Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

Позивач [PERSON] 23.06.2016 року звернулася до суду з зазначеним позовом. Мотивувала тим, що її чоловік [PERSON], який помер 02.04.2002 року, на підставі сертифікату серії ПЛ № 0156723 мав право на земельну частку (пай) в землях КСП ім. Лисенка розміром 2,79 умовних кадастрових гектари, розташовану на території Гриньківської сільської ради Глобинського району Полтавської області. Вказаний сертифікат за невідомих обставин втрачено. Вона є спадкоємцем майна [PERSON] за законом і відповідно до норм ст. 549 ЦК УРСР, вважається такою, що прийняла спадщину. Проте, приватний нотаріус Глобинського районного нотаріального округу [PERSON] відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, мотивуючи відсутністю правовстановлюючого документу на спадкову земельну ділянку. Посилаючись на викладене, позивач прохала визнати за нею право на вказану земельну частку (пай), розміром 2,79 умовних кадастрових га, в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON]. У судове засідання позивач [PERSON], не зявилася, направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, вказала, що позовні вимоги підтримує. Представник відповідача Гриньківської сільської ради Глобинського району Полтавської області, представники третіх осіб - відділу Держгеокадастру у Глобинському районі, сектору державної реєстрації Глобинської районної державної реєстрації Полтавської області, третя особа приватний нотаріус Глобинського районного нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не зявилися, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. В заявах, адресованих суду, прохали розглянути справу у їх відсутності, заперечень на позов не надали. Суд, дослідивши та оцінивши надані письмові докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємного звязку встановив наступне. 02 квітня 2002 року помер чоловік позивача [PERSON]. За життя він отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0156723, згідно якого мав право на земельну частку (пай) розміром 2,79 умовних кадастрових гектари у землях колективного сільськогосподарського підприємства імені Лисенка на території Гриньківської сільської ради Глобинського району Полтавської області. Вказаний сертифікат втрачено. Відділ Держгеокадастру у Глобинському районі довідкою від 21.06.2016 року № 22-1609-99.3-536/0/26-16 підтвердив, що такий сертифікат дійсно видавався на імя [PERSON], про що свідчить запис в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 144 від 11.04.1997 року. Грошова оцінка земельної частки (паю) станом на 01.01.2016 року по бувшому КСП ім. Лисенка на території Гриньківської сільської ради становить 98610,58 грн. (з урахуванням коефіцієнтів індексації 4,796 та 1,756). Спадкоємцем майна [PERSON] за законом є його дружина [PERSON]. Остання, згідно довідки № 278 від 22.06.2016 року, наданої виконкомом Гриньківської сільської ради, на час смерті чоловіка проживала разом з ним в с. Гриньки та входила до складу його сім»ї, а отже, є такою, що фактично вступила в управління спадковим майном. До складу спадкового майна входить право на земельну частку (пай) розміром 2,79 умовних кадастрових гектари у землях, які перебували у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства імені Лисенка на території Гриньківської сільської ради. Приватний нотаріус Глобинського районного нотаріального округу Полтавської області [PERSON] постановою від 17.06.2016 року відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, мотивуючи відсутністю правовстановлюючого документу на спадкову земельну ділянку. Видача правовстановлюючого документу на померлого [PERSON] неможлива, оскільки правоздатність особи втрачається зі смертю, тому спір може бути вирішено лише в судовому порядку. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. У відповідності до ст. ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.190 ЦК майном як особливим обєктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обовязки. Правовідносини по спадкуванню в конкретному випадку виникли на час дії Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року. Згідно ч.1 ст. 529 названого Кодексу при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Достовірно встановлено, що спадщину [PERSON] прийняла його спадкоємець за законом [PERSON] (позивач у справі). Спадщина відумерлою не визнана. Особи, які б претендували на обовязкову частку у спадщині, відсутні. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач має право на успадкування права на земельну частку (пай), що належало її чоловікові [PERSON], який помер 02.04.2002 року. Позов ґрунтується на законі і підлягає задоволенню.

Outcome: approved