бажання виконувати свої батьківські обов`язки відносно своїх дітей. При вирішенні спору щодо місця проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] , слід, перш за все, виходити з пріоритету інтересів дитини. Наявними у справі доказами підтверджується, що за місцем проживання обох батьків створені належні умови для проживання та виховання дітей, відсутні передбачені законом обставини, які б унеможливлювали проживання дитини як з батьком, так і з матір`ю. Судом встановлено, що як батько дітей, так і мати є соціально влаштованими особами, працюють, мають стабільний дохід, постійне місце проживання, тощо, належним чином виконують свої батьківські обов`язки. При цьому, твердження позивача, які ним покладено у основу його позовних вимог про те, що відповідач не виконує належним чином своїх обов`язків щодо виховання та лікування їх спільних дітей, в ході судового розгляду повністю спростовані зібраними у справі доказами: характеристиками з місця мешкання та роботи відповідача, відповідями на адвокатські запити та медичними довідками, в тому числі і наданими самим позивачем, відомостями наданими за місцем навчання дітей, поясненнями свідків, та поясненнями самих малолітніх дітей. Так, аналізуючи наведені докази в їх сукупності, суд обґрунтовано дійшов висновку, що [PERSON] приділяє достатньо уваги вихованню дітей, їх навчанню, слідкує за їх здоров`ям, забезпечує їм належні умови проживання, опікується дозвіллям дітей та їх гармонійним розвитком. Твердження позивача про те, що відповідач залишає дітей без нагляду та він отримує тривожну інформацію від дітей, позивачем не обґрунтовані, не підтверджені належними та допустимими доказами, та не приймаються судом до уваги. Посилання [PERSON] на ті обставини, що мешкаючи разом із матір`ю, [PERSON] почала гірше вчитися, також не приймаються судом до уваги, оскільки не підтверджені жодними доказами та спростовані наданими під час судового розгляду поясненнями класного керівника дівчинки,- свідка [PERSON] . При оцінці пояснень неповнолітніх дітей, зокрема, думки [PERSON] , яка повідомила суду про те, що якби вона могла обирати, то хотіла б мешкати разом із сестрою та батьком, судом враховуються фактичні обставини справи, а саме те, що мешкаючи із матір`ю, дитина має дотримуватись певного розпорядку дня, відвідувати школу, вдома впродовж тижня мати певним чином контролює виконання дитиною домашніх завдань, дотримання нею певних норм та правил у побуті, контролює використання дитиною гаджетів, тобто встановлює необхідні межі у поведінці дитини, в той час як перебування під час вихідних днів вдома у батька, асоціюється у дитини із часом дозвілля, відсутністю обов`язків та обмежень, отже сприймається нею як більш бажані, комфортні умови. Не спростовують таких висновків суду і надані позивачем висновки практичного психолога, яка в ході спілкування із дітьми, зокрема із [PERSON] , встановила, крім іншого, що дитина має більшу прихильність до батька, який є для неї людиною, з якою спокійно і весело можна проводити час (а.с76-86). Вирішуючи позовні вимоги по суті, судом також враховується і та обставина, що позивач, жодним чином не обґрунтував наявну у нього, з урахуванням існуючого графіку роботи, за яким він працює добовими змінами, фізичну можливість щоденно опікуватись дітьми: відводити та забирати їх зі школи, допомагати із виконанням домашніх завдань, займатися їх якісним дозвіллям, тощо. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що у справі відсутні дані (докази) про те, що обидві дитини реально виявляють більшу прихильність саме до батька, а також про те, що у зв`язку з наявними у дітей особливостями розвитку чи здоров`я саме у батька створені більш сприятливі умови для їх гармонійного розвитку. При цьому судом враховується і та обставина, що у випадку визначення місця проживання дітей разом із батьком, як наслідок виникне необхідність у зміні не лише їх місця мешкання, а й місця навчання, що, на думку суду, жодним чином не сприятиме забезпеченню безпечного, спокійного та стійкого середовища для дітей, дотриманню їх якнайкращих інтересів. Суд приймає до уваги вік дітей, - 10 та 7 років, їх стать, міцну прив`язаність дівчат одна до одної, та приходить до переконання, що ці дві обставини у сукупності з іншими фактами, що встановлені судом і не заперечуються учасниками, є вирішальними для висновку про те, що у найкращих інтересах дітей буде проживати з матір`ю. Аналогічного висновку дійшов і орган опіки та піклування - Служба у справах дітей та сім`ї при Виконавчому комітеті Малинівської селищної ради Чугуївського району харківської області, яка за зверненням позивача розглянула надані сторонами документи, вислухала пояснення позивача та відповідача, всебічно та повно дослідила питання та одноголосно вирішила визначити місце проживання дітей разом із матір`ю. З врахуванням положень ч. 6 статті 19 Сімейного Кодексу України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини, проте, ознайомившись із вказаним Висновком, копією протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини при Виконкомі Малинівської селищної ради (а.с. 27-30), суд вважає вказаний висновок належно обґрунтованим і таким, що відповідає інтересам дітей. У відповідності до ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У частині 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому, Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Стаття 141 СК України визначає, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 4 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 2 ст. 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. За ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Під час вирішення спору між батьками про визначення місця проживання малолітньої дитини, необхідно всебічно й повно дослідити обставини справи та, взявши до уваги фактичний, емоційний, психологічний, матеріальний, віковий та медичний фактори, пропорційно й обґрунтовано оцінити відповідні інтереси та права кожної особи - як батьків, так і дитини, з урахуванням думки останньої, ухваливши рішення з дотриманням інтересів усіх учасників, найперше дитини. За таких обставин, суд вважає, що найкращим інтересам малолітніх [PERSON] та [PERSON] , буде відповідати їх проживання із матір`ю, яка здатна забезпечити розвиток дітей у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. На підставі викладеного, при вирішенні питання про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , суд в контексті першочергового урахування інтересів дитини, враховуючи здоров`я дітей, місце їх навчання, добросовісне виконання матір`ю батьківських обов`язків, створення нею для дітей необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення їх усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дітей із матір`ю чи негативно впливали на їх виховання та розвиток, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] . При цьому суд наголошує, що відмова у задоволенні позову [PERSON] жодним чином не означає розлучення дітей із батьком, який не позбавлений можливості брати активну участь у вихованні дітей, спілкуватися з ними. За наявності відповідних підстав батько в подальшому має право порушувати питання про зміну місця проживання дітей, визначення порядку та способу його участі у вихованні та розвитку дітей. Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як вбачається із відзиву на позов (а.с.109), відповідач просила суд надати їй можливість подати докази понесених витрат на професійну правничу допомогу протягом 5 календарних днів після ухвалення рішення суду, в зв`язку із чим суд, на виконання приписів п.5 ч.7 ст. 265 ЦПК України призначає судове засідання із розгляду питання про судові витрати. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору при зверненні до суду, суд залишає за позивачем. З урахуванням наведеного вище,

Outcome: dismissed