Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

Позивач 13.12.2018 звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що він з відповідачкою 02.05.1998 зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Таращанського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 25. Від спільного шлюбу мають трьох дітей: сина [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO]. Як виявилося після тривалих років шлюбу, у сторін різні характери та зовсім протилежні погляди на сімейне життя. Подальше спільне проживання і збереження шлюбу стало неможливим. Діти проживають з відповідачкою, проти цього він не заперечує. В зв'язку з чим, позивач просить розірвати шлюб, судові витрати залишає за собою. Позивач в підготовче судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належно, проте в позовній заяві просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує, у разі нез'явлення у судове засідання відповідача не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач в підготовче судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належно, проте подала через канцелярію суду заяву про розгляд справи без її участі. Позов визнає та не заперечує проти його задоволення, після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище «[PERSON]». Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено, що 02 травня 1998 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Таращанського районного управління юстиції Київської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження 02.05.1998 зроблено запис за № 25. Від даного шлюбу сторони мають трьох дітей: сина [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], які проживають з відповідачем. Причиною розірвання шлюбу є те, що у сторін різні характери і зовсім протилежні погляди на сімейне життя. Сторони припинили сімейно-шлюбні відносини в серпні 2017 року, спільного господарства не ведуть, мають окремий бюджет, їх шлюб носить лише формальний характер, оскільки вони фактично припинили сімейно-шлюбні стосунки. Указані обставини встановлено з матеріалів справи, вивчених в судовому засіданні. Частиною 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини подання позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги обставини життя подружжя наведені в позовній заяві, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного з подружжя. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судові витрати за проханням позивача суд залишає за ним. Враховуючи наведене,

Outcome: approved