Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

Позивач 22.10.2015 року звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на такі обставини. Він з 12.10.1983 року перебуває у шлюбі з відповідачем [PERSON]. Від шлюбу вони мають повнолітню дочку, відповідача по справі, - [PERSON]. В 1987 році їх сімї була виділена чотирьохкімнатна квартира [ADDRESS]. З ним-позивачем був укладений договір найму житлового приміщення, як з квартиронаймачем. Однак в 1997 році відповідач [PERSON] без його відома переуклала договір найму та оформила на себе особовий рахунок. Разом з ними також проживав син відповідача [PERSON] - [PERSON] Між ним та відповідачами склались неприязні стосунки, тому в 2011 році він вимушений був звернутись до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи КП «Житлово-експлуатаційна контора № 9», ТОВ «Керуюча компанія «КомЕнерго-Нікополь», про виділення йому у користування кімнати та зобовязання укласти з ним окремий договір найму на кімнату. Заочним рішенням від 07.09.2011 року його позов було задоволено, виділено у користування кімнату площею 11,7 кв.м. в [ADDRESS]; залишено [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [INFO], у користування кімнату площею 12,9 кв.м, кімнату площею 16,9 кв.м, кімнату площею 17,1 кв.м. в [ADDRESS]; підсобні приміщення [ADDRESS]: кухню площею 5,4 кв.м, вбиральні 1,0 кв.м, ванну кімнату 2,2 кв.м., коридор 12,8 кв.м., вбудовані шафи 0,8; 0,5 ;0,3 ; 0,3 кв.м - залишено в загальному користуванні; зобовязано Товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «КомЕнерго-Нікополь» укласти з ним окремий договір найму на кімнату площею 11,7 кв.м в [ADDRESS]. На теперішній час у квартирі зареєстровані та проживають моя дружина, відповідач по справі, - [PERSON], його дочка, відповідач по справі, - [PERSON] та онук [PERSON] З липня 2015 року [PERSON] у квартирі не проживає та знятий з реєстраційного обліку за даною адресою. Спірна квартира не приватизована і перебуває у комунальній власності. Він уклав окремий договір найму на кімнату площею 11,7 кв.м. та вирішив приватизувати виділену йому у користування кімнату площею 11,7 кв.м. Однак, 26.08.2015 року, відповідачі дізнались про його намір, побили його та вигнали зі спірної квартири. З того часу він не має можливості користуватися виділеною йому кімнатою та майном, що залишилось в квартирі. З приводу неправомірних дій відповідачів він звертався до міліції та ТОВ «Керуюча компанія «ДомКом-Нікополь», однак це не принесло позитивного результату. Нікопольський МВ (з обслуговування міста Нікополь та Нікопольського району) ГУМВС України в Дніпропетровській області повідомив його про те, що з [PERSON] було проведено профілактичну бесіду з приводу недопущення відносно нього правопорушень та злочинів. Однак органи МВС не можуть вселити його у спірну квартиру через те, що примусове вселення осіб не входить до їх компетенції. ТОВ «Керуюча компанія «ДомКом-Нікополь» повідомило, що примусове вселення осіб в житлові приміщення знаходиться поза межами їх компетенції. На даний час він вимушений проживати в дачному будинку, який знаходиться в садовому товаристві «Славутич», однак дачний будинок не пристосований для проживання в ньому постійно, особливо в холодну пору року, в будинку немає опалення та водопроводу. Крім того, у спірній квартирі знаходиться його майно, яким він також позбавлений можливості користуватися. Враховуючи викладене, просить суд вселити його в кімнату площею 11,7 кв.м у квартирі [ADDRESS]. Позивач у судовому засіданні викладені в позовній заяві обставини та вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Суду пояснив, що між ним та відповідачем [PERSON]Ф виник конфлікт, тому вона вигнала його зі спірної квартири. Скандали між ним та відповідачами виникали з приводу оплати комунальних послуг. Влітку 2015 року він прийшов в квартиру, [PERSON] зустріла його скандалом, і з цього часу він не може потрапити до квартири, відповідачі його не пускають в квартиру. У звязку з цим він вимушений проживати в садовому будинку або у сина. З його особистих речей у квартирі залишились диван, шафа. Одягу там немає. Під час зясування обставин та перевірки їх доказами, зазначив, що він вже приватизував 1/5 частину спірної квартири, на підтвердження чого надав копію свідоцтва про право власності на житло від 31.10.2016 року. Відповідач [PERSON], яка діяла в своїх інтересах, та як представник відповідача [PERSON] по довіреності від 22.04.2015 року, в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні. Суду пояснила, що з 2003 року позивач у спірній квартирі не проживає. Позивач то приходив, то йшов з квартири. Спільного господарства з ним вони вели. Свої речі позивач з квартири забрав. Доказів, що того, що в квартирі знаходиться його диван та інші речі, позивачем надано не було. Позивач знаходився в місцях позбавлення волі, з його вини виникла заборгованість за опалення у розмірі близько 25000 грн. Комунальні послуги сплачує вона [PERSON] Між ними-відповідачами та позивачем постійно виникали скандали з приводу оплати комунальних послуг. Вказала, що рахунки з приводу оплати комунальних послуг дійсно були розділені, однак договір з позивачем був укладений лише у 2015 році. В 2007 році йому було присуджено виплатити за опалення. В 2007 році вони змінили двері, встановили нові замки, позивачу ключі не давали. Вважає, що позивач не має права користування цією квартирою, так як ремонту там не робив, все було зроблено за її кошти, поміняні вікна на металопластикові, а тепер він хоче вселитися у відремонтовану нею кімнату. Крім того, вказала, що позивач ображає їх та дитину. Посилання позивача на те, що відповідачі його побили, не відповідають дійсності. Вони його не чіпали. 26.08.2015 року позивач прийшов і повідомив, що буде приватизувати виділену йому кімнату та попросив ключі від квартири. У звязку з викладеними обставинами, вона йому ключі не дала. З 1998 року позивач ніде не працює. Вказала, що до неї приходив дільничний, вона пояснила йому ситуацію. Зазначила, що з 2015 року шлюб між позивачем та [PERSON] розірваний. Вважає, що позивач не має права користуватись квартирою. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «ДомКом Нікополь» в судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Вислухавши позивача [PERSON], відповідача [PERSON] та [PERSON] як представника відповідача [PERSON] по довіреності від 22.04.2015 року, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню на підставі ч.1 ст.383, ст.ст.386,391 ЦК України, ст.155 ЖК УРСР, виходячи з нижче викладеного. Судом встановлено наступне. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.09.2011 року у справі № 2-456/11 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна контора № 9», Товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія „КомЕнерго-Нікополь», про виділення у користування кімнати, зобовязання вчинити певні дії, позов [PERSON] задоволено, виділено [PERSON] у користування кімнату площею 11,7 кв.м. в [ADDRESS]; залишено [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [INFO], у користування кімнату площею 12,9 кв.м, кімнату площею 16,9 кв.м, кімнату площею 17,1 кв.м. в [ADDRESS]; підсобні приміщення [ADDRESS]: кухню площею 5,4 кв.м, вбиральні 1,0 кв.м, ванну кімнату 2,2 кв.м., коридор 12,8 кв.м., вбудовані шафи 0,8; 0,5 ;0,3 ; 0,3 кв.м - залишено в загальному користуванні; зобовязано Товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «КомЕнерго-Нікополь» укласти з [PERSON] окремий договір найму на кімнату площею 11,7 кв.м в [ADDRESS] (а.с.8). Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.04.2016 року заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.09.2011 року залишено без змін (а.с.52-54). Згідно довідки № 11873 від 19.10.2015 року, № 391 від 21.01.2016 року, виданих ТОВ «КК «ДомКом Нікополь» (а.с.9,28), квартиронаймачем спірної квартири [ADDRESS] (загальна площа 64,37 кв.м.) є відповідач [PERSON], форма власності державна, та має самостійний особовий рахунок № 8010001. У спірній квартирі зареєстровано 4 осіб: відповідач по справі [PERSON], [INFO]; її дочка, відповідач по справі [PERSON], [INFO]; онук [PERSON], [INFO]; онука [PERSON], [INFO], що також підтверджується іншими матеріалами справи (а.с.18,19,26,27). Згідно довідки № 4882 від 25.05.2015 року, виданої ТОВ «КК «ДомКом Нікополь» (а.с.10), квартиронаймачем спірної квартири [ADDRESS] (загальна площа 17,53 кв.м.) є позивач [PERSON], форма власності державна, та має самостійний особовий рахунок № 8010113. З 25.03.1999 року у спірній квартирі зареєстрований позивач по справі [PERSON] (а.с.5,20). Як зясувалося в судовому засіданні, позивач приватизував 1/5 частину квартири [ADDRESS], про що Управлінням комунального майна Нікопольської міської ради позивачу було видано Свідоцтво про право власності на житло від 31.10.2016 року, що підтверджується матеріалами справи (а.с.80-86 копія свідоцтва про право власності на житло, Інформаційні довідки). Позивач з 12.10.1983 року перебував з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі (а.с.7), який був розірваний заочним рішенням від 10.11.2015 року, яке набуло чинності 21.11.2015 року (а.с.79). Позивач, як власник 1/5 частини спірної квартири, має намір володіти, користуватись та розпоряджатися належною йому частиною квартири, однак відповідачі йому в цьому перешкоджають, а саме: не надають йому ключі від вхідних дверей, не пускають його у квартиру, що підтвердилось в судовому засіданні поясненнями позивача та поясненнями відповідача [PERSON] З [PERSON] № 51, складений комісією у складі: майстра ТОВ «КК «ДомКом Нікополь» [PERSON], бухгалтера [PERSON], інженера ПТО [PERSON], затвердженого директором ТОВ «КК «ДомКом Нікополь» [PERSON] 26.01.2016 року, вбачається, що зі слів сусідів позивач [PERSON] з 2003 року і по теперішній час за вищевказаною адресою не проживає. Відповідач у судовому засіданні вказала, що до позивача ними ніколи не предявлялися вимоги щодо зняття з реєстрації, він був і є зареєстрований у квартирі. З пояснень сторін вбачається, що між сторонами тривалий час існує конфлікт щодо оплати комунальних послуг по спірній квартирі, щодо користування квартирою. Посилання відповідача [PERSON] та як представника відповідача [PERSON] по довіреності від 22.04.2015 року, на те, що вони-відповідачі не перешкоджають позивачу у проживанні та користуванні квартирою не підтвердилося в судовому засіданні. Навпаки, такі посилання спростовуються її поясненнями. [PERSON] пояснила, що у 2007 році в спірній квартирі були замінені вхідні двері та встановлені нові замки, після чого ключі позивачу не надавались. Відповідачі заперечують щодо проживання позивача у спірній квартирі. На теперішній час у позивача відсутні ключі від спірної квартири, попасти до квартири він не має можливості. З приводу вищезазначених обставин позивач звертався до Нікопольського МВ (з обслуговування міста Нікополь та Нікопольського району) ГУМВС України в Дніпропетровській області та ТОВ «Керуюча компанія «ДомКом Нікополь». Як вбачається з відповіді на звернення позивача(а.с.13), співробітниками міліції було проведено профілактичну бесіду з відповідачем [PERSON] щодо недопущення вчинення відносно позивача правопорушень та злочинів. Для вирішення питання вселення позивачу було рекомендовано звернутись до суду та виконавчої служби з метою проведення заходів примусового вселення, оскільки дані дії не знаходяться в компетенції органів МВС України. Згідно листа ТОВ «Керуюча компанія «ДомКом Нікополь» № 899 від 05.10.2015 року вирішенні питань примусового вселення знаходиться поза межами його компетенції (а.с.14). Суд вважає доведеним ту обставину, що відповідачі протиправно перешкоджають позивачу, який зареєстрований у квартир та на теперішній час вже є власником 1/5 частини спірної квартири, користуватись вказаною квартирою. Судом встановлено, що позивач не проживає у спірній квартирі з поважних причин, оскільки відповідачі чинили йому перешкоди у користуванні нею. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне позов задовольнити та вселити позивача в квартиру [ADDRESS]. Позивачем при зверненні до суду з даним позовом був сплачений судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп. (а.с.2). На підставі ч.1 ст.88 ЦПК України, на користь позивача з відповідачів слід стягнути судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп. в рівних частках, з кожного по 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved