Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON], [INFO], звернулась 16 серпня 2016 року в суд з цим позовом, та просила визнати недійсним державний акт серії ІУ-ОД №017306 на земельну ділянку площею 3,8468 га на території Старокульнянської сільської ради, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за 8№00408, виданого на імя [PERSON] відповідно до розпорядження Котовської райдержадміністрації від 12 квітня 2004 року №136/04, як такий, що виданий після її смерті. \~Підставою цьому вказувала те, що\~30 листопада 2003 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть І-ЕД №411210. Після її смерті відкрилась спадщина на земельну частку (пай) площею 3,48 умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Старокульнянської сільської ради, сертифікат ОД№029783, виданий Котовською райдержадміністрацією від 12 серпня 1996 року №263/96. 27 травня 2003 року [PERSON] склала заповіт, яким визначили її, позивачку, спадкоємцем. Вона звернулась з заявою про прийняття спадщини після [PERSON] та 24 грудня 2005 року одержала свідоцтво про право на спадщину, яка складається з права на земельну частку (пай) згідно сертифікату серії ОД №029783, виданого Котовською райдержадміністрацією 30 липня 1996 року на підставі розпорядження Котовської райдержадміністрації від 12 серпня 1996 року № 263/96 та права власності на майновий пай члена КСП СТОВ «Старокульнянське». В червні 2016 року вона звернулась в ліцензійну землевпорядну організацію щодо складання технічної документації з встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) де їй стало відомо, що на ім'я спадкодавця відповідно до розпорядження Котовської райдержадміністрації від 12 квітня 2004 року був оформлений державний акт серії ІУ-ОД №017306 на земельну ділянку площею 3.8468 на території Старокульнянської сільської ради, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за 8 №00408 [PERSON] померла 30 листопада 2003 року, а державний акт оформлено та видано після її смерті. Вказані підстави і змусили її звернутися до суду з вказаним позовом. Представник позивача за довіреністю [PERSON] просив справу розглянути у його відсутність на позові наполягав. Представник Подільської районної державної адміністрації у судове засідання не зявився, надавши заяву, згідно якої проти заявлених вимог не заперечує, вважає позовні вимоги обґрунтованими, а надані матеріали достатніми для визнання недійсним спірного державного акту. Також просив розглянути справу у його відсутність. Представник Упраління Держгеокадастру у Подільському районі Одеської області в судове засідання не зявився. Заперечень до позову не надав. У звязку з відсутністю у судовому засіданні сторін справу розглянуто за наявними у справі письмовими доказами. Дослідивши обставини справи, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку про задоволення позову. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Крім визнання сторонами обставин справи, ці обставини підтверджуються письмовими доказами долученими до справи. Як вбачається із матеріалів справи 30 листопада 2003 року у віці 79 років в с. Стара Кульна Котовського району Одеської області померла [PERSON] (актовий запис №43), що підтверджується свідоцтвом про смерть 1-ЕД №411210 від 01.12.2003 року. Після її смерті відкрилась спадщина на все належне їй майно, зокрема, на право на земельну частку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві «Старокульнянське» с. Стара Кульна Котовського району Одеської області, розміром 3,48 в умовних кадастрових гектара без визначення меж цієї частки в натурі, згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ОД №029783 від 30.07.1996 року. [PERSON] склала заповіт, посвідчений виконкомом Старкульнянської місльської ради Котвського району Одеської області 27 травня 2003 року за №37, у якому спадкоємцем майна визначила позивачку. 24 грудня 2005 року [PERSON] В М. отримала свідоцтво про право на спадщину, яка складається з права на земельну частку (пай) згідно сертифікату серії ОД №029783, виданого Котовською райдержадміністрацією 30 липня 1996 року на підставі розпорядження Котовської райдержадміністрації від 12 серпня 1996 року № 263/96 та права власності на майновий пай члена КСП СТОВ «Старокульнянське». Проте, розпорядженням Котовської райдержадміністрації від 12 квітня 2004 року за №136/04, на імя [PERSON] було видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ОД №017306 площею 3,8468 га на території Старокульнянської сільської ради, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за 8№00408 Відповідно до п.11 ч.1 ст.346 ЦК України, підставою припинення права власності є смерть громадянина. Відповідно до ст.21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Статтею 152 ЗК України зазначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного суду України від 22 травня 2013 року в справі № 6-33цс13, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. В п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ від 16.04.2004 року, №7, судам підсудні справи за заявами,зокрема, щодо визнання недійсними державних актів на земельні ділянки. Аналізуючи досліджений в судовому засіданні Державний акт на право приватної власності на землю, судом встановлено, що виданий він після смерті [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про її смерть, а тому Державний акт на право приватної власності на землю необхідно визнати недійсним.

Outcome: approved