Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

Позивач 15.12.2016 року звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в розмірі 16582,96 грн., що виникла за кредитним договором № б/н від 23.09.2011 року. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 23.09.2011 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 17000,00 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов'язання виконав в повному обсязі надав позичальнику кредит у розмірі встановленому договором. [INFO] позичальник - [PERSON] померла. 08.02.2016 року банком було отримано лист на письмовий запит від одинадцятої Київської державної нотаріальної контори, щодо кола спадкоємців до майна померлої [PERSON] 10.05.2016 року до спадкоємця - [PERSON], було направлено лист-претензію, згідно якого банк пред'явив свої вимоги щодо повернення кредиту, проте кредитні кошти спадкоємцем повернуті не були. У зв'язку із зазначеним порушенням зобов'язань за кредитним договором, відповідач станом на дату смерті [PERSON] має прострочену заборгованість у сумі 16582,96 грн., яка складається із: 15965,40грн. - заборгованість за кредитом,; 617,56 - заборгованість за відсотками. Таким чином, в порушення умов кредитного договору та чинного законодавства України відповідач не виконує зобов'язання, що змусило позивача звернутися до суду за захистом свого порушеного права. У судове засідання 06.07.2017 року представник позивача не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, однак подав до суду заяву в якій просить слухати справу за його відсутності, на підставі наявних документів у справі.Проти постановлення заочного рішення не заперечувавю Відповідач у судове засідання двіччі не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливе слухати справу за його відсутності за наявними у справі доказами, ухваливши по справі за згодою представника позивача та відповідно до ст.ст. 169, 224-226 ЦПК України, заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про наявність правових підстав для задоволення позову, з огляду на наступне. Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Пунктом 29 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що23.09.2011 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 17000,00 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. (а.с. 6-30). Позивач свої зобов'язання виконав в повному обсязі надав позичальнику кредит у розмірі встановленому договором. [INFO] позичальник - [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с 33). 08.02.2016 року банком було отримано лист на письмовий запит від одинадцятої Київської державної нотаріальної контори, щодо кола спадкоємців до майна померлої [PERSON] (а.с. 43) 10.05.2016 року до спадкоємця - [PERSON], було направлено лист-претензію 9а.с. 44-46), згідно якого банк пред'явив свої вимоги щодо повернення кредиту, проте кредитні кошти спадкоємцем повернуті не були. Із наданого представником позивача розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що у зв'язку із зазначеним порушенням зобов'язань за кредитним договором, відповідач станом на дату смерті [PERSON] має прострочену заборгованість у сумі 16582,96 грн., яка складається із: 15965,40грн. - заборгованість за кредитом,; 617,56 - заборгованість за відсотками (а.с. 4-5). Разом з тим, суд не знаходить даний розрахунок вірним, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Згідно відповіді одинадцятої Київської державної нотаріальної контори спадкоємцем майна померлої [PERSON] є [PERSON] (а.с. 43). Відповідно до п. 32 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що з урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Як вбачається із матеріалів справи, [INFO] позичальник - [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від [INFO] (а.с. 33). З наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що станом на [INFO] (дату смерті) заборгованість позичальника перед банком становить 17042,69 грн. - заборгованість за кредитом (а.с. 4 зворотня сторона). З огляду на вищезазначені норми Закону та встановлені обставини справи, до [PERSON] як спадкоємця перейшла вся сукупність прав та обов'язків після смерті [PERSON], в тому числі і обов'язок по погашенню заборгованості за кредитним договором № б/н від 23.09.2011 року в межах вартості майна одержаного в спадщину на час розгляду справи, яка станом на [INFO] становить 17042,69 грн. - заборгованість за кредитом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи зазначене та оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності та співставленні, зважаючи на те, що позивачем заявлено, меншу суму до стягнення з відповідача ніж нарахована судом, враховуючи диспозицію ст. 11 ЦПК України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню та відповідно стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 16582,96 грн. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1378,00 грн. сплачена позивачем згідно платіжного доручення від 27.10.2016 року (а.с. 1). На підставі викладеного та

Outcome: approved