Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-26 00:00:00

Позивач [PERSON] 13 червня 2018 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Заяву мотивувала тим, що 12.03.2005 року, вона уклала шлюб з відповідачем по справі, який було зареєстровано виконавчим комітетом Володимирівської селищної ради Волноваського району Донецької області, актовий запис №13. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Питання щодо виховання і утримання дитини спір відсутній, оскільки дитина проживає з позивачем. Однією родиною мешкали до березня 2012 року. Спільне господарство не ведеться. Між позивачем та відповідачем постійно виникали сварки з приводу розбіжностей по різним питанням. Позивач зазначає, що усі її наміри зберегти сімейні відносини не дали позитивного результату. Відповідач зареєстрований і проживає за іншою адресою с іншою жінкою. Вважає, що примирення між ними і подальше спільне життя з відповідачем неможливе, у зв'язку з чим звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, в позовній заяві просила проводити розгляд справи у її відсутність, на позові наполягала, після розірвання шлюбу просила залишити прізвище [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, з позовом згоден, вказує, що спірне майно відсутнє, дитина після розірвання шлюбу буде мешкати з позивачем, питання щодо стягнення аліментів вирішено добровільно. Дослідивши письмові докази, подані у даній цивільній справі, суд вважає, що позові вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.81 ЦПК України кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст. 263 ч.5 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Як роз'яснено у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У судовому засіданні встановлено, що 12.03.2005 року, між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Володимирівської селищної ради Волноваського району Донецької області, актовий запис №13. Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачем і після розірвання шлюбу буде мешкати з нею. Питання щодо стягнення аліментів вирішено добровільно. Спірне майно відсутнє. Сторони не мешкають однією родиною з березня місяця 2012 року. Спільне господарство не ведеться. Відповідач зареєстрований і мешкає по іншому адресу з іншою жінкою. Причиною розпаду родини стали ті підстави, що між ними постійно виникають сварки на ґрунті розбіжностей з різних питань. Позивач просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно - відмова в розірванні шлюбу - буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу - потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу - є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Питання стягнення судових витрат позивач не ставить. На підставі ст. ст. 105, 110, 112, 114, 115 СК України та

Outcome: approved