Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

Позивач [PERSON], [INFO], є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ЯГ № 541161 від 15.05.1956. [PERSON] помер 24.03.2015 у віці 85 років у с. Зірниця Новомиколаївського району Запорізької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС № 304046 від 25.03.2015. [PERSON] на праві власності належав житловий будинок, розташований за адресою: вул. Ворошилова, 15, с. Зірниця Новомиколаївського району Запорізької області, що підтверджується довідкою комунального підприємства «Новомиколаївське госпрозрахункове архітектурно-планувальне технічно-інвентаризаційне бюро» від 13.07.2016 № 111 та рішенням виконавчого комітету Новомиколаївської районної ради народних депутатів від 12.09.1991 № 159. Вулиця Ворошилова в с. Зірниця Новомиколаївського району Запорізької області була перейменована на вулицю Зарічну розпорядженням Барвінівського сільського голови від 20.01.2016 № 01 «Про перейменування вулиць». 29.09.2006 [PERSON] склав заповіт, яким усе своє майно заповів [PERSON]. 01.04.2017 державний нотаріус видав позивачу постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищезазначений житловий будинок у звязку з неподанням документу, що підтверджує право власності на цей будинок. Відповідач [PERSON], [INFO], була дружиною [PERSON] з 19.08.1953, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (повторне) від 12.08.2016 серії І-ЖС № 177194. Згідно з довідкою виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області від 21.09.2015 № 174 [PERSON] мешкав та був зареєстрований за адресою: [INFO] до дня смерті, разом з ним проживала його дружина [PERSON]. За даними паспорта громадянина України серії СА № 439287, виданого 15.04.1997 Ленінським РВ УМВС України в Запорізькій області на імя [PERSON], відповідач була зареєстрована за адресою [INFO] з 05.07.2014 по 21.05.2015. Інших спадкоємців [PERSON], крім позивача та відповідача, які прийняли спадщину, з матеріалів спадкової справи № 75/2015 не вбачається. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення первісного та зустрічного позовів, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до частини третьої статті 10 та частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з частиною першою статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимогі на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частин 2 та 4 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За визначенням статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах (ч. 1), субєкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі (ч. 2). Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною пятою статті 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю, кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Статтею 28 КпШС України визначалося, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Докази, які б спростовували належність спірного житлового будинку до спільного майна подружжя, позивач суду не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, зокрема в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, житловий будинок, розташований за адресою: вул. Зарічна, 15, с. Зірниця Новомиколаївського району Запорізької області, який був побудований у 1958 році, тобто у період шлюбу між [PERSON] та [PERSON], відноситься до їх спільного сумісного майна, а відтак [PERSON] міг заповідати лише свою частку у даному спільному майні, що становила 1/2, а інша половина цього будинку належить [PERSON] Разом з цим, [PERSON] як непрацездатна вдова має право на обовязкову частку у спадщині, що дорівнює половині тієї частки, яку б вона отримала у разі спадкування за законом. Спадкування за законом здійснюється спадкоємцями почергово (ч. 1, ст. 1258 ЦК України). Позивач та відповідач є спадкоємцями першої черги (ч. 1 ст. 1261 ЦК України). Іншими спадкоємцями [PERSON] першої черги могли б бути його син [PERSON] та дочка [PERSON] Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч. 1 ст. 1267 ЦК України). Отже, кожному з чотирьох спадкоємців [PERSON] першої черги у разі спадкування за законом належало б по 1/8 частині спірного житлового будинку, відтак розмір обовязкової частки відповідача становить половину від 1/8, тобто 1/16. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення первісного позову і визнання за позивачем права власності на 7/16 спірного житлового будинку, та для задоволення зустрічного позову в повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. До первісної позовної заяви додано квитанцію від 18.04.2017 № 129, якою підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 640,00 грн., отже, враховуючи часткове задоволення позову, розмір судових витрат, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить: 640/16 * 7 = 280,00 грн. До зустрічної позовної заяви додано квитанцію від 26.07.2017 № 11, якою підтверджується сплата відповідачем судового збору у розмірі 640,00 грн., отже відповідна сума підлягає стягненню з позивача на користь відповідача. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: partial