Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

Позивач 17 жовтня 2014 року звернулася до суду з вказаним позовом, в якому зазначила, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 червня 2014 року за нею визнано право власності на 5/8 частин домоволодіння [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом. Будинок за адресою: [ADDRESS] поділений на дві відокремлені квартири, з яких 5/8 частин будинку це відокремлена квартира, яка за домовою книгою значиться як квартира № 2. Відповідно до довідки з місця проживання, за даною адресою зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Однак, вказані особи не проживають за спірною адресою з 1998 року. Факт їх не проживання підтверджується актом про не проживання за місцем реєстрації від 30.09.2014 року. Оскільки, на даний час позивач є співвласницею домоволодіння, сплачує всі комунальні послуги, і за осіб, які зареєстровані в домоволодінні, але в ньому не проживають, що створює незручності та значні збитки. Просила визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS]; зобов`язати Головне управління Державної міграціонної служби України в Дніпропетровській області зняти з реєстраційного обліку вказаний осіб за адресою: [ADDRESS]. Від позивача надійшла письмова заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явилася, про день і час проведення слухання справи повідомлялися належним чином, через засоби масової інформації газету «Вісті Придніпров'я», про причини неявки не повідомили, письмових заяв не надходило. З письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області у судове засідання не з'явився, про день і час проведення слухання справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 5/8 частин домоволодіння [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 червня 2014 року (а.с.4-5). Встановлено, що в домоволодінні [ADDRESS] зареєстровано місце проживання: [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується записами домової книги (а.с.6-8). Однак, судом встановлено, що відповідачі в домоволодіння [ADDRESS] не проживають з 1998 року, в ньому відсутні їх особисті речі, про що свідчить акт про не проживання за місцем реєстрації за підписом голови квартального комітету (а.с.10). Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В сулу ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Також, в силу ст. 6 вищезазначеного Закону, громадянин України зобов`язаний протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Отже, оскільки відповідачі вже на протязі тривалого часу не проживають у спірному домоволодінні то суд вважає, що є всі підстави визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування домоволодінням [ADDRESS], що є підставою для зняття їх з реєстрації за вказаною адресою. Разом з тим, вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти відповідачів з реєстрації місця проживання є таким, що не ґрунтуються на законі, оскільки Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області є третьою особою по справі та права позивача не порушував та в матеріалах справи відсутня відмова Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на звернення позивача. Враховуючи вищевикладене та аналізуючи здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що реєстрація відповідачів у належній позивачу частині домоволодінні порушує її право як співвласника, і тому вважає, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного, і

Outcome: partial