Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-17 00:00:00

Позивач [PERSON] 21 липня 2017 року звернулася у суд з позовом, у якому просить визнати договір дарування квартири, серії VC номер 2-244, виданого 22.05.2017 року Сьомою Львівською державною нотаріальною конторою, свідоцтво про право власності на квартиру, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 35298892 від 22.05.2017 14:57:49 недійсними та зняти з державної реєстрації прав та їх обтяжень реєстрацію права власності [PERSON] на [ADDRESS] та поновити реєстрацію права власності [PERSON] на [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що вона мала на праві приватної власності квартиру [ADDRESS], де зареєстрована та проживає по тепер. Відповідач [PERSON] являється донькою позивача. 22.05.2017 року відповідач пришла до позивача додому, зробила останній укол, після чого поїхавши до Сьомої Львівської державної нотаріальної контори Львівського міського нотаріального округу отримала договір дарування. Позивач стверджує, що казаний правочин був вчинений нею під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних умовах. Добровільно розірвати вказаний договір відповідач відмовляється, у звязку із чим [PERSON] змушена була звернутись до суду із позовом, який просить задовольнити. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили суд такі задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник позов заперечували. Додатково пояснили, що вказаний правочин позивачка вчинила при здоровому глузді, за власним бажанням. Крім того відповідач часто допомагає своїй матері, купуючи харчі та ліки. Внаслідок конфлікту між ними, [PERSON] повідомила, що договір дарування квартири розірве, що і слугувало причиною звернення до суду. За наведених обставин відповідач просить у задоволенні позову відмовити. Відповідач представник Сьомої Львівської державної нотаріальної контори Львівського міського нотаріального округу Львівської області, у судовому засіданні пояснила, що договір дарування був укладений сторонами за власної волі, сторони усвідомлювали свої дії та наслідки вчинення таких. Перед укладенням договору 22.05.17 року, позивач написала заяву, про те що вона хоче подарувати квартиру та розуміє наслідки такої угоди. Від так, наголосила, що [PERSON] була при здоровому глузді. При винесенні рішення покладається на розсуд суду. Допитана у судовому засіданні [PERSON] засвідчила, що сімю [PERSON] знає з 1969 року. У сторін завжди були приязні відносини. Донька позивачки постійно допомагає матері, завжди після церкви провідує таку. Крім того, допомагає [PERSON] продуктами та ліками. Заслухавши пояснення сторін, допитавши у судовому засіданні свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконань, що позовна заява є підставною та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Зі змісту\~ст. 3 ЦК України\~вбачається, що загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність Право на судовий захист передбачається\~ст.55 Конституції України. Згідно із ст.ст.\~\~4, 5 ЦПК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1\~ст.15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1\~ст.16 ЦК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Між тим, відповідно до вимог\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.717 ЦК за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], була власником [ADDRESS] Б у м. Львові, де проживає та зареєстрована до тепер, що стверджується довідкою ЛКП «Богданівка» № 2097 від 29.06.2017 року /а.с.6/. Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] являється власником [ADDRESS] Б у м. Львові, на підставі договору дарування квартири серія та номер 2-244, виданого 22.05.2017 року Сьомою Львівською державною нотаріальною конторою, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 35298892 від 22.05.2017 14:57:49./а.с.5/ З пояснень позивача, судом встановлено, що вона утримує себе сама, сплачує квартплату, купує продукти та ліки за власні кошти. Жодним чином її донька не допомагає. А від так будучі в скрутному становищі, вона уклала договір дарування квартири своїй доньці, сподіваючись на зміну ставлення доньки до неї. Як вбачається з тексту договору такий підписано сторонами в державного нотаріуса, особу сторін встановлено, їх дієздатність, а також належність дарувальнику частини квартири перевірено. Після укладення договору дарування квартири відповідачка зареєструвала своє право власності на вказане майно у передбаченому законом порядку 2.05.2017 р. /а.с. 5 /. Позивач [PERSON], є особою похилого віку та хворіє /а.с. 25-26/. Після укладення договору позивач залишилась жити в спірній квартирі, та продожує сплачувати комунальні платежі за неї /а.с.20-24/. Вказані факти визнані сторонами. Позивачка просить визнати недійсним договір дарування квартири від 28.07.2016 року і як на підставу покликається на\~ст. 233 ЦК України. В обґрунтування своїх вимог позивачка показала, що на момент укладення договору дарування знаходилась під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних умовах, адже вона особа похилого віку, та хворїє, не має інших родичив, щоб її підтримували. За відсутності таких тяжких обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Але після укладення договору ставлення донькі до неї стало ще гірше і вона зрозуміла, що помилилась. За змістом ч.1 ст.233 ЦК, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Як розяснив Пленум ВС у п.23 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009, правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст.233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути важка хвороба особи, членів її сімї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але змушена це зробити через тяжкі обставини. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів Відповідно до положень\~ст.5 ЦПК України, «здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права. Реалізуючи передбачене\~ст. 64 Конституції України\~право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. За принциповими положеннями\~ст. 12 ЦПК України, які встановлюють змагальність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Нормами\~ст. 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст.\~76,\~77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вимогами статей\~78,\~81 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Оцінюючи зібрані\~по справі\~докази в\~їх сукупності,\~суд вважає,\~що позивачкою\~доведено підставність заявлених позовних вимог, того факту що договір дарування укладено під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних умовах, бо позивач є особою похилого віку, хворїє, не має інших родичив, щоб її підтримували. Судом враховуються природа укаладенного договору дарування, як безумовна передача майна у власність обдарованому та встановлені його наслідки, а саме те, що квартира фактично не була передана відповідачу, а позивач залишилась жити в спірній квартирі, та продовжує сплачувати комунальні платежі за вказану квартиру. З огляду на наведене, суд вважає, що наявні усі правові підстави для визнання оспорюваного договору дарування недійсним з підстав, визначених\~ст.233\~ЦК . Враховуючи наведене, беручи до уваги встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Під час звернення до суду позивачка була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 8 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір» У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, суд приходить до переконань про те, що з [PERSON] слід стягнути 640,00 грн. судового збору в дохід держави. \~

Outcome: approved