Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

Позивач [PERSON] 28 березня 2018 року предявила до суду позов до відповідача [PERSON], в якому просить стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно, від дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття та аліменти на її утримання у розмірі 1000 гривень, щомісячно, починаючи стягувати від дня предявлення позову і до досягнення дитиною трьохрічного віку. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 грудня 2017 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який проживає разом із нею та перебуває на її утриманні. На даний час, вона не працює та, окрім щомісячної одноразової грошової допомоги при народженні першої дитини у розмірі 860 гривень, інших доходів не має, у звязку із чим не спроможна самостійно забезпечити себе та дитину усім необхідним. Натомість відповідач у добровільному порядку не виконує свій батьківський обовязок по утриманню неповнолітнього сина, хоча зобовязаний це робити. Вказує, що відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу на її та синове утримання, оскільки періодично їздить на заробітки за кордон на сезонні роботи. Посилаючись на наведене, просить позов задовольнити, стягнувши із відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, та аліменти на її утримання у розмірі 1000 гривень щомісячно, до досягнення дитиною трьохрічного віку. Від відповідача [PERSON] 24 квітня 2018 року надійшов до суду відзив на позов, згідно якого позовні вимоги визнає частково покликаючись на те, що розмір аліментів, який просить стягувати відповідач є значно високим, оскільки понад рік він є непрацевлаштованим, його поїздки за кордон зумовлені навчанням у Польщі, оплату за яке здійснюють його батьки, самостійного заробітку він не має. Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання позивача до досягнення дитиною трьохрічного віку, вказує, що його фінансове становище не дає можливості сплачувати аліменти на утримання колишньої дружини. З цих підстав просить стягувати із нього аліменти у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, у задоволенні решти позовних вимог відмовити. Позивач [PERSON] 08 травня 2018 року подала до суду відповідь на відзив, у якому зазначила, що не має можливості працевлаштуватися, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, самостійно виховує та утримує сина, наголошує, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на її утримання. 21 травня 2018 року відповідач [PERSON] подав до суду заперечення на відповідь на відзив позивача, у якому викладені обставини аналогічні обставинам викладеним у відзиві, згідно яких відповідач покликається на неспроможність сплачувати аліменти у розмірі, який просить позивач, у звязку із відсутністю у нього заробітку, тому просить стягувати із нього аліменти у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, у задоволенні решти позовних вимог відмовити. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, однак попередньо у поданому відзиві та запереченнях заявляв клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 травня 2014 року, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 грудня 2017 року. Від шлюбу сторін 17 березня 2016 року народився син [PERSON], про що зроблено актовий запис №625 відділу державної реєстрації актів цивільного стану по місту Тернополю Тернопільського міськрайонного управління юстиції Тернопільської області, яким 22 березня 2016 року видано свідоцтво про народження серії І-ИД №236701. Неповнолітній син сторін [PERSON] проживає разом із матірю позивачем по справі [PERSON] за адресою: вул. С. Будного, 34/55, м. Тернопіль, що стверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи ,виданою відділом реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради. Згідно довідки №502 виданої 15 лютого 2018 року Управлінням соціальної політики Тернопільської міської ради, [PERSON] знаходиться на обліку в Управлінні соціальної політики та отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини, розмір якої за серпень 2017 року січень 2018 року склав 5160 гривень. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного: Вимогами статті 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 статті 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Натомість позивачка у повному обсязі надає матеріальне утримання неповнолітньому сину [PERSON] і фактично одноособово несе батьківські обовязки обох сторін. Відповідно до вимог ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Статтею 8 Закону України Про охорону дитинства передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд приймає до уваги обставини, викладені в письмовому відзиві на позов, однак, відсутність стабільного доходу не є підставою для звільнення відповідача від обовязку передбаченого ст. 180 Сімейного кодексу України утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За вказаних обставин, оскільки відповідач є особою працездатного віку, та ним не представлено суду жодних доказів про наявність у нього на утриманні інших дітей, чи непрацездатних дружини, батьків, а також те, що за своїм станом здоровя він не може виконувати своїх обовязків по утриманню неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині стягнення із відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліментів на неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини (матері дитини) на утримання чоловіком (батьком дитини) до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища. Надання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині (матері дитини) незалежно від цієї обставини. При цьому, суд зазначає, що право дитини та дружини (відповідно до положень статті 84 СК України) на їх утримання є беззаперечним. За вказаних обставин, беручи до уваги, те, що позивач [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, у звязку із чим позбавлена можливості працевлаштуватися та самостійно себе утримувати, оскільки неповнолітній син сторін проживає разом із матірю позивачем [PERSON], перебуває на її утриманні та вихованні, суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині стягнення із відповідача на користь позивача аліментів на її утримання у розмірі 1000 гривень щомісячно, до досягнення дитиною трьохрічного віку підлягають до задоволення. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, повязані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі наведеного та

Outcome: approved