Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

Позивач 14.02.2019 року звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення її права користуватися житловим приміщенням. В позовних вимогах позивач просить визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, позовні вимоги обґрунтовує тим, що 06.12.2007 року Святошинською районною в м. Києві Радою видано свідоцтво про право власності на житло, відповідно до якого кв. [NUMBER] , що за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної спільної власності: [PERSON] в розмірі ј частини квартири, [PERSON] в розмірі ј частини квартири, [PERSON] в розмірі ј частини квартири, [PERSON] в розмірі ј квартири. 28.09.2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, прізвище в шлюбі змінено на [PERSON] . Після одруження [PERSON] здійснила реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Проте, 18.09.2017 року рішенням Ратнівського районного суду Волинської обл. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Так, відповідач [PERSON] з листопада 2014 року не проживає в квартирі [ADDRESS] . На даний час відповідач проживає за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з чим позивач звернулася до суду з позовом про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки відповідач [PERSON] не здійснила процедуру зняття з реєстрації місця проживання. Ухвалою суду від 18.02.2019 року відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження (а.с. 32-33). У судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнала, відзиву на позов не подавала та пояснила, що до листопада 2014 року проживали однією сім`єю з чоловіком [PERSON] та свекрухою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , але після сімейної сварки забрала речі, спільну дитину [PERSON] та поїхала до батьків, де і проживає по сьогоднішній день, а саме за адресою: [ADDRESS] . Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або достовірності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Заслухавши пояснення сторін та третіх осіб, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які посилається позивач [PERSON] , як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були визнані відповідачем [PERSON] , та які були досліджені в підготовчому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 06.12.2007 року Святошинською районною в м. Києві Радою видано свідоцтво про право власності на житло, відповідно до якого кв. [NUMBER] , що за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної спільної власності: [PERSON] в розмірі ј частини квартири, [PERSON] в розмірі ј частини квартири, [PERSON] в розмірі ј частини квартири, [PERSON] в розмірі ј квартири (а.с.6). 28.09.2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, прізвище в шлюбі Корсак змінено на [PERSON] . Після одруження відповідач [PERSON] здійснила реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Проте, 18.09.2017 року рішенням Ратнівського районного суду Волинської обл. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.7, 8). Так, відповідач [PERSON] з листопада 2014 року не проживає в квартирі [ADDRESS] . На даний час відповідач проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується супровідним листом Ратнівського районного суду Волинської обл. від 19.09.2017 року вих. №166/743/17/4694/17 про направлення зазначеного рішення суду на адресу відповідача [PERSON] (а.с.9), проти чого не заперечує і сама відповідачка. Крім того, позивач [PERSON] звернула увагу суду на те, що реєстрація місця проживання відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , створює перешкоди щодо отримання субсидії, адже при здійсненні розрахунку субсидії суб`єкт владних повноважень бере до уваги кількість зареєстрованих осіб у квартирі. Оскільки, за вказаною адресою відповідач не проживає, у позивача виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за них, чим об`єктивно порушують наші права. Відповідно до ст. 321 ч. 1 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов`язані з позбавленням його володінням майном. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вищенаведені норми цивільного законодавства України дають підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, № 4, №7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідач порушує право власності позивача, позбавляє можливості розпорядитись своїм майном на власний розсуд, тобто позивач обмежений у здійсненні свого права власності. Факт реєстрації в квартирі відповідача завдає додаткових матеріальних витрат на оплату комунальних послуг, що завдає позивачу матеріальної шкоди. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Водночас, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, рішення суду про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття її з реєстраційного обліку квартири [ADDRESS] . На підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати в розмірі 768 грн. 40 коп. З огляду на викладене та

Outcome: approved