Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

Позивач 24.10.2013 року звернувся до Старобешівського районного суду із позовом до відповідачки про стягнення боргу. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначив, що 12.06.2011 року надав відповідачці [PERSON] грошову позику у розмірі 2000 гривень із зобов'язанням повернути до 15 грудня 2011 року, про що[PERSON] надала розписку від 12.06.2011 року. Надалі, 12.07.2011 року позивач надав відповідачці [PERSON] грошову позику у розмірі 2000 гривень із зобов'язанням повернути до 25 червня 2012 року, про що [PERSON] надала розписку від 12.07.2011 року. В зазначений термін відповідачка борг не повернула. У зв'язку із вищезазначеними обставинами позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу в розмірі 4000 грн., судові витрати покласти на відповідачку. Позивач в судовому засіданні на позовних вимогах наполягав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи. Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд, врахувавши позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Задовольняючи позов суд керується наступними нормами матеріального права. На підставі ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей У відповідності до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 12.06.2011 року та 12.07.2011 року відповідачка отримала у борг від позивача кошти у розмірі 4000 грн. (по дві тисячи гривень, відповідно). Зазначені обставини підтверджуються розписками відповідача про отримання суми коштів. [PERSON] зобов»язувалась повернути борг у розмірі 2000 грн. до 15.12.2011 року та у розмірі 2000 грн. до 25.06.2012 року. На час розгляду справи оригінал боргової розписки знаходився у позивача у справі та був досліджений судом, що підтверджує невиконання відповідачем зобов»язання по поверненню суми боргу. Ураховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати слід у вигляді судового збору у розмірі 229 грн. 44 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Разом з тим, не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь 200 грн. витрат на правову допомогу, виходячи з наступного. Пунктом 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом цивільної справи, належать витрати на правову допомогу. Згідно зі ч.ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Частиною 1 ст. 56 ЦПК України встановлено, що правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем не надано договору про надання правової допомоги та розрахунку витрат на правову допомогу, а тому підстав для задоволення вимог про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 200 грн. немає. На підставі викладеного,

Outcome: approved