Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] 23.05.2016р. звернувся до Березанського районного суду з зазначеним позовом, мотивуючи тим, що згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 24.12.2004р., який посвідчено приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу Миколаївської області, ним придбаний у ЗАТ База відпочинку Лазурний та належить йому на праві власності камяний котедж площею 152,6 кв.м. (на плані за літ.Р-1), який складає 19/100 частини комплексу з 5 котеджів в с. Коблеве, просп. Курортний, 9. Вказана будівля знаходиться на земельній ділянці площею 1,8998га грошовою оцінкою при покупці 122543,42 грн., яка згідно державного акту на право власності на земельну ділянку МК №084439 від 08.10.2003р. належить ЗАТ База відпочинку Лазурний, діяльність якого 29.09.2009р. припинено та його правонаступником є відповідач [PERSON] з обмеженою відповідальністю База відпочинку Лазурний (далі ТОВ База відпочинку Лазурний). Всі істотні умови договору від 24.12.2004р. сторонами були виконані, договір зареєстровано в реєстрі права власності на нерухоме майно, вказаним договором про відчуження котеджу розмір земельної ділянки не визначено. З часу купівлі котеджу він відкрито володіє ним та користується земельною ділянкою, однак позбавлений права розпоряджатися нею, оскільки на даний час її власником є відповідач. Посилаючись на ст.ст.152,78,120 ЗК України вважає, що разом із камяним котеджем він отримав і земельну ділянку, на якій він розташований і до нього перейшло право власності на частку земельної ділянки, просить визнати за ним право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою Миколаївська область, Березанський район, с. Коблеве, проспект Курортний, 9, площею 0,0270га, призначену для обслуговування камяного коттеджу Р-1, що належала ТОВ База відпочинку Лазурний на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку МК №089639, який зареєстровано в Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на земельну ділянку за номером 2 від 08.09.2003р.. Крім того, 10.02.2017р. позивачем надано пояснення щодо запеперечення на позовну заяву, в якому він зазначив, що на час укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна від 24.12.2004р., на підставі якого він набув права власності на нерухомий обєкт, сторонни керувались діючим на той час законодавством Земельним кодексом України 2001р. в редакції від 07.12.2004р., яким взагалі не передбачено ч.6 ст.120 ЗК України, на яку посилається в своїх запереченнях представник відповідача. Верховним судом України по справі №6-253цс16 від 13.04.2016р. висловлена правова позиція, в якій закріплено загальний принцип цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. При цьому при застосуванні положень ст.120 ЗК України у поєднанні з нормою ст.125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці обєкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак обєкта права власності. Враховуючи те, що згідно ч.1 ст.360-7 ЦПК України висновок ВС України щодо застосування норми права, викладений у зазначеній постанові, є обовязковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які засосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить правову норму, просить вважати доводи відповідача такими, що не мають юридичної обгрунтованості. Позивач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Позивач пояснив, що він, згідно нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу від 2004р., купив котедж. В договорі розмір земельної ділянки не зазначено. З моменту купівлі він весь час користувався землею. В 2015р. він звернувся до відповідача з проханням загородити свою земельну ділянку, але відповідач йому відмовив. Представник позивача пояснила, що на момент укладення договору купівлі-продажу позивач вважав, що набув право власності і на земельну ділянку Конфлікт у нього виник з власником земельньої ділянки тільки в 2016р.. Представник відповідача ТОВ База відпочинку Лазурний в судове засідання не зявився, надав суду письмове заперечення проти позовної заяви, в якому, посилаючись на ст.120 ЗК України, зазначив, що згідно змісту договору купівлі-продажу, на підставі якого позивач набув права власності на камяний коттедж, кадастровий номер земельної ділянки, на якій знаходиться обєкт нерухомості, не зазначено. Відповідач не виділяв частину земельної ділянки, яка належить йому на підставі державного акту МК №089439 від 08.09.2003р. в окрему земельну ділянку із присвоєнням їй окремого кадастрового номеру, а також встановленням меж такої земельної ділянки. Посилаючись на ст.377 ЦК України представник відповідача зазначив, що в договорі купівлі-продажу будинку повинен позначатися кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у звязку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, вважає вимоги позивача такими, що не підлягаються задоволенню. Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 24.12.2004р., посвідченого приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу Миколаївської області та зареєстрованого в реєстрі №1383 (а.с.6), ЗАТ База відпочинку Лазурний передало у власність [PERSON] 19/100 частин будівлі, комплексу з 5 котеджів та споруд, що знаходиться в с. Коблеве, Березанського району, проспект Курортний, 9. У власність [PERSON] переходить 19/100 частин, що складається з котеджу, позначеного на плані за літ.Р-1, площа якого становить 1525,6 кв.м.. Покупець та продавець ознайомлені зі змістом ст.ст.120,126 ЗК України. З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно вбачається, що 24.12.2004р. на підставі вказаного договору за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на комплекс, пять котеджів та споруд за адресою Миколаївська область, Березанський район, с. Коблеве, пр-т Курортний, 9, що становить 19/100 часток (а.с.8) та 24.12.2004р. на імя [PERSON] виготовлено технічний паспорт на коттедж Р-1 №9 по Курортному проспекту в с. Коблево (а.с.9-14). З висновку судової земельно-технічної експертизи №125-078 від 28.11.2016р. з додатками та фототаблицями вбачається, що згідно виконаних замірів геодезичною зйомкою, під окремою спорудою будівлі камяного коттеджу площею 152,6 кв.м. (на плані за літ.Р-1) в с. Коблеве, просп. Курортний, 9 Березанського району Миколаївської області, площа складає 122,34 кв.м., розміри земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування будівля камяного коттеджу, на підстааві вищевикладених вимог складає: - вздовж фасадної стіни будівлі коттеджу літ.Р-1 шириною 1,0м. з боку дороги загального проїзду довжиною 9,89 м.; - вздовж лівої бокової стіни будівлі від найбільш виступної конструкції стіни будинку 1,0м., довжиною 14,37м.; - вздовж задньої торцевої тераси будівлі шириною 1,0м. довжиною 9,89м.; - вздовж правої бокової стіни котеджу літ.Р-1, згідно вимог п.7.5 ДБН В32- 2-2009 для вїзду до виділюваної земельної ділянці шириною 3,0м., довжиною 14,37м.. В пропонованому варіанті виділу земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування будівлі камяного котеджу, розміри від існуючих будівель бузи відпочинку ЗАТ База відпочинку Лазурний до границь виділюваної земельної ділянці позивачу [PERSON] будуть складати: - в праві боковій частині на відстані 3,53м.-3,57м. -в задній торцевій частині на відстані 2,64м.-4,59м. - в лівій боковій частині на відстані від деревяної будівлі бару 3,31м.. Загальна виділювана площа земельної ділянки під спорудою та земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування будівлі, камяного котеджу загальною площею 152,6 кв.м. (на плані за літ.Р-1) в с. Коблеве, Березанського району Миколаїхвської області, просп. Курортний, 9 складає 199,6 кв.м., в тому числі: під забудовою 122,34 кв.м., під прилеглою земельною ділянкою 77,26 кв.м. (а.с.55-65). Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом ч.ч.1,3 ст. 626 ЦК України двостороннім договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, якщо правами та обовязками наділені обидві сторони договору. За змістом ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу продавець передає/зобовязується передати майно (товар), а покупець приймає/зобовязується прийняти майно (товар). Згідно ст.120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору оренди. При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки. При переході права власності на будівлю або споруду до громадян або юридичних осіб, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля чи споруда. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень ст.120 ЗК України у поєднанні з нормою ст.125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці обєкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак обєкта права власності. Окрім того, пунктом е частини першої ст.141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій ст.120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Згідно ст.377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Згідно ст.120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки. У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Вказані норми Закону узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в Постанові від 12.10.2016р. у справі №6-2225цс16 (яка відповідно до вимог ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України), за змістом ст.377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача сплачені ним судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved