Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-19 00:00:00

Позивач - [PERSON] 07.04.2014 року звернувся до суду з позовом до відповідача - [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої в наслідок ДТП та просив стягнути з відповідача кошти у розмірі 5671,51 грн., як відшкодування матеріальної шкоди спричиненої в результаті ДТП, 3000 грн. моральної шкоди, 550 грн. - витрат пов'язаних із встановленням суми збитків, 300 грн. - витрат пов'язаних з наданням первинної правової допомоги, а також 1500 грн. витрат на отримання правової допомоги. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 08.10.2013 року в м. Києві по вул. Бориспільській, 9 відбулась ДТП за участю автомобілів «Івеко» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Фольцваген» д.н.з. [NUMBER], який знаходився під керуванням позивача [PERSON] в наслідок чого зазначені транспортні засоби отримали механічну ушкодження. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 18.11.2013 року винним у ДТП визнано [PERSON] Цивільно-правова відповідальність гр. [PERSON] на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Лафорт» згідно поліса №АВ/9782245, однак [PERSON], як зазначив позивач, не повідомив вчасно страхову про настання страхового випадку. Згідно звіту №460 від 16.12.2013 року розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу автомобіля «Фольцваген» д.н.з. [NUMBER] внаслідок його пошкодження при ДТП складає 5 671,51 грн., а також 550 грн. послуг незалежного експерта для визначення матеріального збитку. Окрім того, у зв'язку з ДТП, позивач змушений був звернутися за юридичною допомогою до ТОВ «МПК», за що сплатив 300 грн. Серед іншого, позивачем зазначено, що йому, діями позивача завдано моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 3000 грн., а також змушений був сплатити 1500 грн. юристам за написання позовної заяви. У судовому засіданні 12.06.2014 року представником позивача [PERSON] надано пояснення, що саме відповідач [PERSON] має відповідати за даним позовом. У судовому засіданні 12.06.2014 року відповідач [PERSON] заперечував щодо позову, зазначивши, що на момент настання ДТП, його цивільно-правова відповідальність була застрахована згідно поліса №АВ/9782245 у ПрАТ «СК «Лафорт». Відтак, на думку відповідача саме ПрАТ «СК «Лафорт» має відповідати за згаданим позовом. Представник третьої особи в судове засідання 12.06.2014 року не з'явився, про причини неприбуття суд не повідомив. У судовому засіданні 20.08.2014 року представник позивача [PERSON] позов підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. У судове засідання 20.08.2014 року відповідач не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неприбуття суд не повідомив. У судове засідання 20.08.2014 року представник третьої особи не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неприбуття суд не повідомив. Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, з'ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі, дійшов висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позову, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч.1 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно пунктів 1-4 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Пунктом 1) ч.2 згаданої статті встановлено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п.1) ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Судом встановлено, що 08.10.2013 року у м. Києві по вул. Бориспільській, 9 відбулась ДТП за участю автомобілів «Івеко» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Фольцваген» д.н.з. [NUMBER], який знаходився під керуванням позивача [PERSON], в наслідок чого зазначені транспортні засоби отримали механічні ушкодження. Згідно звіту №460 від 16.12.2013 року розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу автомобіля «Фольцваген» д.н.з. [NUMBER] внаслідок його пошкодження при ДТП складає 5 671,51 грн. (а.с. 14-20). Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 18.11.2013 року винним у ДТП визнано [PERSON] (а.с. 9). Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом цивільно-правова відповідальність гр. [PERSON] на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Лафорт» згідно поліса №АВ/9782245 (а.с. 11 - копія поліса). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто виходячи із суті такого страхування, Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника - заподіювача шкоди. У частині 22.1 статті 22 Закону зазначено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третіх осіб. З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність гр. [PERSON] на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Лафорт» згідно поліса №АВ/9782245. За даним полісом страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяно шкоду третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і в наслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Даним полісом забезпечений транспортний засіб автомобіль «Івеко» д.н.з. [NUMBER] та встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 50000 грн., розмір франшизи - 1000 грн. (а.с. 11). Відповідно до роз'яснень п. 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. В ході розгляду справи у суді, позивачем та його представником не було пред'явлено вимог до ПрАТ «СК «Лафорт», у зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача суми у відшкодування шкоди завданої в результаті ДТП у розмірі 5671,51 грн. задоволенню не підлягають. Правовідносини між сторонами, пов'язані з виплатою моральної шкоди та витрат пов'язаних з розглядом судової справи, є похідними від передбаченої законом процедури стягнення шкоди спричиненої в результаті ДТП, а оскільки суд відзначає відсутність передбачених законом підстав для здійсненні стягнення матеріальної шкоди спричиненої в результаті ДТП з відповідача, то вимоги щодо стягнення моральної шкоди та витрат пов'язаних з розглядом судової справи не підлягають задоволенню також. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв'язку, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, у зв'язку з чим вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні його позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed