Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

Позивач [PERSON] 26.03.2014 року звернулась в суд з позовом до відповідача про встановлення батьківства, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, та внесення змін до актового запису про народження дитини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем проживала сумісно без реєстрації шлюбу в період з лютого 2004 року по листопад 2011 року. [INFO] року вона народила від нього дитину - сина [PERSON]. В свідоцтві про народження дитини, яке видане Гірницьким відділом реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції батьком відомості про батька зазначені за її заявою, оскільки відповідач приїхав на реєстрацію дитини без паспорта. Вона наполягає на тому, що відповідач є батьком її дитини, тому що в зазначений період часу вони проживали разом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Після народження дитини відповідач визнавав його своїм сином, деякий час вони проживали разом він приділяв дитині увагу. У 2011 році вони припинили свої відносини, і після цього ніякої допомоги на утримання дитини відповідач не надавав. У 2013 році відповідач поміг їй підготувати дитину до школи, придбати йому одяг, взуття. В наступний час, дитина має статус інваліда дитинства, їй одній важко утримувати дитину. Просила визнати відповідача батьком дитини, внести зміни до актового запису, стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки з усіх видів доходу до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала і просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився за невідомих для суду обставин, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про що в матеріалах справи мається судова розписка з його підписом. Згідно ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи. Свідок [PERSON] суду показала, що позивач доводиться їй онукою. Стверджує, що [PERSON] разом з позивачем проживали сумісно з 2004 року. У [INFO] році в них народилася спільна дитина - син [PERSON]. У 2011 році вони розійшлися, оскільки відповідач почав випивати, через що в них виникали постійні сварки. Він визнавав себе батьком дитини, та для дитини він був хорошим батьком, окрім того, хлопчик називав його батьком. Свідок [PERSON], яка працює головою КСОН, суду показала, що у 2006 році позивач разом зі своїм цивільним чоловіком та дитиною переїхала мешкати до [ADDRESS]. Вона познайомилась із сім»єю через те, що дитина являється інвалідом дитинства і вони всіляко допомагали родині. Приблизно до 2010 року сторони мешкали разом, потім відповідач пішов з родини, перестав надавати матеріальну допомогу. Вона була свідком того, що хлопчик називав [PERSON] батьком, а той в свою чергу - сином. Свідок [PERSON], суду пояснила, що позивач її племінниця, що вона разом з відповідачем мешкала однією родиною приблизно з 2004 року до 2011 року. У [INFO] році в них народилася дитина - син [PERSON]. [PERSON] визнавав дитину своєю, забирав їх з пологового будинку, радів. Після народження сина [PERSON] став випивати, не приходити додому, тривалий час проживав у своєї матері, тому вони розійшлися. Дитина називає його батьком, знає де живе його бабуся- мати [PERSON]., він там неодноразово бував і його сприймали як онука. Заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи суд встановив наступне. Частиною 1 статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до частини 1 статті 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Як вбачається із ч. 1 ст. 126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 128 Сімейного кодексу України за відсутності заяв, право на подання яких встановлено ст. 126, 127 цього кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до цивільно-процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька у книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст.135 СК України. [PERSON] народився [INFO] року, його батьками зареєстровані: [PERSON] та [PERSON], про що Гірницьким відділом реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області 05.09.2006 року в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис № 590. З пояснень позивача батьком дитини є [PERSON] з яким вона мешкала однією родиною без реєстрації шлюбу. Той факт, що відповідач мешкав однією родиною з позивачем підтверджено і поясненнями у судовому засіданні свідками. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідно до статей 213, 215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст.212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Судом встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних стосунках, проживали сумісно в період з 2004 року по 2011 рік, вели спільне господарство і були пов'язані спільним побутом. Від цих стосунків у них народилась дитина - [PERSON], [INFO]. В свідоцтві про народження запис про батьківство зроблений відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного Кодексу України за заявою матері. Зі слів позивача в графі батько вона зазначила своє прізвище та ім'я, по-батькові відповідача - [PERSON] і це підтверджено копією свідоцтва про народження дитини. Отже суд вважає можливим визнати батьківство відповідача стосовно дитини [PERSON]. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів на утримання інших дітей, непрацездатність чоловіка або дружини, батьків, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути не меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Позивач, на утриманні якої знаходиться неповнолітня дитина, займається вихованням дитини, проживає разом з нею, про що суду надана відповідна довідка, яка мається в матеріалах справи. Відповідач працює на шахті «Жданівська», утримань за виконавчими листами не має. Обставин, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів у відповідача немає і, отже, він зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частка заробітку відповідача, що буде стягуватися як аліменти повинна скласти 1/4 частини з усіх видів доходу, але не менш 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дочкою повноліття. Крім цього, з відповідача в силу ст. 88 ЦПК України підлягає до стягнення сума судового збору на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved