Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON] 11.07.2018 року звернулася у суд із позовом до відповідача [PERSON], в якому просить розірвати між ними шлюб, укладений та зареєстрований 22.10.2011 року Верхньосиньовидненською селищною радою Сколівського району Львівської області, про що зроблено актовий запис № 27. Після розірвання шлюбу просить змінити їй прізвище на «[PERSON]». Судові витрати у справі просить покласти на відповідача. Ухвалою судді від 25.07.2018 року вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого засідання. Ухвалою підготовчого судового засідання у справі від 31.08.2018 року підготовче провадження закрито, а справу призначено до розгляду по суті. Розгляд справи по суті відбувся 06.11.2018 року, без участі сторін. Позов обґрунтовано тим, що сім'я сторін фактично розпалася та існує тільки формально. Сторони втратили одне до одного почуття поваги і любові, стали чужими людьми. Уже протягом тривалого часу сторони не підтримують шлюбних відносин, проживають окремо. Від спільного проживання у них народилася дочка [PERSON], [INFO], яка на даний час є малолітньою та проживає разом із позивачем. Сторони не примирилися і надалі проживали окремо, миритися та зберігати шлюб не бажають. З огляду на вказане, позивач змушена була звернутися до суду з даним позовом. Позивач у судове засідання щодо розгляду справи по суті не з'явилася, хоча була належно повідомленою про дату, час та місце судового засідання у справі, що стверджується розпискою про вручення судової повістки від 29.09.2018 року. Разом з тим, позивач брала участь у підготовчому провадженні, де позов підтримала, терміну на примирення просила не надавати. У подальшому позивач подала суду заяву від 06.11.2018 року за вх. № 5361, в якій позов підтримала, просила такий задовольнити з наведених у ньому підстав. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи по суті, у судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав. У зв'язку із встановленням обставин, визначених ст. 280 ЦПК України, судом у письмовій формі постановлено ухвалу про заочний розгляд даної справи. Оскільки у судове засідання не з'явилися усі учасники справи, то суд, в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, ухвалив проводити судове засідання у справі 06.11.2018 року без його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши матеріали справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід'ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов'язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та роз'яснень, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Сторони вступили у шлюб 22.10.2011 року, який був зареєстрований Верхньосиньовидненською селищною радою Сколівського району Львівської області, про що зроблено актовий запис № 27. Зазначена обставина підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданим Верхньосиньовидненською селищною радою Сколівського району Львівської області 22.10.2011 року. Від спільного проживання у сторін народилася донька [PERSON], [INFO], яка проживає разом із позивачем за зареєстрованим її місцем проживання - [ADDRESS]. Статтею 110 СК України визначено право на пред'явлення позову про розірвання шлюбу одним із подружжя, а підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя встановлені ч. 1 ст. 112 вказаного Кодексу. Як встановлено судом, сторони уже протягом тривалого часу не проживають в одному будинку, не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства, а відповідач переїхав на постійне місце проживання. Такі дії сторін викликані несумісністю характерів, різними поглядами на життя та ведення спільного господарства. Факт проживання позивача окремо від відповідача стверджується та доводиться зібраними матеріалами справи. Проти надання терміну на примирення позивач у підготовчому засіданні та у поданій нею заяві заперечила. Відтак, підстав для виживання передбачених ст. 111 СК України заходів щодо примирення подружжя [PERSON] у суду не було. Таким чином, на переконання суду, подальше спільне життя сторін і збереження їх шлюбу є недоцільним, буде суперечити інтересам обох сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересах їхніх дітей, що мають істотне значення, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу. Як роз'яснюється у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, вживати заходів для примирення подружжя. Виконуючи вищенаведені приписи, судом беззаперечно встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, втратили одне до одного почуття поваги і любові, стали чужими людьми і це підтверджується зібраними у справі доказами, у зв'язку з чим суд вважає, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] і збереження їх шлюбу стало неможливим та недоцільним, суперечило б інтересам сторін, тому позов підлягає задоволенню. У зв'язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені нею та документально підтвердження судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті судового збору за подання позову до суду у розмірі 704 грн. 80 коп. (квитанція № 18 від 04.07.2018 року).

Outcome: approved