Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

Позивач [PERSON], [INFO], в особі законного представника звернувся до суду з зазначеним позовом, який мотивує тим, що він є сином загиблого [INFO] року в зоні АТО [PERSON]. Померлий [PERSON] був співвласником квартири [ADDRESS]. 01.07.2015 року був укладений договір дарування 2/4 частин вказаної квартири, згідно якого [PERSON] подарувала належну їй частку у власність [PERSON]. 15.09.2015 року укладений ще один договір дарування, згідно якого [PERSON] подарувала належну їй частку - 1/12 вказаної квартири у власність [PERSON]. На думку позивача, вказані договори дарування порушують його законне право як спадкоємця померлого батька [PERSON], оскільки для здійснення будь-яких правочинів, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Дозвіл органу опіки і піклування від 23.07.2015 року, який надавався нотаріусу при посвідченні договору дарування 1/12 частини квартири, був наданий після прийняття спадщини - 26.08.2015 року після смерті [PERSON] тому не може використовуватися для вчинення вказаного правочину. Просив визнати дані договори дарування недійсними. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пояснив, що вважає права неповнолітнього [PERSON] порушеними у зв'язку з укладенням оспорюваних договорів, оскільки фактично не було дозволу органу опіки і піклування на їх укладення. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, про що надав письмову заяву. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечувала. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні пояснили, що оспорювані договори укладені у відповідності до вимог закону. Дарувальник - [PERSON] розпорядилася своєю часткою належного їй майна, при тому що частки співвласників в цій квартирі були виділеними, а частка у спадковому майні неповнолітнього позивача при цьому залишилася незмінною, тому жодним чином укладені угоди дарування не порушили його законних прав. Треті особи, повідомлені судом належним чином про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Представник Сумської місцевої прокуратури в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, що беруть у ній участь, суд вважає, що позовні вимоги необґрунтовані, з наступних підстав. Встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], є сином загиблого [INFO] року в зоні АТО [PERSON] (а.с.15, 16). Квартира [ADDRESS] на момент укладення оспорюваних договорів належала на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - по ? частці кожному (а.с.11). Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом воно видане спадкоємцям померлого [PERSON] на квартиру [ADDRESS]: на 1/3 частку від ? частки квартири - [PERSON], на 1/3 частку від ? частки квартири - [PERSON], на 1/3 частку від ? частки квартири - [PERSON] (а.с.11). Згідно з довідкою з місця проживання неповнолітній [PERSON], [INFO], був зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 16.05.2015 р. по 25.06.2015 р.. Повторно зареєстрований з 03.07.2015 року по теперішній час. (а.с.39). З листа-повідомлення приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Марченко І.В. вбачається, що при посвідченні оспрюваних договорів дарування квартири нотаріус керувався п.п. 3.1 гл. 1 «Основні правила посвідчення правочинів» розділу ІІ «Порядку вчинення окремих видів нотаріальних дій», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Мінюсту України № 296/5 від 22.02.2012 р., якими передбачено, що у разі укладення правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню, та (або) державній реєстрації, у тому числі договорів щодо поділу, обміну житлового будинку, квартири за участю малолітніх осіб, нотаріус перевіряє наявність дозволу органу опіки та піклування на укладення таких правочинів. Для встановлення факту користування нерухомим майном нотаріус витребовує довідку про реєстрацію осіб за адресою майна, що відчужується. Відповідно довідки № б/н від 01.07.2015 року КП «Сумижитло» СМР встановлено, що у вищевказаній квартирі станом на 01.07.2015 року були зареєстровані тільки відповідачі, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно наданої довідки від 11.09.2015 року № б/н КП «Сумитеплоенергоцентраль» встановлено, що у відчужуваній вказаній квартирі на 15.09.2015 року були зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також малолітній [PERSON], у зв'язку з чим був наданий дозвіл виконкому Сумської міської ради (Рішення № 376 від 23.07.2015 р.), який був чинним на момент укладення договору дарування. Згідно з договором дарування від 01.07.2015 року [PERSON], [PERSON] (Дарувальники) передають у власність безоплатно [PERSON] (Обдарована) майно - 2/4 частки квартири за адресою [ADDRESS] (а.с.13). Згідно з договором дарування від 15.09.2015 року [PERSON] (Дарувальник) передає у власність безоплатно [PERSON] (Обдарована) майно - 1/12 частку квартири за адресою [ADDRESS] (а.с.12). В договорі зазначено, що згідно з рішенням виконкому Сумської міської ради № 376 від 23.07.2015 р. наданий дозвіл на укладення цього договору. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Підстави для визнання правочинів недійсними визначені ст. 215 ЦК України, зокрема, недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 216 ч. 1 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Відповідно до п.п. 3.1 гл. 1 «Основні правила посвідчення правочинів» розділу ІІ «Порядку вчинення окремих видів нотаріальних дій», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Мінюсту України № 296/5 від 22.02.2012 р., у разі укладення правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню, та (або) державній реєстрації, у тому числі договорів щодо поділу, обміну житлового будинку, квартири за участю малолітніх осіб, нотаріус перевіряє наявність дозволу органу опіки та піклування на укладення таких правочинів. Для встановлення факту користування нерухомим майном нотаріус витребовує довідку про реєстрацію осіб за адресою майна, що відчужується. Відповідно до ст. 356 ч. 1 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з ч. 1 ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 182 ч. 1 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Таким чином, право власності на 1/3 частку від ? частки квартири [ADDRESS] неповнолітнього [PERSON] згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26.08.2015 року підлягало державній реєстрації, про що прямо зазначено в самому свідоцтві. Суду не надано доказів про те, що право власності на цю частку в квартирі за неповнолітнім [PERSON] було зареєстроване на момент укладення оспорюваних договорів дарування. Крім того, встановлено, що на час укладення договору дарування від 01.07.2015 року в квартирі [ADDRESS] не були зареєстровані неповнолітні особи, тому дозвіл органу опіки і піклування на відчуження частки цієї квартири нотаріусом не вимагався, оскільки це не передбачено чинними нормативно-правовими актами. На час укладення договору дарування від 15.09.2015 року в квартирі був зареєстрований неповнолітній син відповідачки [PERSON], тому нотаріусу був наданий дозвіл органу опіки і піклування на відчуження частки цієї квартири, оформлений рішенням № 376 виконавчого комітету СМР від 23.07.2015 року. На думку суду, при укладенні договорів дарування нотаріусом та сторонами оспорюваних угод були дотримані всі вимоги закону та зазначених вище нормативно-правових актів. Суд не може взяти до уваги доводи позивача про те, що укладенням цих договорів були порушені права неповнолітнього [PERSON] При цьому суд виходить з того, що вимоги ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» стосуються випадків вчинення батьками або особами, які їх замінюють, угод. В цій нормі закону зазначено, що батьки не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. У даному випадку відповідачі [PERSON], [PERSON] як власники виділених часток у квартирі, мали право розпорядитися своєю власністю на власний розсуд, у тому числі, подарувати їх іншій особі - [PERSON] При цьому суд вважає, що, оскільки вони подарували належні саме їм частки нерухомого майна, а не розпоряджалися часткою квартири, яку отримав у спадщину за законом неповнолітній [PERSON], то укладення цих договорів дарування жодним чином не порушило права [PERSON] Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20.01.2016 року у справі № 6-2940цс15, норма ст. 177 Сімейного кодексу України, ст. 16 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту безпритульних дітей», яка передбачає необхідність попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямована на захист майнових прав дітей, відтак підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом його батьків, є не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору, а порушення в результаті його укладення майнових прав дитини. Відповідно до ст. 15 ч. 1 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі викладеного, суд вважає позов не обґрунтованим і відмовляє у його задоволенні.

Outcome: dismissed