Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

Позивач, [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача - [PERSON], в якому просив: - припинити стягнення аліментів за рішенням Первомайського міського суду Луганської області від 09.12.2009 року по справі №2-1373/2009 за виконавчим провадженням №16620761, згідно Виконавчого листа №2-1373 з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO]; - позбавити відповідача - [PERSON], [INFO], батьківських (материнських) прав відносно сина [PERSON], [INFO]; - стягнути з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше мінімального розміру аліментів на одну дитину ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 23.07.2014 року і до повноліття дитини; - стягнути судові витрати з позивача. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 12.04.2005р. він перебував у шлюбі з відповідачем, який було розірвано за рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 11.10.2010р. У шлюбі, [INFO] у позивача з відповідачем народився син - [PERSON] 09.12.2009 р. Первомайським міським судом Луганської області було прийнято рішення по справі №2-1373 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO]., у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач зазначає, що він добросовісно виконував та виконує свій обов'язок як батька, а саме здійснює піклування самостійно та забезпечує усім необхідним для дитини відповідного віку, а також регулярно сплачував аліменти. Однак, у на початку 2014 року відповідач залишила перебувати сина [PERSON] за місцем реєстрації та проживання позивача, якого з цього часу було зареєстровано по місцю проживання позивача, а сама переїхала проживати у місто Первомайськ Луганської області звідки вона родом. З 2014 року було тимчасово окуповано територію Луганської області та самопроголошено Луганську народну республіку, прийнято рішення про визнання нелегітимними центральних органів виконавчої влади України, яке відбулося на тлі сепаратистського руху, що активізувався після перемоги Революції гідності в кінці лютого 2014 року. Позивач вказує, що з 2014 року не дзвонила, не приїздила, не спілкувалася з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення та не піклувалася про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечувала необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти. Позивач вважає, що вищезазначені обставини свідчать про невиконання відповідачем своїх материнських обов'язків, закріплених ч. 1-3 ст. 150 СК України, та є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав у зв'язку з ухиленням від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. На думку позивача, з огляду на те, що відповідач своїх батьківських (материнських) обов'язків, зокрема обов'язку виховувати та утримувати дитину до досягнення повноліття, не виконує протягом тривалого часу та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання, то і стягнення аліментів, які стягуються згідно відкритого виконавчого провадження 16620761 з виконання виконавчого листа №2-1373, з позивача на користь відповідача є недопустимим. Також позивач зазначає, що син [PERSON] з 2014 року проживає разом з ним та перебуває на його утриманні, добровільно відповідач утримувати сина [PERSON] відмовляється, а самому позивачу складно забезпечувати належний рівень життя дитини, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального його розвитку. Тому, позивач в інтересах дитини,просить припинити з 23.07.2014 року стягнення аліментів по виконавчому провадженні 16620761 відкритому за Виконавчим листом №2-1373 по рішенню суду від 09.12.2009 року за справою №2-1473/2009 про стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO] та стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання дитини - сина [PERSON]. Відповідач - [PERSON] відзив на позов не надала, у судове засідання не з'явилась. Поштові відправлення та судові повістки про виклик, направлені на адресу відповідача, повернулись на адресу суду у зв'язку з неможливістю вручення поштової кореспонденції в зоні АТО. Судом було здійснено виклик відповідача через розміщення оголошення у пресі, на офіційному сайті суду. За таких обставин суд приходить до висновку про належне повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Опікунська рада при виконавчому комітеті Чутівської селищної ради Полтавської області письмові пояснення щодо позову не надала, представник третьої особи у судовому засіданні надав пояснення, що на його думку, позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав є необґрунтованими, а в частині вимог про припинення стягнення аліментів з позивача та стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання дитини є правомірними, оскільки дитина проживає з батьком та знаходиться на його утриманні. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Чутівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області письмові пояснення щодо позову не надала, у судове засідання представник третьої особи не з'явився, подала заяву про розгляд справи без участі її представника. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Відділ опіки та піклування служби у справах дітей Чутівської районної державної адміністрації Полтавської області письмові пояснення щодо позову не надала, представник третьої особи у судовому засіданні надав пояснення, що позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав вважає безпідставними, а в частині вимог про припинення стягнення аліментів з позивача та стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання дитини є обґрунтованими, оскільки дитина проживає з батьком та знаходиться на його утриманні. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представників третіх осіб, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, допитавши свідків, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 12.04.2005р. між позивачем - [PERSON] та відповідачем - [PERSON], відділом реєстрації актів цивільного стану Чутівського РУЮ Полтавської області, було зареєстровано шлюб, актовий запис №11, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 12.04.2005р. [INFO] у позивача та відповідача народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим повторно від 10.09.2010р. Рішенням Первомайського міського суду Луганської області від 09.12.2009р. по справі №2-1373 2009 р. позов [PERSON] задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO]., у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому судом встановлено, що [PERSON], [INFO]., знаходиться на утриманні матері - [PERSON] та проживає з нею. 11.10.2010 р. рішенням Чутівського районного суду Полтавської області за позовом [PERSON] до [PERSON] шлюб було розірвано, дитину залишено проживати з матір'ю - [PERSON] З довідки про реєстрацію місця проживання особи №05-26/502 від 12.09.2017р. та довідки про склад сім'ї №5633 від 12.09.2017р., які видані виконавчим комітетом Чутівської селищної ради Чутівського району Полтавської області, вбачається, що [PERSON], [INFO], з 14.05.2014р. зареєстрований за адресою: [ADDRESS] де проживає однією сім'єю разом з батьком - [PERSON]. Згідно довідок №175 та №176 від 12.09.2017р., виданих директором опорного закладу «Чутівська ЗОШ І-ІІІ ступенів Чутівської районної ради Полтавської області», [PERSON], [INFO], учень 7 класу, дійсно навчається в опорному закладі «Чутівська ЗОШ І-ІІІ ступенів Чутівської районної ради Полтавської області» з 2014 року по теперішній час та виховується батьком - [PERSON] без участі матері. Згідно ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Відповідно до ч.3 ст. 9 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року ратифікованої Україною 27.02.1991 року держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав здійснюється тільки судом. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16, 17 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків можливе лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як встановлено судом, та не заперечується позивачем, до 2014 року [PERSON] проживав разом із матір'ю - відповідачем по справі - [PERSON], З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] з 24.02.2011 року було знято з реєстрації місця проживання за адресою [ADDRESS], у зв'язку із вибуттям до м. Первомайськ, Луганської області, згідно повідомлення Чутівської селищної ради від 07.12.2017р. №888, про що зазначено у висновку органу опіки та піклування Чутівської РДА №1-02-40/706 від 22.12.2017р. Також судом встановлено, та не заперечується позивачем, що в кінці травня 2014 року у зв'язку з початком бойових дій та проведення антитерористичної операції на сході країни батько [PERSON] за згодою матері [PERSON] забрав сина [PERSON] з м. Первомайськ та з 14.05.2014р. [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] де проживає однією сім'єю разом з батьком - [PERSON]. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON], які є сестрами позивача, та сусідка позивача [PERSON] повідомили, що з 2014 року [PERSON] проживає разом з батьком, а мати - [PERSON] вони не бачили після розлучення з позивачем - [PERSON] оскільки остання переїхала до м. Первомайськ до своїх родичів. При цьому свідки [PERSON] та [PERSON] повідомили, що мати не приймає участі у вихованні сина - [PERSON], не цікавиться його життям та з 2014 року лише кілька раз дзвонила сину. Крім того, свідки зазначили, що їм достеменно не відомо де наразі знаходиться [PERSON] і з яких причин вона не приймає участі у вихованні сина. Також в матеріалах справи міститься висновок органу опіки та піклування Чутівської РДА №1-02-40/706 від 22.12.2017р. про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав матері [PERSON] на дитину [PERSON], [INFO]., згідно якого органом опіки та піклування не встановлено обставин, які б свідчили про свідоме ухилення матері - [PERSON] від виконання нею своїх батьківських обов'язків, у зв'язку з чим дійшов висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] на дитину [PERSON] У відповідності до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні, а позивачем суду не надано достатніх та належних, в розумінні статей 76,77, 80 ЦПК України, доказів невиконання відповідачем - [PERSON] своїх батьківських (материнських) обов'язків щодо сина - [PERSON] без поважних на то причин та/або ухилення від виконання таких обов'язків. Суд критично оцінює посилання позивача на те, що відповідач проживає наразі у м. Белгород Російської Федерації та в неї є інша родина, оскільки надані позивачем скріншоти сторінки «[PERSON]» в соціальній мережі «Однокласники» не є належним доказом таких обставин. Інших доказів на підтвердження вказаних обставин позивачем не надано. Суд також враховує думку [PERSON], який пояснив, що мати з 2014 року йому дзвонила кілька разів, але останнім часом не дзвонить, з яких причин - йому не відомо, однак він її любить та хоче щоб вона приймала участь у його житті. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість вимог позивача про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина - [PERSON], [INFO]. Щодо позовних вимог в частині припинення стягнення з позивача аліментів на користь відповідача за рішенням Первомайського міського суду Луганської області від 09.12.2009 року по справі №2-1373/2009 та вимог про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав є, в тому числі, припинення правовідношення. Суд зазначає, що одним із основних прав дитини є право на утримання. Відповідно до Конвенції ООН про права дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року та яка набула чинності для України 27.09.1991 року, Держави учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як в середині Держави учасниці, так і за кордоном. У відповідності до ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Конституційний обов'язок батьків щодо утримання дітей знайшов своє закріплення і в ст. 180 Сімейного кодексу України, відповідно до положень якої батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками свого обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як роз'яснено в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. При цьому статтею 179 СК України передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Враховуючи викладене, з огляду на те, що судом встановлено, що дитина - [PERSON], який є власником аліментів, проживає з батьком - [PERSON], а не з матір'ю - [PERSON] на користь якої за рішенням Первомайського міського суду Луганської області від 09.12.2009р. по справі №2-1373 2009 р. з відповідача - [PERSON] стягуються аліменти на утримання дитини - [PERSON], суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині припинення стягнення аліментів за рішенням Первомайського міського суду Луганської області від 09.12.2009 року по справі №2-1373/2009 за виконавчим провадженням №16620761, згідно Виконавчого листа №2-1373 з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO]. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини в розмірі в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше мінімального розміру аліментів на одну дитину ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно суд зазначає наступне. Статтею 183 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку ( ч. 2 ст. 182 СК України ). Згідно із ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, з огляду на відсутність в матеріалах справи доказів прийняття відповідачем участі в утримання свого малолітнього сина, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітньої дитини в розмірі ? частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття - є законними обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно з ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми виплати за один місяць. В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем, підлягають відшкодуванню позивачеві пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial