Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-23 00:00:00

Позивач [PERSON] 23.03.2020 р. звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] , мотивуючи тим, що він є власником спірного житлового будинку. Починаючи з 2015 року відповідачі за вказаною адресою не проживають, ніякої участі в утриманні житла не приймають, особистих речей та речей повсякденного використання, які їм належать в будинку немає. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 21 травня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 17.08.2020 року. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17 серпня 2020 року задоволено клопотання представника позивача про виклик в судове засідання свідків у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 24 вересня 2020 року. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24 вересня 2020 року прийнято відмову позивача від позову в частині вимог до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням; закрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Позивач пояснив, що є власником спірного житлового приміщення з 2014 року. У липні 2015 року відповідач разом зі своєю матір`ю зібрав свої речі та речі батьків, та виїхав з нього. Більше ніколи не повертались ні відповідач, ні [PERSON] . Наразі за адресою надходять листи від колекторів про наявність боргів відповідача, приходять різні люди, що вимагають повернення боргів. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Відзив не надходив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи, ухваливши заочне рішення. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що є сусідкою позивача, а відповідач [PERSON] не проживає у будинку [ADDRESS] з 2015 року. Він виїхав з нього зі своєю матір`ю, в останнє бачила його на похованні бабусі, а на похороні діда вже їх не було. Вона особисто бачила як відповідач вивозив речі з будинку. До будинку відповідач більше не приїздив, комунальні послуги не сплачує. Випадків того, що позивач або будь-які інші особи перешкоджали відповідачу проживати у житлі їй невідомі, речі відповідача у будинку відсутні. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що є сусідкою позивача, відповідач [PERSON] у спірному будинку не проживає з липня 2015 року, вона бачила як він вивозив меблі, речі. Випадків того, що позивач або будь-які інші особи перешкоджали відповідачу проживати у житлі їй невідомі, речі відповідача у будинку відсутні. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що є сусідом позивача та йому відомо, що відповідач не проживає у спірному будинку з 2015 року. [PERSON] вів антисоціальний спосіб життя, вже 5 років не повертався до будинку. Випадків того, що позивач або будь-які інші особи перешкоджали відповідачу проживати у житлі йому невідомі, речі відповідача у будинку відсутні. Суд, заслухав вступне слово позивача, його представника, встановивши обставини справи, перевіривши їх доказами, та допитавши свідків, встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджено договором дарування житлового будинку від 03.07.2015 р., витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №40059570 від 03.07.2015 р., договором дарування земельної ділянки від 03.07.2015 р., витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №40066393 від 03.07.2015 р. (арк. справи 10-18). За відомостями домової книги за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою з 23.01.1998 року (арк. справи 30-31). Згідно акту від 10.03.2020 року складеного головою квартального комітету №7, сусідами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає з 2015 року (арк. справи 32). Відсутність речей відповідачки та її не проживання у спірному житловому приміщенні підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . У суду не має сумнівів щодо достовірності та правдивості фактів, повідомлених свідками. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим представленим суду доказам. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сім`ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. За ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач мав об`єктивну можливість користуватися спірним житловим приміщенням, перешкод йому позивач не чинив, майно та речі відповідача в будинку відсутні, поважних причин для його відсутності у спірному житловому приміщенні не існувало. Відсутність відповідача за місцем мешкання понад один рік, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником житлового приміщення та відповідачем, дають суду підстави зробити висновок, що відповідач, не мешкаючи в спірному житловому будинку з 2015 року, без поважних причин, втратив право користування житловим приміщенням, в зв`язку з чим підлягає визнанню таким в судовому порядку. Крім того, в силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 840 грн. 80 коп. в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 29 вересня 2020 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved