Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

Позивач [PERSON] 18 травня 2017 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 листопада 2009 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки вони не зійшлися характерами. Через різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння, згоди щодо ведення спільного подружнього життя, у них постійно виникали сварки. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу з відповідачем не можливе та суперечить її інтересам, інтересам її чоловіка та інтересам їх дитини. Тому просила розірвати шлюб, залишити їй шлюбне прізвище [PERSON], судові витрати покласти на неї. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просила місце проживання малолітнього сина [PERSON] визначити з нею. В обгрунтування позову пояснила так, як викладено вище в описовій частині рішення та доповнила, що головною причиною розлучення є подружня зрада відповідача, який вже чотири місяці проживає окремо від сім'ї з іншою жінкою. Вона втратила почуття поваги та любові до чоловіка, категорично наполягала на розірванні шлюбу та просила не призначати строку для примирення. Понесені нею судові витрати, пов'зані з оплатою судового збору, просила не стягувати на її користь з відповідача. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, не заперечує проти розірвання шлюбу та визнаяення місця проживання сина з матір'ю. Також просив не надавати строку для примирення, так як збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази справи, суд прийшов до висновку, що позов є законний, обґрунтований доказами, а тому підлягає задоволенню. Установлено, що сторони перебувають у шлюбі з 28 листопада 2009 року. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.5). Шлюбні відносини сторони припинили, з квітня 2017 року проживають окремо, спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують, у них відсутнє взаєморозуміння. Позивач втратила почуття до чоловіка, шлюб розпався з вини обох сторін. Бажання та наміру відновити сімейні стосунки у сторін відсутні. Суд не призначає сторонам строк для примирення, так як збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Згідно статті 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Цих вимог сторони не дотрималися, що призвело до руйнування сім'ї. Частинами 7-10 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ч.1,2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до статті 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно ч.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. За таких обставин суд з підстав статей 110-112 Сімейного кодексу України постановляє рішення про розірвання шлюбу між сторонами. Місце проживання дитини за домовленістю сторін суд визначає з матір'ю. Відповідно до ч.1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно квитанції позивач сплатила судовий збір в сумі 640 гривень (а.с.1), які не просила стягнути з відповідача, тому суд не стяягує з відповідача на користь позивача ці судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved