Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

Позивач [PERSON] 13.05.2019 року звернулася у суд із позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем [PERSON] і зареєстрований виконавчим комітетом Славської селищної ради Сколівського району Львівської області 19.11.2016 року, актовий запис № 21. Після розірвання шлюбу позивач просить залишити їй прізвище « [PERSON] », а судові витрати у справі покласти на неї. Ухвалою судді від 03.06.2019 року, після отримання судом інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, який не є підприємцем, вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого засідання. Позов обґрунтовано тим, що позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 19.11.2016 року. Від шлюбу у сторін дітей не народжувалось. Позивач просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя та постійні конфлікти у сім`ї. Протягом останнього часу сторони проживають окремо, миритися та зберігати шлюб не бажають, оскільки їхні відносини, як подружжя, припинені остаточно, без будь-якої можливості у подальшому їх поновити, а, відтак, позивач змушена була звернутися до суду з даним позовом. Позивач у підготовче засідання не з`явилася, хоча була належно повідомленою про дату, час та місце підготовчого засідання у справі, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення почтового відправлення судової повістки від 31.08.2019 року. Разом з тим, позивач 26.06.2019 року під вх. № 2846 подала суду письмову заяву,в якій позов підтримала, просила такий задовольнити з наведених у ньому підстав, а розгляд справи проводити без її участі. Відповідач у підготовче засідання не з`явився, хоча був належно повідомленим про дату, час та місце підготовчого засідання у справі, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення почтового відправлення судової повістки від 10.09.2019 року. Разом з тим, відповідач подав заяву вх. № 2334 від 23.05.2019 року про розгляд справи у його відсутності, у котрій також зазначив про визнання позову у повному обсязі із повідомленням суду про обізнаність із наслідками визнання позову. Відповідно до ч. 3\~ст.\~200\~ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 4\~ст.\~206\~ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у підготовчому засіданні за відсутності учасників справи та ухвалення судового рішення у підготовчому засіданні, відповідно до вимог ч. 3\~ст. 200 ЦПК України, - немає. Оскільки у підготовче засідання не з`явилися усі учасники справи, то суд, в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, ухвалив проводити підготовче засідання у справі без його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши матеріали справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із наведених вище процесуальних норм суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Сторони вступили у шлюб 19.11.2016 року, який був зареєстрований виконавчим комітетом Славської селищної ради Сколівського району Львівської області, про що зроблено актовий запис № 21. Зазначена обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Славської селищної ради Сколівського району Львівської області 19.11.2016 року. Статтею 110 СК України визначено право на пред`явлення позову про розірвання шлюбу одним із подружжя, а підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя встановлені ч. 1 ст. 112 вказаного Кодексу. Судом встановлено, що сторони не бажають миритися, мають стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу, що вбачається із позовної заяви та змісту поданих ними на адресу суду заяв процесуального характеру. Також, судом встановлено, що причиною розладу у сім`ї стали різні характери і погляди сторін на сімейне життя, ведення спільного господарства, які призвели до фактичного припинення шлюбних відносин. Сторони протягом останнього часу не проживають разом. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе, оскільки сторони не бажають миритися. Відтак, перебування у шлюбі суперечить інтересам сторін, порушують їх особисті немайнові права, оскільки сімейні особисті немайнові відносини між подружжям не складаються через відсутність взаєморозуміння, неприязні стосунки, які призвели до того, що позивач та відповідач не проживають однією сім`єю, не ведуть спільного господарства, а їх шлюб носить формальний характер. Таким чином, на переконання суду, подальше спільне життя сторін і збереження їх шлюбу є недоцільним, буде суперечити інтересам обох сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересах їхніх дітей, що мають істотне значення, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу. Як роз`яснюється у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, вживати заходів для примирення подружжя. Виконуючи вищенаведені приписи, судом беззаперечно встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, втратили одне до одного почуття поваги і любові, стали чужими людьми і це підтверджується зібраними у справі доказами, у зв`язку з чим суд вважає, що подальше спільне життя подружжя сторін і збереження їх шлюбу стало неможливим та недоцільним, подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, а відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved