Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-18 00:00:00

Позивач 12 жовтня 2016 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, в якому змінила предмет. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власницею 1/2 частини квартири [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 24.05.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Рудченко О.В. Власником іншої 1/2 частини вказаної квартири є відповідач у справі. Між сторонами виникають суперечки щодо порядку користування і володіння спірною квартирою, в наслідок чого позивач не має можливості повноцінно реалізувати своє право власності на квартиру. Разом з тим, згідно висновку експерта за результатами проведення судової експертизи варіанти виділу в натурі 1/2 чистину квартири [ADDRESS] відсутні, ринкова вартість квартири складає 358 666,00 грн. Позивач просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну компенсацію за 1/2 частину майна, яке перебуває у спільній частковій власності, а саме, квартири [ADDRESS] в розмірі 179 333,00 грн., стягнути судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовну заяву не визнала та просила відмовити в задоволенні позову повністю. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 04 грудня 2017 року по справі призначено комплексну судову будівельно- технічну та товарознавчу експертизу, провадження у справі зупинено. Ухвалою від 13 вересня 2018 року провадження у цивільній справі поновлено, оскільки судова експертиза проведена і висновок надійшов до суду. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши обставини по справі та перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню повністю з наступних підстав. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 1/2 частина квартири [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , на підставі договору дарування, посвідченого 24 травня 2013 року приватним нотаріусом ДМНО Рудченко О.В., за реєстровим № 1180 (а.с.13,17-18). Інша 1/2 частина квартири [ADDRESS] належить на праві власності відповідачу - [PERSON] . Згідно ч.ч. 1-2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів всіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Відповідно до ст.ст. 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки із майна, що є у спільній частковій власності, в натурі або його поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК України. За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна спір між ними вирішується судом. Правовою підставою для звернення з таким позовом є стаття 364 ЦК України. Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. При вирішенні зазначених спору суд виходить з положень статей 183, 367 ЦК України, відповідно до яких виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. Правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. В силу норм ст. ст. 10, 11, 60, 179 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна надати суду докази, що стосуються предмета доказування та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. По справі призначалась і була проведена судова оціночно-будівельна та будівельно-технічна експертизи від 04.09.2018 року, на підставі ухвали від 04 грудня 2017 року. Згідно висновку № 401/402-18 судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи від 04.09.2018 року, експертом було визначено, що варіанти виділу в натурі 1/2 частини квартири [ADDRESS] , загальною площею 62,9 кв.м., житловою площею 39,7 кв.м. відсутні. Ринкова вартість квартири складає 358 666 грн. (а.с.56-68). Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. У справі № 6-12цс13, а саме, в постанові від 03 квітня 2013 року, Верховний Суд України дійшов наступних висновків щодо виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Судом встановлено, що розподіл спірної квартири згідно ідеальних часток є технічно неможливим, що підтверджено висновком судової експертизи від 04.09.2018 року. В той же час відповідач не надає згоду на отримання грошової компенсації за належну йому частку у спірній квартирі. Крім того, доказів отримання відповідачем доходів, наявності у нього іншого рухомого або нерухомого майна, крім частини спірної квартири, матеріали справи не містять і судом таких не встановлено. Тому, стягнення із відповідача на користь позивача вищевказаної суми 179 333,00 грн., компенсації вартості 1/2 частини квартири становитиме для відповідача надмірний тягар, який може мати негативні наслідки у вигляді втрати житла внаслідок звернення стягнення на погашення присудженої судом суми компенсації. Таким чином, у суду відсутні законні підстави для стягнення з відповідача матеріальної компенсації за 1/2 частину майна, а саме, квартири [ADDRESS] , у зв`язку з цим позовні вимоги задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд в силу ст.141 ЦПК України, враховує, що позовні вимоги оплачені позивачем, судом залишено без задоволення, позивач не звільнений від їх оплати, у зв`язку з чим поверненню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed