Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

Позивач [PERSON] 28 листопада 2017 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення пені та інфляційних втрат, в якому просить стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 85 833, 26 грн., з яких 4840,81 грн. - 3% річних, 49914,77 грн. - інфляційні втрати, 31077,68 грн. - відсотки за користування чужими грошовими коштами, та суму сплаченого судового збору. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 01 березня 2013 року [PERSON] отримав від нього кошти в сумі 17 000 євро, як авансовий внесок за договором купівлі-продажу екскаватора «CASE 580» 2004 року випуску. Оскільки відповідач не в повному обсязі виконав взяті на себе зобов'язання, він був змушений звернутись до Солом'янського районного суду за захистом порушених прав. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 08.10.2014 року у справі №760/1919/14-ц позовні вимоги було задоволено, стягнуто з [PERSON] на його користь заборгованість в сумі 67062,78 грн., із яких 61245,12 грн. - сума основного боргу та 5817,66 грн. - відсотки за користування коштами, а також 537 грн. судового збору. Рішення оскаржено не було та набрало законної сили. 24.03.2015 року Солом'янським районним судом м. Києва було видано на зазначені в рішенні суду суми виконавчі листи, які були направлені до ВДВС Солом'янського району. Державним виконавцем Солом'янського ВДВС було відкрито виконавче провадження за вказаними виконавчими листами. Позивач посилається на те, що станом на день звернення до суду з боржника стягнуто 537,00 грн. судового збору, сума основного боргу в розмірі 67062,78 грн. залишається не сплаченою. Посилаючись на положення ст. 625 ЦК України, позивач вважає за потрібне стягнути з відповідача за період з 08.10.2014 року по 29.05.2017 року грошові кошти в сумі 85 833, 26 грн., з яких 4840,81 грн. - 3% річних, 49914,77 грн. - інфляційні втрати, 31077,68 грн. - відсотки за користування чужими грошовими коштами. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України (в новій редакції) справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою суду від 08 лютого 2018 року, прийнято справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення пені та інфляційних втрат, до провадження Солом'янського районного суду м. Києва, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.а.с. 16-17). У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідачу було надано 15-ти денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позов, однак відповідач не подав до суду відзив на позовну заяву, будь-яких заяв чи клопотань, тому відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно вимог ч. 1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Як вбачається з письмових матеріалів справи, рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 08.10.2014 року, було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] - про стягнення авансу та відсотків. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість в сумі 67062,78 грн. із яких 61245,12 грн. - основний борг, відсотки за користування коштами - 5817,66 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] витрати по оплаті судового збору в сумі 537 грн. Дане рішення суду оскаржено не було та набрало законної сили. На підставі зазначеного рішення суду 24.03.2015 року Солом'янським районним судом м. Києва було видано виконавчі листи. Державним виконавцем Солом'янського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження ВП № 51816673 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу у сумі 67062,78 грн. (а.с.а.с. 8-9). Станом на 28.11.2017 року з боржника стягнуто 537,00 грн. судового збору, сума основного боргу у розмірі 67062,78 грн. залишається не сплаченою, що підтверджується відомостями з Солом'янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві та з Шевченківського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві (а.с. 10, 11). Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається із постанови Верховного суду України від 01.10.2014р., справа №6-113/цс14, даним судом була розглянута справа про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасне виконання рішення суду та викладена правова позиція №113цс14, згідно якої за змістом ч.2ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. За змістом статей 524 та 533 ЦК грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанова від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12). Таким чином, оскільки відповідач на визначених умовах мав повернути позивачу кошти в сумі 67062,78 грн., дане зобов'язання зводиться до сплати грошей, тому є грошовим, в зв'язку з чим позивачем правомірно обрано спосіб захисту майнового права та інтересу відповідно до вимог ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконанням або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Зокрема, ст. 263 ЦПК України передбачає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 08.10.2014 року, є не скасованим, набрало законної сили. Факт виникнення зобов'язання щодо сплати грошей доведений в судовому засіданні, а тому є грошовим зобов'язанням за порушення якого настають наслідки передбачені вимогами вище наведеного закону. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Перевіряючи обставини справи, встановлено, що рішення суду від 08.10.2014 року, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості в сумі 67062,78 грн., із яких 61245,12 грн. - сума основного боргу та 5817,66 грн. - відсотки за користування коштами, а також 537 грн. судового збору, залишається невиконаним. Положення ст. 625 ЦК України регулюють зобов'язальні правовідносини, тобто поширюються на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. Разом з тим, як передбачено нормами Закону від 3 липня 1991 р. № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає, тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідач до суду не з'явився, та не скористався процесуальним правом висловити свій відзив (заперечення) на позов та надати докази. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. За ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом або пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Беручи до уваги наведені обставини, у зв`язку із невиконанням відповідачем рішення суду, підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних, інфляційних втрат та відсотків за користування чужими грошовими коштами, за період з 08.10.2014 року по 29.05.2017 року, що становить 85 833,26 грн., з яких 4840,81 грн. - 3% річних, 49914,77 грн. - інфляційні втрати, 31077,68 грн. - відсотки за користування чужими грошовими коштами, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 858 грн. 34 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved