Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

Позивач 22 серпня 2014 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення (а.с.4-6). В обґрунтування позовних вимог вказав, що 24 жовтня 2007 року сторони уклали кредитний договір № DNK0GA00000065, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит у сумі 20\~000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 24.10.2017 року. З метою забезпечення зобов'язань [PERSON] за кредитним договором між сторонами 24\~жовтня 2007 року було укладено договір іпотеки № DNK0GA00000065, відповідно до умов якого відповідачка надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру №56 загальною площею 30,30 кв.м., житловою площею 17,90 кв.м., яка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Кутузова, буд.2а, яка належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу. Позивач свої зобовязання виконав, - кредит надав, але відповідачка належним чином свої зобовязання не виконала, допустила прострочення кредитних зобовязань, внаслідок чого, станом на 17.07.2014 року має заборгованість в сумі 41\~406,12 доларів США, що за курсом 11,71 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.07.2014 року складає 484\~865,70 грн., а саме: -16\~483,78 доларів США заборгованість за кредитом; -5\~919,77 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом; -1\~787,68 доларів США заборгованість комісії за користування кредитом; -15\~222,84 доларів США пеня; -21,35 доларів США штраф (фіксована частина); -1\~970,70 доларів США штраф (процентна складова). Позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №\~DNK0GA00000065 від 24.10.2007 року в сумі 41\~406,12 доларів США, що за курсом 11,71 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.07.2014 року складає 484\~865,70 грн.: звернути стягнення на квартиру №56 загальною площею 30,30 кв.м., житловою площею 17,90 кв.м., яка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Кутузова, буд. 2а, яка належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки №\~DNK0GA00000065 від 29.10.2007 року) Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, код ЄДРПОУ 14360570) з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для здійснення продажу предмету іпотеки. Виселити відповідачку, яка проживає у квартирі (предмет іпотеки), розташовану за адресою: [ADDRESS]. Стягнути з відповідача судові витрати. Заочним рішенням суду від 06 лютого 2015 року, позов задоволено у повному обсязі (а.с.81-84). Не погодившись із заочним розглядом справи, 18 серпня 2015 року [PERSON] подала до суду заяву про перегляд заочного рішення суду від 06.02.2015 року (а.с.137-138). Ухвалою суду від 20 серпня 2015 року заочне рішення суду скасовано, справу призначено до судового розгляду в загальному порядку (а.с.148-149). В грудні [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними (а.с.235-244). Ухвалою суду відмовлено у прийнятті вищевказаної зустрічної позовної заяви. Позивач в особі свого представника за довіреністю [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Просив позов задовольнити. Відповідачка в особі свого представника за довіреністю [PERSON], в судовому засіданні проти вимог позову заперечувала. Просила у задоволенні позову відмовити. Вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні. Повний текст рішення складений 15 лютого 2016 року. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного кредитного договору, на вимогу повернення грошових коштів у звязку із порушенням його виконання. Суд, зясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. За змістом ст.14 ЦК України, цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обовязків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї. Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо кожна із сторін у зобовязанні має одночасно і права, і обовязки, вона вважається боржником у тому, що вона зобовязана вчинити на користь другої сторони, в одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. В ході судового розгляду справи встановлено, що 24 жовтня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № DNK0GA00000065, відповідно до умов банк зобовязався надати позичальнику кредитні кошти, шляхом видачі готівки через касу на строк з 24 жовтня 2007 року по 24 жовтня 2017 року включно, у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 22\~144,00 доларів США на наступні цілі: придбання нерухомості в сумі 20\~000,00 доларів США, а також, у розмірі 2 144,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,0% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного договору (а.с.17-19). 29 жовтня 2007 року між сторонами було укладено договір іпотеки № DNK0GA00000065, відповідно до умов якого в забезпечення виконання позичальником зобовязань за кредитним договором та іпотекодавцем зобовязань за даним договором, іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно: квартиру №56, яка складається з: 1-коридор, 2-житлова, 3- кухня, 4- санвузол, І-балкон, загальною площею 30,3 кв.м., житловою площею 17,9 кв.м., розташована за адресою: м.\~Дніпропетровськ, вул.. Кутузова, буд.№2а. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 24\~червня\~2005 року (а.с.22). Позивач свої зобовязання по кредитному договору виконав належним чином, кредит відповідачці надав. Оскільки відповідачка взяті на себе зобовязання не виконала, допустивши прострочення повернення кредитних коштів, внаслідок чого за нею станом на 17.07.2014 року має заборгованість в сумі 41\~406,12 доларів США, що за курсом 11,71 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.07.2014 року складає 484\~865,70 грн., а саме: 16\~483,78 доларів США заборгованість за кредитом; 5\~919,77 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом; 1\~787,68 доларів США заборгованість комісії за користування кредитом; 15\~222,84 доларів США пеня; 21,35 доларів США штраф (фіксована частина); 1\~970,70 доларів США штраф (процентна складова) (а.с.8-12). Про наявність заборгованості за кредитним договором та вимогою сплатити заборгованість, [PERSON] повідомлявся вимогою №30.1.0.0/2-677 від 06.06.2014 року (а.с.14). У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності до ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільнює винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. У відповідності до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст.1054, ч.2 ст. 1050 ЦК України, наслідками порушення відповідачем зобовязань щодо повернення чергової частини суми кредиту, є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У відповідності до п.п.2.3.7 кредитного договору, банк має право стягнути кредит до настання дати, передбаченої п.7.1 даного договору, у т.ч. шляхом звернення стягнення на заставне майно, при настанні умов, передбачених п. 2.3.3. Згідно ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, оскільки відповідачка порушила умови кредитного договору, добровільно не сплатила заборгованість за кредитним договором забезпечений іпотекою, суд вважає за необхідне звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме належну відповідачці на праві власності квартиру №56, розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Кутузова, буд.2а. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленої ч.1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне встановити спосіб реалізації предмета іпотеки, а саме: квартири №56, розташованої за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Кутузова, буд. 2а, яка має наступні характеристики: 1-коридор, 2-житлова, 3- кухня, 4- санвузол, І-балкон, загальною площею 30,3 кв.м., житловою площею 17,9 кв.м, шляхом її продажу. Відповідно до положень ст. 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК України, звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Згідно ч.2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд, за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Відповідно до ст. 3,6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. Реєстрація місця проживання це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Оскільки реєстрація фіксує офіційне місце проживання особи, за якою особа має право проживати, на неї надсилаються усі офіційні документи. У відповідності до ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Разом з тим, у відповідності до ст..7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення ї померлою є достатньою підставою для зняття з реєстраційного обліку. Однак, зважаючи на набрання 07 червня 2014 року Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014р. №1304-VІІ законної сили, суд приходить до висновку про необхідність, відповідно до ст..217 ЦПК України, зазначити в резолютивній частині рішення наступне: зупинити виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014р. №1304-VІІ. Вирішуючи питання щодо судових витрат у відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд вирішив, що з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору у сумі 4\~019,40 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved