Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] 23.09.2021 року звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок виробничої травми, в якому зазначив, що він з 19.07.2004 р. пл. 09.08.2021 р. перебував у трудових відносинах з ДП «Селидіввугілля». Під час роботи в ДП «Селидіввугілля», він отримав виробничу травму 16.06.2015 р., первинно 02.10.2015 р. йому встановлено 20 % втрати працездатності. Зазначив, що у зв`язку із виробничою травмою, він став особою з інвалідністю, не може більше працювати в шахті, постійно знаходиться на лікуванні, все це призводить його до дратівливості, постійного відчуття фізичного болю, переживань, погіршень взаємин з близькими, порушення звичного укладу життя. Все це заподіює йому моральну шкоду, яку він оцінює в 35 380 грн. 00 коп.. Просить суд, стягнути з ДП «Селидіввугілля» на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійних захворювань у розмірі 35\~380 грн. 00 коп. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 27.09.2021 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Представник відповідача ДП «Селидіввугілля» про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, надав суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимог не визнав, оскільки позивачем не надано до суду жодних доказів спричинення йому моральних страждань, порушення його нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми або інших негативних наслідків. Акт розслідування нещасного випадку від 19.06.2015 р., а також довідка МСЕК від 02.10.2015 р., на які позивач посилається як на єдину підставу своїх вимог, підтверджують лише факт професійного захворювання, і встановлення у зв`язку з цим стійкої втрати професійної працездатності, але ніяким чином не можуть бути доказами заподіяння моральної шкоди. Просив в задоволенні позову відмовити. Представник Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, надав пояснення в якому зазначив, що документи, на які посилається позивач а саме: довідку МСЕК, акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання та встановлення у зв`язку з цим стійкої втрати професійної працездатності, і ніяким чином не можуть бути доказом заподіяння моральної шкоди. Тому вважає, що посиланням на ці документи як на єдину підставу відшкодування моральної шкоди, є безпідставними. Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до вимог ст.\~279\~ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Беручи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Приписами статті 46 Конституції України (254к/96-ВР) закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах та був задіяний повний робочий день під землею на підприємстві ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля». Згідно Акту про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 19.06.2015 року за формою Н-1, складеного на ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля», 16.06.2015 року працюючи у першу зміну о 06 годині 15 хвилин [PERSON] , виконуючи наряд на ремонт турбомуфти ГП-400 скребкового конвеєра СПК. Під час чергового удару турбомуфти о наставку зірвало головку болта заглушки і відскочившим металевим шматочком від головки болта було травмоване ліве око [PERSON] . Згідно довідки МСЕК серія 12 ААА № 0040135 від 02.10.2015 року [PERSON] первинно встановлено 20 % втрати професійної працездатності, у зв`язку із трудовим каліцтвом від 16.06.2015 року. Приписами статті 153 Кодексу законів про працю України та статті 13 Закону України від «Про охорону праці» визначено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Статтею 237-1 Кодексу законів про працю України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Визначення моральної шкоди міститься у положеннях статті 23 ЦК України, у якій зазначено, що моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з противоправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном, або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до положень статей 153, 171 Кодексу законів про працю України та статті 22 Закону України «Про охорону праці» забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці на всіх підприємствах, в установах, організаціях покладається на власника або уповноважений ним орган. Роботодавець повинен організувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнським об`єднанням профспілок. Отже, порядок установлення факту трудового каліцтва на виробництві визначено законом. Рішенням Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 визнано, що зазначеними законодавчими змінами право цієї категорії громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Обґрунтовуючи вимоги\~про\~наявність\~факту спричинення\~та\~розміру\~компенсації моральної\~шкоди,\~позивач\~у\~позові,\~що\~в\~результаті отримання\~ним\~трудового\~каліцтва він\~частково\~(20\~%)\~втратив\~професійну\~працездатність та\~відчуває\~фізичний\~біль.\~Крім\~того,\~моральну\~шкоду\~він пов`язує,\~з\~тим,\~що\~позивач протягом тривалого часу перебуває у хворобливому стані, стан здоров`я погіршується, повинен проходити курси лікування. Внаслідок захворювання змінилися умови життя, що тягне за собою зниження життєвої активності через потребу лікування, у зв`язку з чим доводиться докладати додаткові зусилля для організації життя, крім того позивач залежить від медичних препаратів. Трудове каліцтво потребує реабілітаційних і адаптаційних заходів. За станом здоров`я, змінився звичайний уклад його життя. Компенсація моральної шкоди оцінюється позивачем у розмірі 35 380 грн. 00 коп. Крім того, у пункті 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рн/2004 вказано, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання. Приймаючи до уваги встановлені при розгляді справи безспірні обставини: факт отримання [PERSON] виробничої травми, пов`язаних із виробництвом, яка призвела до стійкої втрати професійної працездатності в загальному розмірі 20 % (встановлено при первинному огляді), необхідність лікування, суд визнає, що трудове каліцтво зумовило порушення нормальних життєвих зв`язків позивача, негативно відбилися на його фізичному та психічному стані, змусили змінити спосіб життя, і таким чином, [PERSON] завдано моральну шкоду. Визнаючи розмір\~компенсації,\~що\~підлягає\~стягненню на\~користь\~ [PERSON] \~у відшкодування\~моральної\~шкоди,\~суд\~приймає\~до уваги\~конкретні\~обставини\~трудового каліцтва,\~ступінь\~їх\~тяжкості,\~характер\~та\~глибину пов`язаних\~з\~ними\~моральних і\~фізичних\~страждань,\~ступінь\~вимушеного\~порушення нормального\~укладу\~його\~життя та\~необхідність\~докладання\~для його\~організації\~додаткових\~зусиль.\~Крім\~того,\~внаслідок трудового каліцтва змінилися умови життя, що тягне за собою зниження життєвої активності через потребу лікування, у зв`язку з чим доводиться докладати додаткові зусилля для організації життя, трудове каліцтво вимагає реабілітаційних і адаптаційних заходів, у позивача змінився звичайний уклад його життя, та, виходячи із суті позовних вимог, засад розумності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди внаслідок трудового каліцтва у розмірі 20 000 грн. 00 коп. Приймаючи до уваги, що позивач, на користь якого постановлене рішення, звільнений від сплати судових витрат при зверненні з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір, виходячи з суми судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру встановленого для фізичних осіб, яка складає 908 грн. 00 коп. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial