Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON], 15.09.2016 року, звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Восток-Руда» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що з 21 лютого 2006 року по 01 серпня 2016 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем - ТОВ «Восток Руда». Наказом №76 Лс від 01.08.2016 року він був звільнений з роботи з 01 серпня 2016 року, за власним бажанням за п.3 ст.38 КЗпП України. Однак, в порушення ст.116 КЗпП України при звільненні роботодавець не здійснив остаточний розрахунок із ним і до теперішнього часу розрахунок не проведений. Заборгованість по заробітній платі становить 72 316 грн. 63 коп. Відповідно до ст.117 КЗпП України йому повинна бути виплачена середня заробітна плата за весь час затримки по день фактичного розрахунку. На день подачі позовної заяви компенсація за затримку розрахунку при звільненні становить 10075 грн. 52 коп., виходячи з того, що його середньоденна заробітна плата становить 314,86 грн., а кількість днів затримки, що повинні бути оплачені (робочі дні на день подачі позовної заяви) - 32 дні. Вважає, що відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» в разі не проведення відповідачем розрахунку з ним, як працівником, до розгляду справи, суд на підставі ст.117 КЗпП України повинен стягнути на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день постановлення судом рішення. Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн., посилаючись на те, що не виплата відповідачем сум, що належали йому при звільненні є грубим порушенням конституційних гарантій. В умовах щоденного зростання цін та інфляції затримка виплати заробітної плати постійно знецінює фактичний борг відповідача і ці порушення призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Ухвалою суду від 10 жовтня 2016 року до участі у справі як співвідповідача - залучено арбітражного керуючого розпорядника майна ТОВ «Восток-Руда» [PERSON]. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, у судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву, де просить розглядати справу за його відсутності та задовольнити позов. Відповідач - ТОВ «Восток-Руда», належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, свого представника в судове засідання не направив, заперечень проти позову не надав, про поважність причин неявки свого представника суд не повідомив, а тому, суд дійшов до висновку, що представник відповідача не з'явився в судове засідання без поважних причин. Співвідповідач - арбітражний керуючий [PERSON], належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, в судове засідання не з'явився, заперечень проти позову не надав, про поважність причин неявки суд не повідомив, а тому, суд дійшов до висновку, що співвідповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Повно, всебічно та об'єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі. Кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні судом встановлено, що [PERSON] з 21 лютого 2006 року по 01 серпня 2016 року перебував у трудових відносинах з ТОВ «Восток-Руда» та наказом №76 Лс від 01.08.2016 року звільнений з роботи за власним бажанням, у зв'язку із невиконанням адміністрацією законодавства про працю, умов колективного договору за ч.3 ст.38 КЗпП України /а.с.4,6/. Судом також встановлено, що на час звернення позивача до суду ТОВ «Восток-Руда» мав заборгованість перед позивачем по заробітній платі у розмірі 72 316 грн. 63 коп., зазначене підтверджується довідкою ТОВ «Восток-Руда» № 371 від 15.09.2016 року (а.с.5). Станом на день розгляду справи в суді, 07 листопада 2016 року, заборгованість по заробітній платі позивачу не виплачена. Таким чином, з ТОВ «Восток-Руда» на користь позивача слід стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 72 316 грн. 63 коп. Статтею 116 КЗпП України, передбачено що при звільненні працівника виплата всіх сум, належних йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, законодавець чітко визначив, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, власник повинен виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні підлягає стягненню на користь працівника, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Остаточний розрахунок із позивачем відповідач ТОВ «Восток-Руда» на день постановки судового рішення також не здійснив. Таким чином, з ТОВ «Восток Руда» на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 02 серпня 2016 року по день винесення рішення у справі, тобто по 07 листопада 2016 року (включно), виходячи із наступного розрахунку. Згідно довідки ТОВ «Восток-Руда» середньоденна заробітна плата позивача становила 314,86 грн. (а.с.5). Остаточний розрахунок з позивачем відповідач затримав на 69 робочих днів. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 21 725 грн. 34 коп. (314,86 грн. /середньоденна заробітна плата позивача/ х 69 днів /кількість робочих днів затримки розрахунку/ = 21 725 грн. 34 коп.). Саме така сума має бути стягнена з ТОВ «Восток - Руда» на користь позивача. Вирішуючи питання щодо стягнення моральної шкоди, суд вважає, що така шкода позивачеві спричинена, оскільки останній, своєчасно не отримавши спочатку заробітну плату, а потім і остаточний розрахунок, змушений був докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Позивачем доведено, що невиплата йому заробітної плати призвела до моральних страждань та втрати нормальних життєвих зв'язків. Однак, з урахуванням вимог ст.237-1 КЗпП України щодо підстав стягнення моральної шкоди та ст.23 ЦК України щодо вимог розумності та справедливості її розміру, суд вважає за необхідне визначити розмір цієї моральної шкоди в розмірі 500 грн., що менше ніж просив позивач. Окрім того, в судовому засіданні встановлено, що ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 11.02.2016 року порушено провадження у справі №904/31/16 про банкрутство ТОВ «Восток-Руда». Цією ж ухвалою введено процедуру розпорядження майном боржника та призначено розпорядником майна арбітражного керуючого [PERSON] ([ADDRESS] від 25.02.2013 року). Відповідно до ч.4 ст.105 ЦК України, до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється. Відповідно до ст. ст. 1,25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ліквідатор це фізична особа, яка відповідно до рішення господарського суду організовує здійснення ліквідаційної процедури боржника, визнаного банкрутом, та забезпечує задоволення визнаних судом вимог кредиторів у встановленому цим Законом порядку, і яка, зокрема, приймає до свого відання майно боржника, вживає заходів по забезпеченню його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута. З дня призначення ліквідатора до нього переходять права керівника (органів управління) юридичної особи - банкрута. Таким чином, арбітражний керуючий - ліквідатор не є особою, до якої переходять права та обов'язки юридичної особи, стосовно якої господарський суд відкрив ліквідаційну процедуру і яка до цього часу не виключалася з державного реєстру підприємств. З огляду на те, що відомості про припинення діяльності ТОВ «Восток - Руда» відсутні, тому саме з ТОВ «Восток - Руда» на користь позивача слід стягнути заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та моральну шкоду. Оскільки позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, відповідно ст.88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір». Зокрема, за вимогу майнового характеру про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід стягнути 551 грн. 20 коп. та за вимогу немайнового характеру про відшкодування моральної шкоди слід стягнути 551 грн. 20 коп., а всього розмір судового збору складає 1102 грн. 40 коп. Відповідно до п. 2 ч.1 ст.367 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial