Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] 02 грудня 2015 року звернулась до Кодимського районного суду з позовом до Пиріжнянської сільської ради Кодимського району Одеської області про визнання в порядку спадкування за законом права приватної власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті її батьків [PERSON] та [PERSON]. В позовній заяві вказала, що 25 квітня 2002 року помер її батько [PERSON], а 04 квітня 2009 року мати [PERSON] За життя померлий батько мав право на земельну частку пай із земель Пиріжнянської сільської ради, мати була власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території цієї ж сільської ради. Після смерті батьків належне їм спадкове майно вона (позивач) прийняла, оскільки на момент відкриття спадщини проживала разом з ними, однак нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом через відсутність всіх необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] (діє відповідно до ордера адвоката та угоди про надання правової допомоги) позов [PERSON] підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Пиріжнянської сільської ради Кодимського району Одеської області в судове засідання не прибув, попередньо надавши до суду заяву №05-06/236 від 10 грудня 2015 року про розгляд справи без нього. Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У звязку з цим суд вважає можливим розглянути зазначену цивільну справу без участі представника відповідача. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані сторонами письмові докази, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін і інших осіб, суд відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України вважає можливим позов задовольнити з таких підстав. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. \~ Здійснюючи \~правосуддя, суд \~захищає \~права, свободи \~та інтереси \~фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні \~та суспільні \~інтереси, діючи виключно у спосіб, визначений законами України (ч.2 ст.19 Конституції України та ст.4 ЦПК України). Судом встановлено, що 25 квітня 2002 року помер батько позивача [PERSON] [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ЖД №300615, виданим 26 квітня 2002 року Пиріжнянською сільською радою Кодимського району, актовий запис про смерть №08 від 26 квітня 2002 року. Місце відкриття спадщини с.Пиріжна Кодимського району Одеської області. 04 квітня 2009 року померла мати позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ЖД №184743, виданим 04 квітня 2009 року цією ж сільською радою, актовий запис про смерть №08 від 04 квітня 2008 року. Місце відкриття спадщини те ж. Факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та померлими батьками підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії ІІ-ЖД №3952295, виданого 24 липня 1978 року Івашківською сільською радою Кодимського району Одеської області, де в графі «мати» вказано [PERSON], а в графі «батько» - [PERSON], та копією свідоцтва про укладення шлюбу серії І-АМ №077816, виданого 17 травня 2002 року Чорноминською сільською радою Піщанського району Вінницької області, з якого вбачається, що позивач 17 травня 2002 року уклала шлюб з [PERSON], змінивши своє дошлюбне прізвище «Пенчак» на «Копайгородська». Визначаючи якими правовими нормами слід керуватися при вирішенні зазначеного спору (нормами Цивільного кодексу України в ред.1963 року чи Цивільного кодексу України в ред.2004 року), суд виходить з наступного. Відповідно до п.п.4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто після 01 січня 2004 року. Правила Книги 6 цього кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим кодексом чинності. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.1 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах по спадкування» розяснив, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР, якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз.14 п.1 Інформаційного листа №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, вказав, що у відповідності з п.5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила книги шостої Цивільного кодексу можуть застосовуватись лише до спадщини, яка відкрилась після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким із спадкоємців, право на спадкування в яких виникло відповідно до норм ст.ст.529-531 ЦК УРСР. Шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті батька позивача [PERSON] закінчився 25 жовтня 2002 року, а після смерті матері [PERSON] 04 жовтня 2009 року. Відтак, з врахуванням розяснень, які є в абз.3 п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року та абз.13 і 14 п.1 та п.2 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, застосуванню для вирішення заявленого позивачем позову у частині спадкування спадщини померлого батька [PERSON] підлягають норми Цивільного кодексу України в ред.1963 року, який з 01 січня 2004 року втратив чинність, але був чинним на момент виникнення та існування спірних правових відносин в цій частині. Для вирішення позову у частині спадкування спадщини померлої матері [PERSON] суд застосовує положення Цивільного кодексу України, який набув чинності 01 січня 2004 року. Стосовно позову у частині спадкування спадщини померлого [PERSON] суд виходить з наступного. Відповідно до ст.ст.525 та 526 ЦК України в ред.1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем її відкриття останнє постійне місце проживання спадкодавця. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв (ч.1 ст.548 ЦК України в ред.1963 року). Підставою для задоволення позову в цій частині позивач [PERSON] вказала своє постійне проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та фактичний вступ у володіння та управління спадковим майном, здійснений одразу після відкриття спадщини. За змістом п.1 ч.1 ст.549 ЦК України в ред.1963 року спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Такі дії мають бути вчинені протягом шести місяців з моменту смерті спадкодавця (ч.2 ст.549 ЦК УРСР). За життя померлий [PERSON] мав право на земельну частку (пай) у розмірі 2.23 умовних кадастрових гектарів із земель Пиріжнянської сільської ради Кодимського району Одеської області, яка належала йому відповідно до сертифікату на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0213794, виданого 25 серпня 1996 року Кодимською районною державною адміністрацією Одеської області. З пояснень представника позивача та довідки Пиріжнянської сільської ради Кодимського району №1009 від 22 вересня 2015 року вбачається, що померлий [PERSON] та позивач [PERSON] постійно проживали разом в будинку №74, розташованому в с.Пиріжна по вул.Шевченка, Кодимського району, вели спільне господарство, відтак у відповідності з положеннями ст.549 ЦК України в ред.1963 року спадщину померлого [PERSON] фактично прийняла позивач [PERSON] Згідно з п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» №4 від 24 червня 1983 року (втратила чинність, але розяснювала спірні правові відносини на момент їх виникнення та існування), якщо позивач протягом встановленого строку для прийняття спадщини вступив в управління та володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права власності на спадкове майно. Отже, встановивши факт прийняття позивачем [PERSON] спадщини після смерті батька [PERSON], суд вважає можливим позов позивача у цій частині задовольнити, оскільки за нормами ст.549 ЦК України в ред.1963 року вона є такою, що прийняла спадщину померлого батька, однак отримати свідоцтво про право на спадщину за законом не може через відмову нотаріуса видати таке свідоцтво (відмова нотаріуса №1282/02-14 від 17 листопада 2015 року). Стосовно позовних вимог позивача у частині спадкування спадкового майна померлої матері [PERSON] Відповідно до ст.1218 ЦК України в ред.2004 року до складу спадщини входять усі права та обов'язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця (ч.2 ст.1220 ЦК України в ред.2004 року). До складу спадкового майна померлої [PERSON] ввійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва №185, площею 1.8093 га., яка розташована на території Пиріжнянської сільської ради Кодимського району Одеської області та належала їй відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ОД №013866, виданого 20 лютого 2004 року Кодимською районною державною адміністрацією Одеської області. Відповідно до ст.1223 ЦК України в ред.2004 року право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України. Судом встановлено, що за життя померла [PERSON] заповіту не склала, тому відповідно до ст.1261 ЦК України в ред.2004 року спадкоємцем її майна за законом першої черги є її донька - позивач [PERSON] Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України в ред.2004 року спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України в ред.2004 року спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття проживав окремо від спадкодавця, на протязі шести місяців з моменту відкриття спадщини має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 та ст.1270 ЦК України в ред.2004 року ). З довідки Пиріжнянської сільської ради Кодимського району №1009 від 22 вересня 2015 року вбачається, що померла [PERSON] та позивач [PERSON] постійно проживали разом в будинку, розташованому в с.Пиріжна по вул.Шевченка, 74 Кодимського району, вели спільне господарство, відтак у відповідності з положенням ч.3 ст.1268 ЦК України в ред.2004 року позивач вважається такою, що прийняла належну померлій [PERSON] спадщину. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.3.1 Інформаційного листа №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», вказав, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може бути позивачем у справі про визнання права власності на це спадкове майно (абзац 4). Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на це нерухоме майно. Матеріали справи містять належні докази звернення позивача до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину померлої матері [PERSON], однак, нотаріус відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність оригіналу державного акту на землю, який втрачений позивачем, оголошення про що було розміщено в газеті «Вісті Кодимщини» №45 від 07 листопада 2015 року (відмова нотаріуса №1282/02-14 від 17 листопада 2015 року). Відсутність оригіналу зазначеного правовстановлюючого документу відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції №296/5 від 22 лютого 2012 року, є підставою для відмови у вчиненні нотаріусом відповідної нотаріальної дії та відмови у видачі спадкоємцеві свідоцтва про право на спадщину. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Зазначені обставини свідчать про неможливість захисту порушеного права позивача в позасудовому порядку, тому обраний нею спосіб захисту цього порушеного права відповідає ст.16 ЦК України, у звязку з чим її позов підлягає задоволенню, оскільки за нормами ст.549 ЦК України в ред.1963 року та ч.3 ст.1268, ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України в ред.2004 року вона прийняла спадщину померлих батьків [PERSON] та [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved