Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

Позивач 20.02.2020р. звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідач заборгованість за договором позики у розмірі 81 640 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18.10.2018 між ним та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, згідно якого позивач передав, а відповідач прийняв грошову позику в розмірі 1450 доларів США. Відповідач зобов`язався повернути позичені гроші до 01.11.2018р., а в разі прострочення виконання зобов`язання, сплатити 1% від суми за кожен день прострочення. Взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав, борг не повернув у встановлений строк в зв`язку з чим він був змушений звернутися з даним позовом до суду. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 13.04.2020 року позовна заява була залишена без руху з наданням позивачу строку для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 27.03.2020 року, після усунення зазначених недоліків, позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Копію ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі була направлена позивачу та відповідачу. У зазначений в ухвалі термін від сторін не надійшло заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач не з`явився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Відзив на позовну заяву ним не подано. Враховуючи неявку належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Ухвалою від 10.06.2020 року постановлено провести заочний розгляд справи. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 202 ЦК України - правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1047ЦК України передбачена письмова форма укладення договору позики. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 18.10.2018 року укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 1450 доларів США, про що складено відповідну розписку, за умовами укладеного договору позики, повернення всієї суми боргу повинно бути здійснено до 01.11.2018 року, що підтверджується завіреною копією розписки в матеріалах справи. У постанові Верховного суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63 цс письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмету позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Наявність у позивача оригіналу вказаного боргового документа є належним та допустимим доказом як факту отримання [PERSON] від [PERSON] позики та його волевиявлення у встановлений строк повернути борг, так і невиконання відповідачем даного боргового зобов`язання у повному обсязі. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. З огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України, належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики. Вказане узгоджується з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18. На час розгляду справи відповідачем до суду не надано доказів часткового або повного виконання зобов`язання з повернення коштів [PERSON] за договором позики від 01.11.2018 року. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що між сторонами укладено договір позики у письмовій формі, що у встановлений термін грошові кошти відповідачем не повернуті. Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача суму боргу в розмірі 1450 доларів США, що еквівалентно 81 640грн. Відповідно до п.1 ч. 2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 840,80 грн. на відшкодування понесених позивачем судових витрат при зверненні з позовом до суду.

Outcome: approved