Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

Позивач 16.07.2015 р. звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментах. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 13.07.2011 року між з відповідачем укладено договір про участь у вихованні та утриманні спільної дитини [PERSON], [INFO], відповідно до якого відповідач зобов'язався у добровільному порядку щомісяця, до 15 числа поточного місяця сплачувати позивачу грошові кошти у розмірі 27% від заробітку на утримання дитини. У період з серпня 2011 року по травень 2014 року відповідач несумлінно та не в повній мірі виконував свої обов'язки по сплаті вказаних грошових коштів відповідно до договору про участь у вихованні та утриманні спільної дитини від 13.07.2011 року. Просить суд стягнути з відповідача на його користь аліменти за договором про участь у вихованні та утриманні дитини від 13.07.2011 року за період з серпня 2011 року по травень 2014 року в сумі 540 229,44 грн. Позивач, належним чином повідомлена про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з'явилась. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав доводи позову та просив його задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та представник третьої особи - ПАТ «Футбольний клуб «Шахтар» (Донецьк)», належним чином повідомлені через засоби масової інформації шляхом публікації оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» №194 (5568) від 20.10.2015 р. про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з'явилися. Відповідно положень ст. 224 ЦПК України, зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступного. Відповідно до ст. 9 СК України подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім'ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства. На підставі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ст. 189 СК України, батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. Судом встановлено, що 13.07.2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про участь у вихованні та утриманні дитини, який посвідчено приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] Згідно п. 2 зазначеного договору сторони домовились, що на утримання дитини батько зобов'язується у добровільному порядку щомісячно, до 15 числа поточного місяця, сплачувати матері грошові кошти (аліменти) у розмірі 27/100 від його заробітку. Сторони домовились, що у якості суми заробітку для розрахунку аліментів сторони приймають суму заробітної плати, яку батько отримує за основним місцем роботи, за відрахуванням сум податків та інших обов'язкових платежів. Відповідно до п. 3 договору сплата аліментів здійснюється шляхом перерахування їх на картковий рахунок матері. Крім того, п. 4 договору передбачає, що розмір аліментів, який сторони визначають за домовленістю між собою, за жодних обставин не може бути меншим від передбаченого у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до п. 5 договору аліменти сплачуються батьком матері за період, починаючи з моменту ухвалення судом рішення про розірвання шлюбу між батьком та матерю та до досягнення дитиною 18 років. (а.с. 6-8) Шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований у відділі реєстрації актів громадського стану Жовтневого районного управління юстиції м.Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис №198, розірвано, що підтверджується рішенням Ворошиловського районного суду м.Донецька від 26.07.2011 року, яке набрало законної сили 08.08.2011 року. (а.с. 10) У зв'язку з реєстрацією шлюбу прізвище позивача змінено на «Щербань», що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії № 325521, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м.Донецьку 30.07.2013 року, актовий запис №343. (а. с. 29) Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позивач звернулась до суду із позовними вимогами про стягнення заборгованості зі сплати аліментів за договором про участь у вихованні та утриманні дитини від 13.07.2011 року за період з серпня 2011 року по травень 2014 року в сумі 540229,44 грн. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтею 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як вбачається із наданих позивачем виписками по картковому рахунку, відповідачем починаючи з вересня 2011 року здійснювалось перерахування аліментів, але розмір сплачених аліментів не відповідає умовам договору укладеного між сторонами. Позивачка на обґрунтування позовних вимог, зазначила, що 04.10.2013 року приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис про стягнення заборгованості по аліментах за період березень, травень, червень, липень, серпень, вересень 2013 року. Рішенням Ворошиловського районного суду м.Донецька від 21.01.2014 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 17.02.2014 року, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] 04.10.2013 року, зареєстрованого в реєстрі за №3329, про звернення стягнення на грошові кошти у розмірі 240000,00 грн. на підставі договору про участь у вихованні та утриманні дитини від 13.07.2011 року, визнано таким, що не підлягає виконанню. Позивачем наведено розрахунок аліментів за період з серпня 2011 року по травень 2014 року із розрахунку заробітної плати відповідача у розмірі 150001,32 грн., що не відповідає наданим суду довідки №244 від 03.06.2014 року та умовам договору. Із довідки №244 від 03.06.2014 року, яку надано позивачем вбачається, що трудовий контракт між Генеральним директором [PERSON] та ФК «Шахтар» (Донецьк) не укладався. Заробітна плата [PERSON] за період з 01.08.2011 року по 30.06.2013 рік складає 150001,32 грн. (заробітна плата наведена за вирахуванням податків), починаючи з 01.07.2013 року та на час надання довідки заробітна плата за вирахуванням податків складає 64438,42 грн. Пунктом 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1999 року № 146 встановлено, що утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. Суд не бере до уваги посилання позивача на те, що зменшення розміру відповідача є протиправним, оскільки це не є предметом спору. Крім того, п. 6 Договору про участь у вихованні та утриманні дитини передбачено, що у разі зміни матеріального становища або фінансової можливості батька у зв,язку з втратою або зменшенням його заробітної плати, погіршення його здоров,я, втратою працездатності, а також у випадку збільшення витрат батька у зв,язку з утриманням інших осіб або у зв,язку з іншими обставинами, настання яких негативно впливає на фінансовий чи/або фізичний стан батька, умови цього договору в частині розміру та порядку здійснення виплат підлягають перегляду шляхом зменшення сум аліментів пропорційно зменшенню доходів або зростання витрат батька. Інших належних та допустимих доказів, які б спростовували, що відповідач отримував заробітну плату в іншому розмірі або докази того, що розмір заробітної плати повинен бути більшим, суду не надано. Згідно ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що стягненню підлягають аліменти за період з серпня 2011 року по травень 2014 року у сумі 263087 грн. 06 коп., виходячи із розміру заробітної плати за вирахуванням податків за період з 01.08.2011 року по 30.06.2013 рік -150001,32 грн., а починаючи з 01.07.2013 року та по травень 2014 року - 64438,42 грн. Суд вважає, що відповідно до умов договору щомісячний платіж аліментів за період з серпня 2011 року по червень 2013 року повинен становити 40500 грн. 36 коп., з розрахунку 150001,32 грн х 27/100; а за період з липня 2013 року по травень 2014 року - 17397 грн. 02 коп., з розрахунку 64438,42 грн. х 27/100. При визначенні суми заборгованості, суд виходить з того, що відповідачем за спірний період повинно було бути сплачено 1122875 грн. 50 коп., що складається з (23 місяців (серпень 2011 р.- червень 2013 року) х 40500,36 + 11 місяців (липень 2013 року-травень 2014 року) х 17397 грн. 02 коп.), але фактично за даний період, відповідно до виписки з карткових рахунків, наданих у якості доказу позивачем, сплачено 859788 грн. 44 коп., що складається з: 30000 грн. (серпень 2011 року) + 18 місяців (вересень 2011 року- листопад 2012 року, січень 2013 року-лютий 2013 року, квітень 2013 р) х 40000 грн. + 635,44 грн. (грудень 2012 року) + 23000 грн. (листопад-грудень 2013 року) + 40503 грн. (березень 2013 року) + 17400 грн. (квітень 2014 року) + 28250 грн. (травень 2014 р), тому сума 263087 грн. 06 коп., яка складає різницю між даними виплатами, підлягає стягненню з відповідача. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі вищевикладеного, суд вважає необхідним судові витрати покласти на відповідача у розмірі передбаченому Законом України «Про судовий збір», у редакції чинній на час звернення позивача із позовом.

Outcome: partial