Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

Позивач 26 жовтня 2018 року звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором № 29 від 15 квітня 2008 року про пайову участь замовників будівництва у розвитку соціальної інфраструктури міста, посилаючись на те, що, ФОП [PERSON], уклавши з позивачем даний договір зобовязався сплатити пайовий внесок у розмірі та терміни, визначені договором. Однак взяті на себе зобовязання відповідач належним чином не виконав, та станом на день звернення з позовом до суду за ним наявна заборгованість, яка з урахуванням пені, складає 477 240 грн. 22 коп. 30 березня 2018 року відповідач припинив підприємницьку діяльність, однак відповідає за своїми зобовязаннями, які виникли у нього за час її здійснення, усім своїм майном. 15 листопада 2018 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову. За змістом відзиву позивач грубо порушив умови досягнутих сторонами договірних зобовязань. Відповідно до п. 3.4 договору № 29 від 15 квітня 2008 року, несплачену суму попереднього розміру пайового внеску та суму остаточного розміру пайового внеску замовник сплачує до моменту подання акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта на підпис голові державної приймальної комісії. Акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта не подавався на підпис голові державної приймальної комісії, тому у відповідача не виникло обовязку сплатити грошові кошти. Вимоги позивача ґрунтуються на довільному тлумаченні умов договору. З даних підстав також вважає нарахування пені необґрунтованим та безпідставним. До відзиву на позовну заяву відповідачем долучено заяву про застосування строків позовної давності. У заяві відповідачем зазначено, що договір за яким нарахована заборгованість укладено 15 квітня 2008 року, введення обєкта в експлуатацію здійснено 07 серпня 2013 року, з позовом про спонукання укладення додатку до договору, який визначає розрахунок остаточного розміру пайового внеску позивач звернувся 09 серпня 2016 року. З даним позовом позивач звернувся через 10 років з моменту укладення договору та через 5 років після закінчення будівництва обєкта та введення його в експлуатацію, тобто із порушенням усіх розумних строків зверненні із позовом до суду. Ухвалою від 29 листопада 2018 року до участі в справі залучено [PERSON] управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради у якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача. Відповідно до ухвали від 17 грудня 2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 25 лютого 2019 року. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав. Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову. Представник третьої особи просив суд про задоволення позову у повному обсязі. Заслухавши доводи представника позивача, думку відповідача та пояснення представника третьої особи, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. 15 квітня 2008 року між Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради та Приватним підприємцем [PERSON] (замовником), укладено Договір № 29 про пайову участь замовників будівництва у розвитку соціальної інфраструктури міста. Відповідно до п. 1.1 даного договору замовник, що здійснює будівництво торгово-офісного центру на власній земельній ділянці на вул. Тичини, 9, в порядку та на умовах, визначених договором, бере участь у розвитку соціальної інфраструктури м. Івано-Франківська. Згідно п. 2.1 Договору № 29 від 15 квітня 2008 року замовник зобов'язується сплати пайовий внесок у розмірі та у терміни, визначені договором. Розрахунок попереднього розміру пайового внеску здійснюється відповідно до Додатку 1 до договору. Попередній розмір пайового внеску складає 296 430,03 грн. Замовник сплачує не менше 20% попереднього розміру пайового внеску упродовж сорока банківських днів від дати, зазначеної на витягу з рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради. (п.п. 3.1, 3.2 договору № 29 від 15 квітня 2008 року). Пунктом 3.3 Договору № 29 від 15 квітня 2008 року передбачено, що розрахунок остаточного розміру пайового внеску здійснюється відповідно до Додатку № 2 до договору, який оформляється після затвердження в установленому порядку архітектурно-технічного паспорту об'єкта. Відповідно до п. 3.4 договору № 29 від 15 квітня 2008 року несплачену суму попереднього розміру пайового внеску та суму остаточного розміру пайового внеску замовник сплачує до моменту подання акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта на підпис голові державної приймальної комісії. Договір набуває чинності з дати прийняття рішення виконавчого комітету про надання дозволу на будівництво і діє до моменту повного виконання його умов (п. 4.1 Договору № 29 від 15 квітня 2008 року). Згідно Додатку 1 до Договору № 29 від 15 квітня 2008 року «Розрахунок розміру пайового внеску» визначено, що попередній розмір пайового внеску становить 296430,03 грн. Розрахунок розміру пайового внеску в сумі 296 430,03 грн. визначено на підставі площі об'єкта будівництва нежитлових приміщень зазначених в технічному паспорті на торгово-офісний центр на вул. Тичини, 9, станом на 15 квітня 2008 року, згідно з показником опосередкованої вартості спорудження 1 кв.м об'єкта будівництва в Івано-Франківській області (без ПДВ) - 2653,33 грн. та проектної загальної площі об'єкта згідно наданого дозволу та комплексної експертизи - 1900 кв.м. Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Івано-Франківську 07 серпня 2013 року зареєстровано Декларацію про готовність торгово-офісного центру по вул. Тичини, 9 у м. Івано-Франківську до експлуатації загальною площею будівлі 2769, 80 м. кв. Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 03 серпня 2015 року у справі № 909/784/15 задоволено позовні вимоги заступника прокурора м. Івано-Франківська в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради до ФОП [PERSON] про стягнення заборгованості за договором № 29 про пайову участь замовників будівництва у розвитку соціальної інфраструктури міста від 15 квітня 2008 року в сумі 447270,99 грн, з яких 237144,02 грн основного боргу, 15489,08 грн - пеня, 181169,41 грн інфляційні втрати, 13468,48 грн 3% річних. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 05 січня 2016 року, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 22 березня 2016 року, рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 03 серпня 2015 року у справі № 909/784/15 скасовано та прийнято нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено. Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 08 листопада 2016 року позов Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради до відповідача ФОП [PERSON], за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Фінансового управління Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання укладеним Додатку № 2, розрахунку розміру пайової участі (остаточний) до Договору № 29 про пайову участь замовників будівництва у розвитку соціальної інфраструктури міста від 15 квітня 2008 року, у редакції запропонованій позивачем та стягнення судових витрат задоволено. Визнано укладеним з дня набрання рішенням законної сили Додаток № 2, розрахунок розміру пайової участі (остаточний) до Договору № 29 про пайову участь замовників будівництва у розвитку соціальної інфраструктури міста від 15 квітня 2008 року між виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради та ФОП [PERSON] у запропонованій позивачем редакції. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 02 серпня 2017 року, яка залишена в силі постановою Касаційного господарського суду Верховного Суду від 13 березня 2018 року, рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 08 листопада 2016 року змінено в частині розміру пайової участі (у розмірі 420 856,92 грн.) Позивачем проведено розрахунок заборгованості, яка виникла у [PERSON] за договором № 29 від 15 квітня 2008 року, відповідно до якої загальний борг відповідача складає 477 240 грн. 22 коп., з яких: 420\~856 грн. 92 коп. основний борг, 56\~383 грн. 30 коп. пеня. 22 березня 2018 року [PERSON] управлінням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради направлено відповідачу претензію за № 125/16.5-15/35в із вимогою сплатити заборгованість, яка виникла по виконанню договору № 29 про пайову участь замовників будівництва у розвитку соціальної інфраструктури міста від 15 квітня 2008 року в сумі 477\~240 грн. 22 коп., у спосіб перерахування грошових коштів в місцевий бюджет. За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON] припинив підприємницьку діяльність 30 березня 2018 року. З огляду на положення ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, ст. ст. 47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у разі припинення субєкта підприємницької діяльності фізичної особи (виключення з реєстру субєктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, повязаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Дана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 04 грудня 2013 року у справі № 6-125цс13. Таким чином зобовязання [PERSON] з виконання договору № 29 про пайову участь замовників будівництва у розвитку соціальної інфраструктури міста від 15 квітня 2008 року не припинились виключенням його з реєстру субєктів підприємницької діяльності. За змістом ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено відповідальність за порушення грошового зобовязання, а саме: боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності до п. 5.1 договору, при простроченні платежів визначених у пункті 3.2 та 3.4 договору, замовник сплачує Виконкому пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу. Не погоджуючись із вимогами Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про стягнення оспорюваної заборгованості відповідач зазначає, що відповідно до умов п. 3.4 договору № 29 від 15 квітня 2008 року акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта не подавався на підпис голові державної приймальної комісії, тому у відповідача не виникло обовязку сплачувати пайовий внесок. Станом на момент укладення Договору № 29 від 15.04.2008 року про пайову участь замовників будівництва у розвитку соціальної інфраструктури міста, діяв Закон України «Про планування та забудову територій» від 20.04.2000 № 1699-III (далі - Закон № 1699-III), який втратив чинність з 12 березня 2011 року згідно із Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI. Згідно ст. 30-1 Закону № 1699-III (у редакції станом на 15 квітня 2008 року) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснюється приймальними комісіями. Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до закону. На час укладення Договору про пайову участь № 29 від 15.04.2008 року процедура прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта регулювалась Порядком прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1243 від 22 вересня 2004 року (в редакції станом на 15 квітня 2008 року). Відповідно до абзацу 2 п.1 цього Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації об'єктів нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту будівель і споруд як житлово-громадського, так і виробничого призначення, інженерних мереж та споруд, транспортних магістралей, окремих черг пускових комплексів (далі - закінчені будівництвом об'єкти), їх інженерно-технічного оснащення відповідно до затвердженої в установленому порядку проектної документації, нормативних вимог, вихідних даних на проектування. Надалі така процедура здійснювалась на підставі Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 923 від 08 жовтня 2008 року, відповідно до п. 2 якого прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснюється комісією і полягає у підтвердженні нею готовності до експлуатації об'єктів нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту, комунікацій та споруд інженерної і транспортної інфраструктури, їх інженерно-технічного оснащення та забезпечення, пускових комплексів, черг будівництва (далі - закінчені будівництвом об'єкти) відповідно до погодженої та затвердженої в установленому порядку проектної документації. Частиною першою п. 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13 квітня 2011 року (в редакції від 15 серпня 2012 року, яка діяла на серпень 2013 року), визначено, прийняття в експлуатацію об'єктів, що належать до I - III категорії складності, та об'єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації. Тобто після укладення договору № 29 від 15 квітня 2008 року змінився порядок та процедура введення об'єктів в експлуатацію. Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів приймальними комісіями, станом на дату закінчення будівництва торгово-офісного центру по вул. Тичини, 9 у м. Івано-Франківську, не було передбачено законом у зв'язку із набранням чинності вищезазначених нормативно-правових актів. Чинне станом на 07 серпня 2013 року законодавство передбачало, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I - III категорій складності, а торгово-офісний центр на вул. Тичини, 9 в м. Івано-Франківську належить до III категорій складності, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації, яка і була зареєстрована 07 серпня 2013 року. Також згідно ч. 3 ст. 40 Закону № 3038-VI (у редакції станом на 07 серпня 2013 року) пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. За змістом ч. 9 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття обєкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором. У п. 1 Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року № 3038-VI передбачено, що цей\~Закон набирає\~чинності з\~дня його\~опублікування,\~крімчастини третьої, абзацу сьомого частини девятої статті 40, які набирають чинності з 1 січня 2013 року. Отже, обовязок сплати відповідачем пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту в повному розмірі відповідно до договору № 29 про пайову участь замовників будівництва у розвитку соціальної інфраструктури міста від 15 квітня 2008 року виник у нього в силу вищенаведених вимог Закону № 3038-VI. Відповідно до ч. 5 ст. 40 Закону № 3038-VI (у редакції станом на 07 серпня 2013 року) величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій. У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об'єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності. Судом встановлено, що кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту до прийняття обєкта будівництва в експлуатацію відповідачем сплачені в повному розмірі не були в силу неукладення сторонами Додатку № 2 до договору № 29 від 15 квітня 2008 року, так як укладення сторонами даного додатку є подією з настання якої у [PERSON] виник обовязок сплатити пайовий у повному розмірі відповідно до п. 3.3 договору та в розумінні ст. 253 ЦК України. Додаток № 2 до договору № 29 від 15 квітня 2008 року визнано укладеним на підставі рішення суду. Окрім того, аналіз пунктів 3.3 та 3.4 Договору № 29 від 15 квітня 2008 року свідчить про зобовязання замовника оплатити остаточний розмір пайового внеску до, а не після моменту подання акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта на підпис голові державної приймальної комісії. Тому ненастання цієї події не може вважатись обставиною, що позбавляє Виконавчий комітет права вимагати у Замовника оплатити остаточний розмір пайового внеску. Відповідач вчинивши всі необхідні дії для введення обєкта нерухомості в експлуатацію, однак не виконав умови договору № 29 від 15 квітня 2008 року в частині повної сплати пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності, що згідно положень ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Я було зазначено вище, право вимоги у Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про стягнення з відповідача оплати остаточного розміру пайового внеску виникло з моменту укладення Додатку № 2 до договору, оскільки пунктом 3.3 договору сторонами погоджено що визначення остаточного розміру пайового здійснюється відповідно до Додатку № 2. Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 08 листопада 2016 року Додаток № 2 визнано укладеним з дня набрання рішенням законної сили. Остаточна редакція Додатку № 2 визначена у постанові Львівського апеляційного господарського суду від 02 серпня 2017 року, якою рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 08 листопада 2016 року змінено, в частині розміру пайової участі. Дані судові рішення набрали законної сили з моменту прийняття постанови апеляційним судом, а саме з 02 серпня 2017 року. З даної дати підлягає обчисленню трьохрічний строк позовної давності. Із даним позовом представник Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради звернувся до суду 26 жовтня 2018 року. Тобто строк звернення із позовом до суду (позовної давності) позивачем не пропущено. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором № 29 від 15 квітня 2008 року проведений у відповідності до чинного законодавства та умов договору. Нарахування остаточного розміру несплаченого відповідачем пайового внеску в сумі 420\~856 грн. 92 коп. узгоджується із Додатком № 2 та постановою Львівського апеляційного господарського суду від 02 серпня 2017 року. Розмір пені в розмірі 56\~383 грн. 30 коп. нараховано за період з 03 серпня 2017 року по 01 лютого 2018 року, в межах визначеного законом строку спеціальної позовної давності, визначеному п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, та у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу, що в свою чергу передбачено сторонами у п. 5.1 договору. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини. На які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позивачем доведено належними і допустимими доказами тих обставин, на які вона посилався як на підставу своїх вимог до відповідача, а тому позов підлягає задоволенню. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача слід стягнути в користь Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради судовий збір в розмірі 7\~158 грн. 60 коп., оскільки позивачем документально підтверджено понесення таких витрат. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 11, 20, 257, 526, 527, 530, 611, 612, 625 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved