Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

Позивач [PERSON] 05 листопада 2014 року звернувся в суд з позовом до Київської районної в м. Полтаві ради про визнання права власності на нерухоме майно. Посилався на те, що є користувачем гаража по [ADDRESS], площею 69,5 кв.м., який збудований ним за власні кошти, але без відповідних дозволів. Вказував, що в 2014 року звернувся до Київської районної в м. Полтаві ради з заявою про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою на земельну ділянку площею 82 кв.м. по [ADDRESS], але було відмовлено. Посилаючись на норми ст. 376 ЦК України просив суд визнати за ним право власності на самочинно збудоване нерухоме майно - гараж літ. «Г-1» площею забудови 69,5 кв.м. з оглядовою ямою літ. «г-1» площею забудови 4,7 кв.м. та прибудови літ. «г» площею забудови 8,1 кв.м. по [ADDRESS]. В судове засідання сторони не з'явилися, звернувшись до суду з заявами про розгляд справи без їх участі. Суд, дослідивши надані позивачем докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Київської районної в м. Полтаві ради від 04 квітня 2014 року відмовлено [PERSON] в наданні дозволу на виготовлення документації із землеустрою на земельну ділянку площею 82 кв.м. по [ADDRESS] у зв'язку з ненаданням правовстановлюючих документів на майно, розташоване на земельній ділянці. Також встановлено, що ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» станом на 07 травня 2013 року здійснено технічну інвентаризацію об'єкта нерухомого майна - гараж по [ADDRESS] (інвентарна справа 35835). За даними технічного паспорта на гараж по [ADDRESS], він збудований в 2001 році, площею 69,5 кв.м., з оглядовою ямою площею 4,7 кв.м. Також мається прибудова площею 8,1 кв.м., 2013 року побудови. За нормами ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В поданій до суду позовній заяві позивач [PERSON] просить визнати за ним право власності на об'єкт нерухомого майна в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 376 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Цією нормою передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України). Таким чином, звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку, визначеному ст. 376 ЦК України, позивачу слід довести суду обставини, за яких будівництво вважається самочинним. Самочинним вважається: а) будівництво іншого нерухомого майна, якщо збудовано на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; б) відведена не для цієї мети; в) без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; г) з істотним порушенням будівельних норм і правил. В поданій до суду позовній заяві позивач посилається на норми ч. 3 ст. 376 ЦК України як підставу для визнання за ним права не нерухоме майно. В розумінні ст. 376 ЦК України будівництвом об'єкта нерухомості на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, вважається спорудження таких об'єктів на земельній ділянці, що не віднесена до земель житлової й громадської забудови, зокрема, наданій для ведення городництва, сінокосіння, випасання худоби тощо, цільове призначення або вид використання якої не змінено в установленому законом порядку. Під наданням земельної ділянки розуміється рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою (п. 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)). Дослідженими в справі доказами встановлено, що земельна ділянка позивачу [PERSON] не надавалася не тільки для будівництва гаражу, а і для інших цілей. Тому до спірного об'єкта нерухомого майна відсутні підстави для застосування положень ч. 3 ст. 376 ЦК України, як підстави для визнання на нього права власності. Також з матеріалів справи вбачається, що будівництво гаража по [ADDRESS] площею 69,5 кв.м. здійснено без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, в тому числі і без належно затвердженого проекту. Також з матеріалів справи не вбачаються підстави, що таке будівництва здійснено на земельній ділянці, яка була відведена іншій особі, а не позивачеві [PERSON] Враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку про відсутність жодних правових підстав, передбачених ст. 375 ЦК України, для визнання за позивачем [PERSON] права власності на гараж по [ADDRESS], оскільки такий гараж збудований не тільки без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил, але і на земельній ділянці, що взагалі не була відведена для будь-якої мети. Тому позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та не підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] судом також враховується та обставина, що позивачем не доведено суду, що він взагалі звертався до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; що є відмова у такому прийнятті.

Outcome: dismissed