Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] 13 серпня 2018 року звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свій позов мотивувала тим, що 17 серпня 2012 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 18 лютого 2014 року було розірвано. Від спільного подружнього життя у них 16 жовтня 2012 року народилася дочка [PERSON]. З моменту припинення шлюбних стосунків, відповідач по справі припинив надання будь-якої матеріальної допомоги на отримання дитини, та взагалі ніякої допомоги не надає, хоча спроможний надавати таку допомогу, не приймає участі у вихованні дочки. Їхня донька повністю перебуває на її утриманні. Враховуючи важке матеріальне становище, просила суд стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] в твердій грошовій сумі, в розмірі 2500 гривень щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дочкою повноліття. Заочним рішенням\~Володимир-Волинського\~суду Волинської\~області від\~04\~жовтня 2018\~року ухвалено\~стягнути з [PERSON] в користь [PERSON], аліменти на утримання неповнолітньої дитини, дочки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі, в розмірі 2500 гривень щомісячно, починаючи з 13 серпня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання щодо стягнення судового збору. 09 січня 2019 року від відповідача [PERSON] надійшла заява про перегляд заочного рішення Володимир-Волинського суду Волинської області від 04 жовтня 2018 року в даній справі. Підставою для перегляду, відповідач зазначив, що повісток про виклик в судові засідання він не отримував. Вже протягом тривалого часу проживає разом із сімєю у м. Скєрнєвіце Лодзького Воєводства Республіка [PERSON], де винаймає житло і лише періодично приїжджає до України. В судові засідання він не зявлявся виключно з тих причин, що не знав про те, що в провадженні суду перебуває справа про стягнення з нього аліментів. З рішенням суду від 04 жовтня 2018 року він не згідний та частково заперечує вимоги позивача. В обґрунтування заперечень зазначив, що з 10 жовтня 2017 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] 20 березня 2018 року у них народилася дочка [PERSON], батьком якої є він. Також до одруження з позивачем він тривалий час проживав у цивільному шлюбі з [PERSON] і у них народився син [PERSON], батьком якого є він. На даний час він офіційно не працює, лише інколи має тимчасовий та не значний заробіток. Дохід його носить нерегулярний, мінливий характер. На його утриманні знаходиться малолітня дитина та дружина, яка перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Він винаймає квартиру, оплата за яку потребує значних коштів. При можливості надає позивачу кошти на утримання дочки. Враховуючи вищезазначене, просив суд скасувати заочне рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 04 жовтня 2018 року та призначити цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів до розгляду в загальному порядку. З цих підстав ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 18 січня 2019 року заочне рішення у справі від 04 жовтня 2018 року було скасоване, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. 06 лютого 2019 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого він позов визнав частково, згідний сплачувати аліменти в користь позивача на утримання неповнолітньої дитини, дочки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі, в розмірі 1200 гривень. Крім того, зазначив, що на його утриманні знаходиться малолітня дитина та дружина, яка перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Він винаймає квартиру, оплата за яку потребує значних коштів, а тому не має змоги сплачувати аліменти в розмірі зазначеному позивачем. Просив позов задовольнити частково, розгляд справи проводити у його відсутність. 18 лютого 2019 року позивачем подано відповідь на відзив із його запереченнями. Позивач зазначила, що заявлені нею позовні вимоги підтримує повністю, заперечує щодо зазначеної у відзиві відповідача суми аліментів в розмірі 1200 грн., посилаючись, що відповідач не врахував, що їхня дочка з народження постійно хворіє, у неї було діагностовано патологію серця додаткова хорда лівого шлуночка. Також дочка хворіє хронічним бронхітом. У звязку з такими захворюваннями доньки вона змушена була залишити місце робити і піти у відпустку по догляду за дитиною. Спочатку до трьох років, а в подальшому до чотирьох і шести років. Відтак впродовж 2015-2017 років вона не отримувала заробітної плати, а з 01.03.2016 року по 28.02.2017 року отримувала соціальну допомогу малозабезпеченим сімям. В лютому 2018 року, через скрутне матеріальне становище вона змушена була перервати свою відпустку по догляду за дитиною до шести років і достроково вийти роботу в Управління Державної міграційної служби у Волинській області. При цьому, слід врахувати, що дитина проживає з нею в будинку її батьків. Оскільки, дитина проживає з нею, то вона її самостійно виховує і утримує з липня 2013 року. Відповідач жодної участі у вихованні доньки не приймає. В 2018 році їхня дочка пішла в школу, в звязку з чим значно зросли витрати, зумовлені як її навчанням, так і необхідністю забезпечення її гармонійного і фізичного розвитку, підтримання її життєдіяльності на належному рівні. Крім того, вона постійно несе витрати викликані хворобою дитини. Твердження відповідача про надання матеріальної допомоги на утримання дочки не відповідає дійсності, оскільки за період з травня 2017 року по лютий 2019 року він в загальній сумі перерахував коштів на утримання дочки в розмірі 12392.69 грн., що становить по 563.30 грн. на місяць. Домовленості щодо добровільної сплати відповідачем коштів на утримання дочки між ними не досягнуто. Просила суд врахувати, що дочка хворіє і потребує значних коштів на лікування . Позивач, [PERSON], у судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. У матеріалах справи міститься заява, де позивач просить справу розглядати за її відсутності. Відповідач [PERSON]\~у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. У матеріалах справи міститься заява, де відповідач просить взяти до уваги обставини, які викладені ним у поданому відзиві на позовну заяву та розгляд справи провести у його відсутність. З урахуванням вищезазначеного, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Частиною 2 ст.124\~Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст.\~6\~Європейської конвенції\~з прав\~людини, кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 18 лютого 2014 року було розірвано. Від спільного подружнього життя 16 жовтня 2012 року у них народилася дочка [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ЕГ № 164419, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Володимир-Волинський реєстраційної служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області актовий запис № 398, згідно якого батьками дитини записані позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] Після розірвання\~шлюбу дочка\~[PERSON] залишилась\~проживати з\~позивачем та\~знаходиться на\~її утриманні. Доказів про те, що відповідач надає добровільно матеріальну допомогу на утримання дочки в жодному із судових засідань ним подано не було. Таким чином, судом встановлено, що на даний час неповнолітня дитина повністю знаходиться на утриманні позивача та проживає разом з останньою. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання спільної дитини не надає, про що свідчить факт звернення позивача із позовом до суду. Відповідач [PERSON] є працездатною особою, однак на даний час офіційно не працює. У своїх запереченнях відповідач зазначав, що крім дочки [PERSON] на його утриманні знаходиться ще двоє неповнолітніх дітей: 1. дочка [PERSON], [INFO], від теперішнього шлюбу із [PERSON], 2. син [PERSON], народжений 03 серпня 2018 року [PERSON], з якою проживав спільно раніше. У підтвердження укладення шлюбу подав відповідну копію свідоцтва про шлюб серії І-ЕГ № 123352. Народження дочки [PERSON] підтвердив копією перекладу її свідоцтва про народження, яка не може бути прийнята судом в якості належного та допустимого доказу, оскільки навіть копії оригіналу самого документа відповідач до суду не подав. Разом з тим факт народження у відповідача дочки [PERSON] позивачем не заперечується, а тому суд приймає його до уваги. Доказів щодо народження у відповідача інших дітей, а разом з тим перебування їх на його утриманні до суду не подавалось. У звязку з цим суд не приймає до уваги його доводи про утримання іншого малолітнього сина [PERSON], який з відповідачем не проживає. В той же час позивачем належними та допустимими доказами, долученими до відповіді на відзив, доведено те, що неповнолітня дочка [PERSON] повністю перебуває на її утриманні, має проблеми із здоровям, що суттєво впливає на обсяг витрат, повязаних із її утриманням та лікуванням. Такі витрати у співвідношенні до реальних заробітків позивача є достатньо суттєвими, що безпосередньо негативно впливає на рівень проживання, виховання та розвиток дитини. Поданими відповідачем копіями квитанцій про перерахування позивачу коштів стверджується те, що він надає позивачу матеріальну допомогу, однак ця допомога не є постійно і в належному розмірі. Перерахованих відповідачем коштів з травня 2017 року по день розгляду справи в суді в загальній сумі 10543 гривень є недостатньо для належного утримання дитини. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу. На підставі ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Приписами ст. 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За правилами ч.1-2, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Спірні правовідносини регулюються ч.1 ст. 184 СК України, за якою підставою для присудження аліментів у твердій грошовій сумі є те, що відповідач є працездатною особою, однак не працює. Частиною 2 статті 182\~СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12 і 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 76 і 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При вирішенні питання про розмір аліментів суд враховує, зокрема, матеріальне становище дитини [PERSON], [INFO], яка забезпечується позивачем на рівні близькому до мінімальних стандартів, а також те, що у відповідача на утриманні знаходиться інша малолітня дитина та дружина, яка не працює, оскільки здійснює догляд за дитиною. Разом з тим суд приймає доводи позивача про те, що відповідач є здоровим працездатним чоловіком, в даний час практично постійно проживає на території [PERSON], де має хоч не регулярні, але заробітки, які дозволяють йому на належному рівні проживати, а в той же час надавати відповідну матеріальну допомогу своїм дітям. В той же час надання матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини є обовязком відповідача. Крім того, суд при вирішенні питання щодо визначення розміру сплачуваних аліментів враховує те, що захворювання дитини є хронічними, а тому вимагають систематичних додаткових витрат на її лікування, а тому приходить до висновку, що стягнення аліментів з відповідача у розмірі за мінімальними стандартами, встановленими в Україні буде не достатнім для нормального, гармонійного розвитку [PERSON]. У зв'язку з цим суд вважає, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] необхідно визначити в розмірі 2000 гривень щомісячно. Необхідність стягнення аліментів у більшому розмірі, а саме 2500 грн., позивачем не доведено, а менший розмір аліментів є недостатнім для належного виховання та утримання неповнолітньої дитини. Одночасно суд роз'яснює сторонам, що відповідно до ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, визначених законом. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня предявлення позову. Згідно п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судових витрат при звернені з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі ст. ст. 180, 181, 182, 191 Сімейного кодексу України, ст.27 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 р., і

Outcome: partial