Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-04 00:00:00

Позивач [PERSON] 03 листопада 2016 року звернулася до суду із позовом і просить встановити порядок користування квартирою [ADDRESS], виділивши їй у користування житлову кімнату, площею 16,90 кв.м. разом із лоджією, площею 2,20 кв.м.; виділивши у користування відповідача житлову кімнату, площею 10,30 кв.м., та вбудовану шафу, площею 0,30 кв.м. В загальному користуванні просить залишити кухню, площею 7,60 кв.м.; вбиральню, 1.20 кв.м.; ванну кімнату, площею 2,10 кв.м.; коридор, площею 4,80 кв.м. Посилається на те, що їй на праві приватної власності належить 1\\2 частина вищезазначеної квартири, 1/2 частина квартири належить відповідачу, яка є рідною сестрою позивача. З 2013 року сторони не можуть порозумітися щодо їх спільного проживання в даній квартирі, так як чоловік відповідача не допускає її до квартири та постійно погрожує. Позивач змушена орендувати квартиру для проживання своєї сім`ї. В зв`язку із цим вона змушена була звернутися із відповідною заявою до Переяслав-Хмельницького ВП ГУ НП в Київській області, але її звернення не вирішило даний спір. Крім того, відповідач, проживаючи в квартирі, не сплачує кошти за комунальні послуги. Позивач зверталася до КП «ВУЖКГ» з приводу розподілу рахунків двох співвласників, але їй пояснили, що для цього необхідно визначити площу користування в квартирі кожного співвласника. В добровільному порядку відповідач відмовляється це зробити. Позивач просить відступити від рівності часток, посилаючись на те, що з нею проживає її рідна бабуся [PERSON], [INFO], яка зареєстрована у спірній квартирі. Поскільки сторони не можуть досягти домовленості щодо порядку користування спільною квартирою, позивач змушена звернутися до суду для захисту своїх інтересів. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, просять задовольнити. Відповідач [PERSON] позов не визнала, заперечує проти його задоволення, що підтвердила своїми письмовими запереченнями (а.с. 37-39). Не заперечує з приводу можливості сплатити позивачу вартість її частки квартири, але у встановленому ЦПК України порядку з такими вимогами до суду не зверталася. Однак, відповідаючи на запитання суду, зазначила, що розуміє право позивача на звернення до суду з такими вимогами, однак не погоджується з запропонованим варіантом користування. Судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 09 грудня 1997 року Бюро приватизації державного житлового фонду, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності в рівних долях [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). На підставі договору дарування серії [NUMBER] посвідченого 11 квітня 2008 року державним нотаріусом Переяслав-Хмельницької міської державної нотаріальної контори Ткаченком О.А., [PERSON] передала, а [PERSON] отримала безоплатно у власність 1/2 частину квартири [ADDRESS] (а.с.8). Відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності даний договір був зареєстрований в реєстрі 15 березня 2013 року, номер запису про право власності 495510 (а.с.9). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20 квітня 1976 року [PERSON] народилася [INFO]. ЇЇ батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Згідно копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 02 листопада 1996 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] і змінила своє прізвище на «[PERSON]» (а.с.12). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 07 червня 2014 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] і змінила своє прізвище на «[PERSON]» (а.с.13). Відповідно до копії свідоцтва про одруження [PERSON] уклала шлюб із [PERSON], змінила своє прізвище на «[PERSON]» (а.с.41). Відповідач має доньку [PERSON], [INFO] (а.с.41). 10 листопада 2015 року позивач звернулася до Переяслав-Хмельницького ВП ГУ НП в Київській області із заявою стосовно агресивних дій [PERSON], який перешкоджає вселенню її сім`ї у спірну квартиру (а.с.14). Згідно висновку по матеріалам ЖЕОЗП № 2015000102 від 11 листопада 2015 року перевірку по зверненню позивача слід вважати закінченою, поскільки в ході проведення перевірки опитати [PERSON] не виявилося можливим, тому неможливо підтвердити чи спростувати факт, викладений в заяві [PERSON] (а.с.15). Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2016 року було задоволено позов КП КОР «Переяслав-Хмельницьктепломережа» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за послуги теплопостачання (а.с.18). Сторони визнали ту обставину, що позивач [PERSON] сплатила вищезазначений борг. Відповідно до акту № 199 від 27 травня 2016 року, складеного депутатом Переяслав-Хмельницької міської ради, позивач в даний час проживає з чоловіком, сином і бабусею по [ADDRESS] Зареєстрована вона по [ADDRESS] В квартирі [ADDRESS] проживає [PERSON] разом із чоловіком і дитиною (а.с.19). Згідно довідки Пристромської сільської ради № 819 від 22 вересня 2016 року до складу сім`ї позивача входять : - чоловік [PERSON], [INFO]; - син [PERSON], [INFO] (а.с.22). Крім того з позивачем проживає бабуся [PERSON], [INFO] (а.с.17). Відповідно до довідки Пристромської сільської ради № 1057 від 23 листопада 2016 року [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] але фактично за місцем реєстрації не проживає з 10 серпня 2012 року. Вона не являється власником даного будинку ( а.с.36). Згідно витягу з домової книги у спірній квартирі зареєстрованими значаться : - [PERSON], [INFO]; - [PERSON], [INFO]; - [PERSON], [INFO] (а.с.42). Позивач [PERSON] зазначила, а відповідач [PERSON] визнала ту обставину, що їхня.бабуся [PERSON] проживала і проживає разом із позивачем. Як вбачається з копії технічного паспорта спірна квартира складається з двох житлових кімнат, площами 16,90 кв.м. та 10,30 кв.м, кухні, коридору, ванної кімнати та туалету (а.с.20-21). Свідок [PERSON], чоловік позивача, показав суду, що проживає разом із дружино (позивачем), малолітнім сином та бабусею дружини в орендованому будинку в м. Переяслав-Хмельницькому. Свого особистого житла він не має. Знає, що дружина є власником ? частини квартири [ADDRESS]. Однак через неприязні відносини зі своєю сестрою (відповідачем) та її чоловіком, вони там не проживають. Свідки [PERSON] та [PERSON] показали суду, що знають сім'ю [PERSON] з 2013 року. Весь час вони проживали в орендованих будинках. Разом з ними живе і бабуся позивача. Свідок [PERSON] показав суду, що знає позивача близько 2 років, коли вона звернулася до нього з питання надання юридичної консультації щодо продажу спірної квартири. З цього приводу вони разом їздили на квартиру. Двері відкрив чоловік відповідача [PERSON], однак вів себе агресивно, кричав, що позивач не має права на квартиру. На зараз позивач проживає разом із чоловіком, малолітнім сином та своєю бабусею в орендованому будинку. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Отже, позивач, як і відповідач, має право як власник квартири звертатися із вимогою про встановлення порядку користування майном (квартирою). Судом було встановлено, що позивач [PERSON] проживає разом із чоловіком та малолітнім сином. Відповідач [PERSON] проживає разом із чоловіком та неповнолітньою дочкою. Крім того, з позивачем постійно проживає і бабуся сторін (обставина, визнана і відповідачем). Оцінивши всі докази в їх сукупності, право позивача на вирішення питання про встановлення порядку користування квартирою, зважаючи на фактичний склад сімей сторін по справі ( чотири чоловіки - у позивача, три чоловіки - у відповідача) та існуючі фактично площі кімнат квартири, виходячи з принципу справедливості, суд приймає до уваги варіант визначення порядку користування квартирою, запропонований позивачем, тому позов підлягає до задоволення На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 355, 356, 358, 391 ЦК України,

Outcome: approved