Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] 04.04.2014 року звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси із позовною заявою до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, зазначаючи, що 22.11.2011 року Приморським районним судом м. Одеси було винесено постанову по кримінальній справі №1-649/2011 якою встановлено, що [PERSON] звернулась до туристичної фірми «Юная Тур Лтд» з наміром отримати послуги у сфері туризму, а [PERSON] реалізуючи злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів, знаходячись в приміщенні вищевказаної турфірми, назвавшись комерційним директором, отримала від [PERSON] 51150 грн. Отриманими коштами [PERSON] розпорядилась за власним розсудом, чим завдала [PERSON] матеріальні збитки на вищевказану суму. Посилаючись на вищевикладене, [PERSON] вказує, що своїми протиправними діями відповідач [PERSON] спричинила їй значну матеріальну шкоду та порушила її права як споживача, заподіяла моральну шкоду. У зв'язку із чим [PERSON] звернулась до суду із даним позовом та просить суд: стягнути з [PERSON] на свою користь грошові кошти в якості відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 54769,64 грн., який складається із суми основного боргу - 51150 грн. та 3% річних - 3619,64 грн.; стягнути з [PERSON] на свою користь в якості компенсації моральної шкоди 51150 грн. Представник позивача [PERSON] за ордером та витягом з угоди про надання правової допомоги - [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, про що подав відповідну заяву, згідно якої просив розглянути справу за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, повідомлялась судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістила. У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомлення про поважні причини такої неявки, суд, зі згоди представника позивача, ухвалив провести розгляд справи в заочному порядку та постановити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 22.11.2011 року Приморським районним судом м. Одеси було винесено Постанову по кримінальній справі №1-649/2011 за обвинуваченням [PERSON] у скоєнні злочину передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, за ознаками: «заволодіння чужим майном шляхом обману, (шахрайство)», ч.2 ст. 190 КК України, за ознаками: «заволодіння чужим майном шляхом обману, (шахрайство), вчинене повторно». Зазначеною Постановою судом було встановлено, що 04.11.2009 року [PERSON] звернулась до туристичної фірми «Юная Тур Лтд», розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Толстого, 10, кв. 10, з наміром відправитись в туристичну подорож. [PERSON], реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння шляхом обману грошовими коштами [PERSON], діючи з корисливих мотивів, перебуваючи в приміщенні «Юная Тур Лтд», повідомила, що є комерційним директором зазначеної туристичної фірми, хоча такою не була. Після чого запевнила [PERSON] у тому, що вона організує для останньої туристичну поїздку до Єгипту, яка мала відбутися 15.11.2009 року. Будучи впевненою в тому, що [PERSON] організує зазначену туристичну поїздку, [PERSON] передала останній грошові кошти в сумі 51150 грн. в якості оплати за туристичну путівку до Єгипту. При цьому [PERSON] не мала наміру оформлювати туристичну путівку до Єгипту, та договір між фірмою «Юная Тур Лтд» та [PERSON] про надання туристичних послуг не укладала і документи, необхідні для туристичної подорожі до Єгипту, [PERSON] не надала. Отриманими грошовими коштами від [PERSON] в сумі 51150 грн. [PERSON] розпорядилась на власний розсуд, чим заподіяла потерпілій матеріальну шкоду на зазначену суму. Відповідно до ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З урахуванням вищезазначеної Постанови, суд вважає, що вина відповідача [PERSON] у заподіянні шкоди позивачу [PERSON] є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню. Пунктом 7 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», визначено, що розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Згідно постанови Приморського районного суду м. Одеси від 22.11.2011 року вбачається, що відповідач [PERSON] з метою реалізації свого злочинного наміру отримала від [PERSON] 51150 грн., тим самим заподіявши [PERSON] матеріальну шкоду у зазначеному розмірі. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. На підставі вищенаведеного, суд вбачає вину відповідача, причинний зв'язок між діями [PERSON] та заподіяною [PERSON] майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню у розмірі 51150 грн. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що винними діями відповідача, які полягали в скоєнні кримінального правопорушення, заподіяна матеріальна шкода [PERSON] в сумі 51150 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача. Досліджуючи вимогу [PERSON] про стягнення на її користь зазначеної суми з урахуванням трьох відсотків річних, суд вважає, що така вимога не підлягає задоволенню, оскільки закон передбачає обов'язок боржник на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми та встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, тільки у разі прострочення виконання грошового зобов'язання, що передбачено ст. 625 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи виниклі між сторонами правовідносини не є грошовим зобов'язанням, а є правовідносинами з приводу заподіяння шкоди, внаслідок невиконання договірних умов, тому вимоги позивача в цій частині є не обґрунтованими. Посилання [PERSON] на те, що відповідачем порушені її права як споживача при отриманні послуг в галузі туризму, та її посилання на положення Закону України «Про захист прав споживачів», є безпідставними, оскільки виниклі між сторонами правовідносини не стосуються захисту прав споживача, так як шкода заподіяна [PERSON] саме внаслідок кримінального правопорушення, скоєного особисто [PERSON], яка ніколи не була співробітником туристичної фірми «Юная Тур Лтд» і не надавала послуги у галузі туризму і не мала відповідного дозволу цим займатися. Оцінюючи вимоги про відшкодування моральної шкоди суд виходить з того, що відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Оскільки вину відповідача [PERSON] у заподіянні шкоди позивачу встановлено, та враховуючи те, що проти [PERSON] було вчинено кримінальне правопорушення, вона перенесла стрес, душевні страждання у зв'язку із самим фактом її обману та втрати грошових коштів, суд визнає, що позивачу неправомірною поведінкою відповідача [PERSON] дійсно заподіяно певну моральну шкоду. Однак,

Outcome: partial