Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

Позивач 31.12.20 р. посередництвом свого представника - адвоката - звернулась до суду з вказаним вище позовом, що надійшов до суду 05.01.21 р.. У позові зазначено прохання стягнути з відповідача на її користь борг в сумі 711 377 грн, 50 коп., суму інфляційних витрат у розмірі 9 532 грн, 45 коп., суми 3 % річних у розмірі 4 349 грн, 91 коп.. а всього 725 259 грн, 86 коп.. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.01.20 р. між сторонами було укладено договір позики, за умовами якого відповідач отримала у неї безвідсотковий борг у сумі 25 000 доларів США на строк до 10.03.22 р. із помісячною - 10 числа кожного місяця - виплатою рівними платежами - по 1 000 доларів США, під розпис. Покликаючись на ст. ст. 11, 208, 1 046, 1 047 ЦК України, зазначає, що оригінал боргової розписки відповідача знаходиться у неї. Покликаючись на ст. 1 049 ЦК України, зазначає, що неодноразові її звернення до відповідача з проханням (вимогою) про виконання зобов`язань в частині повернення коштів, переговори в порядку досудового врегулювання спору, не дали бажаних результатів. Покликаючись на ст. 41 Конституції України, зазначає, що з поведінки відповідача протягом останніх 11 міс. вбачається небажання останньої повертати гроші, чим порушуються її як власника коштів права. Покликаючись на ст. ст. 15, 16, 1 050, 625, 1 052, 1 048 ЦК України, зазначає, що в період з лютого по листопад 2020 р. мала місце інфляція, тому сума інфляційних втрат складає 9 532 грн, 45 коп.. Сума 3 - х % річних складає 4 349 грн, 91 коп.. Покликаючись на судову практику, просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 29.01.21 р. було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Вказану вище ухвалу суду та копію позовної заяви з доданими до неї документами відповідачеві було надіслано поштовим зв`язком. 18.02.21 р. до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, у якому відповідач зазначила, що позову не визнає у повному обсязі. Вказує, що позивачем не зазначено, чому вона вважає, що вона як позичальник не має наміру повертати борг. Нею було складено 2 розписки, про одну з яких вказує у позові позивач. За розпискою від 15.01.20 р. вона сплатила позивачеві 1 000 доларів США і ствердженням цьому є листування сторін у Вайбер 05.01.21 р.. За іншою розпискою вся сума нею позивачеві сплачена, що свідчить про уникнення нею створення заборгованості. Хоча вона зобов`язалась повертати борг частинами, однак, строк виконання зобов`язання у повному обсязі - до 10.03.22 р.. Покликаючись на ч. 1 ст. 530, ст. 651 ЦК України, зазначає, що вимагаючи дострокового повернення всієї суми боргу, позивач змінює умови договору позики. Покликаючись на ст. 1 052, ч. 2 ст. 1 049 ЦК України, зазначає, що позивач не надала доказів того, що зверталась до неї з вимогою дострокового повернення всієї суми позики. Позивач також не зверталась до неї чи до суду по питанню дострокового розірвання договору позики. Позивач не надала суду даних про курси валют при зазначенні еквіваленту суми боргу гривні. Покликаючись на ч. 2 ст. 533 ЦК України, зазначає, що еквівалент суми позики має визначатись за офіційним курсом на день платежу. Розрахунок суми ціни позову позивачем проведено не відповідно до офіційного курсу гривні до долара (обраховано у сторону зменшення) і подальший розрахунок суми 3 - х % річних проведено математично неправильно і за її розрахунками вона за період з 11.02.20 р. по 31.12.20 р. включно складає 3 688 грн, 65 коп.. Покликаючись на ст. ст. 625, 533 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», судову практику, зазначає, що вимога про стягнення суми інфляційних витрат є безпідставною. З врахуванням наведеного, просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. 01.03.21 р. до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, обґрунтована тим, що сума боргу у національній валюті - гривні зазначена позивачем у позовній заяві з врахуванням даних про курс валют за станом на 27.12.20 р. як дату пред`явлення останньої вимоги про виконання зобов`язання - повернення боргу. Чинним законодавством не встановлено форми звернення кредитора до боржника про дострокове повернення суми позики. Таке звернення до відповідача з боку позивача мало місце і попередньо та неодноразово у телефонному режимі, засобом переписки у Вайбер. Покликаючись на ч. 1 ст. 526, ст. ст. 530, 1 049, 1 050, 625, 1 048, 1 052 ЦК України, зазначає, що зобов`язання не виконувалось відповідачем належно відповідно до умов розписки. Відповідачем, дійсно, було сплачено позивачеві за розпискою від 15.01.20 р. 1 000 доларів США замість 11 000 доларів США та, крім того, відповідач має ряд заборгованостей перед іншими особами. Між сторонами було попередньо укладено ще один договір позики на суму 5 360 доларів США з терміном повернення до 10.07.20 р.. Сума 3 - х відсотків річних нарахована правильно і стягнення суми інфляційних втрат є підставним. 18.05.21 р. до суду подано та 24.05.21 р. - до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, обґрунтоване тим, що копія скріншоту з переписки сторін у Вайбер від 05.01.21 р. є належним та допустимими доказом у справі і доводить існування між сторонами інших зобов`язальних правовідносин крім розглядуваного спору за договором позики. За такими іншими зобов`язальними правовідносинами відповідач свої зобов`язання перед позивачем хоча і невчасно, однак, виконала. Причиною невчасного погашення боргу є складне матеріальне становище відповідача та накладення арешту на її банківські рахунки. Копії скріншотів, надані представником позивача - адвокатом, не містять даних про належність мобільних терміналів саме сторонам у справі; дозволу сторін на поширення наявної у них інформації, зокрема. Тому такі копії скріншотів є неналежними та недопустимими доказами у справі. Доказів пред`явлення позивачем відповідачеві вимоги про повернення всієї суми боргу не надано. Тому позивач не має права вимоги стягнення всієї суми позики за станом на дату пред`явлення розглядуваного позову до суду. Позивачем та її представником - адвокатом не спростовано доводи відзиву на позовну заяву у тій його частині, що нарахування сум 3 - х відсотків річних та інфляційних втрат є неправильним та не ґрунтується на чинному законодавстві. Інфляційних втрат позивач не понесла взагалі. Доводи щодо відсутності у відповідача наміру подальшого виконання зобов`язання за спірним договором є безпідставними та надуманими. Однак за ухвалою суду від 29.07.21 р. суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження з огляду на ціну позову. 29.07.21 р. ухвалою суд призначив справу до судового розгляду. У судове засідання сторони не з`явились, хоча є належно повідомленими. Про причини своєї неявки суду не повідомили. Заяв про відкладення розгляду справи до суду не подали. На думку суду, розгляд справи по суті можливий у відсутності сторін. У судовому засіданні представник позивача - адвокат позов підтримав у повному обсязі з підстав, наведених у ньому. Надаючи пояснення, зазначив також, що, дійсно, між сторонами було попередньо укладені і інші договори позики і суму 1 000 доларів США, що була сплачена відповідачем у погашення суми боргу за розпискою від 15.01.20 р., сторони, за взаємною погодженістю віднесли на погашення іншого боргу відповідача перед позивачем. Таким чином за станом на 31.12.20 р. за розпискою від 15.01.20 р. борг не погашено зовсім.Просить позов задовольнити. У судовому засіданні представники відповідача - адвокати, кожна зокрема, позову не визнали у повному обсязі з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Надаючи пояснення, зазначили також, що, дійсно, між сторонами було укладено спірний договір та мала місце переписки у Вайбер з приводу повернення боргу відповідачем позивачеві. Відповідач повертати борг не відмовлялась, термін повернення всієї суми боргу ще не сплив. Оскільки між сторонами було попередньо укладено і інші договори позики, суму 1 000 доларів США, що була сплачена відповідачем у погашення суми боргу за розпискою від 15.01.20 р., сторони, за взаємною погодженістю віднесли на погашення іншого боргу відповідача перед позивачем. Таким чином за станом на 31.12.20 р. за розпискою від 15.01.20 р. борг не погашено зовсім. Просять, кожна зокрема, у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення представників сторін - адвокатів, дослідивши докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підставні та підлягають до часткового задоволення. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку. Суд зауважує, що відповідно до ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Лише у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Тому суд відкидає та не приймає до уваги як докази ті документи, що надані учасниками справи з порушенням вимог ч. ч. 2, 3 цієї статті. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як вбачається з оригіналу розписки відповідача від 15.01.20 р., наданої у розпорядження суду представником позивача - адвокатом, відповідач 15.01.20 р. отримала від позивача 25 000 доларів США і зобов`язувалась їх повернути рівними частинами щомісячно до 10 числа кожного місяця по 1 000 доларів США, а повний розрахунок має відбутись до 10.03.22 р.. Та обставина, що за вказаною вище розпискою відповідач отримала у позику від позивача вказану вище суму грошових коштів на умовах, вказаних у такій розписці, сторонами не оспорюється. Відповідно до змісту ст. 625 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно ст. 1 046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку саму суму грошових коштів (суму позики). Згідно із ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Суд враховує, що по своїй суті розписка відповідача про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником. Така позиція висловлена ВС у постанові ВП Верховного Суду від 16.01.19 р. у справі № 464/3790/16 - ц (провадження № 14 - 465цс18); ВС у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 194/1126/18. Таким чином судом встановлено, що відповідач, дійсно, отримала від позивача в борг як позику зазначену вище суму грошових коштів, що зазначена у розписці, та зобов`язувалась повертати її частинами, однак, на час пред`явлення розглядуваного позову - 31.12.20 р., а також - на дату розгляду справи судом по суті - свого зобов`язання за укладеним договором позики не виконала і сплачена нею 1 000 доларів США в рахунок погашення боргу за спірним договором ще до пред`явлення позивачем розглядуваного позову до суду за погодженням між сторонами віднесена позивачем не на погашення боргу за розпискою від 15.01.20 р., а на погашення боргу за іншими договором між сторонами. Як слідує з копії скріншоту з даними про переписку сторін за 05.01.21 р., надану суду відповідачем, позивач таким чином повідомила відповідача про намір звернення до суду з приводу спірної позики з огляду на поведінку, що, на думку позивача, не свідчить про намір добросовісного виконання зобов`язань з боку відповідача. При цьому суд враховує, що вказану вище переписку сторони та їх представники не оспорили, як і не заперечили стосунку такої переписки до спірних правовідносин між сторонами. Обговорюючи питання про право позивача закладати позов про повернення всієї суми боргу до настання кінцевого строку повернення боргу, зазначеного у розписці від 15.01.20 р., суд виходить з положень ст. 1 050 ЦК України. Так за положеннями ст. ст. 1 049, 1 050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1 048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1 048 цього Кодексу. Починаючи з 11.02.20 р. відповідач прострочила повернення чергової (першого платежу) частини суми позики, тому позивач набула права вимагати дострокового повернення всієї суми позики і сплати процентів, відповідно до ст. 1 048 ЦК України. За змістом ст. 1 048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України лише у тому разі, якщо договір позики не передбачає інших умов. Передбачене у цій нормі право сторін на встановлення умов оплати за користування позикою з урахуванням норм ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України слід розуміти як право сторін на визначення саме розміру процентів та порядку їх сплати, а не обрання ними іншого способу оплати (наприклад, у твердій грошовій сумі безвідносно до суми боргу), оскільки закон - ст. ст. 536, 1 048 ЦК України визначає, що плата за користування чужими грішми встановлюється і нараховується у вигляді процентів на основну суму боргу. Як зазначено у ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору й вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту й інших вимог, які звичайно ставляться. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому доводи відповідача про складне матеріальне становище суд вважає такими, що не дають підстав для висновку про безпідставність позову. Аналізуючи вказану вище норму права, суд, разом з тим, враховує, що обов`язок у позичальника нести відповідальність, пов`язану з простроченням грошового зобов`язання виникає лише після моменту виникнення такого прострочення. До дати пред`явлення розглядуваного позову до суду позивач у формі електронного спілкування вимагала у відповідача належного виконання зобов`язання, так як відповідач не повернула до 05.01.21 р. жодної з чергових частин позики, чого не заперечили у судовому засіданні і представники відповідача - адвокати, і тому простроченість за договором виникла вже у наступний день після дати, у яку відповідач мала повернути першу частину (черговий платіж) позики в розмірі 1 000 доларів США - 11.02.20 р.. Разом з тим з 10.02.20 р. до дати пред`явлення розглядуваного позову до суду - 31.12.20 р. - відповідач мала б повернути позивачеві вже 11 000 доларів США, а так як позивач - змінила термін виконання зобов`язання 13.12.20 р., то і решта боргу - 14 000 доларів США - за станом на даний час вважається простроченою. Хоча у договорі позики валюта грошового зобов`язання визначена сторонами у доларах, що не суперечить чинному законодавству, позивач просить суд стягнути суму боргу у її гривневому еквіваленті відповідно до курсу долара США до національної валюти - гривні. Тому сума боргу, що підтверджена оригіналом розписки від 15.01.20 р., у доларах США, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі у її гривневому еквіваленті. Разом з тим сума заборгованості за договором позики у гривні зазначена позивачем неправильно та безпідставно з врахуванням курсу валют за станом на 27.12.20 р., так як позов позивачем закладено лише 31.12.20 р.. Так жодних доказів про те, що саме 27.12.20 р. позивач пред`явила до відповідача вимогу про повернення позики у повному обсязі і тому можливо врахувати дані про курс валют для визначення еквіваленту суми позики саме на 27.12.20 р., позивачем суду не надано. Тому суд вважає за доцільне при визначенні еквіваленту суми позики - 25 000 доларів США - у гривні врахувати саме дату - 31.12.20 р. - дату пред`явлення розглядуваного позову (як вимоги до відповідача про повернення всієї суми боргу) до суду. Відповідно до курсу валют Нацбанку України за станом на 31.12.20 р., вартість 1 долара США складала 28, 2 746 грн. Тому 25 000 доларів США за станом на 31.12.20 р. є еквівалентом 706 865 грн (28, 2 746 х 25 000 = 706 865), що є менше вказаної позивачем у позові суми. Відповідно вимоги позивача в частині стягнення суми боргу у еквіваленті у гривні підлягають до частково задоволення - на суму 706 865 грн. Як уже зазначалось, згідно із ч. 2 ст. 625 ЦКУ боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд вважає, що так як позивач змінила валюту договору позики, заклавши вимогу про стягнення заборгованості у гривні, то загальна сума заборгованості за договором позики у гривні має прийматись як сума 11 рівних прострочених чергових платежів також у гривні. Оскільки при коливанні курсу долара в період з 11.02.20 р. по 31.12.20 р. застосування його при визначенні розміру кожного чергового платежу призвело б до визначення гривневого еквівалента кожного з таких платежів, що у своїй сумі з іншими - рівними - не сплаченими платежами, термін сплати яких - після 01.01.21 р., не складе загальної суми боргу у гривневому еквіваленті. Тому сума кожного чергового платежу з 25 платежів, що є однаковими за розміром за умовами договору позики, з врахуванням вказаної вище всієї суми позики у гривневому еквіваленті, судом приймається в розмірі 28 274 грн, 60 коп. (706 865 грн : 25 (кількість рівних платежів за умовами договору позики) = 28 274 грн, 60 коп.). Відповідно до умов договору позики, перший платіж відповідач мала здійснити 10.02.20 р. в сумі 1 000 доларів США. Однак 10.02.20 р. позивач не повернула вказаної вище частини суми позики і з 11.02.20 р. ця частина позики (перший черговий платіж) стала простроченою. Така ж ситуація виникла і з поверненням рештою частин суми позики (чергових платежів) 10.03.20 р., 10.04.20 р., 10.05.20 р., 10.06.20 р.,10.07.20 р., 10.08.20 р., 10.09.20 р.,10.10.20 р., 10.11.20 р., 10.12.20 р. і не змінилась аж до 31.12.20 р., коли позивач пред`явила позов до суду з вимогою дострокового повернення всієї суми боргу. Тобто кожен з чергових платежів став простроченим, починаючи з наступного дня після дня, коли мав бути сплачений відповідно до умов договору позики. Тому відшкодування інфляційних втрат і 3 % річних в порядку юридичної відповідальності відповідач має сплачувати щодо сум кожного чергового несплаченого вчасно платежу (частини суми позики), а всього - 11 таких однакових платежів, починаючи з наступного дня - з дати настання прострочення. Сума інфляційних втрат пов`язана з даними про індекс інфляції. За даними Держслужби статистики України індекс інфляції у лютому - грудні 2020 р. склав: - лютий - 99, 70 %, - березень, квітень - 100, 8 %, - травень - 100, 3 %, - червень - 100, 2 %, - липень - 99, 4 %, - серпень - 99, 8 %, - вересень - 100, 5 %, - жовтень - 101, 0 %, - листопад - 101, 3 %, - грудень - 100, 9 %, а всього за рік 105, 0 %. Перших одинадцять платежів до пред`явлення позивачем 30.12.20 р. розглядуваного позову до суду є простроченими в період з 11.02.20 р. по 31.12.20 р. включно, з врахуванням дати, у яку кожен з них мав бути сплачений, однак, став простроченим. Щодо першого платежу, то він мав бути сплачений 10.02.20 р., тому за період з 01.02.20 р. по 31.12.20 р. включно індекс інфляції щодо суми першого платежу склав 104, 78 %, а сума інфляційних збитків за вказаний вище період склала 1 351 грн, 55 коп.. Щодо другого платежу, то він мав бути сплачений 10.03.20 р. і за період з 01.03.20 р. 31.12.20 р. включно індекс інфляції щодо суми цього платежу склав 105, 10 %, а сума інфляційних збитків за вказаний вище період склала 1 442 грн, 03 коп.. Щодо третього платежу, то він мав бути сплачений 10.04.20 р. і за період з 01.04.20 р. 31.12.20 р. включно індекс інфляції щодо суми цього платежу склав 104, 26 %, а сума інфляційних збитків за вказаний вище період склала 1 204 грн, 52 коп.. Щодо четвертого платежу, то він мав бути сплачений 10.05.20 р. і за період з 01.05.20 р. 31.12.20 р. включно індекс інфляції щодо суми цього платежу склав 103, 44 %, а сума інфляційних збитків за вказаний вище період склала 972 грн, 66 коп.. Щодо п`ятого платежу, то він мав бути сплачений 10.06.20 р. і за період з 01.06.20 р. 31.12.20 р. включно індекс інфляції щодо суми цього платежу склав 103, 13 %, а сума інфляційних збитків за вказаний вище період склала 885 грн, 01 коп.. Щодо шостого платежу, то він мав бути сплачений 10.07.20 р. і за період з 01.07.20 р. 31.12.20 р. включно індекс інфляції щодо суми цього платежу склав 102, 92 %, а сума інфляційних збитків за вказаний вище період склала 825 грн, 63 коп.. Щодо сьомого платежу, то він мав бути сплачений 10.08.20 р. і за період з 01.08.20 р. 31.12.20 р. включно індекс інфляції щодо суми цього платежу склав 103, 54 %, а сума інфляційних збитків за вказаний вище період склала 1 000 грн, 94 коп.. Щодо восьмого платежу, то він мав бути сплачений 10.09.20 р. і за період з 01.09.20 р. 31.12.20 р. включно індекс інфляції щодо суми цього платежу склав 103, 75 %, а сума інфляційних збитків за вказаний вище період склала 1 060 грн, 31 коп.. Щодо дев`ятого платежу, то він мав бути сплачений 10.10.20 р. і за період з 01.10.20 р. 31.12.20 р. включно індекс інфляції щодо суми цього платежу склав 100, 90 %, а сума інфляційних збитків за вказаний вище період склала 913 грн, 28 коп.. Щодо десятого платежу, то він мав бути сплачений 10.11.20 р. і за період з 01.11.20 р. 31.12.20 р. включно індекс інфляції щодо суми цього платежу склав 102, 21 %, а сума інфляційних збитків за вказаний вище період склала 624 грн, 88 коп.. Щодо одинадцятого платежу, то він мав бути сплачений 10.12.20 р. і за такий незначний період індекс інфляції не визначався. Всього сукупна сума інфляційних втрат по вказаних вище 11 - ти рівних періодичних платежів за наведеним вище обрахунком за період з 11.02.20 р. по 31.12.20 р. склала 10 280 грн, 81 коп.. Однак з врахуванням позовних вимог, не виходячи за їх розмір, суд стягує ту суму інфляційних втрат, про яку просить позивач - 9 532 грн, 08 коп.. Тому вимоги позивача щодо стягнення суми інфляційних втрат в межах позовних вимог позивача у цій частині підлягають до повного задоволення. Щодо першого платежу, то він мав бути сплачений 10.02.20 р., тому за період з 11.02.20 р. по 31.12.20 р. включно за 325 днів прострочення сума 3 % річних складе 753 грн, 23 коп. Щодо другого платежу, то він мав бути сплачений 10.03.20 р. і за період з 11.03.20 р. 31.12.20 р. включно за 296 днів прострочення сума 3 % річних складе 686 грн, 02 коп. Щодо третього платежу, то він мав бути сплачений 10.04.20 р. і за період з 11.04.20 р. 31.12.20 р. включно за 265 днів прострочення сума 3 % річних складе 614 грн, 17 коп. Щодо четвертого платежу, то він мав бути сплачений 10.05.20 р. і за період з 11.05.20 р. 31.12.20 р. включно за 235 днів прострочення сума 3 % річних складе 544 грн, 64 коп. Щодо п`ятого платежу, то він мав бути сплачений 10.06.20 р. і за період з 11.06.20 р. 31.12.20 р. включно за 204 днів прострочення сума 3 % річних складе 472 грн, 80 коп. Щодо шостого платежу, то він мав бути сплачений 10.07.20 р. і за період з 11.07.20 р. 31.12.20 р. включно за 174 днів прострочення сума 3 % річних складе 403 грн, 27 коп. Щодо сьомого платежу, то він мав бути сплачений 10.08.20 р. і за період з 11.08.20 р. 31.12.20 р. включно за 143 дні прострочення сума 3 % річних складе 331 грн, 42 коп. Щодо восьмого платежу, то він мав бути сплачений 10.09.20 р. і за період з 11.09.20 р. 31.12.20 р. включно за 112 днів сума 3 % річних складе 259 грн, 57 коп. Щодо дев`ятого платежу, то він мав бути сплачений 10.10.20 р. і за період з 11.10.20 р. 31.12.20 р. включно за 82 дні прострочення сума 3 % річних складе 190 грн, 05 коп. Щодо десятого платежу, то він мав бути сплачений 10.11.20 р. і за період з 11.11.20 р. 31.12.20 р. включно за 51 день прострочення сума 3 % річних складе 118 грн, 20 коп. Щодо одинадцятого платежу, то він мав бути сплачений 10.12.20 р. і за період з 11.12.20 р. 31.12.20 р. включно за 21 день прострочення сума 3 % річних складе 48 грн, 67 коп. Всього сукупна сума 3 - х відсотків річних по вказаних вище 11 - ти рівних періодичних платежах за наведеним вище обрахунком за період з 11.02.20 р. по 31.12.20 р. склала 4 422 грн, 04 коп.. Однак з врахуванням позовних вимог, не виходячи за їх розмір, суд стягує ту суму 3 - х відсотків річних, про яку просить позивач - 4 349 грн, 91 коп.. Тому вимоги позивача щодо стягнення суми 3 - х відсотків в межах позовних вимог позивача у цій частині підлягають до повного задоволення. Таким чином позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача повну суму боргу - 25 000 доларів США - у гривневому еквіваленті, тобто, в сумі 706 865 грн.; 9 532 грн. 45 коп. інфляційних втрат за період з 11.02.20 р. по 31.12.20 р. включно (з врахуванням розміру позовних вимог у цій частині); 4 349 грн, 91 коп. як суму 3 - х відсотків річних (з врахуванням розміру позовних вимог у цій частині) за період з 11.02.20 р. по 31.12.20 р. включно та суму судових витрат позивача у справі у розмірі, пропорційному розміру задоволених позовних вимог, згідно із ст. 141 ЦПК України, а саме: 7 107 грн, 86 коп. (сума сплаченого судового збору - 7 252 грн, 61 коп. - 100 %, задоволено позовні вимоги на 98 %). В решті позову слід відмовити з наведених вище мотивів.

Outcome: partial