Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON] 21 березня 2019 року звернулася до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів, надіславши його поштою, в якому просила стягнути з відповідача на її користь пеню за неналежне виконання зобов`язання за договором банківського вкладу у загальному розмірі 21194365 грн. 48 коп. В обґрунтування позову позивачка посилалася на те, що рішенням Апеляційного суду Харківської області № 644/11099/15-ц від 18 листопада 2016 року з відповідача на її користь була стягнута суму вкладу за договором банківського вкладу № SAMDN80000731867034 в розмірі 26846 доларів США 57 центів і проценти в розмірі 3144 доларів США 35 центів, а всього 29990 доларів США 92 центи. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 11 січня 2017 року виправлено арифметичну помилку у вказаному рішенні та вірно вказано суму процентів, стягнутих з відповідача на користь позивача, в розмірі 2794 доларів США 62 центів, замість помилково вказаних у рішенні 3144 доларів США 35 центів, і визначено загальну суму стягнення в розмірі 29641 доларів США 19 центів замість помилково вказаних 29990 доларів США 92 центів. Платіжним дорученням в іноземній валюті № 14 від 15 серпня 2018 року відповідач перерахував позивачу у погашення заборгованості за договором банківського вкладу 28530 доларів США 08 центів. Платіжним дорученням в іноземній валюті № 27 від 02 жовтня 2018 року відповідач перерахував позивачу ще 1111 доларів США 11 центів. Таким чином, рішення Апеляційного суду Харківської області від 18 листопада 2016 року було виконано відповідачем частково 15 серпня 2018 року і повністю - 02 жовтня 2018 року. Позивач вважала, що у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України і ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач повинен сплатити пеню за порушення строку виконання зобов`язання в загальному розмірі 21194365 грн. 48 коп. Під час розгляду справи позивач [PERSON] звернулася до суду з додатковими поясненнями, в яких вважала за необхідне зазначення судом у резолютивній частині рішення про те, що сума коштів, яка підлягає стягненню з відповідача, зазначена без відрахування податків і зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню у встановленому законом порядку. Ухвалою суду від 29 березня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с. 35, 36). Представник відповідача подав суду відзив на позов, в якому просив застосувати строк позовної давності до вимоги про стягнення неустойки (пені) посилаючись на те, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Статтею 253 ЦК України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом 25 березня 2019 року та здійснила розрахунок пені за період з 20 листопада 2015 року по строк повного повернення вкладу - 02 листопада 2018 року, що виходить за межі спеціальної позовної давності. Виходячи із вимог імперативної норми закону, розрахунок пені може бути здійснений виключно у межах строку спеціальної позовної давності (один рік) за період з 25 березня 2018 року по 02 листопада 2018 року. Із системного аналізу ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч. 1 ст. 1061 ЦК України, якою передбачено виплату банком вкладнику процентів на суму вкладу в розмірі, встановленому договором, можна дійти висновку, що вартість послуги за договором банківського вкладу - це розмір процентів, які банк має сплатити за користування коштами вкладника. Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21 лютого 2018 року № 759/13827/15, в цій же постанові Судом касаційної інстанції наведено формулу розрахунку пені відповідно до ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів». Таким чином, 3 % вартості фінансової послуги за період з 25 березня 2018 року по 15 серпня 2019 року складає 868 грн. 90 коп., за період з 16 серпня 2018 року по 02 листопада 2019 року складає 17 грн. 76 коп., а загалом 886 грн. 66 коп. Представник позивача подав суду відповідь на відзив, в якому просив відмовити відповідачу у задоволенні клопотання про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення неустойки (пені) посилаючись на те, що відповідач невірно обраховує строки позовної давності, зокрема, вказує, що розрахунок пені може бути здійснений виключно в межах строку спеціальної позовної давності (один рік) за період з 25 березня 2018 року по 02 листопада 2019 року. Згідно з ч. 3 ст. 1060 ЦК України за договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Тобто, відповідно до зазначеного, банк, отримавши від клієнта грошові кошти (вклад), надає йому послуги не лише нараховуючи проценти. Сам факт залучення від клієнта коштів вже є фінансовою послугою. Оскільки вклад строковий, то банк має повернути вклад у строк та на умовах відповідно до договору банківського вкладу. Якщо банк не повертає вклад, то від прострочує надання відповідної послуги. Зважаючи на зазначене, 3 % в день, відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України» Про захист прав споживачів», мають нараховуватися на всю суму грошових коштів, перерахування якої прострочив банк. Ухвалою суду від 12 липня 2019 року закрито підготовче провадження у справі (а.с. 101). Позивачка в судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, просила розглядати справу в її відсутність. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити, надав пояснення щодо обставин спору, аналогічні доводам, наведеним у позові та додаткових письмових поясненнях позивача. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково, на суму 886 грн. 66 коп., і надав пояснення, які цілком співпадають з доводами відповідача, наведеними у відзиві на позов. Вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. До такого висновку суд дійшов виходячи з наступного… Судовим розглядом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Харківської області № 644/11099/15-ц від 18 листопада 2016 року стягнуто з відповідача на користь позивача суму вкладу за договором № SAMDN80000731867034 в розмірі 26846 доларів США 57 центів та проценти в розмірі 3144 доларів США 35 центів, а всього 29990 доларів США 92 центи. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 11 січня 2017 року виправлено арифметичну помилку у вказаному рішенні і вірно вказано суму процентів, стягнутих з відповідача на користь позивача, в розмірі 2794 доларів США 62 центів, замість помилкової 3144 доларів США 35 центів, та загальну суму стягнення в розмірі 29641 доларів США 19 центів замість помилкової 29990 доларів США 92 центів. Згідно із платіжним дорученням в іноземній валюті № 14 від 15 серпня 2018 року відповідач перерахував позивачу 28530 доларів США 08 центів, згідно із платіжним дорученням в іноземній валюті № 27 від 02 жовтня 2018 року, відповідач перерахував позивачу 1111 доларів США 11 центів. Таким чином, рішення Апеляційного суду Харківської області від 18 листопада 2016 року було виконано відповідачем частково 15 серпня 2018 року і повністю 02 жовтня 2018 року. За змістом частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до частини п`ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав. Закінчення строку дії договору банківського вкладу в разі невиконання зобов`язань не припиняє зобов`язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов`язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини другої статті 1060 ЦК України за договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Таким чином, виходячи з положень статтей 1058, 1060, частини п`ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу до банку, до дня фактичного його повернення вкладникові, а грошові кошти за вкладом разом із нарахованими процентами було повернуто позивачу частково 15 серпня 2018 року у розмірі 28530 доларів США 08 центів і 02 жовтня 2018 року у розмірі 1111 доларів США 11 центів. Отже, банківський вклад є повернутим у день його фактичного повернення. Крім того, такої ж правової позиції дотримувався і Верховний Суд України. Зокрема, у постанові від 25 грудня 2013 року № 6-140цс13 зазначено, що згідно зі статтями 526, 1058 ЦК України зобов`язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладникові готівкою або надання реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки за допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак ненадання вкладнику можливості використання цих коштів зобов`язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосовувати відповідальність за порушення грошового зобов`язання, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України. Таку ж правову позицію Верховний Суд України висловив у різні періоди, зокрема у постановах від 4 вересня 2013 року у справі № 6-67цс13, від 29 травня 2013 року у справі № 6-39цс13, від 28 січня 2015 року у справі № 6-247цс14, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-544цс16. Водночас у цей же період Верховний Суд України дотримувався й іншої правової позиції, про що йшлося вище. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України). Статтею 549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання. Оскільки виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, договір банківського вкладу було укладено в іноземній валюті. У постановах від 11 травня 2016 року у справі № 6-37цс16, від 7 грудня 2016 року у справі № 6-362цс16, від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1881цс16 Верховний Суд України дійшов висновку, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення. До моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію і, навпаки, з моменту порушення є мірою відповідальності. Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом положень статей 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Особливості правовідносин за договором банківського вкладу визначено параграфом третім глави 71 ЦК України, у якому визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу (стаття 1058 ЦК України). Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (стаття 1060 ЦК України). Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України). Таким чином строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку. Закінчення строку дії договору банківського вкладу не звільняє банк від обов`язку повернути (видати) кошти вкладникові. Сторони за домовленістю можуть визначити порядок здійснення повернення коштів за строковим вкладом - шляхом перерахування на поточний рахунок вкладника, шляхом видачі готівкою через касу банку, або іншим шляхом. Зазначені вище норми не містять обмежень при виборі сторонами такого договору способу виконання зобов`язання з повернення коштів банку перед вкладником. У разі, якщо договором банківського вкладу передбачено повернення вкладу коштів шляхом їх перерахування на поточний рахунок вкладника, із чим погодились обидві сторони, укладаючи такий договір, то після здійснення зазначеної операції правовідносини сторін трансформуються у правовідносини банківського рахунку відповідно до положень частини третьої статті 1058 ЦК України. Згідно зі статтею 1070 цього Кодексу за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України). Таким чином, з часу перерахування банком вкладу на поточний рахунок клієнта відповідно до умов укладеного між ними договору банк має сплатити проценти за користування цими грошовими коштами у розмірі, визначеному відповідно до вимог статті 1070 ЦК України. Правові наслідки неналежного виконання банком операцій за рахунком клієнта визначено статтею 1073 цього Кодексу. Невиконання або неналежне виконання зобов`язань банку за договором банківського рахунка, зокрема відмова виконати розпорядження клієнта з видачі йому відповідних сум з рахунка, має наслідком настання відповідальності банку, встановленої договором або законом. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 6-36цс15, від 2 березня 2016 року у справі № 6-2861цс15, від 27 квітня 2016 року у справі № 6-302цс16. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (статті 549, 551, 611 ЦК України). Частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що уразі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Оскільки відповідно до статей 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг, а клієнтом банку є будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, відмова банку виконати рішення суду з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені в розмірі 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі. Оскільки пеня є неустойкою і має штрафний, а не компенсаційний характер, вона не входить до складу зобов`язання, її сплата та розмір визначені Законом України «Про захист прав споживачів» за неналежне надання виконавцем банківських послуг споживачеві, то нарахування та стягнення такої пені має бути здійснене в національній валюті України. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена спеціальна позовна давність тривалістю в один рік, тому вимогу відповідача про застосування до заявлених позивачем вимог про стягнення неустойки в формі пені спеціальної позовної давності тривалістю в один рік, суд вважає цілком обґрунтованою. Позивач звернулася до суду з позовом 21.03.2019 року, надіславши його поштою, тому період часу, за який підлягає стягненню пеня слід рахувати з 21 березня 2018 року до дати виконання відповідачем свого зобов`язання за договором банківського вкладу. Так, заборгованість за договором була перерахована позивачу [PERSON] двома частинами - 15 серпня 2018 року в розмірі 28530 доларів США 08 центів і 02 жовтня 2018 року в розмірі 1111 доларів США 11 центів. Прострочка виконання зобов`язання становила: по частині грошового зобов`язання в розмірі 28530,08 доларів США за період з 21.03.2018 до 15.08.2018 - 146 днів; по частині в розмірі 1111,11 доларів США - 195 днів. Станом на день виконання відповідачем зобов`язання - 15.08.2018 курс обміну долара США на українську гривню, встановлений НБУ, становив 27,4589 грн. за 1 долар США, станом на 02.10.2018 - 28,2126 грн. за 1 долар США. Виплачена позивачу 15.08.2018 року частина суми грошового зобов`язання становила 28530,08 доларів США х 27,4589 грн. = 783404,61 грн. 3% від цієї суми 783404,61 грн. становили 783404,61 грн. х 0,03 = 23502,14 грн. в день. Пеня за період з 21.03.2018 до 15.08.2018 становить 23502,14 грн. в день х 146 днів = 3431312,21 грн. Виплачена позивачу 02.10.2018 року частина суми грошового зобов`язання становила 1111,11 доларів США х 28,2126 грн. = 31347,30 грн. 3% від цієї суми 31347,30 грн. становили 31347,30 грн. х 0,03 = 940,42 грн. в день. Пеня за період з 21.03.2018 до 02.10.2018 становить 940,42 грн. в день х 195 днів = 183381,72 грн. Загальна сума пені становить 3431312,21 грн. + 183381,72 грн. = 3614693,93 грн. Частиною третьою статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Такого висновку дійшли Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 4 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15, і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц. Ураховуючи, що розмір пені значно, майже у п`ять разів, перевищує суму вкладу, суд вважає за можливе зменшити її розмір до 100000 грн., що відповідатиме принципу пропорційності у цивільному судочинстві. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, виходячи з розміру задоволених позовних вимог і тієї обставини, що позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати в розмірі судового збору в сумі 2102 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь держави. Відповідно до ст. ст. 12 - 19, 141, 265 - 268, 354 ЦПК України, ст. ст. 551, 1058, 1060 ЦК України, суд -

Outcome: partial