Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-01 00:00:00

Позивач [PERSON] 05 лютого 2018 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, в якому просить стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 14 288,99 грн. та судові витрати у розмірі 768, 40 грн. Позов обґрунтований тим, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 03 червня 2014 року стягнуто з відповідача на користь позивача 88 500 грн. компенсації за відчужені автомобілі. Рішення набрало законної сили 19.11.2014. Зазначено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 24.04.2018 стягнуто з [PERSON] на його користь суму боргу з урахуванням індексу інфляції та три відсотки річних в розмірі 84 024,69 грн. за період з 20.11.2014 по 31.08.2017. Позивач вказав, що станом на 01.02.2019 відповідач суму компенсації не повернула. Посилаючись на положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивач вважає за потрібне стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три відсотки річних за період з 01.09.2017 до 01.02.2019, яка відповідно до розрахунку позивача становить: інфляційні збитки - 10 513,80 грн. та 3 % річних - 3775, 19 грн. 05.02.2019 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Усатовій І.А. Ухвалою судді від 20.02.2019 у справі відкрито спрощене позовне провадження. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подала. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 03 червня 2014 року позов [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя, - задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 88 500,00 грн. компенсації. В решті позову відмовлено. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 24.04.2018 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу з урахуванням індексу інфляції та три відсотки річних в розмірі 84 024,69 грн. за період з 20.11.2014 по 31.08.2017. Позивач, звертаючись до суду за даним позовом, посилається на те, що відповідач не виконала свої грошові зобов`язання, станом на 01.02.2019 суму компенсації за рішенням суду не повернула, чим допустила прострочення виконання грошового зобов`язання, а тому вважає, що відповідача на його користь підлягають стягненню за період з 01.09.2017 по 01.02.2019 інфляційні збитки у розмірі 10 513,80 грн. та 3 % річних - 3775, 19 грн., на що суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається із постанови Верховного суду України від 01.10.2014р., справа №6-113/цс14, даним судом була розглянута справа про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасне виконання рішення суду та викладена правова позиція №113цс14, згідно якої за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. За змістом статей 524 та 533 ЦК грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанова від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12). Таким чином, оскільки відповідач на визначених умовах мала повернути позивачу кошти в сумі 88 500,00 грн., дане зобов`язання зводиться до сплати грошей, тому є грошовим, у зв`язку з чим позивачем правомірно обрано спосіб захисту майнового права та інтересу відповідно до вимог ст. 625 ЦК України. Зокрема, ст. 263 ЦПК України передбачає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 03 червня 2014 року, є не скасованим, набрало законної сили. Факт виникнення зобов`язання щодо сплати грошей доведений в судовому засіданні, а тому є грошовим зобов`язанням за порушення якого настають наслідки передбачені вимогами вище наведеного закону. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Перевіряючи обставини справи, встановлено, що рішення суду від 03 червня 2014 року, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 88 500,00 грн. компенсації, залишається невиконаним. Положення ст. 625 ЦК України регулюють зобов`язальні правовідносини, тобто поширюються на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. Так, згідно наданого позивачем розрахунку, розмір 3 % річних за період з 01.09.2017 по 01.02.2019 із суми 88 500 грн. становить 3775,19 грн., вказаний розрахунок перевірений судом, є арифметично вірним, відповідачем не оспорювався, а тому суд приймає його до уваги. Згідно наданого позивачем розрахунку, розмір інфляційних збитків за період з 01.09.2017 по 01.02.2019 із суми 88 500 грн. становить 10 513,80 грн., однак, вказаний розрахунок не є вірним. Судом за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга Закон» було здійснено власний розрахунок інфляційних втрат, відповідно до якого інфляційні втрати за вказаний період становлять 14 721,37 грн. Тобто, до стягнення належить 14 721,37 грн. При цьому, згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а тому суд не може вийти за межі позовних вимог, з огляду на що вважає за можливе стягнути інфляційні втрати у розмірі, заявленому позивачем. При цьому, суд звертає увагу на те, що заяв про збільшення або уточнення позовних вимог від позивача не надходило. За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, що відповідач своїм правом подати відзив на позов та спростувати доводи позивача не скористався, приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 768,40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved