Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 25.11.2014 року звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, вказавши на підтвердження своїх вимог, що на праві особистої приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 30.08.2001 року йому належить будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS]. З листопада 2001 року у вказаному будинку була зареєстрована та проживала його співмешканка - [PERSON] (зараз вона змінила прізвище на [PERSON]) зі своєю донькою - відповідачкою [PERSON], [INFO], якій на час звернення до суду виповнилося повних 19 років, і яка вже досягла повноліття. [INFO] від фактичних шлюбних відносин у них народилася спільна донька - [PERSON], яка також була зареєстрована у спірному будинку разом з батьками за їх заявою. В зв»язку з тим, що спільне сімейне життя з [PERSON] не склалося, у липні 2009 року вона разом з дітьми пішла з будинку і з того ж часу більше за місцем реєстрації не проживала. 14.02.2012 року позивач звертався до Красноармійського суду з позовом до [PERSON] та неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] «про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття їх з реєстраційного обліку як за постійним місцем проживання». 16.05.2012 року Красноармійським судом позовні вимоги були задоволені повністю і [PERSON] та неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] було визнано такими, що втратили право користування спірним будинком і зобов»язано СГІРФО Красноармійського МВ ГУМВС України зняти вказаних осіб з реєстрації за вказаною адресою. На підставі рішення Апеляційного суду Донецької області від 19.07.2012 року та додаткового рішення цього ж суду від 06.12.2012 року апеляційну скаргу прокурора Красноармійської міжрайонної прокуратури задоволено і рішення Красноармійського суду від 16.05.2012 року було змінено в частині визнання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування спірним будинком. В іншій частині рішення суду про визнання [PERSON] як такою, що втратила право користування спірним будинком, залишено без змін і набуло законної сили. Згідно довідки голови квартального комітету № 44 Красноармійської міської ради від 06.11.2014 року встановлено, що [PERSON] та її донька за адресою [ADDRESS] не проживають з липня 2009 року по теперішній час і до квартального комітету вони не зверталися зі скаргами або заявами на примусове вселення до вказаного будинку. Згідно записам у домовій книзі за даною адресою окрім позивача більш ніхто не зареєстрований. Згідно вказаних обставин, наданих доказів і діючого законодавства, Відповідач втратила право користування житловим будинком за адресою [ADDRESS] з наступних підстав: Відповідно до положень ч. 2 ст. 64 ЖК України відповідач - [PERSON] набула статус члена моєї сім'ї, тому що позивач з її матір'ю [PERSON] проживали разом та вели спільне господарство, а вона була її донькою, яка мешкала разом з ними в спірному будинку. Відповідно до ч. 3 ст. 64 ЖК України якщо особи, вказані в частині 2 цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача (власника), але продовжують проживати в займаному житловому приміщенні, вони мають такі ж права та обов'язки, як і наймач та члени його сім'ї. Після розлучення в липні 2009 року, і припинення ведення спільного господарства, [PERSON] та її донька перестали бути членами родини позивача і припинили користуватися вказаним житлом без поважних на то причин, які вказані в ст. 71 ЖК України, тому на підставі рішення Красноармійського суду від 16.05.2012 року [PERSON] і була визнана як такою, що втратила право користування цим спірним житлом. Відповідно до положень ст. 71 ЖК України встановлено строк у шість місяців на протязі якого за тимчасово відсутніми наймачами та членами їх сім'ї зберігається право на користування спірним житлом, а відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України цей строк становить 1 рік лише для членів сім'ї, які не втратили цього статусу. Відповідно до ст. 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою що втратила право користування житловим приміщенням у зв'язку з відсутністю цієї особи більш встановленого строку (в нашому випадку 6 місяців) проводиться в судовому порядку, тому я і звертаюся до суду з цією заявою. Відповідно до положень п.п. 2 п. 3 ч. 3 ст. 71 ЖК України якщо з будинку вибула дитина і членів сім'ї її в будинку не залишилося, воно зберігається за дитиною до досягнення ним повноліття, а згідно ч. 2 ст. 6 СК України це після досягнення 18 - літнього віку, а визнання її як такою що втратила право користування спірним будинком виникає в мене після спливу встановленого строку - шести місяців, які сплинули з 10.03.2014 року, тому що до цього часу ні вона, ні її мати не приймали заходів для вселення до спірного будинку. Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-IV, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідач своїми діями порушує положення ст.. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-IV, де вказано, що громадяни України, які постійно проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. Позивачу відомо, що матері Відповідача належить 1/2 частина домобудування за адресою: [ADDRESS], на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Красноармійського нотаріального округу Донецької області від 21.05.2003 року, де вони зараз і можуть мешкати разом. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася по невідомій суду причині, про день слухання справи повідомлена належним чином, тому, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд встановив, що вимоги позивача законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що на праві особистої приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 30.08.2001 року позивачу належить будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS]. З листопада 2001 року у вказаному будинку була зареєстрована та проживала його співмешканка - [PERSON] (зараз вона змінила прізвище на [PERSON]) зі своєю донькою - відповідачкою [PERSON], [INFO], якій на час звернення до суду виповнилося повних 19 років, і яка вже досягла повноліття. [INFO] від фактичних шлюбних відносин у них народилася спільна донька - [PERSON], яка також була зареєстрована у спірному будинку разом з батьками за їх заявою. В зв»язку з тим, що спільне сімейне життя з [PERSON] не склалося, у липні 2009 року вона разом з дітьми пішла з будинку і з того ж часу більше за місцем реєстрації не проживала. 14.02.2012 року позивач звертався до Красноармійського суду з позовом до [PERSON] та неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] «про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття їх з реєстраційного обліку як за постійним місцем проживання». 16.05.2012 року Красноармійським судом позовні вимоги були задоволені повністю і [PERSON] та неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] було визнано такими, що втратили право користування спірним будинком і зобов»язано СГІРФО Красноармійського МВ ГУМВС України зняти вказаних осіб з реєстрації за вказаною адресою (а.с.9). На підставі рішення Апеляційного суду Донецької області від 19.07.2012 року (а.с.10-11) та додаткового рішення цього ж суду від 06.12.2012 року апеляційну скаргу прокурора Красноармійської міжрайонної прокуратури задоволено і рішення Красноармійського суду від 16.05.2012 року було змінено в частині визнання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування спірним будинком. В іншій частині рішення суду про визнання [PERSON] як такою, що втратила право користування спірним будинком, залишено без змін і набуло законної сили. Згідно довідки голови квартального комітету № 44 Красноармійської міської ради від 06.11.2014 року встановлено, що [PERSON] та її донька за адресою [ADDRESS] не проживають з липня 2009 року по теперішній час і до квартального комітету вони не зверталися зі скаргами або заявами на примусове вселення до вказаного будинку. Згідно записам у домовій книзі за даною адресою окрім позивача більш ніхто не зареєстрований. Згідно вказаних обставин, наданих доказів і діючого законодавства, Відповідач втратила право користування житловим будинком за адресою [ADDRESS] з наступних підстав: Відповідно до положень ч. 2 ст. 64 ЖК України відповідач - [PERSON] набула статус члена моєї сім'ї, тому що позивач з її матір'ю [PERSON] проживали разом та вели спільне господарство, а вона була її донькою, яка мешкала разом з ними в спірному будинку. Відповідно до ч. 3 ст. 64 ЖК України якщо особи, вказані в частині 2 цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача (власника), але продовжують проживати в займаному житловому приміщенні, вони мають такі ж права та обов'язки, як і наймач та члени його сім'ї. Після розлучення в липні 2009 року, і припинення ведення спільного господарства, [PERSON] та її донька перестали бути членами родини позивача і припинили користуватися вказаним житлом без поважних на то причин, які вказані в ст. 71 ЖК України, тому на підставі рішення Красноармійського суду від 16.05.2012 року [PERSON] і була визнана як такою, що втратила право користування цим спірним житлом. Відповідно до положень ст. 71 ЖК України встановлено строк у шість місяців на протязі якого за тимчасово відсутніми наймачами та членами їх сім'ї зберігається право на користування спірним житлом, а відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України цей строк становить 1 рік лише для членів сім'ї, які не втратили цього статусу. Відповідно до ст. 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою що втратила право користування житловим приміщенням у зв'язку з відсутністю цієї особи більш встановленого строку (в нашому випадку 6 місяців) проводиться в судовому порядку, тому я і звертаюся до суду з цією заявою. Відповідно до положень п.п. 2 п. 3 ч. 3 ст. 71 ЖК України якщо з будинку вибула дитина і членів сім'ї її в будинку не залишилося, воно зберігається за дитиною до досягнення ним повноліття, а згідно ч. 2 ст. 6 СК України це після досягнення 18 - літнього віку, а визнання її як такою що втратила право користування спірним будинком виникає в мене після спливу встановленого строку - шести місяців, які сплинули з 10.03.2014 року, тому що до цього часу ні вона, ні її мати не приймали заходів для вселення до спірного будинку. Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-IV, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідач своїми діями порушує положення ст.. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-IV, де вказано, що громадяни України, які постійно проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. Позивачу відомо, що матері Відповідача належить 1/2 частина домобудування за адресою: [ADDRESS], на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Красноармійського нотаріального округу Донецької області від 21.05.2003 року, де вони зараз і можуть мешкати разом. Позивач вважає, що відповідачка втратила право користування цим приміщенням. Таким чином, судом встановлено, що вимоги [PERSON] обґрунтовані, законні та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved