Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

Позивач 15 березня 2017 року звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська із даним позовом (а.с.1-4). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на праві приватної власності є власником квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі окрім позивача зареєстрований ще [PERSON], який тривалий час не проживає за вказаною адресою, його особистих речей в квартирі не має. У зв'язку із тим, що у позивача виникають проблеми зі сплатою надмірних нарахувань по комунальним послугам, оплата за які нараховується за кількістю зареєстрованих осіб, він вимушений був звернутися до суду із даним позовом. Посилаючись на викладені у позові обставини позивач просив суд визнати [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою №1 в буд. №74 по пр.. [PERSON] (Калініна) у м.\~Дніпрі. У судове засідання позивач не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. До суду надав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.30). Відповідачі у судове засідання не зявились. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, шляхом розміщення оголошення в газеті «Вісті Придніпровя» (а.с.31). Про причини своєї неявки не повідомляли. Письмових заяв про розгляд справи без своєї присутності не надавали. Третя особа - відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в особі свого представника за довіреністю [PERSON], в судове засідання не зявилась. До суду представник надала письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Просила прийняти рішення згідно чинного законодавства на розсуд суду (а.с.23). У відповідності до ст..1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. На підставі ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у праві. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 27 жовтня 2006 року на праві приватної власності квартира №1 в буд. №74 по пр.. [PERSON] (колишній Калініна) у м. Дніпрі належить [PERSON] (а.с.8,10). Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За змістом права власності, визначеного ст. 317 ЦК України, право власності це право володіння, користування і розпорядження майном. Вказаний договір було укладено між [PERSON] та [PERSON]. Згідно п.3.1.1. вказаного договору купівлі-продажу, протягом десяти календарних днів звільнити вищевказану квартиру та знятися з реєстрації (виписатися) з неї. Станом на 23 січня 2017 року за адресою: м. Дніпро, пр.. [PERSON][ADDRESS], зареєстрований, але не проживає [PERSON]. Його особистих речей в квартирі не має (а.с.13,14). Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 150 ЖК України, ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб, розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Так, в силу ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до ст..3,6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. Реєстрація місця проживання це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Згідно ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Таким чином, оцінивши здобуті по справі докази, за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності звязку у сукупності, розглянувши спір в межах заявлених позовних вимог, суд першої інстанції вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, внаслідок чого слід визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою №1 в буд. №74 по пр.. [PERSON] у м. Дніпрі, що є підставою для зняття його із реєстраційного обліку за даною адресою. Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до ст..88 ЦПК України, суд приходить до висновку, що із відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 640,00 грн. З урахуванням наведеного,

Outcome: approved