Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

Позивач 24 грудня 2015 року звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі розміром 700 грн. щомісяця на кожну дитину до досягнення старшою дитиною повноліття. В позовній заяві позивач [PERSON] посилалася на те, що від шлюбу з відповідачем має неповнолітніх дітей - дочок: [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO]. Відповідач ухиляється від утримання дітей, матеріальної допомоги не надає. З огляду на те, що відповідач не має постійної роботи і заробітку, просить стягнути з того аліменти у твердій грошові сумі розміром 700 грн. щомісяця на кожну дитину. В судове засідання позивач не з»явилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з»явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Просить стягувати аліменти в розмірі 500 грн. на обох дітей. Дослідивши вимоги позивача та матеріали справи, суд прийшов до висновку, що вимоги підлягають задоволенню в частково з таких підстав. Стаття 51 Конституції України та ст.ст.150 і 180 СК України встановлюють для батьків обов'язок виховувати та утримувати своїх неповнолітніх дітей до їх повноліття. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень… В судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 17 квітня 2002 року Лисогірською сільською радою Кодимського району) та [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане Лисогірською сільською радою 17 лютого 2009 року). Відтак, відповідач зобов'язаний утримувати своїх неповнолітніх дітей, проте свій обов'язок належним чином не виконує, що було встановлено в судовому засіданні. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов'язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. Так, згідно ст.181 СК України по рішенню суду кошти на утримання неповнолітньої дитини (аліменти) можуть бути присуджені в частині від доходу (заробітку) платника аліментів, або в твердій грошовій сумі. Згідно ст.182 СК України (ч.1,2) при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника інших дітей, непрацездатних осіб, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. З урахуванням того, що відповідач не має постійного місця роботи та заробітку, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі. На підставі ст. ст. 180, 181, 184, 191 СК України,

Outcome: partial