Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

Позивач [PERSON] 27.02.2014 року звернувся до суду з зазначеним позовом. Обґрунтував його наступним. [INFO] року помер його батько [PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в [ADDRESS]. Він, є спадкоємцем майна померлого за заповітом. При житті [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 7 серпня 2006 року, виданого Федорівською сільською радою Глобинського району Полтавської області згідно рішення виконкому цієї ради від 14.07.2005 року, володів вказаним будинком, однак не провів державну реєстрацію права власності на нього, як того вимагало діюче законодавство. По цій причині приватний нотаріус Глобинського районного нотаріального округу [PERSON] відмовила йому (позивачу) у видачі свідоцтва про право на спадщину. Посилаючись на викладене, позивач прохав суд визнати за ним в порядку спадкування за заповітом померлого [PERSON] право власності на вказане нерухоме майно. В судове засідання позивач [PERSON] не з»явився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Вказав, що позовні вимоги підтримує. Представник відповідача - Федорівської сільської ради, представники третіх осіб - Глобинської районної державної адміністрації, відділу Держземагенства в Глобинському районі, Глобинського РУЮ в особі реєстраційної служби, треті особи - приватний нотаріус Глобинського районного нотаріального округу [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися. Належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. Заперечень на позов не надіслали. Направили заяви про розгляд справи у їх відсутності . Відповідач позов визнав. Суд, дослідивши та оцінивши надані письмові докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємного зв'язку встановив наступне. [INFO] року помер [PERSON] - батько позивача. За життя - 2 грудня 2008 року, [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Федорівської сільської ради Волошиною Н.Д. за реєстровим № 451, згідно якого усе належне йому майно заповів [PERSON]. Заповіт на день смерті не змінено та не скасовано. Згідно дослідженої судом спадкової справи № 50/2013, заведеної приватним нотаріусом Глобинського районного нотаріального округу [PERSON], позивач прийняв спадщину, подавши 21.02.2014 року, тобто у передбачений законом строк, відповідну заяву до приватного нотаріуса. Осіб, які б мали право на обов»язкову частку у спадщині, немає. Приватний нотаріус Глобинського районного нотаріального округу [PERSON] 21.02.2014 року відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в [ADDRESS], оскільки спадкодавцем не було проведено державну реєстрацію нерухомого майна. Згідно технічного паспорту, житловий будинок літ. «А,а,а1» було побудовано в 1961 році, сарай літ. «Б» - в 1962 році. Відповідно до Постанови Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про застосування Указу ПВР СРСР від 26.08.1948 року» побудовані громадянами на відведених їм земельних ділянках будинки є їх особистою власністю. Порядок правової реєстрації будинків та господарських будівель і споруд, а також домоволодіння в містах та селищах міського типу був врегульований на Україні Інструкцією про порядок реєстрації будівель в містах, робочих, дачних і курортних селищах України від 23/25.12.1947 року, Інструкцією про порядок реєстрації будинків і домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31.01.1966 року Мінкомгоспом УРСР. Запис в реєстраційній книзі про належність домоволодіння на праві особистої власності певній особі, є офіційним доказом права власності даної особи на це домоволодіння. Згідно Закону «Про сільську Раду депутатів трудящих УРСР» від 02.06.1968 року, кожна сільська рада вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської ради, в особовому рахунку вказувались прізвище, ім'я та по батькові глави сім»ї, на ім'я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку. Згідно записів в погосподарській книзі № 5 Федорівської сільської ради [PERSON] був зареєстрований в [ADDRESS] і проживав у ньому до смерті. За ним значилося належне на праві власності нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS], на неприватизованій земельній ділянці площею 0,25 га з цільовим призначенням - для ведення особистого підсобного господарства. Згідно висновку відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури Глобинської РДА від 21.02.2014 року № 25/01-10.02, житловий будинок літ. «А,а,а1», сарай літ. «Б», які розташовані в [ADDRESS] збудовані без істотних порушень діючих будівельних норм і правил. [PERSON] 7 серпня 2006 року Федорівською сільською радою Глобинського району Полтавської області, згідно рішення виконкому цієї ради від 14.07.2005 року, було видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно, яке він з невідомих причин не зареєстрував в КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації». Оцінивши надані докази, суд прийшов до висновку, що спадкодавець [PERSON] за свого життя набув право власності на назване нерухоме майно відповідно до закону, що діяв на час створення даного майна, проте, за життя не провів державну реєстрацію права власності на нього, відповідно до закону, що діє на час прийняття позивачем спадщини, в зв'язку з чим і виник спір. Його вирішення можливе лише в судовому порядку. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ст. ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Встановивши, що спадкодавець [PERSON] за життя на передбачених законом підставах набув право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в [ADDRESS], суд прийшов до висновку, що позивач , як єдиний спадкоємець, який прийняв спадщину, має право на успадкування названого майна за заповітом. Визнання права власності за [PERSON] на спадковий житловий будинок з господарськими будівлями не оспорюється відповідачем та не порушує прав чи інтересів інших осіб. Позов ґрунтується на законі, доведений належними доказами, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved