Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

Позивач 28 жовтня 2014 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вказаним позовом в якому зазначив, що 16.10.2012 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, згідно якого останній отримав від позивача грошові кошти у розмірі 225 000,00 грн., підтвердженням чого є власноруч написана відповідачем розписка. Згідно розписки [PERSON] повинен був повернути позивачу вказану суму до 16.12.2012 року. Однак у встановлений строк і до теперішнього часу зазначене зобов`язання відповідачем не виконано. Позивач просив стягнути з відповідача суму основного боргу за договором позики в розмірі 225 000,00 грн., три відсотки річних у розмірі 12 593,84 грн., інфляційні - 37 800,00 грн., що загалом складає 275 393,84 грн.; витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн. та судовий збір. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надійшла заява письмова про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню по наступних підставах. Судом встановлено, що 16 жовтня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, згідно умов якого відповідач отримав від позивача грошові кошти у борг у розмірі 225 000,00 грн., з кінцевим поверненням 16 грудня 2012 року, про що відповідачем була написана розписка /а.с.10/ Встановлено, що заборгованості за договором позики відповідач у встановлений строк не повернув і ухиляється від її повернення до теперішнього часу. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України підтвердженням укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В силу ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума боргу за розпискою у розмірі 225 000,00 гривень та позовні вимоги в цій частині є законними та такими, що підлягають задоволенню. Згідно сч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахування ч. 2 ст. 625 ЦК України, інфляційні за період з 17.12.2012 року по 28.10.2014 року складають 37 800 грн. (225 000 х 1,005 х 1,162 - 225 000). При визначенні трьох відсотків річних від простроченої суми за 681 день (з 17.12.2012 року по 28.10.2014) суд виходив з наступного розрахунку: 225 000 х 3 % х 681 : 365 : 100 % = 12 593,84 гривень. Тобто, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що загалом заборгованість відповідача за договором позики складає 275 393,84 гривень, яка підлягає стягненню з нього на користь позивача. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача, слід стягнути витрати понесені позивачем по сплаті судового збору у розмірі 2753,95 грн. Натомість, позовні вимоги в частині стягнення витрат на отримання правової допомоги не підлягають задоволенню, оскільки нічим не підтверджені.

Outcome: partial