Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

Позивач [PERSON] в лютому 2014 року звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON], [PERSON], Білогородської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що[INFO] р. померла його мати [PERSON], яка до дня смерті проживала та була зареєстрована в [ADDRESS]. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй спадкове майно, яка складається в тому числі і з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], який належав на паві власності матері [PERSON], яка померла [INFO] року. [PERSON], спадщину після смерті [PERSON] прийняла в установлений законом строк , але не оформила своїх прав, що підтверджується постановою нотаріуса. А саме, [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим житловим будинком, як було передбачено ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.)Вона постійно проживала до дня своєї смерті в спадковому будинку, була в ньому зареєстрована, користувалась та володіла ним, проводила ремонти та обслуговувала будинок, сплачувала необхідні платежі. Після смерті матері позивач прийняв спадщину в установлений законом строк, як передбачає ст. 1268 ЦК України. А саме, позивач постійно проживав разом із спадкодавицею на час відкриття спадщини, що підтверджується постійною реєстрацією в даному спадковому житловому будинку. Цей факт підтверджується будинковою книгою на спадковий житловий будинок та довідкою виконкому Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 36 від 03.09.2010 р. Даний житловий будинок не був зареєстрований в установленому законом порядку в КП «БТІ Києво-Святошинської ради Київської області», але він належав померлій бабусі [PERSON] на праві власності, а після її смерті це право перейшло до матері позивача [PERSON], тому входить до складу спадкового майна. Цей житловий будинок був побудований іще в 1940 році та згідно норм законодавства, яке діяло на той час був зареєстрований по господарській книзі сільської ради за [PERSON], що підтверджується довідкою, виданою виконкомом Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 49 від 24.02.2014 року. Спірний житловий будинок було збудовано на земельній ділянці, яка була відведена для цього будівництва бабусі позивача, що підтверджується довідкою виконкому Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 100 від 04.02.2014 року. Із цієї довідки вбачається, що за житловим будинком який належить [PERSON] згідно даних земельно-шнурової книги, закріплена земельна ділянка площею 0,20 га із 1972 р. Той факт, що дайни будинок належав на праві власності померлій [PERSON] підтверджується також наступними документами: будинковою книгою, в якій зазначено, що головою господарства є [PERSON], витягом з рішення засідання виконкому Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 95 від 11.09.1996 року. З даного рішення вбачається, що за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок по [ADDRESS] та доручено Києво-Святошинському БТІ оформити свідоцтво про право власності на її ім'я на даний житловий будинок. Але, в зв'язку з тим, що на час реєстрації житлових будинків в БТІ, [PERSON] вже не було в живих, то на померлу неможливо було отримати свідоцтво про право власності. Але, згідно діючого законодавства, на час смерті [PERSON], вона мала право власності на цей житловий будинок, так як за нею був зареєстрований цей будинок в по господарських книгах сільської ради. Після її смерті цей житловий будинок входить до складу спадкового майна, яке прийняла в установленому законом порядку її дочка (його мати) [PERSON], але юридично не оформлена. Позивач як спадкоємець першої черги за законом після смерті [PERSON], звернувся до Першої Київської обласної державної нотаріальної контори для оформлення спадщини. Державний нотаріус, розглянула його документи, відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказаний житловий будинок, про що свідчить відповідна постанова від 24 квітня 2012 р. Свою відмову нотаріус мотивувала тим, що на даний житловий будинок позивачем не було надано правовстановлюючого документа. Крім того, згідно будинкової книги в цьому будинку зареєстровані іще спадкоємці, відповідачки по справі, думка яких стосовно спадкування позивачу не відома. Тому позивач просив визнати за ним [PERSON], права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], загальною площею приміщень 31,6 кв.м.: із неї загальна - 22,0 житловою - 11,2 кв.м., допоміжною - 10,8 кв.м., а також площа літніх приміщень 9,6 кв.м. в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка прийняла цю спадщину після смерті [PERSON]. Не погоджуючись з даним позовом [PERSON] та [PERSON] подали зустрічний позов згідно якого, мотивували свої вимоги тим що, позов [PERSON] вони визнають частково, а саме про визнання за ним права власності на 1/3 частину спадкового майна яке складається із житлового будинку. Так позивачі за зустрічним позовом вказували на те, що вони після смерті матері [PERSON] прийняли спадщину в установлений законом строк, як передбачає т. 1268 ЦК України. А саме, вони постійно проживали разом із спадкодавицею на час відкриття спадщини, що підтверджується їх постійною реєстрацією (пропискою) в даному спадковому житловому будинку. Цей факт підтверджується будинковою книгою на спадковий житловий будинок та штампами в паспорті. Тому позивачі за зустрічним позовом просили визнати за ними [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/3 частині за кожною житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, о знаходиться в [ADDRESS], загальною площею приміщень 31,6 кв.м.: із неї загальна - 22,0 житловою - 11,2 кв.м., допоміжною - 10,8 кв.м., а також площа літніх приміщень 9,6 кв.м. в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка прийняла цю спадщину після смерті [PERSON]. На іншу 1/3 частину цього ж житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами визнати право власності за [PERSON]. Позивач за первісним позовом та позивачі за зустрічним позовом в судове засідання не з'явились, направили до суду заяви в яких просили розгляд справи проводити у їх відсутності. Білогородська сільська рада про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Суд, перевіривши матеріали справи, та зібранні в ній докази, суд знаходить, що первісний позов підлягає задоволенню частково, а зустрічний позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України), суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON]. Згідно архівної довідки від 28.03.2014 р. № 01-17-872 Київського обласного державного нотаріального архіву, після смерті гр. [PERSON], померлої [INFO] року, спадкова справа не заводилась та не видавалась з [INFO] року по 2000 рік включно. Після смерті [PERSON], спадщину прийняла її дочка [PERSON] в установлений законом строк, але не оформила своїх прав, що підтверджується постановою нотаріуса. А саме, [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим житловим будинком, як було передбачено ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.). [INFO] року померла [PERSON], до майна якої в Першій Київській обласній державній нотаріальній конторі була заведена спадкова справа. Спадщину після смерті [PERSON] прийняли її діти [PERSON], [PERSON], [PERSON] шляхом постійно проживання разом із спадкодавицею на час відкриття спадщини, що підтверджується їх постійною реєстрацією (пропискою) в даному спадковому житловому будинку згідно записів в будинковій книзі на спадковий житловий будинок та штампами в паспорті. Згідно постанови державного нотаріуса Першої Київської обласної державної нотаріальної контори від 24 квітня 2012 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS], що належав померлій [PERSON], яка померла [INFO] року, спадкоємицею якої була її дочка [PERSON], яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Будинок за адресою [ADDRESS] був зареєстрований по господарській книзі сільської ради за [PERSON], що підтверджується довідкою, виданою виконкомом Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 49 від 24.02.2014 року. Спірний житловий будинок було збудовано на земельній ділянці, яка була відведена для цього будівництва [PERSON], що підтверджується довідкою виконкому Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 100 від 04.02.2014 року. Із цієї довідки вбачається, що за житловим будинком який належить [PERSON] згідно даних земельно-шнурової книги, закріплена земельна ділянка площею 0,20 га із 1972 р. Той факт, що дайни будинок належав на праві власності померлій [PERSON] підтверджується також наступними документами: будинковою книгою, в якій зазначено, що головою господарства є [PERSON], витягом з рішення засідання виконкому Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 95 від 11.09.1996 року. З даного рішення вбачається, що за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок по [ADDRESS] та доручено Києво-Святошинському БТІ оформити свідоцтво про право власності на її ім'я на даний житловий будинок. За правилами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст. 1222 цього Кодексу спадкоємцями за заповітом і законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог первісного позову частково, а вимоги зустрічного позову в повному обсязі, оскільки [PERSON], [PERSON], [PERSON] прийняли спадщину після [PERSON] у відповідності до вимог ст. 1268 ЦК України, а отже кожному із них належить 1/3 частини спірного спадкового будинку. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст.ст. 1218, 1220, 1221, 1222, 1223, 1258, 1268 ЦК України, ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», та

Outcome: partial