Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулось до суду з уточненим позовом, в якому просить стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку суму боргу, процентів нарахованих за Договором про надання споживчого кредиту №11367177000 від 02 липня 2008 року в розмірі 12948,55 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 13766,85 грн., стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку суму боргу, процентів нарахованих за Договором про надання споживчого кредиту №11367177000 від 02 липня 2008 року в розмірі 12948,55 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 13766,85 грн., стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку суму боргу, процентів нарахованих за Договором про надання споживчого кредиту №11367177000 від 02 липня 2008 року в розмірі 12948,55 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 13766,85 грн., стягнути з [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного Акціонерного товариства «УкрСиббанк» суму сплаченого судового збору в розмірі 5461,23 грн., в рівних частках з кожного по 1365,31 грн. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 02 липня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (надалі - Позивач) та [PERSON] (надалі - Відповідач-1), укладено Договір про надання споживчого кредиту №11367177000. Згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» №514-VІ від 17.09.2008 р. були внесені зміни у Статут АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до яких нове повне найменування Банку [PERSON] акціонерне товариство «УкрСиббанк». Згідно з положеннями Цивільного кодексу України та Закону України «Про акціонерні товариства» дані зміни не є реорганізацією або ліквідацією юридичної особи АКІБ «УкрСиббанк». Відповідно до умов Кредитного договору, Позивач надав Відповідачу-1 кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у розмірі 13000,00 доларів США, а Відповідач-1 зобовязався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 30 червня 2028 року, та сплачувати протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 13,50% річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування, процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов Кредитного договору. У випадку, якщо Банк не повідомив Позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку, передбаченому Кредитним договором, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим Договором в попередньому місяці. Також, сторони домовились, що за умовами Кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої з обставин, передбачених Договором. За користування кредитним коштами понад встановлений термін, банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі, збільшеному вдвічі від ставки, встановленої умовами договору. Відповідно до умов Договору, погашення кредиту відбувається шляхом сплати ануїтетних платежів в розмірі 160,00 доларів США 02-го числа кожного місяця. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобовязань Відповідача-1 за Кредитним договором, були укладені наступні договори поруки: між Позивачем та [PERSON] (надалі Відповідач-2) Договір поруки №11/11367177000 від 02 липня 2008 року; між Позивачем та [PERSON] (надалі Відповідач-3) Договір поруки №11/11367177000/1 від 02 липня 2008 року; між Позивачем та [PERSON] (надалі Відповідач-4) Договір поруки №11/11367177000/2 від 02 липня 2008 року. Відповідно до умов Договорів поруки, Відповідач-2, Відповідач-3 та Відповідач-4 зобовязались відповідати у повному обсязі за виконання Відповідачем-1 усіх зобовязань, що виникли з Кредитного договору. Відповідальність Відповідача-1, Відповідача-2, Відповідача-3 та Відповідача-4 є солідарною. Позивач виконав взяті на себе зобовязання в повному обсязі. Відповідно до п. 1.5 Кредитного договору Банк надає Позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника №26207189617600. Відповідно до п.5.6 Постанови Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 Про затвердження Положення про організацію операційної діяльності в банках України, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних операцій. Всупереч умов Кредитного договору Відповідач-1 не здійснює платежів для погашення кредиту, чим порушує взяті на себе договірні зобовязання. 20 листопада 2015 року Відповідачам направлені вимоги про погашення заборгованості, однак станом на 29.02.2016 року, вимоги банку залишені без задоволення. Згідно з п.8.1 Кредитного договору, за порушення термінів повернення кредиту, та/або процентів за кредит, та/ або комісій, Відповідач сплачує Позивачу додатково до встановленої процентної ставки за кредит пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу і сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені. Розміри облікової ставки НБУ в період нарахування заборгованості по кредитному договору по пені встановлені: з 04.03.2015 року - 30% (Постанова НБУ №154 від 02.03.2015 року), з 28.08.2015 року - 27% (Постанова НБУ №557 від 27.08.2015 року), з 25.09.2015 - 22 % (Постанова НБУ №627 від 24.09.2015 року). Таким чином, станом на 29.02.2016 року, заборгованість Відповідача-1 по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом, становить 12948,55 доларів США, з яких: 11269,87 доларів США кредитна заборгованість; 1678,68 доларів США заборгованість по процентам; заборгованість Відповідача-1 по сплаті пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів станом на 29.02.2016 року складає 13766,85 грн., з яких: 2922,39 грн. пеня за прострочення сплати кредиту; 10844,46 грн. пеня за прострочення сплати процентів. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просить визнати договір про надання споживчого кредиту №11367177000 між ним та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» - недійсним. Ухвалою суду від 22 червня 2016 року даний зустрічний позов обєднано в одне провадження з первісним позовом. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] зазначає, що дійсно між ним та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» було укладено Договір про надання споживчого кредиту №11367177000 в іноземній валюті в розмірі 13000 доларів США, що на той час було еквівалентно 63040,90 грн., з терміном дії договору не пізніше 30.06.2028 року. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язання було укладено три договори поруки, зокрема, між кредитодавцем та [PERSON] №11711367177000 від 02.07.2008 року. Відповідно до умов договорів поруки, поручителі зобов'язалися відповідати у повному обсязі за виконання кредитором усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору. Звертає увагу на те, що кредит брався по курсу 4,849 грн. за 1 долар США, що на той час становило 63040,90 грн. Усі ці роки кредит сплачувався, взята в кредит сума (по курсу долара США на момент укладення договору) була вже сплачена банку в повному обсязі. Але у 2016 році банк просить повернути кошти за новим курсом 25,0543 грн. за 1 долар США, що в 6 разів збільшує заборгованість за кредитом. Вважає, що повинно захищатися цивільне право та інтерес обох сторін, в даному ж випадку в інтересах відповідачів є звернення стягнення на заставне майно, оскільки їх матеріальний стан не дозволяє майже зменшити суму боргу, все, що вони сплачують, йде не на погашення боргу, а лише на погашення пені та відсотків, їх майновий стан весь час погіршується, а в кінець-кінців стягнення буде звернено на заставне мано, оскільки погасити борг вони не зможуть, що є несправедливим, недобросовісним та нерозумним. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] зазначає, що на теперішній час він не працює та не є фізичною особою-підприємцем, жодних доходів не отримує. Має неповнолітню дитину, яку повинен утримувати разом зі своїми батьками пенсіонерами. Вважає, що кредитний договір укладений з порушенням ст. 524 ЦК України, оскільки зобов'язання має бути виражене в гривні. Відповідач не мав індивідуальної ліцензії Національного Банку України. Договір містить в собі істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача та ознаки нечесної підприємницької практики, чим порушує положення Закону України «Про захист прав споживачів». Вказує на те, що ознайомившись із матеріалами позовної заяви та додатками до неї, він не побачив ліцензії банку на видачу кредиту в іноземній валюті та письмовий дозвіл Національного банку України на видачу таких кредитів. Відсутність цієї ліцензії в матеріалах справи дає їм змогу дійти до висновку, що банк взагалі не мав права видавати кредит в іноземній валюті. Для здійснення операцій з валютними цінностями банку потрібна наявність двох складових банківської ліцензії та письмового дозволу Національного банку України. За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи, що зміст договору в частині встановлення обов'язку позивача сплачувати проценти за користування кредитом в іноземній валюті, тобто в доларах США, суперечить приписам Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законів України «Про Національний банк України», «Про банки і банківську діяльність». Крім того, [PERSON] зазначає, що кредитодавцем не надано до суду доказів щодо попередження позивача за зустрічним позовом про можливі валютні ризики під час надання кредиту в іноземній валюті для споживчих цілей та повернення кредитної заборгованості з нарахованими процентами. Про вказані ризики також не було попереджено і поручителів під час підписання договорів поруки. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] вважає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б давали підстави вважати спірний кредитний договір справедливим, оскільки при підписанні зазначеного договору, боржник не ознайомився з усіма можливими ризиками. Також [PERSON] вказує на те, що відповідно до п. 1 Договору процентна ставка за користування кредитом встановлюється у розмірі 13, 50 % річних. У цьому пункті не вказано чітко, в якій валюті позичальник має сплачувати відсотки за кредитом, а тому і розрахунки відповідача в подальшому є сумнівними, тому п. 1 Договору кредиту повинен бути визнаний недійсним. Аналогічний зміст вищевказаного пункту кредитного договору також відображено і в договорах поруки, а саме в п.п. 1.3.1. А отже, на думку [PERSON], договори поруки, які укладалися до кредитного договору, не мають юридичної сили через недійсність основного договору та у зв'язку із недійсністю п.п.1.3.1 договорів поруки, а тому ці договори також не створюють жодних наслідків для сторін. Відповідач [PERSON] також звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просить визнати договір поруки №П/11367177000 від 02 липня 2008 року, укладений між ним та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (ПАТ «УкрСиббанк») припиненим з 03.08.2015 року. Ухвалою суду від 18 липня 2016 року даний зустрічний позов обєднано в одне провадження з первісним позовом. