Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

Позивач [PERSON] ([ADDRESS]) звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до [PERSON] ([ADDRESS]) про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 28 серпня 1991 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у відділі РАЦС № 3 виконкомуМоссовета м. Москва. Від шлюбу мають сина [PERSON], 1984 р.н. Вказує, що протягом останніх десяти років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що призвело до припинення між ними шлюбних відносин. На даний момент спільне господарство вони не ведуть, оскільки з березня 2015 року проживають окремо. Подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Примирення між ними неможливе, а тому, просить суд строку на примирення не надавати. Майнового спору між ними немає. Просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. 27 червня 2018 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала суду заяву про слухання справи без її участі. Вказала, що позов підтримує та просить його задоволити. Також зазначила, що просить їй залишити прізвище [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду заяву про слухання справи без його участі. Також вказав, що не заперечує проти задоволення позову. Враховуючи думку позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, обєктивного та всебічного дослідження, суд приходить до наступного. Встановлено, що 28 серпня 1991 року, згідно свідоцтва про шлюб ([NUMBER]), сторони зареєстрували шлюб в Палаці одруження № 3 відділу РАЦС виконкому Моссовету, про що складено відповідний актовий запис № 1999. Від даного шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON], 1984 р.н. Спору щодо батьківства та про поділ спільного майна, що є спільною власністю подружжя між сторонами немає. Крім того, при прийнятті рішення по справі, суд враховує думку відповідача [PERSON], який повністю погодився із заявленими позовними вимогами та не заперечував проти їх задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року, «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Зясувавши обставини справи, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, сімейних відносин сторони не підтримують з 2015 року, вони не повязані спільним побутом та бюджетом, взаємні почуття між ними втрачені і примирення між сторонами неможливе. Крім того, на думку суду, подальше перебування їх у шлюбі буде шкодити їхнім інтересам. Частиною третьою статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Частиною 2 ст. 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають до задоволення. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved