Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

Позивач [PERSON] в лютому 2016 року звернувся до суду з даним позовом та просив розірвати договір купівлі-продажу земельної ділянки № 143, укладений 29 січня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] (Державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 17 квітня 2008 року) та зобов'язати [PERSON] повернути земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS], [PERSON]. Обґрунтовує позовні вимоги тим, що 29 січня 2008 року між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки № 143, згідно з яким позивач (Продавець) зобов'язався передати у власність відповідача (Покупець) земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS], загальною площею 1000 кв.м., а відповідач (Покупець), в свою чергу, зобов'язався сплатити обумовлену договором вартість нерухомого майна - 505000,75 гривень. Вказану вартість Покупець сплатив Продавцю у день укладання договору купівлі-продажу. Разом з тим, 29 січня 2008 року між сторонами, на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України, за домовленістю сторін були укладені зміни до договору купівлі-продажу, відповідно до яких відповідач склав розписку, згідно з якою протягом п'яти років зобов'язався сплатити 500 000 гривень за купівлю вказаної земельної ділянки, так як ринкова вартість ділянки значно перевищувала вартість, зазначену у Звіті про експертну оцінку грошової оцінки земельної ділянки, складеного НВФ «Кадастр ЛТД». Відповідно до розписки до 29 січня 2013 року відповідач повинен був у повному обсязі сплатити на користь позивача обумовлену суму. Однак, до зазначеної у розписці дати, відповідач суму у розмірі 500 000 гривень не сплатив, чим порушив умову договору та права позивача. Оскільки відповідач на неодноразові звернення позивача із вимогою повернути йому борг за купівлю земельної ділянки, не відповів, борг не сплатив, що є істотним порушенням відповідачем умов договору, тому позивач і звернувся до суду за захистом своїх прав. За таких умов, на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України, позивач просить суд розірвати договір купівлі-продажу земельної ділянки № 143, укладений 29.01.2008 року. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав із викладених підстав і просив позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні не заперечував щодо підстав та обставин, викладених в позовній заяві. Зазначив, що дійсно 29.01.2008 р. між ним та позивачем був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки № 143, згідно з яким позивач передав у його власність земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS], загальною площею 1000 кв.м., а він, в свою чергу, сплатив обумовлену договором вартість нерухомого майна - 505000,75 гривень у день укладання договору. Також підтвердив, що 29.01.2008 року між ними за домовленістю були укладені зміни до договору купівлі-продажу земельної ділянки, збільшена її вартість. Ним власноручно була написана розписка, згідно якої він зобов'язався протягом п'яти років, до 29.01.2013 року додатково сплатити позивачу 500 000 грн. за купівлю земельної ділянки. Не заперечував той факт, що ним не було сплачено позивачеві вартість земельної ділянки у сумі 500 000 грн. за розпискою. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. За правилами ч. 2 ст. 6 ЦК України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. За правилами ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Вимоги ч. 1 ст. 13 ЦК України встановлюють, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положеннями ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За правилами ст. 627 ЦК України та відповідно до вимог ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Стаття 655 ЦК України закріплює законодавче визначення договору купівлі-продажу, згідно з яким одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну. Ціна товару - це грошова сума, яка підлягає сплаті покупцем за одержану від продавця річ. Відповідно до ч. 1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. За загальним правилом, визначеним ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Якщо покупець не виконує свого обов'язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати (ч. 3 ст. 692 ЦК України), або розірвання договору з підстав, передбачених ст. 651 ЦК України. Судом встановлено, що 29 січня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки (кадастровий номер [NUMBER]), згідно з яким позивач (Продавець) зобов'язався передати у власність відповідача (Покупець) земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS], загальною площею 1000 кв.м., а відповідач (Покупець), в свою чергу, зобов'язався сплатити обумовлену договором вартість нерухомого майна - 505000,75 гривень. Даний договір купівлі-продажу земельної ділянки був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біляєвим В.О. 29.01.2008 р. та зареєстровано в реєстрі за № 143. Вказану в договорі купівлі-продажу вартість земельної ділянки Покупець сплатив Продавцю у день укладання договору купівлі-продажу. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Враховуючи те, що 29 січня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки (кадастровий номер [NUMBER]), суд приходить до висновку, що сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов'язання щодо виконання даного договору. Згідно вимог ст. 639ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Також встановлено та не заперечувалось сторонами, що 29 січня 2008 року між сторонами, на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України, за домовленістю сторін були укладені зміни до договору купівлі-продажу, відповідно до яких відповідач склав розписку, згідно з якою протягом п'яти років зобов'язався сплатити 500 000 гривень за купівлю вказаної земельної ділянки, так як ринкова вартість ділянки значно перевищувала вартість, зазначену у Звіті про експертну оцінку грошової оцінки земельної ділянки, складеного НВФ «Кадастр ЛТД». Відповідно до зазначеної розписки до 29 січня 2013 року відповідач повинен був у повному обсязі сплатити на користь позивача обумовлену суму. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно з правилами ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту. Як вказує позивач [PERSON], відповідач [PERSON] не виконав умови договору, а саме не виконав умови укладених 29.01.2008 р. змін до договору купівлі-продажу земельної ділянки в частині повного розрахунку з ним, а відтак істотно порушив умови договору, у зв'язку з чим він підлягає розірванню. Враховуючи вищенаведені положення закону, суд приходить до висновку, що зміни до договору купівлі-продажу земельної ділянки, які укладені 29.01.2008 р. між позивачем та відповідачем, не відповідають вимогам ст. ст. 654, 657 ЦК України, оскільки укладені у формі розписки, яка нотаріально не посвідчена. Відповідно до ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. В судовому засіданні встановлено, що відповідачем сплачено 505750,00 грн. - вартість земельної ділянки за договором купівлі-продажу земельної ділянки в день підписання цього договору 29.01.2008 р. Оскільки позивачем не наведено переконливих доказів того, що відповідачем порушено умови договору купівлі-продажу земельної ділянки, що є істотним порушенням в розумінні вимог ст. 651 ЦК України, тому суд вважає позовні вимоги не доведеними. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Разом з тим, відповідно до положень ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Зважаючи на зазначене вище, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що вимоги позивача [PERSON] щодо розірвання договору купівлі-продажу земельної ділянки, в зв'язку з істотним порушенням відповідачем умов договору, в порядку ст.651 ЦПК України є необґрунтованими та безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed