Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся 27 липня 2016 року до Оржицького районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позовній заяві зазначено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 19.02.2008 року [PERSON] отримала кредит в розмірі 5030,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Як вказує позивач, відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв'язку з чим станом на 30.06.2016 року виникла заборгованість в сумі 12703 грн. 97 коп., яка складається з наступного: 3835 грн. 44 коп. - заборгованість за кредитом; 7125 грн. 48 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 900 грн. 00 коп. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 8.6 умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. - штраф (фіксована частина); 593 грн. 05 коп. - штраф (процентна складова). Посилаючись на вищевикладені обставини позивач просив стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 12703 грн. 97 коп. за кредитним договором № б/н від 19.02.2008 року та стягнути судові витрати. У судове засідання представник позивача не з'явився, в позовній заяві повідомив, що вони не заперечують проти розгляду справи за їхньої відсутності та винесення заочного рішення. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі, пояснила, що позивач не довів жодної з обставин, на які він посилався у позові, а досліджені в судовому засіданні докази свідчать про безпідставність та надуманість претензій позивача. Представник відповідача вказала, що кредитний договір не було укладено в письмовій формі, відповідача не було ознайомлено з умовами та правилами надання банківських послуг, не було ознайомлено, що підписавши відповідну заяву вона уклала з позивачем договір приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, відповідачу не було повідомлено, що банк може самостійно змінювати розмір відсоткової ставки. Представник відповідача вказала, що з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що за певні періоди позивачем нараховувались відсотки за користування кредитом у розмірі, що перевищував 36,00 % на рік, що не відповідає умовам договору. Представник відповідача вказала, що банк незаконно змінював розмір кредитного ліміту в односторонньому порядку, і позивачем не доведено факту порушення відповідачем своїх зобовязань. \~\~\~\~ Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 19.02.2008 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 3.2, п. 3.3 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3,3 умов та правил надання банківських послуг. Відповідач [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с. 7). Згідно\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог\~Цивільного кодексу. У відповідності до вимог\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов'язковим для виконання (ст.629 ЦК України). Порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). У відповідності до вимог ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. З розрахунку заборгованості (а.с. 4-6) вбачається, що позивач нарахував відповідачу заборгованість, загальна сума якої станом на 30.06.2016 року становить 12703 грн. 97 коп., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 3835 грн. 44 коп., заборгованість за процентами 7125 грн. 48 коп., нарахована комісія 900 грн., заборгованість по судовим штрафам 843 грн. 05 коп. Суд приходить до висновку, що відповідач не виконує вищевказані умови кредитного договору №б/н від 19.02.2008 року, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка складається, крім іншого, з заборгованості за кредитом в сумі 3835 грн. 44 коп. Таким чином, в цій частині позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Позивачем відповідачу нарахована заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 7125 грн. 48 коп. Однак, суд приймає до уваги розрахунок заборгованості по процентам за користування відповідачем кредитом по березень 2015 року включно, сума заборгованості за цей період складає 424 грн. 29 коп. За період з квітня 2015 року по квітень 2016 року включно позивач нараховував заборгованість по процентам за користування відповідачем кредитом за ставкою 43,2% річних, і таким чином позивач нарахував за цей період 6701 грн. 19 коп. Такий розрахунок суперечить умовам договору, де зазначена ставка за користування кредитом 36% річних. З урахуванням цього, за період з квітня 2015 року по квітень 2016 року включно розмір заборгованості відповідача по процентам за користування кредитом становить 5584 грн. 33 коп., а всього з відповідача підлягає стягненню 6008 грн. 62 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом. В цій частині вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом підлягають задоволенню. В свою чергу, позовні вимоги в частині стягнення 900 грн. заборгованості за пенею та комісією, задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до ч.2 ст.119 ЦПК України позовна заява повинна містити, в тому числі, зміст позовних вимог. Суд зазначає, що враховуючи вищенаведене, у разі заявлення декількох вимог, які є майновими, до змісту кожної позовної вимоги належить визначення конкретної її грошової оцінки. Тобто, у разі стягнення грошових сум, позивач повинен визначити конкретну суму, яку він просить стягнути за кожною вимогою. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). Неустойка є видом забезпечення виконання зобовязань (ч.1 ст.546 ЦК України) та правовим наслідком порушення зобовязання (ст.611 ЦК України). В свою чергу, з аналізу Умов та правил надання банківських послуг, вбачається, що комісію позивач визначає як плату за певні свої послуги. Таким чином, правовідносини, повязані із сплатою пені, та правовідносини, повязані зі сплатою комісії, мають різну правову природу. В порушення вказаних норм, позивачем розмір заборгованості із пені та комісії визначено у позовній заяві разом у сумі 900 грн. В розрахунку заборгованості відповідні графи мають назви «ставка пені», «сума комісії та пені», «сума комісії та пені накопичувальним підсумком» (а.с. 4-6). На вимогу суду щодо надання окремого розрахунку пені та комісії позивач не відреагував. Таким чином, позивач фактично відмовився здійснити визначення змісту своїх позовних вимог в частині стягнення пені та комісії, запропонувавши це зробити суду. Відповідно до ч.2 ст.11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи вищенаведене, а також те, що позивачем жодним чином не обґрунтовано стягнення пені та комісії відповідно до конкретного пункту Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів, Памятки клієнта, які визначають їх розмір, суд вважає позовні вимоги в цій частині недоведеними. Позовні вимоги в частині стягнення 250 грн. штрафу (фіксована частина), 593 грн. 05 коп. штрафу (процентної складової) задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена у правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 21.10.2015 р. № 6-2003цс15, який є обовязковим для застосування за правилами ст.360-7 ЦПК України. Незважаючи на те, що суд визнав недоведеним розмір пені, яку просив стягнути позивач, ця вимога ним заявлена, тому в даному випадку, стягнення штрафів буде суперечити викладеній вище забороні подвійної відповідальності. Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково, в загальній сумі 9844 грн. 06 коп., тобто 77,49 %, то з відповідача у відповідності до ст.88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в сумі 1067 грн. 79 коп.\~\~\~\~\~ \~\~\~\~ На підставі викладеного та

Outcome: partial