Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 05.02.2016 року звернулася до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням посилаючись на те, що вона являється власником житлового будинку № 47, який розташовано за адресою: Донецька область, м.Красноармійськ, вул.. Невського на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом нотаріально посвідченого Першою Красноармійською державною нотаріальною конторою 19.04.1995 року, реєстр за № 754, яке зареєстровано в БТІ м. Красноармійська в реєстрову книгу № 25 за реєстровим № 6510. В житловому будинку крім позивачки зареєстровані донька [PERSON] з 13.09.2006 року та онука [PERSON] з 13.09.2006 року. З 2008 року по теперішній час відповідачі по справі не проживають у житловому будинку, в будинку відсутні їх особисті речі. Її донька та онука в 2008 році виїхали до Америки на постійне місце проживання і до сьогоднішнього дня не повернулися до України. Дана обставина підтверджується актом від 04.02.2016 року та поясненнями свідків. Зважаючи на те, що реєстрація відповідачів в її будинку позбавляє її можливості оформити субсидію на оплату комунальних послуг і те, що відповідачі в добровільному порядку не знімаються з реєстрації, позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивачка вважає, що має право визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивач [PERSON] у судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягала. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявилися по невідомій суду причині, про день слухання справи повідомлені належним чином, тому, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивачки [PERSON], дослідивши матеріли справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача законні, обгрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі за наступних підстав: Судом встановлено, що позивачка являється власником житлового будинку № 47, який розташовано за адресою: Донецька область, м.Красноармійськ, вул.. Невського на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом нотаріально посвідченого Першою Красноармійською державною нотаріальною конторою 19.04.1995 року, реєстр за № 754 (а.с.6), яке зареєстровано в БТІ м. Красноармійська в реєстрову книгу № 25 за реєстровим № 6510 (а.с.5). В житловому будинку крім позивачки зареєстровані донька [PERSON] з 13.09.2006 року та онука [PERSON] з 13.09.2006 року (а.с.4). З 2008 року по теперішній час відповідачі по справі не проживають у житловому будинку, в будинку відсутні їх особисті речі. Її донька та онука в 2008 році виїхали до Америки на постійне місце проживання і до сьогоднішнього дня не повернулися до України. Дана обставина підтверджується актом від 04.02.2016 року та поясненнями свідків (а.с.3). Зважаючи на те, що реєстрація відповідачів в її будинку позбавляє її можливості оформити субсидію на оплату комунальних послуг і те, що відповідачі в добровільному порядку не знімаються з реєстрації, позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивачка вважає, що має право визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Згідно ст.. 72 ЖК України, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Згідно ст.. 150 ЖК України: «Громадяни, що мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання та проживання членів їх сімей, та вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом». Відповідно до ст.. 319 ЦК України: «Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону». Згідно до ч. 3, 4 ст. 334 ЦК України: «Право власності на майно за договором. Який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону». Згідно ст.. 391 ЦК України: «Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном». З абзацу 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вбачається, що рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved