Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

Позивач 16.09.2015 року звернувся до суду з позовом до відповідачки, в якому просив позбавити її батьківських прав відносно малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO], стягувати з неї аліменти на утримання дітей в сумі по 100 грн. на кожного щомісячно до досягнення ними повноліття та залишити їх на повному державну утриманні в Обласному спеціалізованому будинку дитини Житомирської обласної ради. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов'язків по утриманню та вихованню своїх дітей, не піклується про їх фізичний, духовний та моральний розвиток. Діти влаштовані до Обласного спеціалізованого будинку дитини Житомирської обласної ради (далі - Будинок дитини), де відповідачка їх жодного разу не провідала, не цікавиться їх здоров'ям та вихованням, матеріально не підтримує, участі у їх вихованні не приймає. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Представник Будинку Дитини до суду не прибув, в письмовій заяві просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав. Прокурор в судовому засіданні підтримала позов, зазначила, що позбавлення відповідачки батьківських прав відповідатиме інтересам дітей. Враховуючи те, що про час і місце розгляду справи відповідачка була повідомлена в порядку, визначеному ст. 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення з судовими повістками, про причини неявки до суду вона не повідомила, заперечення проти позову не подала, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, крім інших, орган опіки та піклування (ст. 165 СК України). Судом встановлено, що відповідачка є матір'ю неповнолітніх: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження. Відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Діти знаходяться в Будинку Дитини, син [PERSON] влаштований розпорядженням голови Новоград-Волинської районної державної адміністрації від 07.08.2012 року, донька [PERSON] - влаштована розпорядженням голови Новоград-Волинської районної державної адміністрації від 15.08.2014 року. Своїх дітей відповідачка провідувала останній раз 19.08.2014 року, відтоді їх долею не цікавиться, не бере жодної участі в їх вихованні, бажання забрати їх додому до сьогоднішнього дня не виявила. Відповідачка зареєстрована в [ADDRESS], де характеризується негативно, як така, що зловживає спиртними напоями. Будинок, в якому зареєстрована [PERSON], згорів, її фактичне місце проживання невідомо. Вона ніде не працює та не докладає будь-яких зусиль до пошуку роботи, не має постійного джерела доходу. З висновку центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 22.05.2015 року і з яким погодилась сама [PERSON], слідує, що стан матері частково перешкоджає задоволенню потреб дітей, її материнський потенціал недостатній. Як вбачається з матеріалів справи, відносно інших неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], рішеннями Новоград-Волинського міськрайонного суду від 06.08.2010 року та 24.07.2012 року відповідачка була позбавлена батьківських прав. Висновком органу опіки і піклування Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області від 14.09.2015 року визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дітей [PERSON] та [PERSON] У Принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року наголошує, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню їх інтересів. Частиною 1 ст. 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Це, зокрема, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року роз'яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню неповнолітніх дітей, нехтує ними, не проявляє до сина та доньки материнської турботи та любові, байдужа до них, не цікавиться їхнім життям, здоров'ям, не спілкується з ними в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу. В зв'язку з наведеним, суд приходить до висновку, що вимоги органу опіки та піклування щодо позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її дітей, підлягають задоволенню. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини (ч. 2 ст. 166 СК України), який є одним з головних конституційних обов'язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві (ст.180 СК України). Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Згідно зі ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, вони зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст. 141, 180 СК України). Способи виконання обов'язку утримувати своїх неповнолітніх дітей визначені ст. 181 СК України, за змістом якої, аліменти за рішенням суду присуджуються у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Враховуючи визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» з 1 вересня 2015 року: 1 167 грн. - для дітей віком до 6 років, 1 455 грн. - для дітей віком від 6 до 18 років); розмір середньої заробітної плати по Житомирський області (згідно з офіційними даними Мінфіну України та Державного комітету статистики у Житомирській області за січень 2016 року вона становила 3 217 грн.); а також те, що відповідачка є молодою, здоровою, працездатною особою 29 років, не приймає жодної участі у вихованні доньки та сина, в судове засідання не прибула та не надала жодних заперечень проти позову, що свідчить про погодження з вказаною в позовній заяві сумою аліментів, - суд приходить до висновку, що вона спроможна сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в позові, що буде відповідати, як інтересам дітей, так і матеріальному становищу та стану здоров'я платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. Отже, позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Також суд стягує з відповідачки в дохід держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Outcome: approved