Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

Позивач [PERSON] , жителька [ADDRESS] , звернулася в суд з позовом до [PERSON] , який зареєстрований по [ADDRESS] , в якому просить постановити судове рішення, яким визнати право власності [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на грошові кошти в сумі 8000 доларів США, які упродовж 2007-2014 р.р. (по 04.01.2014) були позивачем надіслані відповідачу, та ним отримані, а також ним вкладені в будівельні матеріали та конструктивні елементи, що використані в процесі перебудови, добудови та реконструкції житлового будинку та господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим відшкодувати з відповідача - власника садиби за адресою: [ADDRESS] , кошти в сумі 8000 доларів США, позивачу; вирішити питання судових витрат. В обґрунтування позову вказано, що [PERSON] , [INFO] уклала в лютому 1989 року з [PERSON] , 1968 року народження шлюб, з 03.11.1989 року проживала з ним однією сім`єю в житлі, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . З того часу позивач нарівні з відповідачем і навіть в більшому розмірі, ніж відповідач, несла тягар утримання житлового будинку за названим адресом в належному, придатному для комфортного проживання сім`ї стані. З метою перебудови, добудови та реконструкції житлового будинку, господарських будівель і споруд за вказаним адресом позивач на вимогу відповідача в травні 2006 року поїхала на заробітки в Чеську Республіку. Там перебуває по нині, бо відповідач розірвав з позивачем шлюб, а з 2018 року перестав позивача допускати в будинок, істотна частина якого перебудована, добудована та реконструйована разом з господарськими будівлями і спорудами за зароблені на заробітках кошти позивача. Так, позивач усі зароблені на заробітках кошти, за мінусом на власне утримання та найм в Чеській Республіці найдешевшого житла, відправляла відповідачу, що на вказані кошти він утримував житло, а в основному здійснював в ньому необхідні перебудови, добудови та реконструкції для приведення до комфортного для проживання в ньому стану. У зв`язку з цим навіть їхні спільні з відповідачем діти змушені були проживати у батьків позивача. В літку 2017 року позивач дізналась, що відповідач в липні ініціював питання розлучення з позивачем в Городенківському районному суді Івано-Франківської області, про що позивач до літа 2017 року не знала взагалі. Лише літом 2017 року, під час вимагання відповідачем у позивача коштів на автомобіль з вимогою підписати певні нотаріальні папери, суть яких - позивач не має до нього жодних майнових та немайнових претензій, позивачу стало відомо, що Городенківський районний суд Івано-Франківської області постановив судове рішення від 26 грудні 2014 року, яким вирішив розірвати шлюб між гр. [PERSON] , 1968 року народження та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 18 лютого Серафинецькою сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис №2. Влітку відповідач став виганяти позивача з будинку за адресом - [ADDRESS] . З Чеської Республіки позивачем відповідачу (він мав і прізвище « [PERSON] », у період з 02.09.2007 по 04.03.2009 та у період з 19.10.2012 по 13.05.2015 було направлено всього 9500 USD, які відповідач вклав у перебудову та реконструкцію житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] , право власності на який перереєстроване на ім`я відповідача, як об`єкти дарування в грудні 2016 року. Так, відповідачу 23.12.2016 року йому його батьком подароване те, перебудову, добудову та реконструкцію чого фінансувала з 2007 року позивач, а про дарування свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Позивач не може і не повинна бути позбавлена права нею ж на зароблені кошти, що врешті-решт принесли благо відповідачу в перебудованих, добудованих та реконструйованих на них житловому будинку, господарських будівлях і спорудах, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , в яких є істотна частина приватної власності позивача, проте яка не може бути виділена в натурі. Однак, дані кошти позивача підлягають стягненню з відповідача, як такі, що використані в перебудови, добудови та реконструкції. Зазначено, що позивач вклала в будинок, який остаточно є власністю відповідача, по збережених документах 9500 дол. США, проте просить стягнути (відшкодувати) їй лише 8000 дол.США. Отже, позивачу з відповідача слід відшкодувати 8000 дол. США, які протягом 2007-2014 р.р. (по 04.01.2014) вкладені в перебудови, добудови та реконструкцію житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] . Згідно повідомлення Стрільченської сільської ради №280 від 16.12.2020, відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрований по [ADDRESS] . Ухвалою суду від 11 січня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] , в інтересах якої діє представник [PERSON] до [PERSON] про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів). Вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 29.01.2021 року відповідач - [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позову [PERSON] про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів) відмовити повністю. У відзиві вказує на те, що позивачем не надано суду жодних доказів отримання ним від позивача грошових коштів. Син теж [PERSON] , і в «сканкопіях банківських документів», долучених до справи, вказано його номер телефону ( [NUMBER] ). Позивачем до справи долучено ряд «сканкопій банківських документів» за 2007-2009, 2012-2013 роки. В цей період часу, позивач та відповідач перебували в офіційно зареєстрованому шлюбі. Поки позивачка перебувала за кордоном, відповідач займався вихованням їхніх синів, доглядав та утримував їх, забезпечував навчання, приймав участь в організації шкільних випускних вечорів, робив весілля. Тому, навіть якщо припустити надсилання коштів у цей період позивачкою, то вони за взаємною згодою витрачалися на потреби сім`ї та забезпечення спільних дітей. Жодного доказу витрачання відповідачем особистих коштів позивачки на покращення будинку по [ADDRESS] , позивачем не надано. Позивач свідомо вводить в оману суд стверджуючи, що про розірвання шлюбу вона дізналась лише в літку 2017 року, коли на незначний термін приїхала в Україну та змогла отримати копію судового рішення. Так, 01.10.2014 року позивач подала до суду заяву про надання подружжю терміну на примирення, яку суд задовольнив та надав сторонам 2 місяці терміну на примирення. 27.04.2016 року позивач особисто звернулась із заявою про видачу копії рішення суду про розірвання шлюбу, яке отримала 29.04.2016 року. Отже, її твердження, що вона не знала про розірвання шлюбу є надуманим. У відзиві зазначено, що відповідач зареєстрований та проживає по [ADDRESS] . Даний будинок побудований батьком відповідача та подарований ним відповідачу. Наведений факт вже був предметом дослідження трьох судових інстанцій, дві з яких ухвалили судове рішення на його користь та усунули йому перешкоди в користуванні належним йому на праві приватної власності житловим будинком, шляхом визнання позивачки такою, що втратила право користування ним. Зокрема, у постанові Івано-Франківського апеляційного суду від 06.11.2019 року зазначено, що «..Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування від 21.10.1995 року, зареєстрованого в реєстрі за №302. Будинок подарований позивачу його батьком [PERSON] . З приводу нумерації будинку, власником якого є позивач, в [ADDRESS] спору між сторонами немає…» Позивач безпідставно стверджує, що відповідач є власником садиби по [ADDRESS] . Житловий будинок по [ADDRESS] належить брату відповідача [PERSON] , що підтверджується письмовою інформацією з ДР речових прав. Ні відповідач - [PERSON] , ні позивач - [PERSON] жодного відношення до цього будинку не мають, даний будинок був подарований братові відповідача - [PERSON] мамою відповідача - [PERSON] , про що позивачу добре було відомо. Позивачем не надано жодного доказу причетності до створення, добудови чи реконструкції цього майна. З урахуванням викладеного просить в задоволенні позову відмовити повністю. Ухвалою суду від 06 травня 2021 року було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. В судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити з під став, викладених у позовній заяві. Крім того, просив не розглядати клопотання про призначення експертизи по даній справі, яке ним зазначене у позовній заяві. Зазначив, що дане клопотання є недоцільним, тому його не підтримує. Відповідач в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що даний позов є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення. Зазначив, що представником позивача не надано жодних доказів у підтвердження заявлених позовних вимог. Вислухавши у судовому засіданні пояснення учасників провадження, розглянувши матеріали справи, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що підставами звільнення від доказування є обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.02.1989 року. Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 26.12.2014 року, яке набрало законної сили 20.01.2015 року, шлюб між [PERSON] , 1968 року народження та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 18 лютого Серафинецькою сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис №2 розірваний. Таким чином з цього слідує, що у період з 18.02.1989 року по 20.01.2015 року позивач - [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі та були подружжям. В судовому засіданні також встановлено, що від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вищевказані факти та обставини учасниками справи визнаються та не заперечуються. Частиню 1 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх позовних вимог та викладені відповідачем у відзиві на позов у заперечення заявлених позовних вимог. Крім того, судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування від 21.10.1995 року, зареєстрованого в реєстрі за №302. Будинок подарований відповідачу його батьком [PERSON] . Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи №266 від 18.04.2019 року, виданою Стрільченською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області місце проживання [PERSON] , [INFO] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] з 16 жовтня 1986 року по теперішній час. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна встановлено, що власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] . Представник позивача звернувшись із вказаним позовом просить визнати право власності [PERSON] , на грошові кошти в сумі 8000 доларів США, які упродовж 2007-2014 р.р. (по 04.01.2014) були позивачем надіслані відповідачу, та ним отримані, а також ним вкладені в будівельні матеріали та конструктивні елементи, що використані в процесі перебудови, добудови та реконструкції житлового будинку та господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим відшкодувати з відповідача - власника садиби за адресою: [ADDRESS] , в користь позивача кошти в сумі 8000 доларів США. Ухвалою суду від 06 травня 2021 року за клопотанням представника позивача було витребувано з Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПРИВАТ БАНК» інформацію: Чи надходили в Городенківське відділення Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПРИВАТ БАНК» з Чехії (м. Прага) банківські перекази від відправника [PERSON] , а саме: 02.09.2007 на суму 200 USD; 22.10.2007 на суму 300 USD; 06.12.2007 на суму 100 USD; 23.01.2008 на суму 100 USD; 20.02.2008 на суму 200 USD; 09.03.2008 на суму 100 USD; 30.02.2008 на суму 100 USD; 20.03.2008 на суму 300 USD; 06.05.2008 на суму 600 USD; 11.02.2009 на суму 200 USD;04.03.2009 на суму 400 USD; 19.10.2012 на суму 1000 USD; 06.12.2012 на суму 500 USD; 22.01.2013 на суму 100 USD; 18.02.2013 на суму 100 USD; 01.03.2013 на суму 50 USD;14.04.2013 на суму 1000 USD; 11.06.2013 на суму 400 USD; 09.07.2013 на суму 50 USD; 23.07.2013 на суму 100 USD; 01.08.2012 на суму 50 USD; 01.08.2013 на суму 200 USD; 27.08.2013 на суму 400 USD; 04.09.2013 на суму 500 USD; 01.10.2013 на суму 600 USD; 01.11.2013 на суму 50 USD; 18.11.2013 на суму 50 USD; 24.11.2013 на суму 50 USD; 17.12.2013 на суму 150 USD; 04.01.2014 на суму 50 USD; 16.01.2014 на суму 200 USD; 27.01.2014 на суму 100 USD; 05.02.2014 на суму 300 USD; 01.04.2014 на суму 50 USD; 27.06.2014 на суму 200 USD; 14.07.2014 на суму 50 USD; 21.08.2014 на суму 470 USD; 22.10.2014 на суму 50 USD; 13.05.2015 на суму 80 USD на ім`я [PERSON] ( [PERSON] ) і хто їх отримав (анкетні дані особи: прізвище ім`я по-батькові, дані паспорта чи іншого документа, які підтверджують особу, що були пред`явлені отримувачем в момент їх отримання. 04.06.2021 на виконання ухвали суду від 06 травня 2021 року надійшов лист Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПРИВАТ БАНК» від 24.05.2021 в якому зазначено, що на запит направлено наявну по терміну зберігання інформацію щодо зарахованих термінових грошових переказів на [PERSON] РНОКПП [NUMBER] з 23.10.2012 по 10.02.2014 року. З доданого до листа додатку - таблиці встановлено, що у період з 23.10.2012 по 10.02.2014 [PERSON] було здійснено міжнародні переводи, отримувач - [PERSON] на загальну суму 3550 USD. У судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечив того факту, що [PERSON] , у період їхнього шлюбу, здійснювались грошові перекази. Проте зазначив, що кошти, які були надіслані [PERSON] були використані на утримання та виховання їхніх спільних дітей: [PERSON] та [PERSON] . Частиною 2 ст. 61 Сімейного кодексу Україїни визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Позивачем та його представником доказів того, що грошові кошти, які позивачем надіслані у період шлюбу [PERSON] , були використані ним для власних потреб та ним вкладені в будівельні матеріали та конструктивні елементи та використані в процесі перебудови, добудови та реконструкції житлового будинку та господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] , суду не надано, матеріали справи таких доказів не містять. Крім того, суд звертає увагу на те, що [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] , та не є власником житлового будинку та господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] . Власником вказаного житлового будинку та господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] . Даний факт позивачем та його представником не спростовано, доказів в спростування вказаного факту суду не надано. Пояснення [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які надіслані на адресу суду, не беруться судом до уваги, оскільки такі свідки не надавали особисто пояснення в судовому засіданні по даній справі, а тому дані пояснення не можуть бути визнані судо, як належними доказами по справі. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене та те, що ні позивачем, ні його представником не доведено факт використання відповідачем грошових коштів, які позивачем були надіслані у період шлюбу [PERSON] , для власних потреб та ним вкладені в будівельні матеріали та конструктивні елементи та використані в процесі перебудови, добудови та реконструкції житлового будинку та господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] , то суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, не підтверджені належними доказами, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі, ст. 61 СК України,

Outcome: dismissed