Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] 22 липня 2016 року звернулася до Кодимського районного суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові вказала, що шлюб із [PERSON] уклала 30 травня 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції в Одеській області, про що був зроблений актовий запис № 41. Від цього шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею. Відносини з відповідачем не склалися через негативне ставлення з боку відповідача та безвідповідальність до сім»ї. Шлюбні відносини припиненні з квітня 2016 року. У звязку з цим просила шлюб розірвати, неповнолітню доньку залишити проживати із нею, після розірвання шлюбу залишити прізвище «Чистова». В судове засідання сторони не прибули, надавши кожен заяви про розгляд справи без них. В поданих заявах позивач [PERSON] свій позов підтримала та просила його задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] заявлений позов визнав у повному обсязі та проти його задоволення не заперечував. Просив час для примирення не надавати. Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У звязку з цим, суд вважає можливим розглянути зазначену справу без участі сторін та без фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом. Дослідивши позовну заяву позивача та надані сторонами письмові докази, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін та інших осіб, відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України вважає можливим позов задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, укладеному та зареєстрованому 30 травня 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції в Одеській області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖД №204680, виданим 30 травня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції в Одеській області. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Згідно із ст.24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч.3 та 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Відповідач надав до суду письмову заяву, в якій вказав, що визнає позовні вимоги позивача в повному обсязі. Відповідно до ч.ч.1,4 ст.174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши про це усну заяву. У разі визнання відповідачем позову, яке (визнання) має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову в повному обсязі (п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» та п.24 постанови Пленуму Верховного суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Судом на підставі пояснень позивача, викладених у позовній заяві та визнаних відповідачем, встановлено, що відносини між сторонами не склалися, сторони не спілкуються, не підтримують між собою ніяких відносин, фактично сімейні відносини між ними відсутні. Сторони не мають бажання зберегти сімю та перебувати у шлюбі надалі через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, втрату почуттів. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Згідно ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. \~\~ Отже, встановивши обєктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст.112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату ними почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобовязань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сімї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, що має важливе значення, бажання зберегти сімю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено. Щодо місця проживання неповнолітньої дитини, суд приходить до такого висновку. Сторони погодили що дитина буде проживати з позивачем, що не суперечить вимогам закону, не порушує законних інтересів сторін та дитини, оскільки згідно п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», №11 від 21 грудня 2007 року, при вирішенні питання про те, з ким із батьків, які проживають окремо, буде проживати неповнолітня дитина, суд, виходячи з положень про рівність прав та обовязків батьків щодо дитини, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітньої дитини, при цьому, суд враховує хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання дитини. Окрім цього, у звязку із задоволенням позову, у відповідності з вимогами ст.88 ЦПК України стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає судовий збір в сумі 551 грн.20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved