Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

Позивач [PERSON] 18 серпня 2016 року пред'явила до суду позов до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення в її користь аліментів на утримання їх неповнолітньої дитини сина [PERSON], [INFO]. Зазначені позовні вимоги обґрунтовує тим, що шлюб зареєстровано 14 квітня 2010 року, про що зроблено актовий запис №282 Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції. Від шлюбу народився син [PERSON], [INFO]. Сімейні стосунки з відповідачем не склались через неприязні відносини між ними, вони фактично втратили почуття поваги та любові один до одного, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків. Позивач [PERSON] вважає, що подальше спільне життя і збереження сім'ї стали неможливими та суперечить її інтересам. На даний час їх спільний неповнолітній син проживає разом із нею. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обовязку утримувати свою дитину, зокрема відмовляється добровільно надавати кошти на її утримання, інтересами та потребами сина не цікавиться. З цих підстав позивач просить розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судове засідання позивач [PERSON] подала заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила розглянути справу в її відсутності. Не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, повторно до суду не з'явився, не повідомивши про причини неявки. Заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач згідно з поданою нею письмовою заявою не заперечила проти такого вирішення справи, та відповідно до вимог ст.\~225 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 14 квітня 2010 року сторони вступили у зареєстрований шлюб, про що зроблено актовий запис №282 Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції. Від даного шлюбу в подружжя є син [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії 1?ИД номер 120523 від 07 липня 2010 року, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції. Як слідує з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги в частині розірвання шлюбу, сімейні стосунки з відповідачем не склались через неприязні відносини між ними, сторони фактично втратили почуття поваги та любові один до одного, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків Сім'я сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. За вказаних обставин судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення, тому відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання. При вирішенні позовних вимог про стягнення аліментів суд виходить із таких обставин: Позовні вимоги в частині стягнення аліментів [PERSON] обґрунтовує тим, що відповідач [PERSON] ухиляється від покладеного на нього обовязку утримувати свою дитину, зокрема відмовляється добровільно надавати кошти на її утримання, інтересами та потребами сина не цікавиться. Таким чином [PERSON] не виконує обов'язку з утримання дитини, а тому наявні передбачені законом підстави для стягнення з нього аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, абз. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 при визначенні розміру аліментів суд повинен враховувати стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2. ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. З урахуванням зазначених вище вимог закону, беручи до уваги, що підстав для визначення розміру аліментів відповідно до ст. 184 СК України у твердій грошовій сумі не встановлено, суд приходить до переконання, що позов [PERSON] підлягає до задоволення шляхом стягнення в її користь із відповідача [PERSON] щомісячно 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON], [INFO], до досягнення ним повноліття відповідно до ст. ст. 180, 183 Сімейного кодексу України. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліментів на неповнолітню дитину в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 110, 112, 115, 180 183, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved