Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] 18 січня 2017 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення на її користь аліментів в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання сина [PERSON], [INFO], з дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову вказувала, що вона з 2014 року проживала однією сімєю з відповідачем без реєстрації шлюбу. 06 квітня 2015 року у них народився син [PERSON]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Через різні характери та погляди на життя, відсутність взаєморозуміння, згоди щодо ведення спільного подружнього життя, у них постійно виникали сварки. Вони припинили шлюбні відносини і майже півроку разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Відповідач на даний час матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, участі у вихованні дитини не приймає, хоч працює в ФОП «[PERSON]В.». Від попереднього шлюбу відповідач має двох неповнолітніх дітей, на яких сплачує аліменти. У звязку з тим, що шляхом переговорів з відповідачем стосовно участі в утриманні дитини результату не досягнуто, вона вирішила звернутися з позовом до суду. Тому просить стягувати з відповідача аліменти примусово за рішенням суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, позов підтримала та просила суд розглянути справу без її участі, так як вона в даний час з дитиною перебуває в лікарні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав повністю, погоджується сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом установлено, що сторони від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження (а.с.3), який проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні (а.с.4). Відповідач, як батько дитини в достатньому розмірі добровільно матеріального утримання на свого сина не надавав, хоч повинен надавати таке утримання. Відповідач на підставі рішення Кременчуцького районного суду від 10 серпня 2011 року сплачує аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку (доходів) на користь [PERSON] на утримання двох дітей: дочки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Згідно статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Частинами 7-10 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ч.1,2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч.1 статті 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. За таких обставин суд постановляє рішення про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку (доходів) відповідача, який є реальним, відповідає принципам розумності та справедливості та вимогам закону. Відповідно до статті 88 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 640 гривень.

Outcome: approved