Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якоїдіє представник позивача - адвокат Колєснік І.А., звернулася до Богодухівського районного суду Харківської області з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, Богодухівської міської ради Харківської області, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: Богодухівська державна нотаріальна контора Харківської області, у якому просить: визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право постійного користування земельною ділянкою площею 1,20 га, за цільовим призначенням - для ведення особистого підсобного господарства, згідно з Державним актом на право постійного користування землею серії ХР -04-00-013346, виданим 16.06.1995 Улянівською сільською радою Богодухівського району Харківської області, реєстр. № 69 . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [INFO] помер батько позивачки, [PERSON] , який проживав в с. УлянівкаБогодухівського району Харківської області. Позивачка є єдиним спадкоємцем за законом свого батька, інших спадкоємців [PERSON] за законом або за заповітом немає. [PERSON] прийняла спадщину [PERSON] за законом, Богодухівською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа за № 410/2021. Позивач зазначає, що до складу спадщини [PERSON] входить право постійного користування земельною ділянкою площею 1,20 га, для ведення особистого підсобного господарства, державної форми власності, на території колишньої Улянівської сільської ради Богодухівського району Харківської області, правонаступником якої є Богодухівська міська рада Харківської області, за межами населеного пункту. Право постійного користування на земельну ділянку спадкодавця [PERSON] посвідчене Державним актом на право постійного користування землею серії ХР - 04-00-013346, виданим 16.06.1995 Улянівською сільською радою, реєстр. № 165, на підставі рішення ради від 19.02.1993. Після смерті спадкодавця позивач володіє та користується вказаною земельною ділянкою за її цільовим призначенням. 16.08.2021 Богодухівською державною нотаріальною конторою повідомлено позивачу про відмову у видачі спадкового свідоцтва на право постійного користування вказаною земельною ділянкою після смерті [PERSON] , оскільки нотаріусом встановлено спір про право, пов`язаний із припиненням цього речового права після смерті спадкодавця та щодо його належності до спадкового майна. У зв`язку з вказаним позивач вважає, що вказаний спір має бути вирішений у судовому порядку. З посиланням на ст.ст. 1216-1219, 1268 ЦК України стверджує, що право постійного користування земельною ділянкою є об`єктом спадкування та не припиняється у зв`язку зі смертю особи, якій воно належало на день смерті на підставі державного акту про право постійного користування земельною ділянкою. З огляду на викладене, вважає, що позивач має право на визнання за нею права постійного користування на земельну ділянку в порядку спадкування. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 19.08.2021 відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання. Клопотання позивача про витребування доказів - задоволено. Витребувано у Богодухівської державної нотаріальної контори копію спадкової справи № 410/2021, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Заходи забезпечення позову не вживались. 15.09.2021 від Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (далі по тексту - ГУ Держгеокадастру у Харківській області) надійшов письмовий відзив на позов, у якому представник ГУ Держгеокадастру у Харківській області просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Зазначив, що [PERSON] не додано до позовної заяви відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Отже, на момент звернення до суду права та інтереси [PERSON] не порушені, а право на звернення до суду позивачки не підтверджено, оскільки фактично не обґрунтовано підстав для подачі позовної заяви. Крім того, вказав, що з наданих позивачкою копій документів не вбачається, що до складу спадщини [PERSON] входить спірна земельна ділянка. Отже, позивачкою не надано належного обґрунтування позовних вимог, зокрема, того, що право постійного користування земельною ділянкою площею 1,20 га з цільовим призначенням - для ведення особистого підсобного господарства, згідно з Державним актом серії ХР 04-00-013346, виданим 16.06.1995, входить до складу спадщини [PERSON] .. Стверджує, що посилання позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 по справі № 179/1043/16-ц є безпідставним, оскільки правовідносини у вказаній справі та у справі за позовом [PERSON] не є подібними. Так, правовідносини у справі № 179/1043/16-ц стосуються визнання права користування земельною ділянкою, наданою засновнику фермерського господарства виключно для ведення селянського (фермерського) господарства, в той час як предметом розгляду по даній справі є визнання в порядку спадкування права користування земельною ділянкою, наданою для ведення особистого підсобного господарства. З огляду на викладене, вважає, що висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у вищезазначеній постанові, не підлягають застосуванню при вирішенні даного спору. Зазначив, що частиною 2 статті 92 ЗК України не передбачено можливості набуття громадянами права постійного користування земельною ділянкою. Статтею 1225 ЦК України передбачено можливість спадкування права власності на земельну ділянку або емфітевзису, суперфіцію, сервітуту, а не права постійного користування земельною ділянкою. З огляду на викладене, вважає, що ані ЗК України, ані ЦК України не передбачено можливості спадкування права постійного користування земельною ділянкою для ведення особистого підсобного господарства, а відтак, відсутні правові підстави для визнання за [PERSON] в порядку спадкування права постійного користування земельною ділянкою площею 1,20 га, вказаною в Державному акті від 16.06.1995 серії ХР № 04-00-013346. Пояснив, що у зв`язку з набранням чинності п.58 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28.04.2021 № 1423-ІХ, до повноважень ГУ Держгеокадастру у Харківській області не належить розпорядження землями державної власності, розташованими поза межами населених пунктів у межах територіальних громад. З дня набрання чинності цією нормою вказані земельні ділянки вважаються землями комунальної власності територіальних громад, і органи державної влади, які здійснювали розпорядження цими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними. Отже, ГУ Держгеокадастру у Харківській області не є розпорядником земельної ділянки площею 1,20 га, щодо якої [PERSON] заявлено позовні вимоги. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 13.09.2021 клопотання представника позивача адвоката Колєсніка Ігоря Анатолійовича про залишення частини позовних вимог без розгляду - задоволено. Залишено без розгляду позовні вимоги [PERSON] до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про визнання права постійного користування земельною ділянкою в порядку спадкування. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 13.09.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. Представник позивача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у надісланій до суду письмовій заяві просив суд завершити розгляд справи без участі в судовому засіданні сторони позивача, яка підтримує позовні вимоги та просить суд їх задовольнити. Представники відповідача Богодухівської міської ради та третьої особи Богодухівської державної нотаріальної контори в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у поданих до суду письмових заявах просили суд розглядати справу за їх відсутності, зазначили, що у вирішенні справи покладаються на розсуд суду. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін та третьої особи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно з Державним актом на право постійного користування землею серії ХР-04-00-013346, виданого Улянівською сільською радою 16.06.1995, [PERSON] на підставі рішення Улянівської сільської ради від 19.02.1993 було надано у постійне користування земельну ділянку площею 1,20 га для ведення особистого підсобного господарства. Земельна ділянка розташована на території Улянівської сільської ради (а.с.7). Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 10.01.1983, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого Улянівською сільською радою Богодухівського району Харківської області, 23.12.1999 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, після укладення шлюбу прізвище дружини змінено на « [PERSON] ». Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 26.10.2018, виданим Улянівською сільською радою Богодухівського району Харківської області, [PERSON] помер [INFO] (а.с.8). Як вбачається з довідки виконавчого комітету Богодухівської міської ради від 12.08.2021 № 5434, [PERSON] , який помер [INFO] , на день смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним за цією адресою проживали та були зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . 16.08.2021 Богодухівською державною нотаріальною конторою за заявою представника [PERSON] - [PERSON] було заведено спадкову справу № 410/2021 після смерті [PERSON] . Як зазначено у вказаній заяві, [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] прийняла, оскільки постійно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини за адресою : [ADDRESS] . Враховуючи викладене, позивачка просила видати свідоцтво про право на спадщину за законом. Листом Богодухівської державної нотаріальної контори від 16.08.2021 № 1194/01-16 [PERSON] було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку після смерті [PERSON] , оскільки право користування земельною ділянкою, що виникло у особи лише на підставі державного акту на право користування земельною ділянкою припиняється зі смертю особи, якій належало таке право, і не входить до складу спадщини (а.с.12-13). 12.10.2021 за вих. № 29-20-9-7910/0/19-21 Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області на адвокатський запит представника позивача - [PERSON] повідомлено, що станом на 27.05.2021 земельні ділянки за зазначеними у запиті громадянами, у тому числі [PERSON] (після смерті [PERSON] згідно з Державним актом на право постійного користування землею серії ХР 04-00-013346, площа земельної ділянки 1,2000 га, виданий 16.06.1995), обліковувались як землі сільськогосподарського призначення державної форми власності. На даний час земельні ділянки - землі сільськогосподарського призначення відповідно до пункту 24 розділу Х «Перехідних положень» Земельного кодексу України землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах відповідних територіальних громад. Згідно даних Державного земельного кадастру, земельні ділянки, які посвідчуються державними актами на право постійного користування земель виданих, у тому числі [PERSON] серії ХР 04-00-013346, не внесені до Національної кадастрової системи. В головному управлінні відсутня інформація щодо припинення, передачі, скасування або втрати чинності Державних актів на право постійного користування землею, а також щодо припинення права постійного користування за цими Державними актами. 05.10.2021 за вих. № 02-15/7525 Богодухівським міським головою Бєлим В.М. на адвокатський запит представника позивача - [PERSON] щодо уточнення відомостей існуючих речових прав на земельні ділянки, у тому числі [PERSON] - земельна ділянка площею 1,2 га після смерті [PERSON] згідно з Державним актом на право постійного користування землею серії ХР 04-00-013346, виданим 16.06.1995) повідомлено, що зазначеною інформацією Богодухівська міська рада не володіє. Враховуючи викладене, суд зазначає, що доказів припинення права постійного користування [PERSON] на земельну ділянку, надану йому в постійне користування згідно з державним актом серії ХР-04-00-013346, а також доказів набуття права власності на цю земельну ділянку іншою особою, відповідачем Богодухівською міською радою та Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області не надано. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] набув права постійного користування земельною ділянкою площею 1,2 га для ведення особистого підсобного господарства у 1997 році, тобто, до набрання чинності Земельним кодексом України від 25.10.2001 № 2768-ІІІ. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 7 Земельного кодексу України від 18.12.1990 № 561-ХІІ (чинного на час набуття [PERSON] права постійного користування земельною ділянкою) користування землею може бути постійним або тимчасовим. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, зокрема, громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (стаття 23 ЗК України 1990 року). Відповідно до пункту 5 постанови Верховної Ради Української РСР від 18 грудня 1990 року № 562-XII«Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування. Згідно з частиною першою статті 92 Земельного кодексу України 2001 року (далі - ЗК України), який набрав чинності з 01 січня 2002 року, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Вичерпний перелік осіб, які могли набувати земельні ділянки у постійне користування, був визначений у частині другій статті 92 ЗК України. Фермерські господарства та фізичні особи до вказаного переліку не належали. Але у пункті 6 розділу Х «Перехідні положення» зазначеного кодексу було передбачено, що громадяни та юридичні особи, які вже мали у постійному користуванні земельні ділянки, не могли мати їх на такому праві та повинні були у визначений строк переоформити право власності або право оренди на них відповідно до встановленого порядку. 22 вересня 2005 року Конституційний Суд України ухвалив рішення № 5-рп/2005, згідно з яким визнав неконституційним пункт 6 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України щодо обов`язку переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або на право оренди. Конституційний Суд України вказав, що немає підстав визнавати неконституційною статтю 92 ЗК України, оскільки використання у ній терміна «набувають» (який означає «ставати власником чого-небудь, здобувати що-небудь») вказує на те, що ця стаття не обмежує і не скасовує чинне право постійного користування земельними ділянками, набуте в установлених законодавством випадках станом на 1 січня 2002 року до його переоформлення (абзац 11 пункту 5.3 мотивувальної частини вказаного рішення). Отже, право постійного користування земельною ділянкою, набуте у встановленому порядку до 01 січня 2002 року, не втрачається внаслідок його непереоформлення користувачем, який за ЗК України не є суб`єктом такого права. Право постійного користування земельною ділянкою зберігається за таким користувачем до приведення прав і обов`язків щодо вказаної ділянки у відповідності до вимог чинного законодавства. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 663/1738/16-ц. У постанові від 05 листопада 2019 року у справі № 906/392/18 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з передбачених у статті 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року підстав, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою поза межами підстав, визначених у статті 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року, є такими, що порушують це право. В силу ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України). Перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщини, визначений у статті 1219 ЦК України. За змістом вказаного переліку право постійного користування земельною ділянкою, яке належало спадкодавцю, не є тим правом, яке не можна успадкувати. А тому таке право за загальним правилом входить до складу спадщини. Право постійного користування (на підставі відповідного державного акта) земельною ділянкою не припиняється зі смертю фізичної особи, якій було надане таке право, незалежно від цільового призначення відповідної ділянки. Тому право постійного користування земельними ділянками, яке перейшло у порядку спадкування, не припиняється ані через зміни у земельному законодавстві, ані через смерть осіб, яким це право належало. Такі висновки висловлено Верховним Судом у постанові від 09.09.2020 по справі № 681/1154/17 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23.06.2020 у справі № 179/1043/16-ц (провадження № 14-63цс20). У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила шляхом конкретизації від висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 368/54/17, у частині відступу від висновків, сформульованих у постановах Верховного Суду України від 05 жовтня 2016 року у справі № 181/698/14-ц і від 23 листопада 2016 року у справі № 657/731/14-ц про те, що право користування земельною ділянкою, яке виникло в особи лише на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право, і не входить до складу спадщини. З огляду на викладене, ані відсутність у Земельному кодексі України 2001 року такого права на земельну ділянку, як право постійного користування, ані смерть особи, якій належало таке право, - [PERSON] - самі по собі не припиняють права постійного користування вказаною земельною ділянкою та не виключають права постійного користування земельною ділянкою зі складу спадщини. Як вбачається зі змісту державного акту серії ХР № 04-00-013346, рішення про надання [PERSON] у постійне користування земельної ділянки площею 1,2 га прийняте Ульянівською сільською радою Богодухівського району Харківської області ХХІ скликання (рішення від 19.02.1993). Земельна ділянка надана для ведення особистого підсобного господарства. Враховуючи викладене, суд вважає, що [PERSON] на законних підставах, передбачених законодавством, чинним на час виникнення спірних відносин, - на підставі рішення відповідної сільської ради народних депутатів - набув права постійного користування земельною ділянкою, з метою, передбаченою законом - для ведення особистого підсобного господарства. Статтею 141 чинного ЗК України встановлено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини; ж) передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії. Суд зауважує, що ані за життя, ані після смерті [PERSON] належне йому право постійного користування земельною ділянкою не було припинене. Доказів того, що за життя [PERSON] право його постійного користування спірною земельною ділянкою було припинено рішенням відповідної сільської ради з підстав, передбаченим ст. 27 ЗК 1990 року або статтю 141 чинного ЗК України, ані відповідачем, ані Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області разом з поданням відзиву на позов не надано. Судом зауважує, що виходячи зі змісту відзиву та відповіді на адвокатський запит, наданих Горловним управлінням Держгеокадастру у Харківській області, фермерське господарство Дрюком І.І. не реєструвалось, земельна ділянка отримувалась ним без мети ведення фермерського господарства, та наразі використовується позивачкою за цільовим призначенням (ведення особистого підсобного господарства), а відтак, відсутні підстави вважати, що право постійного користування цієї земельною ділянкою перейшло від [PERSON] за його життя до юридичної особи - фермерського господарства. Враховуючи викладене, суд вважає, що на момент смерті [PERSON] право постійного користування земельною ділянкою площею 1,20 га, розташованої на території Ульянівської сільської ради, на законних підставах належало спадкодавцю, не було припинене, а відтак, входить до складу спадщини [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч. 2 ст. 1258 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст.1261 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Таким чином, [PERSON] є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] , яка прийняла спадщину, оскільки на момент смерті спадкодавця була зареєстрована та проживала разом із ним. Виходячи зі змісту спадкової справи, заяв від інших спадкоємців про прийняття спадщини та видачу свідоцтва по право на спадщину не надходило. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 1, 2 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Частиною 2 ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. На підставі викладеного, враховуючи те, що позивач є спадкоємцем за законом на спадкове майно [PERSON] , до якого входить, зокрема, право постійного користування земельною ділянкою площею 1,20 га на території Ульянівської сільської ради, посвідчене державним актом серії ХР № 04-00-013346 від 16.06.1995, звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на вказану частину спадщини з вказівкою на необхідність вирішення питання в судовому порядку, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про визнання права постійного користування вказаною земельною ділянкою в порядку спадкування за законом заявлено цілком обґрунтовано, у зв`язку з чим він підлягає задоволенню.

Outcome: approved