Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

Позивач [PERSON], в особі представника [PERSON] звернулася до суду із позовом до територіальної громади с. Репужинці Заставнівського району Чернівецької області про визнання права власності на спадщину за законом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO]. Посилається на те, що [INFO] померла матір позивача [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно, до складу якої входить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по [ADDRESS]. Згаданий житловий будинок, як і решту спадкового майна померла [PERSON] заповіла [PERSON] Остання спадщину після смерті [PERSON] не прийняла, в установлений законом шестимісячний строк до Заставнівської державної нотаріальної контори подала заяву про відмову від прийняття спадщини за заповітом, ставити питання про продовження строку для прийняття спадщини не буде. Спадкоємці, котрі б мали право на обов'язкову частку при спадкуванні за заповітом відсутні. За вказаних обставин позивач є спадкоємцем за законом першої черги. Вказує на те, що спадщину після смерті [PERSON] позивач прийняла, користується всім спадковим майном, звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом у вигляді згаданого житлового будинку, однак у видачі свідоцтва нотаріусом було відмовлено, оскільки не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності на спадкове майно за [PERSON] Відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно є перешкодою в оформленні спадщини. Саме тому, вона змушена в судовому порядку визнавати право власності на спадщину. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, обґрунтував вищенаведеним та просив їх задовольнити. Представник відповідача територіальної громади с. Репужинці Заставнівського району Чернівецької області в судове засідання не з'явився, від нього до суду надійшла заява, в якій він просить розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги визнає, проти їх задоволення не заперечує. Суд, заслухавши доводи представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] с. Репужинці Заставнівського району Чернівецької області померла [PERSON], що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23.07.2013 року (а.с. 13). Відповідно до ч.ч. 1,1 ст.ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Внаслідок смерті [PERSON] по місцю її останнього проживання - [ADDRESS] відкрилася спадщина на все належне їй майно, до складу якої входить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований за вказаною адресою. Вказане вбачається із довідки сільської ради №922 від 25.05.2017 року (а.с. 16). Відповідно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. За правилами ст. 1216, 1217, 1218, 1268 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а тому прийняття спадщини частинами не можливе. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Вказане спадкове майно [PERSON], згідно заповіту від 23.10.1996 року, посвідченого секретарем виконкому Репужинецької сільської ради народних депутатів Заставнівського району Чернівецької області та зареєстрованого в реєстрі за №16, заповіла [PERSON] (а.с. 14-15). Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховної ради України за №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» - перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, що визначений ст. 1241 ЦК України є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. Спадкоємці, які б мали право на обов'язкову частку спадкового майна померлої [PERSON] при спадкуванні за заповітом відсутні, що підтверджується матеріалами спадкової справи №434/2013, заведеної до майна померлої [INFO] [PERSON], витребуваної та дослідженої судом. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу Відповідно до ст.ст. 1258, 1261 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що спадкоємець за заповітом [PERSON] відмовилася від прийняття належної їй спадкового майна за заповітом після смерті [PERSON] та на отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а також на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом не претендує, про що надала відповідну заяву (а.с. 3 спадкової справи). З урахуванням вказаного позивач [PERSON], будучи донькою померлої [PERSON] є спадкоємицею першої черги майна останньої за законом, що підтверджується копіями свідоцтв про народження та про одруження (а.с. 11-12) та довідкою сільської ради №918 від 25.05.2017 року (а.с. 18). Згідно ч. 1 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270, ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Судом встановлено, що на час відкриття спадщини позивач [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] не проживала, що видно із довідки Репужинецької сільської ради №922 від 25.05.2017 (а.с. 16), однак спадщину після смерті [PERSON] вчасно прийняла, звернувшись в межах встановленого законом шестимісячного строку із заявою уповноваженим органам нотаріату про прийняття спадщини (а.с. 2 спадкової справи). Факт прийняття позивачем [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] підтверджується також копією витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №36245195 від 26.12.2013 року (а.с. 27), довідкою виконавчого комітету Репужинецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №1233 від 07.07.2014 року (а.с. 17). З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на згаданий житловий будинок позивач звернулася до нотаріуса, проте у видачі свідоцтва нотаріусом було відмовлено, оскільки нею не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності на згадане майно за [PERSON] Вказане вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій №571/02-31 від 30.05.2017 року (а.с. 28). Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по [ADDRESS] належав [PERSON], що підтверджується довідкою Репужинецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №920 від 25.05.2017 року в якій зазначається, що згідно запису погосподарської книги Репужинецької сільської ради Заставнівського району за №7 особовим рахунком [NUMBER] значиться житловий будинок із господарськими спорудами по [ADDRESS], який належав [PERSON] Документи на право власності на будинок сільська рада не видавала. Дане домогосподарство збудоване за власні кошти, колгоспним двором не рахується; довідкою сільської ради та копією по господарської книги (а.с. 23-26), довідою Репужинецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №919 від 25.05.2017 року та копією архівного витягу з протоколу п'ятої сесії Репужинецької сільської ради народних депутатів ХХІІ скликання від 22.01.1997 року №158 від 29.05.2017 року (а.с. 20-21) з яких вбачається, що померла [PERSON] була належним землекористувачем земельної ділянки 0,500 га в т.ч. 0,15 га для обслуговування житлового будинку та 0,35 га для ведення особистого селянського господарства. В п. 3.3 Вищого Спецiалiзованого Суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ в інформаційному листi вiд 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» сказано, що всi господарсько-побутові будiвлi та споруди у домоволодіннях, якi належать громадянам i були побудовані до Указу Президії Верховної Ради Української РСР вiд 22 січня 1979 року «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель», i під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не вiдносяться до категорії самовільних (самочинних). Також в даному листі зазначається, що записи у по-господарських книгах, при вирішенні питання про визнання права власності на житлові будинки i споруди у порядку спадкування, оцiнюються у сукупності з iншими доказами, таким як: рiшення про оформлення права власностi громадян на будинки, технiчним паспортом на будiвлi, документами про вiдведення в установленому порядку земельних дiлянок пiд забудову тощо. Частинами 3, 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. З урахуванням зазначеного, матеріалів справи, враховуючи те, що спадкодавцеві [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка на якій розташований спірний житловий будинок, суд приходить до висновку, що вона набула право власності на спірний житловий будинок, проте його не оформила належним чином. Відповідно до другого абзацу пункту 3.1 розділу ІІІ Порядку затвердженого Наказом від 19.03.2013р. №95 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. На даний час позивачем [PERSON], як спадкоємицею майна померлої [PERSON] за законом, виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с. 36), згідно зведеного акту вартості будинків, господарських будівель та споруд (а.с. 34), довідки - характеристики Заставнівського РБТІ від 01.06.2017 (а.с.35), житловий будинок, розташований по [ADDRESS] побудований у 1950 році, а господарські споруди до нього у 1960, 1970, 1980 роках, їх вартість становить 112434 (сто дванадцять тисяч чотириста тридцять чотири) гривні. Таким чином, сукупність зібраних у справі доказів, дають суду право зробити висновок, що позовні вимоги обґрунтовані і їх слід задовольнити з метою реалізації позивачем своїх законних спадкових прав. На підставі викладеного та

Outcome: approved