Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

Позивач 14.12.2014 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування позовних вимог вказала, що 21 червня 2008 року вона уклала шлюб з [PERSON]. від спільного подружнього життя сторони мають малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2013 року позовні вимоги задоволено частково. Відповідач зобов'язаний виплачувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. на утримання малолітніх дітей щомісячно починаючи з 25 вересня 2013 року і до досягнення дітьми повноліття. Також виплачувати аліменти на користь [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 300 грн. на її утримання, щомісячно починаючи з 25 вересня 2013 року і до досягнення малолітньою дитиною [PERSON] шестирічного віку. Разом з тим, відповідач не виконує рішення суду та матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Внаслідок чого станом на 30.11.2014 року за ним утворилась заборгованість по виплаті аліментів на утримання малолітніх дітей у сумі 12806 грн. , а також аліментів до досягнення малолітньою дитиною [PERSON], шестирічного віку у сумі 4500,00 грн. На підставі вищевикладеного, просить стягнути з [PERSON] неустойку за прострочення сплати аліментів у сумі 43 683,16 грн. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначивши, що на даний час не працює, тому у позові просить відмовити повністю. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, перевіривши їх на належність, допустимість, достовірність та достатність, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано 21 червня 2008 року Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області./а.с.4/ Від спільного подружнього життя сторони мають малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають із позивачкою та перебувають на її утриманні./а.с.8,9/ Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2014 року з відповідача на користь позивача на утримання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] стягуються аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на кожного для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 25 вересня 2013 року до досягнення дітьми повноліття або до зміни матеріального або сімейного стану сторін. Стягнуто аліменти з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON] на її утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 25 вересня 2013 року до досягнення сином [PERSON] [INFO] шестирічного віку./а.с.13-15/ Згідно розрахунку заборгованості виданої Амур-Нижньодніпровським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, відповідач має заборгованість з виплати поточних щомісячних аліментних виплат, станом на 30.11.2014 р. на дитину до 6 років, в сумі 4500,00 грн. та розрахунок заборгованості станом на 30.11.2014 року 1000 грн. на двох дітей у сумі 12806,00 грн. Також, в судовому засіданні встановлено, що на даний час відповідач [PERSON] не працює, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER]. Згідно із ч. 4 ст. 195 Сімейного кодексу України (далі - СК України) розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Таким чином, судом встановлено, що з вини відповідача виникла заборгованість по сплаті аліментів . Згідно із ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Як роз'яснив Пленум Верховного суду України в п. 22 Постанови № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ, щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. Пункті 22 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ, щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» також роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення. Відповідач є працездатним, здоровим, на утриманні інших осіб немає, доказів неможливості сплачувати із об'єктивних, незалежних від нього причин, суду не надав, відтак суд приходить до висновку про те, що заборгованість по сплаті аліментів виникла з вини такої особи. Враховуючи, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується не на всю заборгованість, а на суму несплачених аліментів за той місяць, у якому не проводилось стягнення аліментів. Суд погоджується із розрахунком пені, складеним позивачем, за яким неустойка нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів, сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певної суми заборгованості. У відповідності до ч.2 ст.196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. За своїм правовим змістом санкція у вигляді стягнення пені спрямована на забезпечення виконання платником аліментів своїх зобов'язань, та її розмір має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до стягнення пені, яка істотно перевищує сам розмір заборгованості по аліментам. У відповідності до ст.7 , ч.2 ст.196 СК України,

Outcome: partial