Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

Позивач 13.08.2018 року звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] та просила стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі ј частина всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. В обкутування позову відзначено, що під час шлюбу у сторін народився син [PERSON], після розлучення батько з дитиною не спілкується та жадної матеріальної допомоги не надає. Ухвалою суду від 16.08.2018 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано 10-денний термін для усунення недоліків позовної заяви. Після усунення недоліків позову, ухвалою суду від 29.08.2018 року провадження у справі відкрите, справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 23.11.2018 року. В результаті проведеного підготовчого засідання 23.11.2018 року протокольною ухвалою закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 14.02.2019 року. У судове засідання 14.02.2019 року учасники справи не зявилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Від [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав повністю. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, а визнання позову відповідачем не суперечить чинному законодавству, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17 червня 2014 року у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖД №394340, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ренійського районного управління юстиції в Одеській області. Шлюб між сторонами було розірвано рішенням Ренійського районного суду Одеської області у справі №510/1277/15-ц від 22.09.2015 року. Вищевказаним рішенням було вирішено залишити [PERSON] проживати з матірю [PERSON] Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею ст. 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обовязком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Наведені норми імперативно закріплюють обов'язок обох батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тож, виходячи з письмових доказів, наявних в матеріалах справи, враховуючи визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Отже, стягненню з відповідача на користь позивача на утримання малолітнього [PERSON] підлягають аліменти у розмірі ј частини доходу батька щомісячно починаючи з дня звернення до суду з позовом, а саме 13.08.2018 року та до повноліття дитини, тобто до 17.06.2032 року. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивачі у справах про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, покласти на відповідача оплату судового збору у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved