Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

Позивач [PERSON] 23 серпня 2019 року звернувся до суду з позовом до Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«ШАХТОБУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ» про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебував в трудових відносинах з відповідачем по справі з 19.01.2009 року по 24.05.2019 року, був звільнений на підставі ст. 40 п. 2 КЗпП України в зв`язку з невідповідністю робітника роботі, що виконує, внаслідок стану здоров`я, що підтверджується доданою до заяви копією трудової книжки. 22.02.2019 року його було травмовано на підприємстві під час виконання трудових обов`язків. За даним фактом 29.03.2019 року був складений акт за формою Н-5 про розслідування нещасного випадку, відповідно до якого нещасний випадок був взятий на облік, як пов`язаний з виробництвом, також був складений Акт за формою Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, діагноз згідно акту: струс головного мозку, забита рана лобної частини голови. Згідно довідки МСЕК йому було встановлено 50 % втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом. В результаті виробничої травми відбулося ушкодження його здоров`я, нанесений моральний збиток, що полягає в тому, що він протягом тривалого часу постійно знаходиться в пригніченому стані. Для нього все його життя поділено на дві нерівнозначні половини, перша частина, де він є здоровим чоловіком, який має достойну роботу, добрі заробітки, надійне майбутнє, яка впевнено стоїть на ногах, будує плати на майбутнє, має родину, може про неї подбати, впевнена в своїх силах та має можливість всі свої мрії втілити в життя. І другу половину, в якій це людина є зламаною, хворою, інвалідом, втратила сенс життя. Вищевикладені обставини негативно відбиваються на його душевному стані. Він відчуває душевні страждання та переживання, у нього з`явилося почуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням незворотності наслідків отриманого ушкодження та тяжкого стану здоров`я. У нього критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина. При цьому слід зважати на тривалість, глибину моральних та фізичних страждань, на безліч негативних наслідків для нього, які виникли внаслідок отримання каліцтва, а також на незворотність значного погіршення стану здоров`я. З огляду на ці обставини позивач вважає, що відповідач повинен відшкодувати йому моральну шкоду з підстав, передбачених законодавством, оскільки він не забезпечив безпечних і нешкідливих умов праці. Заподіяну позивачу моральну шкоду він оцінює у 55\~000 грн. 23 серпня 2019 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Філь О.Є. 27 серпня 2019 року ухвалою судді позовну заяву було залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви. 04 вересня 2019 року позивач усунув недоліки позовної заяви. 06 вересня 2019 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 23 вересня 2019 року представник відповідача ТОВ «ШАХТОБУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ» надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що частково визнає позовні вимоги, не оспорює наявність моральних страждань, а розмір відшкодування моральної шкоди має суто умовний вираз, просив зменшити позовні вимоги як мінімум на 50% від заявленої суми відшкодування. Просив врахувати те, що позивач також винен у нещасному випадку. Враховуючи провину потерпілого в настанні нещасного випадку, Протоколом № 1 засідання комісії з питань охорони праці від 14.06.2019 року комісія одноголосно вирішила зменшити розмір одноразової допомоги [PERSON] на 50%. З`ясувавши обставини у справі, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем ТОВ «ШАХТОБУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ» з 01.08.2016 року по 27.05.2019 року, працюючи прохідником 5 та 6 розряду з повним робочим днем в шахті на підземних роботах, був звільнений на підставі ст. 40 п. 2 КЗпП України в зв`язку з невідповідністю робітника роботі, що виконує, внаслідок стану здоров`я, що підтверджується доданою до заяви копією трудової книжки (а.с. 25-29). 22.02.2019 року його було травмовано на підприємстві під час виконання трудових обов`язків, а саме, під час прибирання породи, через отвір в запобіжному тимчасовому кріпленні випав фрагмент породи і вдарив [PERSON] по захисній касці, в результаті чого [PERSON] впав і втратив свідомість. За даним фактом 29.03.2019 року був складений акт за формою Н-5 про розслідування нещасного випадку, відповідно до якого нещасний випадок був взятий на облік, як пов`язаний з виробництвом, також був складений Акт за формою Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, діагноз згідно акту: струс головного мозку, забита рана лобної частини голови (а.с. 10-24). 23.05.2019 року позивач був вперше оглянутий на МСЕК, йому було встановлено 50% втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом, позивач був визнаний інвалідом третьої групи, дата чергового переогляду 23.05.2020 року (а.с. 8). Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Законом України Про охорону праці, а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров`я або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Судом встановлено, що тяжкі та шкідливі умови праці призвели до травмування позивача. Висновком МСЕК від 23.05.2019 року позивачу було встановлено 50% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності за наслідками трудового каліцтва (а.с. 8). В зв`язку цим 23 серпня 2019 року позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування моральної шкоди. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обов`язку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами статті 237-1 КЗпП України. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в зв`язку з травмою на виробництві позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив згідно висновку МСЕК 50% працездатності, визнаний інвалідом третьої групи. Лікування за наслідками травми, отриманої під час виконання трудових обов`язків, він продовжує і зараз. Внаслідок отриманих травм був вимушений звільнитися з шахти, хоча ще міг би працювати та виконувати ту саму роботу, як до травмування. Все це разом вплинуло на його образ життя, на сімейний бюджет, оскільки для лікування необхідні чималі кошти. В результаті одержання травм він втратив нормальні життєві зв`язки і йому доводиться приймати додаткові зусилля для організації свого життя та життя своєї родини, він не може реалізовувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання. Вищевикладені обставини негативно відбиваються на його душевному стані. Він відчуває душевні страждання та переживання, у нього з`явилося почуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням незворотності наслідків отриманого ушкодження та тяжкого стану здоров`я. У нього критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина. При цьому слід зважати на тривалість та глибину моральних та фізичних страждань, на безліч негативних наслідків для нього, які виникли внаслідок отримання каліцтва, а також на незворотність значного погіршення стану здоров`я. Вищезазначене законодавство, а також роз`яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» пов`язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на її відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоров`я позивача, те, що професійна працездатність в зв`язку з травмою на виробництві згідно висновку МСЕК втрачена на 50%, він визнаний інвалідом третьої групи. Виходячи з викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 28000 грн. Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial