Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

Позивач 13.08.2018 року звернувся до Приморського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який зареєстрований Другим відділом реєстрації актів громадянського стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, про що складено відповідний актовий запис № 391 від 04 жовтня 2003 року та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]; та стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача щомісяця до досягнення дітьми повноліття. Позивач у позовній заяві просить суд шлюб розірвати посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, у них відсутнє бажання бути разом, шлюбні відносини між ними припинено, спільного господарства не ведуть Позивач вказує, що примирення між ними неможливе, майнових спорів немає. В обґрунтування позовних вимог про стягнення аліментів позивач зазначила, що вона з відповідачем від шлюбу мають двох спільних дітей : - [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], видане Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції; - [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], видане Другим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. У свою чергу позивач зазначає, що відповідач ухиляється від покладеного на нього обов'язку утримувати дітей. Добровільно кошти не виділяє, інтересами та потребами дітей не цікавиться. Діти повністю знаходяться на утриманні матері, у зв'язку з чим позивач була змушена звернутися до суду з зазначеним позовом. Ухвалою суду від 16.08.2018 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано десятиденний термін для усунення недоліків позову. Після усунення недоліків позовної заяви, ухвалою суду від 24.09.2018 року було відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання 29.11.2018 року. У підготовче засідання 29 листопада 2018 року сторони не з'явились. Про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Від відповідача до суду надійшла заява від в якій вказано, що [PERSON] визнав позов, пред'явлений до нього, в повному обсязі та просив розглянути позов за його відсутності. Від повільно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Судом встановлено, що 04 жовтня 2003 року [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Другим відділом реєстрації актів громадянського стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, про що складено відповідний актовий запис № 391 від 04 жовтня 2003 року та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] проживали однією сім'єю та вели спільне господарство. Від сумісного проживання у сторін народились двоє дітей : - [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], видане Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції ; - [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане Другим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. Батьком дітей вказаний [PERSON] Також судом встановлено, що сімейні відносини припинені остаточно, родина фактично розпалася і її відновлення неможливо, при обставинах, зазначених позивачем, так у позивача відсутні які-небудь почуття до відповідача, їх шлюбний союз фактично розпався, на примирення сторони категорично не згодні, оскільки сторін по справі нічого не об'єднує, а також той факт, що один з подружжя або обоє мають право звернутися із заявою в суд про розірвання шлюбу й це право підлягає судовому захисту, що у відповідності зі ст. 112 Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу. Одночасно, суд вважає, що подальше спільне життя чоловіка й жінки та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому що сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть, даний факт має істотне значення. Шлюб - це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сім'ї. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім'ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім'ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. За ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Як вбачається з пояснень позивача зазначеної вільної згоди між сторонами по справі не має. Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Примушування - значить добиватися певної поведінки від особи за допомогою фізичного або психічного насильства. Закріплені у законодавстві права дружини та чоловіка на повагу до своєї індивідуальності є засобом захисту психологічно слабшого у шлюбі від психічного диктату чи навіть агресії дружини, чоловіка або іншої особи. Воно схиляє до толерантності, терпимості у шлюбі, спрямовує кожного з них на спокійне, інтелігентне залагодження колізії індивідуальних рис характеру, життєвих звичок. Однією з причин припинення шлюбу є його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, розірвання шлюбу може відбутися за їхньою спільною заявою або за заявою когось з них. У ході розгляду справи, судом була перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу, суд переконався у дійсному волевиявленні сторін по справі. Щодо стягнення аліментів з відповідача, суд бере до уваги наступне. Обов'язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в ч. 2 ст. 51 Конституції України. Відповідно до ст.180СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що [PERSON] разом з дітьми - [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] що підтверджується довідкою про склад сім'ї та реєстрації місця проживання ОСББ «Говорова-5» за вих. 81 від 09.08.2018 року. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною другою статті 181 СК Україниза домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою статті 181 СК Українипередбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів). Враховуючи те, що відповідач проживає окремо, при цьому домовленість між позивачем та відповідачем про сплату аліментів на утримання дітей відсутня, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання їхніх дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача щомісяця починаючи з дня подачі позову до суду до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO], та до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO]

Outcome: approved