Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

Позивач [PERSON] 14 березня 2019 року звернувся до суду з позовом до Приватного Акціонерного Товариства «Шахтоуправління «Покровське про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебував в трудових відносинах з відповідачем по справі з 19.07.1995 року по 29.06.2016 року, був прийнятий на роботу прохідником підземним 5 розряду з повним робочим днем в шахті, був звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, в звязку з переходом на пенсію, що підтверджується доданою до заяви копією трудової книжки. Під час роботи на підприємстві він отримав професійні захворювання, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного захворювання за формою П-4 від 19.12.2018 року, в якому зазначено, що йому встановлено професійні захворювання: пневмоконіоз, ЛН І-ІІ ст., хронічна попереково-крижова радикулопатія L5S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними вираженими статико-динамічними порушеннями, мязові-тонічним та больовим синдромом, рецидивуючий перебіг захворювання професійні, встановлені вперше. 31.01.2019 року він був вперше оглянутий на МСЕК за професійними захворюваннями, йому було встановлено первинно за сукупністю 65% втрати професійної працездатності 40% хронічна попереково-крижова радикулопатія, 25% пневмоконіоз, визнаний вперше інвалідом 3 групи за професійним захворюванням з 25.01.2019 року безстроково. Він тривалий час перебував на лікуванні, лікування за наслідками професійних захворювань продовжує і зараз. Стан його здоровя залишається досить тяжким, в звязку з чим він відчуває великий дискомфорт. Він і надалі потребує лікування. Позивач вважає, що внаслідок професійних захворювань була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він зазнав і продовжує зазнавати дуже сильного фізичного болю і страждань, після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму. Все це разом вплинуло на його образ життя, на сімейний бюджет, оскільки для лікування необхідні чималі кошти. Внаслідок професійного захворювання він втратив нормальні життєві зв'язки і йому доводиться приймати додаткові зусилля для організації свого життя та життя своєї родини, він не може реалізовувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання. Вищевикладені обставини негативно відбиваються на його душевному стані. Він відчуває душевні страждання та переживання, у нього зявилося почуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням незворотності наслідків захворювань та тяжкого стану його здоровя. У нього критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому та соціальному відношенні, громадянина. Заподіяну позивачу моральну шкоду він оцінює у 90\~000 грн. Оцінюючи моральну шкоду в зазначену суму, він виходив з тривалості та глибини моральних та фізичних страждань, тяжкості захворювань, з безлічі негативних наслідків для нього, які виникли внаслідок отримання професійних захворювань, а також незворотності значного погіршення стану його здоровя. 14 березня 2019 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Філь О.Є. 15 березня 2019 року ухвалою судді позовну заяву було залишено без руху, позивачу був наданий строк для усунення недоліків. 19 березня 2019 року позивач усунув недоліки позовної заяви. 19 березня 2019 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 16 квітня 2019 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. В судовому засідання представник відповідача ПрАТ ШУ «Покровське» [PERSON] позовні вимоги визнав частково в розмірі 26000 грн. з розрахунку 400 грн. за один відсоток втрати професійної працездатності, оскільки вказана позивачем сума в розмірі 90000 грн. є завищеною та не відповідає вимогам розумності та справедливості. Заслухавши пояснення представника відповідача, зясувавши обставини у справі, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем [PERSON] «ШУ «Покровське» з 19.07.1995 року по 29.06.2016 року, був прийнятий на роботу прохідником підземним 5 розряду з повним робочим днем в шахті, був звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, в звязку з переходом на пенсію, що підтверджується доданою до заяви копією трудової книжки (а.с. 15-18). Під час роботи на підприємстві він отримав професійні захворювання, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного захворювання за формою П-4 від 19.12.2018 року, в якому зазначено, що йому встановлено професійні захворювання: пневмоконіоз, ЛН І-ІІ ст., хронічна попереково-крижова радикулопатія L5S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними вираженими статико-динамічними порушеннями, мязові-тонічним та больовим синдромом, рецидивуючий перебіг захворювання професійні, встановлені вперше (а.с. 21-24). 31.01.2019 року позивач був вперше оглянутий на МСЕК за професійними захворюваннями, йому було встановлено первинно за сукупністю 65% втрати професійної працездатності 40% хронічна попереково-крижова радикулопатія, 25% пневмоконіоз, визнаний вперше інвалідом 3 групи за професійним захворюванням з 25.01.2019 року безстроково (а.с. 19-20). Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Законом України Про охорону праці, а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоровя або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обовязків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Судом встановлено, що тяжкі та шкідливі умови праці призвели до професійних захворювань позивача. Висновком МСЕК від 31.01.2019 року позивачу було встановлено 65% втрати професійної працездатності за сукупністю: 40% хронічна попереково-крижова радикулопатія, 25% пневмоконіоз, визнаний вперше інвалідом 3 групи за професійним захворюванням з 25.01.2019 року безстроково (а.с. 19-20). В звязку цим 14.03.2019 року позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування моральної шкоди. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обовязку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами статті 237-1 КЗпП України. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в звязку з професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив згідно висновку МСЕК 65% працездатності, визнаний інвалідом третьої групи. Позивач тривалий час перебував на лікуванні, лікування за наслідками професійних захворювань він продовжує і зараз (а.с. 25-30). Стан здоровя позивача залишається досить тяжким, в звязку з чим він відчуває великий дискомфорт. Він і надалі потребує лікування. Позивачу внаслідок професійних захворювань була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він зазнав і продовжує зазнавати дуже сильного фізичного болю і страждань, після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму. Все це разом вплинуло на його образ життя, на сімейний бюджет, оскільки для лікування необхідні чималі кошти. Внаслідок професійного захворювання він втратив нормальні життєві зв'язки і йому доводиться приймати додаткові зусилля для організації свого життя та життя своєї родини, він не може реалізовувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання. Вищевикладені обставини негативно відбиваються на його душевному стані. Він відчуває душевні страждання та переживання, у нього зявилося почуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням незворотності наслідків захворювань та тяжкого стану його здоровя. У нього критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому та соціальному відношенні, громадянина. Вищезазначене законодавство, а також розяснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» повязують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих звязків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, розясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на її відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоровя позивача, те, що професійна працездатність в звязку з професійними захворюваннями згідно висновку МСЕК втрачена на 65 %, позивач визнаний інвалідом третьої групи безстроково. Виходячи з викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 42000 грн. Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial