Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

Позивач [PERSON], в інтересах якого на підставі довіреності діє його представник [PERSON], звернувся до суду з позовом до відповідача Державного підприємства «ВК «Краснолиманська» про відшкодування моральної шкоди, отриманої внаслідок отримання професійного захворювання. В обґрунтування вимог вказав, що у періоди з 04.07.2000 року по 20.03.2005 року, з 24.10.2008 року по 06.09.2014 року та з 26.11.2014 року по 05.05.2017 року він перебував у трудових відносинах з ДП «ВК «Краснолиманська», працюючи гірником з ремонту гірничих виробіток та гірником очисного забою. Наказом №3131/к від 05.05.2017 року його було звільнено з роботи згідно ст.38 КЗпП України у зв'язку із виходом на пенсію. Під час роботи в умовах надмірного фізичного навантаження, вимушеної робочої пози, значно перевищуючих гранично допустимі норми запиленості повітря і рівня шуму, він отримав професійне захворювання, яке вперше встановлено йому висновком МСЕК від 04.10.2018року, за яким загальна втрата його працездатності становить 50% , з яких 35% - радикуліт і 15% - приглухуватість. Вказуючи на те, що ушкодження здоров'я виникло внаслідок не створення відповідачем безпечних і нешкідливих умови праці, на нього має бути покладено обов'язок з відшкодування йому моральної шкоди, яка полягає в його фізичних і душевних стражданнях через незворотність втрати працездатності, неможливості продовження професійної роботи, необхідності вжиття реабілітаційних заходів та проходження лікування для підтримання здоров'я, неможливості вести активний спосіб життя, що впливає на його звичний життєвий уклад, призводить до психологічного дискомфорту і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди 49000 грн., а також стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. Сторони, будучи належним чином повідомленими про відкриття у справі спрощеного позовного провадження, клопотань про розгляд справи з викликом сторін суду не надали. Від представника позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Відповідачем на позовну заяву надано письмовий відзив з запереченнями проти позову, в якому вказується на недоведеність вимог позивача. Як на підставу заперечень відповідачем вказується на те, що приступаючи до роботи з небезпечними та шкідливим виробничими факторами, позивач розумів можливість їх впливу на здоров'я та свідомо приймав запропоновані йому умови праці, користуючись при цьому відповідними пільгами й компенсаціями, передбаченими законодавством для осіб, які працюють в таких умовах. Звертав увагу суду на недоведеність позивачем вини відповідача у отриманні ним професійного захворювання, відсутності причинно-наслідкового зв'язку між діями заподіювача шкоди та наслідками, що настали, та відсутності доказів спричинення моральної шкоди, з огляду на що просить суд у задоволенні вимог позивача відмовити. Також просить відмовити і у задоволенні вимог позивача щодо стягнення з відповідача на його користь витрат на правничу допомогу, вказуючи на їх безпідставність та недоведеність. Судом встановлено, що позивач з 1992 року працював на різних вугільних підприємствах з шкідливими умовами праці. На підприємстві ДП «ВК «Краснолиманська» позивач працював з 04.07.2000 року по 20.03.2005 року, з 24.10.2008 року по 06.09.2014 року та з 26.11.2014 року по 05.05.2017 року, працюючи на посадах гірника з ремонту гірничих виробіток та гірника очисного забою 5 розряду в підземних умовах, що підтверджується копією його трудової книжки і не заперечується відповідачем (арк.спр.8-12,13). Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії від 04.04.2018року клініки професійних захворювань позивачу [PERSON] був встановлений діагноз: радикулопатія L5, S1 зліва в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом, хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість легкої ІІ ступеню за класифікацією [PERSON], [PERSON], встановлені вперше, що носить характер професійного захворювання (арк.спр.25). Наявність у позивача вказаних захворювань підтверджується також його медичними епікризами та висновками (а.с.16-19,20-24,26-27). Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4 від 20.08.2018 року, стаж роботи [PERSON] в умовах шкідливого впливу становить 22 роки 05 місяців 05 днів. Професійне захворювання виникло у зв'язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах на підприємствах вугільної промисловості, на яких піддавався впливу шкідливих факторів - шуму, фізичного навантаження, робочої пози, несприятливого мікроклімату (арк.спр.28-31). 05.05.2017року позивач був звільнений з роботи на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням в зв'язку з виходом на пенсію. 04.10.2018 року висновком МСЕК позивачу вперше за сукупністю професійних захворювань визначено 50% втрати професійної працездатності (35% - радикуліт і 15% - приглухуватість) безстроково та встановлена ІІІ група інвалідності (арк.спр.14,15). Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ст. 237-1 КЗпП України, згідно якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Згідно ч.1 і ч.2 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 6 Закону України «Про охорону праці» визначено, що умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Згідно ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Як вбачається з акту розслідування хронічного професійного захворювання від 20.08.2017 року, причиною професійного захворювання є тривалий час роботи позивача в шкідливих умовах, обумовлених впливом несприятливих факторів виробничого середовища трудового процесу - шуму, фізичного навантаження, робочої пози, несприятливого мікроклімату, що доводить вину відповідача у спричиненні позивачу моральної шкоди внаслідок отримання на виробництві професійного захворювання (арк.спр.28-31). Суд погоджується з доводами позивача, що отримане ним професійне захворювання негативно впливає на його життєву активність, позбавляючи можливості вести повноцінний спосіб життя, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя і тягне за собою моральні страждання, що змушує його проходити періодичні обстеження та стаціонарні курси лікування для підтримки свого здоров'я. Доводи представника відповідача, викладені в письмовому відзиві на позовну заяву, щодо відсутності у позивача висновку МСЕК на предмет підтвердження спричинення позивачу моральної шкоди та її недоведеності суд вважає безпідставними, так як згідно представлених суду доказів, зокрема акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, позивач отримав професійне захворювання внаслідок порушення відповідачем його права на безпечні умови праці. До того ж, відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується, так як ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють моральні та фізичні страждання. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд бере до уваги конкретні обставини справи, характер отриманого позивачем професійного захворювання і пов'язані з ним фізичні та моральні страждання позивача, відсоток втрати професійної працездатності, інтенсивність і тривалість його фізичних і психічних страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, настання негативних наслідків і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 19000 гривень. Суд вважає, що такий розмір компенсації моральної шкоди позивачу буде відповідати засадам виваженості, розумності і справедливості. Розмір моральної шкоди, заявлений позивачем, суд вважає завищеним. Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, проти чого заперечував представник відповідача, зазначаючи на їх недоведеність, суд вважає, що ці вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з такого. Витрати на професійну правничу допомогу, згідно з частиною 3 ст.133 ЦПК України, відносяться до витрат, пов'язаних із розглядом справи. Пунктом 1 частини 2 ст.137 цього Кодексу визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, позивачем на підтвердження надання йому правової допомоги до позовної заяви долучена довіреність про уповноваження [PERSON] бути його представником, посвідчена приватним нотаріусом, розрахункова квитанція АААП №917852 від 16.10.2018року, згідно якої позивачем на користь адвоката сплачено 5000грн. за складання позовної заяви або за участь у судових засіданнях. Разом з тим, порядок оплати за надання допомоги, кількість витраченого часу на надання послуг зі складання позовної заяви не зазначено, а в судовому засіданні адвокат [PERSON] представництво інтересів позивача не здійснював. За таких обставин суд погоджується з думкою представника відповідача про недоведеність цих вимог та відмову у їх задоволенні. Вирішуючи питання про судові витрати в порядку ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн. На підставі ст.ст.43, 46 Конституції України, ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, ст.9 Закону України «Про охорону праці»,

Outcome: partial