Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

Позивач 13.10.2017 року звернувся до суду з вищевказаним позовом та просить визнати за ним право власності на земельні ділянки площею 1,2851 га та площею 0,3279 га, що розташовані на території Звенигородської сільської ради, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які належали [PERSON] Свої вимоги обґрунтовує тим, що14.12.2009 року померла його матір [PERSON], а 05.05.2016 року померла його баба по материнській лінії [PERSON] До складу спадкової маси після смерті баби увійшло право власності на вказані вище земельні ділянки. Своїм майном на випадок смерті баба не розпорядилася, а тому спадкування її майна відбувається за законом почергово. Він, як онук спадкодавця, спадкує ту частину спадщини, яка б належала за законом його матері, якби вона була жива. Його матір була єдиним спадкоємцем майна померлої, тому він та його сестра [PERSON] являються єдиними спадкоємцями майна їх баби за правом представлення. До дня смерті баби він проживав разом з нею та здійснював за нею догляд, а тому вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки протягом шести місяців після відкриття спадщини не заявив про відмову від такої. Проте не має можливості здійснити своє право на спадкування в позасудовому порядку, оскільки оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно - державні акти на право приватної власності на земельні ділянки, були втрачені, та між ним та відповідачкою не досягнуто домовленості щодо спадкового майна. У судове засідання позивач не зявився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала нотаріально посвідчену заяву про розгляд справи у її відсутності в якій зазначила, що на спадкове майно після смерті [PERSON] не претендує, та не заперечує проти визнання права власності на спадкове майно за позивачем. Представник третьої особи Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Відповідно до вимог ст.197 ч.2 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити рішення у відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у справі даних і доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ст. 174 ч. 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, враховуючи те, що заява про визнання відповідачем позову не порушує прав, свобод чи законних інтересів інших осіб, а позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 14.12.2009 року померла мати позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І- СГ № 470271, виданим 11.09.1976 року, та свідоцтвом про смерть серії 1СГ № 198772, виданим 16.12.2009 року. За життя [PERSON] 27.12.1975 року зареєструвала шлюб з [PERSON], у звязку з чим змінила своє дошлюбне прізвище на прізвище чоловіка «Ватуляк», що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії І-СГ № 315133 від 27.12.1975 року. 05.05.2016 року померла баба позивач по лінії матері [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії ЯК № 255900 від 29.06.1953 року та копією свідоцтва про смерть серії І-СГ № 421494 від 05.05.2016 року. До складу спадкової маси після смерті [PERSON]П, у відповідності до ст. 1218 ЦК України, увійшло право власності на дві земельні ділянки, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: кадастровий номер 4623683100:14:000:0081, площею 1,2851 га, що належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності серії ЛВ № 007520 від 30.12.2004 року та кадастровий номер 4623683100:14:000:0189, площею 0,3279 га, що належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності серії ЛВ № 018356 від 30.12.2004 року, які розташована на території Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, Згідно оголошення у пресі від 23.09.2017 року слідує, що вказані державні акти видані на імя [PERSON], втрачені. За життя [PERSON] своєю власністю на випадок смерті не розпорядилася, а тому відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкування після її смерті відбувається за законом почергово. У відповідності до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Спадкування за правом представлення має місце у випадках встановлених ст. 1266 ЦК, за умови якщо спадкоємець першої - третьої черг спадкування за законом помер до відкриття спадщини. З довідки Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 04.10.2017 року № 1747, слідує, що згідно погосподарських книг сільської ради за 2016-2020 роки [PERSON] до дня смерті-05.05.2016 року, проживала і була зареєстрованою в домогосподарстві № 1099 по вул. Ангеловича, с. Гринів, Пустомитівського району Львівської області. В даному домогосподарстві проживав без реєстрації її онук, [PERSON], який доглядав за нею до дня її смерті. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин 3, 4 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Таким чином з вищенаведених положень законодавства України, вбачається, що позивач фактично прийняв спадщину після смерті своєї баби [PERSON] оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не заявив про відмову від неї, але не може оформити за собою таке право власності із-за втрати оригіналів правовстановлюючих документів. Статтями 328, ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 16 Цивільного кодексу України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Приписами ст.328 ч.2 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З врахуванням наведеного вище, позовні вимоги підставні та підлягають задоволенню.

Outcome: approved