Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

Позивач [PERSON] в лютому 2015 року звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим, що 2.06.2008 року він позичив [PERSON] грошові кошти в сумі 900 грн., які позичальниця зобов'язалась повернути 5 листопада 2008 року з врахуванням інфляції та неустойки. До цього часу боржниця борг не повернула, мотивуючи браком коштів. Згідно повідомлення НБУ мінімальний розмір облікової ставки становив 6,5 %. Позивачем розраховано борг за 60 місяців в період з 1.01.2010 р. по 1.01.2015 р. і становить 390 %. Розрахункова сума боргу з врахуванням процентів становить 3510 грн. Тому позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість в розмірі 3510 грн. Позивач направив до суду заяву, в якій просив розгляд справи провести у його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилась. Про день час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Причин неявки суду не повідомлено. За згодою позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та зібранні в ній докази, знаходить, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1047 ЦК України визначає що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 1048 ЦК України визначає що, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Як встановлено в судовому засіданні, 2.06.2008 року відповідач [PERSON] взяла в борг у [PERSON] гроші в сумі 900 грн., та зобов'язалась їх повернути до 5 листопада 2008 року. Що підтверджується відповідною письмовою розпискою. У визначений договором строк повернення коштів, відповідач свої зобов'язання не виконала, чим порушила права позивача і які підлягають захисту в судовому порядку, шляхом стягнення основної суми боргу з відповідача з врахуванням розміру процентів за період прострочення, що разом становить 3 510 грн. Стаття 60 ЦПК України визначає що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 88 ЦК України судові витрати суд покладає на відповідача. Відповідно до ст.ст. 15, 16, 525, 526, 625, 1046, 1047, 1048 ЦК України, та

Outcome: approved