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] зазначає, що 02 липня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту №11367177000. Відповідно до умов Кредитного договору банк надав [PERSON] кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у розмірі 13000,00 доларів США, а [PERSON] зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 30 червня 2028 року та сплачувати протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 13,50% річних. Відповідно до умов Договору, погашення кредиту відбувається шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 160,00 доларів США 02-го числа кожного місяця. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань Позичальника за кредитним договором, були укладені наступні договори поруки: між Банком та [PERSON] Договір поруки № П/П367177000 від 02 липня 2008 року; між Банком та [PERSON] Договір поруки №П/П367177000/1 від 02 липня 2008 року; між Банком та [PERSON] Договір поруки №П/П367177000/2 від 02 липня 2008 року. 14.03.2016 року [PERSON] акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулося до Куп'янського міськрайонного суду Харківської області з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів нарахованих за користування кредитом та пені, ціна позову 12948,55 доларів США, що станом на 29.02.2016 року складає 350315,11 грн. заборгованість по кредиту і процентам та 13766,85 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості. Відповідно до умов Договорів поруки, поручителі зобов'язались відповідати у повному обсязі за виконання Позичальником усіх зобов'язань, що виникли з Кредитного договору. Відповідальність Поручителів та боржника є солідарною. Умовами договору поруки від 02.07.2008 року, укладеним між банком і [PERSON] та іншими передбачено, що договір діє до повного виконання боргових зобовязань за кредитним договором (п. 3.1). ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з вимогами про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до положень ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України договором кредиту встановлений обовязок позичальника повертати кредитні кошти частинами, позичальник з лютого місяця 2015 року не вносить банку чергові платежі ні на погашення кредиту, ні на сплату відсотків. Відповідно до умов договору кредиту і вимог закону в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Позивач [PERSON] за зустрічним позовом зазначає, що виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України, вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинна бути предявлена у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК, або із дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі, якщо кредит має бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. У даному випадку позичальник [PERSON] останній платіж на виконання умов договору кредиту зробив 20.01.2015 року, строк погашення чергового платежу 02.02.2015 року, вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником (позичальником) зобовязання за договором кредиту повинна бути предявлена упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням тобто до 03.08.2015 року, позов банком предявлено 04 березня 2016 року (20 листопада 2015 року Відповідачам направлені досудові вимоги про погашення заборгованості). Як убачається з графіка погашення кредиту, чергові платежі боржник мав здійснювати не пізніше 02 числа кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст.261 ЦК починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обчислення встановленого ч.4 ст.559 ЦК шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя. У разі предявлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень ч.4 ст.559 ЦК порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Виходячи з положень другого речення ч.4 ст.559 ЦК України, [PERSON] вважає, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання договором має бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). Представник позивача за первісним позовом у судове засідання не зявився, надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, вимоги позову підтримує у повному обсязі, які просить суд задовольнити. Проти задоволення зустрічних позовів [PERSON] і [PERSON] заперечують у повному обсязі, надавши письмові заперечення. Відповідач [PERSON] та його представник за дорученням [PERSON] у судовому засіданні проти позову банку заперечували у повному обсязі, у його задоволенні просили відмовити. Свій зустрічний позов підтримали у повному обсязі, який просили суд задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову [PERSON] не заперечували. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову банку заперечував у повному обсязі, у його задоволенні просив відмовити. Свій зустрічний позов підтримав у повному обсязі, який просив суд задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову [PERSON] не заперечував. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову банку заперечувала у повному обсязі, у його задоволенні просила відмовити. Проти задоволення зустрічних позовів [PERSON] та [PERSON] не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, належним чином сповіщена про час і місце судового розгляду, про причини неявки суду не повідомила. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши надані сторонами письмові докази, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходив з вимог ст. 60 ЦПК України, яка регламентує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, коли мають місце підстави звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Крім того, дотримуючись принципу диспозитивності, передбаченого ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судовим розглядом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що 02 липня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», який в подальшому змінив назву на ПАТ «УкрСиббанк» та став правонаступником всіх прав та зобов'язань АКІБ «УкрСиббанк» та\~[PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №11367177000,\~згідно якого\~банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 13000,00 доларів США, а позичальник зобовязався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 30 червня 2028 року згідно з графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 13,50 % річних. (т.1 а.с. 6-9) ПАТ «УкрСиббанк» свої зобов'язання за договором виконав. Для забезпечення своєчасного і повного виконання зобовязань [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту №11367177000 від 02.07.2008 року було укладено: договір поруки між банком та [PERSON] за №11/11367177000 від 02 липня 2008 року, договір поруки між банком та [PERSON] за №11/11367177000/1 від 02 липня 2008 року, договір поруки між банком та [PERSON] за №11/11367177000/2 від 02 липня 2008 року. (т. 1 а.с. 1-12) Відповідно до умов договорів поруки [PERSON], [PERSON] та [PERSON], як поручителі, поручилися за виконання [PERSON] обов'язків, які виникли на підставі кредитного договору. \~\~\~\~\~\~ У порушення умов договору відповідач\~[PERSON] зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував. Таким чином, станом на 29.02.2016 року заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом, становить 12948,55 доларів США, з яких: 11269,87 доларів США кредитна заборгованість; 1678,68 доларів США заборгованість по процентам; заборгованість по сплаті пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів станом на 29.02.2016 року складає 13766,85 грн., з яких: 2922,39 грн. пеня за прострочення сплати кредиту; 10844,46 грн. пеня за прострочення сплати процентів, що підтверджується розрахунком банку. (т.1 а.с. 25-34) Статтею 1050 ЦК України\~встановлено, що якщо договором встановлено обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. За змістом положень частини першої\~ст. 526 ЦК України\~зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до частини першої\~ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з частиною першою\~статті 625 Цивільного кодексу України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а за правилами частини першої\~статті 610 Цивільного кодексу України\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач зі свого боку не виконав умови договору. Пунктом 1.4. Договорів поруки встановлена солідарна відповідальність відповідачів.\~Відповідно до положень\~ст. 553 ЦК України\~поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно\~ч.2 ст. 554 ЦК України\~поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Ч.3\~ст.554 ЦК України\~передбачено, що особи, які спільно\~дали поруку відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. За таких обставин заборгованість підлягає стягненню солідарно з [PERSON] та [PERSON], солідарно з [PERSON] та [PERSON], солідарно з [PERSON] та [PERSON] Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5 у разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч.3 ст. 533 ЦК України. З\~огляду на вищевказане, суд вважає що позов ПАТ «УкрСиббанк» підлягає задоволенню у повному обсязі. Що стосується зустрічного позову [PERSON] про визнання правочину недійсним, судом встановлено наступне. АТ «УкрСиббанк» отримало банківську ліцензію НБУ №75, письмовій Дозвіл №75-2 від 24 грудня 2001р. та додаток до Дозволу № 75-2 від 19 листопада 2002р., якими передбачено право АТ «УкрСиббанк» здійснювати банківські операції, в тому числі, щодо розміщення залучених коштів в іноземній валюті від свого імені. (т.1 а.с. 38-41) Відповідно до ст. 47, ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати банківські (кредитні) операції, в тому числі, розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Відповідно до ст. 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Таким чином, згідно положень ст.5 Декрету генеральні ліцензії видаються Національним банком лише певному колу субєктів: банкам, фінустановам та оператору поштового зв'язку на здійснення ними валютних операцій на постійній основі. Натомість, індивідуальні ліцензії можуть видаватися всім субєктам (резиденти і нерезиденти) на здійснення лише разової валютної операції, при цьому у Декреті визначено вичерпний перелік таких операцій. Національним банком прийнято Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, (затв. постановою Правління НБУ №275 від 17 липня 2001 р.), відповідно до п. 5.3. якого письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.93 за № 15-93. Відповідно до п. 2.3 зазначеного Положення за умови отримання письмового дозволу Національного банку, банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями по залученню та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України. АТ «УкрСиббанк» отримало банківську ліцензію та Дозвіл Національного банку на здійснення операцій з валютними цінностями, тому АТ «УкрСиббанк» має право на постійній основі здійснювати операції щодо розміщення іноземної валюти. Таким чином, АТ «УкрСиббанк», як субєкт валютного ринку, здійснює валюті операції, в тому числі, кредитування в іноземній валюті на постійній основі на підставі отриманої ліцензії НБУ та Дозволу на право здійснення банківських операцій, який є Генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] зазначає про те, що співробітниками Банку не було його попереджено про можливі зміни курсу іноземної валюти до національної та про можливі валютні ризики. Суд вважає, що ці твердження не відповідають дійсності з огляду на наступне. Позивач [PERSON] звернувся до АТ «Укрсиббанк» для отримання кредитних коштів на бажаних для себе умовах, зазначивши суму, валюту зобовязання дол. США, строк кредитування. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, сторони за Кредитним договором Відповідач та Позивач врегулювали цивільні правовідносини, а також правові наслідки порушення цих правовідносин у вигляді відповідальності, уклавши договір. ПАТ «УкрСиббанк» надав вичерпну і необхідну інформацію [PERSON] як споживачу, що вимагається Законом України «Про захист прав споживачів», що підтверджується пунктом 10.13 Кредитного договору, в якому вказано, що уклавши цей Договір, Позичальник своїм підписом засвідчує факт та згоду з умовами цього Договору, підтверджує свої права та обовязки за цим Договором і погоджується з ними, підтверджує свою здатність виконувати умови цього Договору, та що всі умови даного Договору йому цілком зрозумілі і Позичальник вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також що перед укладанням цього Договору отримав від Банку інформаційний лис і згідно вимог законодавства, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів». Суд вважає посилання позивача за зустрічним позовом [PERSON] про порушення вимог чинного законодавства при укладанні кредитного договору такими, що не відповідають дійсності та спростовується наступним. При укладанні кредитного договору сторонами були дотримані всі вимоги, які необхідні для його дійсності, передбачені ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не суперечить Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (банком укладений кредитний договір і на виконання зазначеного договору видано кошти у відповідності із наявними у нього ліцензіями НБУ на цей вид діяльності); особи, які вчиняли правочин, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності. (Кредитний договір був укладеній повноважними особами); волевиявлення учасника правочину було вільним і відповідало внутрішній волі (при укладенні договорів позичальником були надані всі документи, які підтверджують про те, що волевиявлення було вільним); правочин вчинено у формі, яка встановлена законом; правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (за даним кредитним договором було отримано кредитні кошти за цільовим призначенням, яке визначено в п.1.4 Договору про надання споживчого кредиту №11367177000 від 02.07.2008 року). Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення сторонами в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Оспорюваний кредитний договір був укладений з моменту досягнення його сторонами в письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 626 1ІК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Частинами 1, 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» ( в редакції, чинній на час укладення кредитного договору) встановлено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий: орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати детальнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством. За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними (окремих положень, а не договору в цілому). Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачена можливість визнання недійсними лише окремих умов договору, а не цивільно-правового договору в цілому і лише у разі визнання цих положень договору несправедливими (ч. 5 ст. 18). Отже, за змістом ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі: передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей Закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування. Відповідно до пункту 10.13. Кредитного договору сторони домовились вважати, що уклавши цей Договір, Позичальник своїм підписом засвідчує факт та згоду з умовами цього Договору, підтверджує свої права та обов'язки за цим Договором і погоджується з ними, підтверджує свою здатність виконувати умови цього Договору, та що всі умови даного Договору йому цілком зрозумілі і Позичальник вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також що перед укладанням цього Договору отримав від Банку Інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів». В Додатку №1 «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» міститься інформація, що вимагається відповідно до Постанови НБУ №168 від 10.05.2007 року «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукуші) вартість кредиту». Крім того, Додаток №2 до Кредитного договору містить відомості про комісії, які підлягали сплаті Позичальником на час укладання кредитного договору та під час його виконання сторонами, а також розмір цих комісій. Отже, інформація, що вимагається чинним законодавством перед укладанням кредитного договору та відомості, що повинні бути в ньому відображені, Позичальнику була надана АТ «УкрСиббанк», що підтверджується вищенаведеним. Також, Кредитний договір містить наступні умови: мету надання кредиту (п. 1.4); форми його забезпечення (п. 2.1); розмір процентів за користування кредитом (п. 1.3.1): суму кредиту (п. 1.1), строк, на який надається кредит (п. 1.2.2), детальний розпис загальної вартості платежів за договором, що включає в себе суми платежів із повернення кредиту, процентів, комісійних винагород, інших супутніх платежів, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги та розрахунок сукупної вартості кредиту і реальної процентної ставки (Додаток №1 до договору графік повернення кредиту та визначення сукупної вартості кредиту, Додаток №2 тарифи банку); можливість дострокового повернення кредиту та його умови (розділ 12). Крім того, заборгованість позичальника за договором про надання споживчого кредиту №11367177000 не визнана АТ «УкрСиббанк» як безнадійна і така, що не підлягає подальшому стягненню, а тому в силу ст. 629 ЦК України договір про надання споживчого кредиту №11367177000 є обов'язковим для сторін. Суд вважає, що АТ «УкрСиббанк» при укладені кредитного договору з [PERSON] дотримався вимог цивільного законодавства, законодавства про захист прав споживачів, валютного та банківського законодавства, а також загальних засад цивільного законодавства, передбачених ст.3 ЦК України, а позивач за зустрічним позовом [PERSON] зі свого боку в судовому засіданні не довів, що відповідачем порушені його права, а тому вважає зустрічний позов [PERSON] необґрунтованими та такими, що не підлягає задоволенню. Що стосується зустрічного позову [PERSON] про визнання договору поруки припиненим з 03.08.2015 року, судом встановлено наступне. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Відповідно до п.1.3 договору поруки №П/11367177000 поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобовязаннями останнього за Основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу), сплати процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами Основного договору. Згідно п.1.4. Відповідальність Поручителя і Боржника є солідарною. Частиною 4 ст. 559 ЦК передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] посилається на те, що у зв'язку з непред'явленням банком до нього вимоги на протязі шести місяців з дня настання строку виконання зобов'язань за кредитним договором, порука припинилася згідно з ч.4 ст.559 ЦК України. Однак суд не погоджується з такими твердженнями, виходячи з наступного. Верховним Судом України 27.01.2016р. у постанові по справі № 6-990цс15 викладено наступну Правову позицію: «За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно із умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Проте, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, позовна давність обчислюється від цієї дати. Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й зобов'язаний пред'явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. Кредитним договором, зокрема, розділом 12-м, передбачений порядок дострокового повернення кредиту за вимогою банку в разі порушення позичальником кредитної дисципліни, а саме термін кредиту вважається таким, що настав, якщо: позичальник протягом 31 дня від дня одержання від банку відповідної вимоги не усунув порушень умов кредитного договору; на 41 день від дня направлення позичальнику вимоги про дострокове повернення кредиту в разі неотримання ним цієї вимоги з підстави зміни адреси або з інших причин. Вимогами за вих. №№ 30-11/30620, 30-11/30621, 30-11/30622, 30-11/30622, 30-11/3062 від 20.11.2015 року АТ «УкрСиббанк» на виконання розділу 12-го кредитного договору направлено рекомендованими листами відповідні вимоги відповідачам за адресами їх проживання. (т.1 а.с. 13-24) Датою відправлення вимоги на адресу [PERSON] є 20.11.2015 року і враховуючи те, що цю вимогу ним не отримано, новим строком виконання зобов'язань за кредитним договором є 11.12.2015 (20.11.2015 р. + 41 (сорок один) календарний день). Починаючи з 11.12.2015 р. відповідно до викладеної вище Правової позиції ВСУ, розпочався сплив шестимісячного строку пред'явлення позову до поручителя [PERSON] Позовну заяву про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачів до суду банком подано 04.03.2015р., отримано судом 14.03.2015 року, а тому позов до поручителя [PERSON] предявлено в межах шестимісячного строку від дня настання виконання зобов'язань за кредитним договором, тобто у відповідності до вимог ч.4 ст.559 ЦК України і у відповідності з Правовою позицією ВСУ, викладеною в постанові від 27.01.2016 р. справі № 6-990цс15. (аналогічну Правову позицію висловлено ВСУ також у Постановах від 10.09.2014 р. у справі № 6-32цс14, від 21.01.2015 р. у справі № 6-190цс14). Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Як встановлено судом, позивачем за первісним позовом дотримані строки звернення до поручителя [PERSON] з позовом, підстави для визнання договору поруки №П/11367177000 від 02.07.2008 року припиненим відсутні, а тому вважає зустрічний позов [PERSON] необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Відповідно до\~ст.88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Крім того, відповідно до ч. 2\~ст. 82 ЦПК України\~судові витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли оплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення. Враховуючи, що ухвалою суду від 18 липня 2016 року судом була задоволена заява позивача за зустрічним позовом [PERSON] про відстрочення сплати судового збору, однак до ухвалення рішення по справі останній судовий збір не сплатив, а тому відповідно до ч.2 ст. 82 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з [PERSON] на користь держави.

Outcome: approved