Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

Позивач [PERSON] 19.02.2015 звернулася до суду з позовом до Уманського гуманітарно-педагогічного коледжу ім. Т.Г.Шевченка (далі в тексті - Коледж) про визнання незаконним звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення компенсації за час вимушеного прогулу і моральної шкоди. У позовній заяві позивач просила суд: визнати незаконним звільнення її з посади викладача в Уманському гуманітарно-педагогічному коледжі ім. Т.Г. Шевченка від 20.01.2015; поновити її на вказаній посаді викладача; стягнути з відповідача компенсацію за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням; стягнути з відповідача компенсацію як моральну шкоду в зв'язку з незаконним звільненням в сумі 5 000,00 грн.; а також стягнути з відповідача витрати, пов'язані з наданням правової допомоги в сумі 2 500,00 грн. та сплатою судового збору в сумі 243,60 грн. Позивач [PERSON] свої вимоги обґрунтувала посиланням на такі обставини. Вона з 1986 р. працювала в Уманському гуманітарно-педагогічному коледжі ім. Т.Г. Шевченка. З 19.09.2001 була прийнята на посаду викладача у вказаному закладі. 20.01.2015 її незаконно було звільнено з посади за п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогули без поважних причин. Після смерті її батька [PERSON] відкрилась спадщина. Через нотаріальну контору спадкоємці, вона та її брат, не мали змоги прийняти спадкове майно, а тому звернулися до суду для визнання права власності на спадкове майно. У зв'язку з цим відкрите провадження по справі та 23.12.2014 вона була викликана до суду по цивільній справі, що підтверджується судовою повісткою про виклик до суду. Тому вона не змогла бути на роботі в цей день в першій половині дня. Будучи присутньою в судовому засіданні виникла нагальна необхідність у визначенні вартості нерухомого та рухомого спадкового майна експертом - оцінювачем для з'ясування його реальної вартості. А тому 24.12.2014 вона, в присутності адвоката Лютого Олега Віталійовича, відбували заходи щодо проведення оцінки майна експертом - оцінювачем [PERSON] Цей факт підтверджується довідкою адвоката Лютого\~О.В. від 14.01.2015, вих. №02-01-15 та довідкою ПП «Техбудексперт» від 24.12.2014, вих. № 24/12. З 25 грудня 2014 р. вона була присутня на своїй роботі щодня до дати звільнення. Прийшовши на роботу після вихідних днів, які були надані в зв'язку з новорічними святами, керівництво коледжу наполягло на терміновому написанні нею пояснювальної записки по причині відсутності її на роботі 23.12.2014 та 24.12.2014. Маючи в той час лекційні години та складаючи пояснювальну записку, вона допустила помилку в написанні дати, замість дати 24.12.2014 помилково вказала дату 26.12.2014. Керівництво коледжу нічого не повідомило їй про допущення помилки і без її відому склали акт, датуючи його заднім числом, а саме 26.12.2014 з неправдивими показами її колег, що вона була відсутня на робочому місці. На основі цього 20.01.2015 її звільнено з посади викладача в Уманському гуманітарно-педагогічному коледжі ім. Т.Г. Шевченка по п. 4 ст. 40 КЗпП за прогули без поважних причин. Вона має всі докази того, що мала поважні причини не виходу на роботу в ті дні, за які її звільнили за прогули. У зв'язку з незаконним звільненням вона дуже перехвилювалася, внаслідок чого погіршився її фізичний стан. Вона була вимушена звернутись до лікарів та пройти необхідний курс лікування. У зв'язку з наведеними обставинами вона була вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів згідно із законом. 07.04.2015, до початку розгляду справи по суті, представник позивача [PERSON], яка діяла в межах наданих їй довіреністю повноважень, подала суду заяву про уточнення позовних вимог. Цією заявою була змінена позовна вимога щодо стягнення з відповідача компенсації за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням, а саме: визначена сума цієї компенсації в розмірі 8 760,00 грн. за період з 20.01.2015 до 20.04.2015, виходячи з розміру середньої заробітної плати позивача на час її звільнення в 2 920,00 грн. Відповідач 11.03.2015 подав письмові заперечення проти позову, в яких просив відмовити в задоволенні позову [PERSON] повністю. Відповідач посилається на те, що викладені в позовній заяві обставини, якими обґрунтовані позовні вимоги, є надуманими та безпідставними, дії адміністрації Уманського гуманітарно-педагогічного коледжу ім. Т.Г. Шевченка під час звільнення працівника [PERSON] відповідають вимогам чинного законодавства України про працю. Звільнення відбувалось за наслідками всебічного, повного та об'єктивного з'ясування всіх обставин по справі, з дотриманням вимог статей 147-149 КЗпП України, зокрема, в ході здійснення перевірки були витребувані письмові пояснення викладача. Звільнення позивача відбувалось з дотриманням вимог п. 4 ст. 40, ст. 43 КЗпП України, за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, який, у свою чергу, також ретельно дослідив всі обставини справи та встановив факт вчинення позивачем за позовом прогулу без поважних причин в період 23-26 грудня 2014 р., що підтверджується копією протоколу засідання профспілкового комітету від 19 січня 2014 р. Для підтвердження правомірності звільнення позивача за прогул без поважних причин адміністрація Коледжу додала до заперечень письмові матеріали, які, на думку відповідача, спростовують твердження [PERSON] про незаконність її звільнення та доводять безпідставність її позовних вимог, а також просила суд викликати і допитати в якості свідків осіб - працівників Коледжу, які можуть підтвердити факт вчинення позивачем прогулу в період 23-26 грудня 2014 р., а також повідомлення [PERSON] неправдивих відомостей щодо обставин вчинення нею прогулу в період 23-26 грудня 2014 року. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтвердила викладені в первісній позовній заяві та в заяві про уточнення позовних вимог обставини, просила задовольнити її позовні вимоги повністю. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила задовольнити їх повністю, вказавши, що вони є законними, обґрунтованими, і підтверджені відповідними доказами. Представники відповідача Чепка\~О.В., Дашицький Р.Л. в судовому засіданні заперечили проти задоволення позову, вважаючи його безпідставним; а повідомлені позивачем фактичні обставини щодо її відсутності на роботі 23, 24 грудня 2014 року такими, що не можуть розцінюватися як поважні. Посилання позивача на те, що вона виходила на роботу 26 грудня 2014 року, вважають такими, що не відповідають дійсності; до того ж про ці обставини [PERSON] не повідомляла ні адміністрації Коледжу, ні профспілковому комітету, а згадала про них лише в суді, вже після того, як подала позов, оскаржуючи своє звільнення з роботи. Пояснили, що оскаржуваний позивачем наказ про звільнення був виданий обґрунтовано, з дотриманням передбаченої законом процедури та за згодою профспілкового комітету. За таких умов підстав для визнання незаконним звільнення [PERSON] з посади викладача не вбачають. Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, допитавши свідків, дослідивши документи, надані сторонами в якості письмових доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно із записами № 18, 19, 22 в трудовій книжці серії [NUMBER], яка виписана на ім'я [PERSON], позивач з 01.09.2005 працювала в Уманському гуманітарно-педагогічному коледжі ім. Т.Г.Шевченка, і з 02.01.2008 працювала на посаді викладача; 20.01.2015 [PERSON] була звільнена за прогули без поважних причин, п. 4 ст. 40 КЗпП України, на підставі Наказу № 11 від 20.01.2015 (сторінки 14-17 трудової книжки) (а.с. 8-9). Відповідно до Наказу № 11 від 20.01.2015 директора Уманського гуманітарно-педагогічного коледжу ім. Т.Г.Шевченка «Про звільнення [PERSON].» [PERSON], викладач, звільнена з 20 січня 2015 року зі згоди профспілкового комітету (протокол № 3 від 19.01.2015) за здійснені прогули (у тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин, 23 грудня 2014 року (відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня), 24 грудня 2014 року (відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня), 26 грудня 2014 року (відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня), згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України. Також наказом вирішене питання про виплату заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку. Наказ виданий на підставі доповідної записки завідувача навчально-методичного кабінету [PERSON], заяви голови циклової комісії [PERSON], пояснення [PERSON] від 14.01.2015, актів відсутності викладача [PERSON] на роботі від 23.12.2014, 24.12.2014, 26.12.2014. З Наказом [PERSON] була ознайомлена під розписку (а.с. 10). Відповідно до пункту 2 ч. 1 ст. 232 КЗпП України трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, оплату за час вимушеного прогулу, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу, розглядаються безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах. Пунктом 4 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Звільнення працівника з вказаної підстави згідно з ч. 1 ст. 43 КЗпП України може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Звільнення працівника з вказаної підстави є заходом стягнення за порушення таким працівником трудової дисципліни та може бути застосоване органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника, безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці (ч. 1 ст. 147, ч. 1 ст. 147-1, ч. 1 ст.148 КЗпП України). Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Дні 23, 24 та 26 грудня 2014 року в Уманському гуманітарно-педагогічному коледжі ім. Т.Г.Шевченка були робочими, у тому числі і для викладача [PERSON], що визнали всі особи, які беруть участь у справі, та підтверджується довідкою Коледжу від 10.03.2015 № 95 і копією Наказу № 77 від 01.09.2014 «Про організацію навчально-виховного процесу в коледжі у 2014-2015 н.р.», та відповідає нормі пункту 5.1.11 Колективного договору між трудовим колективом і дирекцією Коледжу (а.с. 70-73, а.с. 170-174). Згідно з Доповідною [PERSON] від 23.12.2014 директору Коледжу, Актом від 23.12.2014, складеним завідувачем навчально-методичного кабінету [PERSON], головою циклової комісії [PERSON] і завідувачем відділення дошкільної освіти [PERSON], та листом присутності викладачів Коледжу на педагогічних читаннях 23.12.2014 викладач [PERSON] не з'явилась на педагогічні читання та була відсутня на роботі впродовж всього дня (а.с. 38, 35, 36-37). Згідно з двома Актами від 24.12.2014, складеними [PERSON]., [PERSON] і заступником директора з соціально-гуманітарної та виховної роботи [PERSON] та листом присутності викладачів Коледжу на засіданні педагогічної ради 24.12.2014 викладач [PERSON] була відсутня на засіданні педагогічної ради, яка розпочалась о 09 год. та закінчилась о 13 год., та станом на 16 год. 50 хв. 24.12.2014 була відсутня на роботі впродовж всього робочого дня (а.с. 39, 40, 41-45). Відповідно до Акта від 26.12.2014, складеного [PERSON], завідувачем навчально-методичної лабораторії [PERSON], протоколу № 4 засідання циклової комісії методик дошкільної освіти від 26.12.2014 викладач [PERSON] була відсутня на роботі 26.12.2014, на засідання циклової комісії, до якої вона входить, не з'явилась (а.с. 53, 54). Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (працює в Коледжі діловодом, інспектором з кадрів; завіряла підписи осіб, які складали акти відсутності на роботі) підтвердили, що ними складалися акти про відсутність викладача [PERSON] на роботі у відповідні дні, що акти складалися у зв'язку з тим, що [PERSON] дійсно не була на роботі, на педчитаннях, педраді, на засіданні циклової комісії в ті дні. Також свідки зазначили, що [PERSON] про те, що вона не зможе з'явитися на роботу 23, 24, 26 грудня 2014 року, напередодні нікому не повідомляла. Дирекцією Коледжу від викладача [PERSON] були затребувані письмові пояснення з приводу відсутності на роботі, про що свідчить її пояснювальна записка від 14.01.2015. Згідно з цією запискою [PERSON] зазначила, що 23 та 26 грудня 2014 року була відсутня на нарадах в зв'язку з тим, що в неї о 09 год. були призначені судові засідання по спадку (суддя Мельничук). Об'яви в викладацькій про педраду не було, тому це не дало їй можливості попередити про відсутність (а.с. 55). Інших обставин, пов'язаних з її відсутністю на роботі, [PERSON] директору Коледжу [PERSON] не повідомила. Порядок, строк розгляду виборним органом первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, письмового подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником передбачені у ст. 43 КЗпП України, аналогічні норми містяться і в статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» від 15.09.1999 № 1045-XIV (стаття в редакції Закону України від 13.12.2001 № 2886-III). Як вбачається з копії повідомлення від 16.01.2015 вих. № 2, копії Протоколу № 3 засідання профспілкового комітету Первинної профспілкової організації Уманського гуманітарно-педагогічного коледжу ім. Т.Г.Шевченка від 19 січня 2015 року, відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 43 КЗпП України [PERSON] було повідомлено про засідання профспілкового комітету для розгляду подання адміністрації Коледжу «Про надання згоди на звільнення викладача Уманського гуманітарно-педагогічного коледжу ім. Т.Г.Шевченка [PERSON].» і позивач була присутня безпосередньо на засіданні профкому 19.01.2015, надавала йому свої пояснення, документи, які, на її думку, підтверджували поважність причин відсутності на роботі. Розгляд подання роботодавця був здійснений профкомом в межах визначеного законом п'ятнадцятиденного строку (а.с. 56, 57-66). Відповідність змісту Протоколу № 3 фактичному порядку проведення засідання профкому 19.01.2015 в судовому засіданні підтвердили допитані як свідки голова профкому [PERSON] і його члени [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно з вказаним Протоколом № 3 засідання профспілкового комітету [PERSON] пояснила, що 23.12.2014 вона була в суді, брала участь в судовому засіданні; 24.12.2014 їй терміново потрібно було здійснити експертну оцінку майна, про проведення якої вона надала довідку адвоката від 14.01.2015; а 26.12.2014 вона була на роботі: заходила близько 9 год. ранку до бібліотеки, яка була закрита, потім залишила у вахтера речі, вийшла на базар, а потім повернулась за речами, працювала з журналом, занесла його в аудиторію 22 та пішла додому (а.с. 59-60). На підставі наданої позивачем судової повістки про виклик до суду в цивільній справі № 705/7075/14-ц та наявних у ній записів про перебування [PERSON] в суді 23.12.2014 з 11-00 до 12-28 год., а також відповіді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19.01.2015 за № 827 на запит голови профкому Коледжу [PERSON] (а.с. 12, 46), враховуючи необхідність витрати часу на дорогу до суду, суд вважає доведеним, що позивач [PERSON] з поважної причини була відсутня на роботі 23.12.2014 в період часу з 10 год. 30 хв. до 13 год. 00 хв. Посилання позивача на те, що у зв'язку із участю в судовому засіданні, а також необхідністю зустрічі з адвокатом вона взагалі не змогла бути на роботі 23.12.2014 в першій половині дня, суд вважає необгрунтованими. Доказів поважності причин відсутності на роботі після 13 год. 23.12.2014 позивачем суду надано не було. Позивач вважає, що її звернення до експерта для проведення оцінки спадкового майна і проведення такої оцінки, вирішення інших питань щодо спадкового майна є поважними причинами для відсутності на роботі впродовж робочого дня 24.12.2014. З такою позицією позивача суд не погоджується, оскільки, як пояснила сама позивач [PERSON] в судовому засіданні, до експерта [PERSON] вона звернулася 23.12.2014 за своєю ініціативою, замовила проведення оцінки майна за власний кошт та дуже поспішала з її проведенням. На думку суду, вирішення позивачем в робочий час питань особистого характеру, для задоволення власних інтересів матеріального характеру, не може бути розцінене як поважна причина відсутності на роботі, оскільки в цьому випадку явці позивача на роботу не перешкоджали істотні обставини, які не могли бути усунуті самою [PERSON] Суд вважає подані позивачем довідку адвоката Лютого\~О.В. від 14.01.2015, вих. №02-01-15, довідку ПП «Техбудексперт» від 24.12.2014, вих. № 24/12, формуляр читача на ім'я [PERSON] (а.с. 13, 16, 114), недопустимими доказами і на підставі ч. 1, 2 ст. 59 ЦПК України не бере їх до уваги, виходячи з таких мотивів. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» доказом проведення оцінки майна є звіт про оцінку майна - документ, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності. Тому довідка адвоката Лютого\~О.В. та ПП «Техбудексперт» не може вважатися доказом проведення будь-яких дій з оцінки майна позивача 24.12.2014. Як показали в судовому засіданні свідки [PERSON], бібліотекар, [PERSON], завідувач бібліотеки Коледжу, та як визнала сама позивач формуляр читача на ім'я [PERSON] був взятий самою [PERSON] самочинно, без відома та дозволу працівників бібліотеки Коледжу. Тому такий доказ є отриманим з порушенням порядку, встановленого законом. Формуляр читача на ім'я [PERSON] з бібліотеки Уманського державного педагогічного університету ім. П.Тичини (а.с. 115-116) суд не бере до уваги на підставі ч. 3 ст. 58 ЦПК України як такий, що не стосується предмета доказування, та не підтверджує присутність позивача на роботі в Коледжі 26 грудня 2014 року. Враховуючи зміст пояснювальної записки [PERSON] від 14.01.2015 та Протоколу № 3 засідання профкому від 19.01.2015, при вирішенні питання про незаконність врахування [PERSON] прогулу 26.12.2014 суд не може брати до уваги обставини, на які позивач посилалася в судовому засіданні - зустрічі зі знайомою [PERSON] в приміщенні Коледжу та студенткою [PERSON] біля входу до приміщення Коледжу 26 грудня 2014 року, - оскільки про них позивач не повідомила ні директору, ні профспілковому комітету на час прийняття рішення про її звільнення з роботи. Згідно з показаннями свідків [PERSON], вахтера-сторожа Коледжу, яка чергувала з 8 год. 26.12.2014 до 08 год. 27.12.2014, [PERSON], заступника директора з адміністративно-господарської роботи, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], завідувача педагогічною практикою, [PERSON] викладач [PERSON] 26 грудня 2014 року була відсутня на роботі в продовж всього дня. Відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 № 1556-VI (діє з 06.09.2014) робочий час педагогічного працівника включає час виконання ним навчальної, методичної, організаційної роботи та інших трудових обов'язків. Тому посилання позивача [PERSON] на те, що вона повинна відпрацьовувати лише 720 годин навчального навантаження на рік (або в середньому 2,5 год. на день), які їй оплачуються, є такими, що суперечать діючому законодавству. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Також статті 15, 16 ЦК України містять норми про те, що особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі статтями 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. При цьому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінивши в сукупності всі докази, подані сторонами, суд дійшов висновку, що вказані в позовній заяві обставини про наявність поважних причин відсутності [PERSON] на роботі протягом робочих днів 23 і 24 грудня 2014 року та про її перебування на роботі 26 грудня 2014 року, на яких ґрунтуються позовні вимоги, - за виключенням відсутності на роботі з 10 год. до 13 год. 23.12.2014, - не доведені під час судового розгляду за допомогою належних і допустимих доказів. У суді відповідачем доведено, що звільнення [PERSON] з посади викладача було здійснене з підстав, передбачених КЗпП України, і з дотриманням установленого законом порядку, що свідчить про законність такого звільнення та, відповідно, про відсутність підстав для поновлення позивача на посаді викладача в УГПК ім. Т.Г. Шевченка. Позовну вимогу позивача [PERSON] про стягнення на її користь з відповідача компенсації за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням в сумі 8 760,00 грн. за період з 20.01.2015 до 20.04.2015, суд вважає такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік, суд приймає виключно в разі винесення ним рішення про поновлення цього працівника на роботі. Судом встановлено, що вимоги позивача [PERSON] про визнання незаконним її звільнення з посади викладача в УГПК ім. Т.Г.Шевченка від 20.01.2015 та про поновлення її на вказаній посаді задоволенню не підлягають, тому відсутні передбачені законом підстави для стягнення з відповідача 8 760,00 гривень компенсації за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням за період з 20.01.2015 до 20.04.2015. Щодо вимоги позивача [PERSON] про стягнення на її користь з відповідача моральної шкоди в сумі 5 000 гривень суд виходить з таких обставин справи та норм закону. Позивач [PERSON] обґрунтовує свою вимогу про стягнення з відповідача компенсації в сумі 5 000 гривень тим, що їй завдано моральної шкоди, яка виразилася в незаконному звільненні з роботи, яке викликало в неї сильне хвилювання, внаслідок чого погіршився стан її здоров'я і вона вимушена була звернутися до лікарів; вона вимушена звертатися до суду за захистом своїх порушених прав. Підстави відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди, завданої працівнику, визначені статтею 237-1 КЗпП України. Цією статтею встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя; порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Судом не встановлено порушення відповідачем конкретних трудових прав та інтересів позивача, на які посилався останній; позивачем не надано суду доказів того, що вона зазнала яких-небудь негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних (моральних) страждань, чи втратила нормальні життєві зв'язки і від неї вимагалися додаткові зусилля для організації свого життя, у зв'язку з певними протиправними діями чи бездіяльністю відповідача. У зв'язку з наведеним суд вважає, що вимога позивача про стягнення на його користь з відповідача компенсації за моральну шкоду в сумі 5 000 гривень не підлягає задоволенню. Отже, на підставі встановлених в судовому засіданні фактичних обставин справи суд дійшов висновку, що всі позовні вимоги позивача є необґрунтованими і недоведеними належними і допустимими доказами, і тому позов не підлягає задоволенню повністю. Враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, то відповідно до ст. 88 ЦПК України немає підстав для стягнення з відповідача на її користь судових витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги в сумі 2 500,00 грн., сплатою судового збору в сумі 243,60 грн. На підставі наведеного вище, статей 40, 43, 147-150, 232, 235, 237-1 КЗпП України, статей 38, 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» від 15.09.1999 № 1045-XIV,

Outcome: dismissed