Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

Позивач 23.11.2015 року звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. 17.08.2010 року відповідач за договором позики взяв у нього в борг 200000 грн. 00 коп. та зобовязався повернути йому грошові кошти до 17.08.2015 року. У встановлений строк відповідач борг не повернув. На його прохання добровільно повернути боргу, відповідач повертати борг відмовився. У звязку з цим, просить стягнути з відповідача на свою користь борг за договором позики у розмірі 200000 грн. 00 коп. та судовий збір, сплачений ним при зверненні до суду з даним позовом. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, на позовних вимогах наполягає, просить їх задовольнити (а.с.26). Проти заочного розгляду справи не заперечує. Згідно довідки адресно-довідкового підрозділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 14.12.2015 року, що надійшла на запит суду 22.12.2015 року, [PERSON] зареєстрованим або знятим з реєстрації не значиться (а.с.9). У судові засідання відповідач жодного разу не зявився (викликався за вказаною в позові адресою: [ADDRESS]). Відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті. З огляду на положення ч.9 ст.74 ЦПК України, відповідач про день і час розгляду справи був повідомлений оголошенням у газеті «Вісті Придністровя» (а.с.25), однак у судове засідання не зявився. З огляду на це, відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Суд на підставі ст.224 ЦПК України розглянув справу заочно. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі наступного. Відповідно до вимог ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позивачем в обгрунтування вимог позову було надано до суду оригінал розписки від 17.08.2010 року (а.с.16). У вказаній розписці зазначено, що [PERSON], що проживає за адресою: [INFO], взяв у [PERSON], що проживає за адресою: [INFO], в борг строком на 5 років двісті тисяч грн. та зобовязався повернути їх до 17.08.2015 року. У відповідності до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач суму боргу позивачу до теперішнього часу не повернув. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача борг по розписці від 17.08.2010 року в розмірі 200000 грн. 00 коп. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2000 грн. 00 коп., сплачений останнім при зверненні до суду з позовом (а.с.1).

Outcome: approved