Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

Позивач 28.07.2020 р. звернувся до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що [INFO] померла його мати [PERSON] [INFO] помер його батько [PERSON] . Після його смерті залишилося спадкове майно у виді квартири [ADDRESS] . Зазначена квартира належала батькам позивача та після смерті [PERSON] її чоловік [PERSON] фактично прийняв спадщину, але не отримав свідоцтво про право на спадщину. Так, після смерті батька позивач є єдиним спадкоємцем першої черги, який звернувся із заявою про прийняття спадщини. Однак отримав відмову, оскільки встановлено відсутність державної реєстрації вказаної квартири у реєстрі. Дані обставини позбавляють позивача можливості отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті батька. Просить суд визнати за ним право власності на спадщину за законом, що залишилася після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , а саме на квартиру [ADDRESS] . Позивач та його представник належним чином повідомлені про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з`явилися. Надали суду заяву, в якій просили задовольнити позов та розглянути справу без їх участі. Представник відповідача Військово-цивільної адміністрації м.Авдіївка Донецької області належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з`явився. Надав заяву в якій просив розглянути справу без його участі та вирішити справу на розсуд суду. Згідно ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 29.07.2020 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 05.10.2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] на праві приватної спільної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджує копія свідоцтва про право власності на житло, видане 28.04.1995 року виконавчим комітетом Авдіївської міської ради, зареєстроване у БТІ за реєстровим №4813 10.05.1995 року. [PERSON] померла [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , видана Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Авдіївського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №399. [PERSON] помер [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , видана Авдіївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №54. З довідки, виданої державним нотаріусом Авдіївської державної нотаріальної контори 12.09.2017 року за №189/11/2017 вбачається, що [PERSON] є спадкоємцем всього майна [PERSON] за законом, у тому числі квартири за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлому [INFO] [PERSON] та померлій [INFO] [PERSON] , після смерті якої спадщину прийняв чоловік - [PERSON] , але не оформив свої спадкові права. Свідоцтва про право на спадщину на вказану квартиру не видавалися. Інших спадкоємців, як за законом, так і за заповітом, немає. Отже, звертаючись до суду із даним позовом позивач просив визнати право власності в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті , той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до положень частини першої та п`ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов`язок спадкоємців, а їх право. [PERSON] , як спадкоємець за законом першої черги, звернувся до державного нотаріуса Авдіївської державно нотаріальної контори своєчасно, але йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, яка залишилася після смерті батька у зв`язку із відсутністю на відомостей про державну реєстрацію права власності за померлим [PERSON] , про що видано постанову від 23 червня 2020 року. Також, у постанові зазначено про неможливість отримання документів від БТІ, що здійснювало на момент вчинення правочину державну реєстрацію, будь-які документи, оскільки ДКП БТУ м.Донецька на даний час знаходиться на непідконтрольній Українській владі території. Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Згідно із ст. 49. Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: зокрема, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Право власності відповідно до ст.328 ЦК України набувається на підставах, що не заборонені законом. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] на праві приватної спільної власності належала квартира [ADDRESS] , що підтверджує свідоцтво про право власності на житло, видане 28.04.1995 року виконавчим комітетом Авдіївської міської ради, зареєстроване у БТІ за реєстровим №4813 10.05.1995 року. Після смерті [PERSON] її чоловік [PERSON] успадкував частину квартири, що належала дружині, але не отримав свідоцтво про право на спадщину. Проте, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ст.. 1296 ЦК України). Отже, судом встановлено, що за життя [PERSON] належала квартира [ADDRESS] . Право власності відповідно до ст.328 ЦК України набувається на підставах, що не заборонені законом. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що за життя [PERSON] належала квартира [ADDRESS] , що вбачається з наданих позивачем документів. Після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на будинок перейшло в порядку спадкування за законом спадкоємцю - [PERSON] , який у встановленому порядку заявив про намір прийняти спадкове майно, однак у встановленому порядку не отримав свідоцтво про право власності на спадкове майно, оскільки ним не надано доказів державної реєстрації нерухомого майна за спадкодавцем [PERSON] . У той же час обставин, які б вказували, що спадкодавець [PERSON] за життя набув або володів нерухомим майном, що входить до спадкової маси, неправомірно, або на вказане майно, окрім позивача, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи судом не встановлено. Інших спадкоємців, які б мали право на спадкування, судом не встановлено. Згідно з статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно. Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права. Відповідно до частини третьої ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 цього ж Кодексу визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved