Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач 27.02.2018 р. звернувся в суд з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 116541,21 грн. \~ \~ \~ \~Заявлений позов обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного між сторонами договору б/н відповідачка 24.09.2010 р. отримала кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Договір між сторонами укладено у порядку ч.1 ст.634 ЦК України шляхом приєднання, відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, викладеними на банківському сайті, складає між нею та банком договір. Згідно Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії, передбачені договором. У звязку з неналежним виконанням відповідачкою цих зобовязань станом на 31.12.2017 р. утворилась заборгованість у сумі 116541,21 грн., що складається з 7841,12 грн. заборгованості за кредитом, 98979,68 грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом, 3649,64 грн. заборгованості за пенею та комісією, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 5525,77 грн. штрафу (процентна складова). Просив стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не зявився, у поданій заяві просив справу розглянути в його відсутності, позов задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи та постановлення заочного рішення. Відповідачка повторно не зявилася в судове засідання, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, не повідомила суду про причини неявки, не подала відзиву. За наявності сукупності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що 24.09.2010 р. між сторонами укладено кредитний договір б/н, згідно якого відповідачка отримала кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Договір, що укладений між сторонами у порядку ч.1 ст.634 ЦК України шляхом приєднання, складається із заяви відповідачки, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку (а.с.7-32). Згідно Умов та правил надання банківських послуг відповідачка зобовязалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії, передбачені договором. Умовами та правилами надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невідємних частин договору, тобто, розмір відсоткової ставки може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку, отримання такої виписки відноситься до обовязків позичальника. У звязку з неналежним виконанням відповідачкою зобовязань за кредитним договором позивач заявив до стягнення заборгованість станом на 31.12.2017 р. у розмірі 116541,21 грн., що складається з 7841,12 грн. заборгованості за кредитом, 98979,68 грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом, 3649,64 грн. заборгованості за пенею та комісією, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 5525,77 грн. штрафу (процентна складова). згідно наданого позивачем розрахунку (а.с.5-6). Відповідно до вимог ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Проаналізувавши наданий банком розрахунок заборгованості, суд не погоджується з розрахунком заборгованості по відсотках. З урахуванням зміни банком відсоткової ставки, суд розраховує заборгованість по відсотках, виходячи з розміру заборгованості станом на 30.10.2014 р., яка складала 783,88 грн., наступним чином: - за ставкою 34,80 %, що становить 2,9 % місячних та 0,097 % на день, по поточній заборгованості 7519,39 грн. та простроченій заборгованості 321,73 грн. за період з 31.10.2014 р. до 31.03.2015 р. (а.с.6): 7519,39 х 0,097 % = 7,29 грн. х 152 дн. = 1108,08 грн.; 321,73 х 0,097 % = 0,31 грн. х 152 дн. = 47,12 грн., разом 1155,20 грн.; - за ставкою 43,20 % річних, що становить 3,6 % місячних та 0,12 % на день, по поточній заборгованості 7519,39 грн. та простроченій заборгованості 321,73 грн. за період з 01.04.2015 р. до 31.12.2017 р. (а.с.6 зв.ст.): 7519,39 х 0,12 % = 9,02 грн. х 1006 дн. = 9074,12 грн., 321,73 х 0,12 % = 0,39 грн. х 1006 дн. = 392,34 грн., разом 9466,46 грн. Таким чином, загальна заборгованість за відсотками складає 11405,54 грн. (783,88+1155,20+9466,46). Суд вважає за необхідне зазначити, що з урахуванням вимог ст.1056-1 ЦК України щодо процентної ставки за кредитом розмір процентів, узгоджений сторонами в договорі, може змінюватися за певних умов. Однак, в будь-якому випадку така зміна має бути узгоджена банком і боржником та закріплена на рівні додаткової угоди до кредитного договору. Збільшення розміру процентів банком в односторонньому порядку не допускається. При цьому така заборона діятиме і у випадку, якщо сторони узгодили відповідну можливість банку змінювати проценти в односторонньому порядку в самому договорі. Така умова договору буде нікчемною. У матеріалах справи відсутні відомості щодо дотримання банком цих вимог. Відповідно до вимог ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Суд вважає необґрунтованим одночасне заявлення банком вимоги про стягнення заборгованості за пенею і комісією (при цьому сума пені і комісії не розмежована) та вимоги про стягнення штрафу. Згідно п. 2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг у разі виникнення прострочених зобовязань на суму від 100 грн. клієнт сплачує банку пеню. Згідно п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника на основі закону невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Саме така правова позиція Верховного Суду України викладена у постанові від 21.10.2015 р. у справі № 6-2003цс15, яка має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. З урахуванням викладеного суд вважає, що підлягає до часткового задоволення лише вимога про стягнення штрафу в розмірі 1462,33 грн. (500 грн. + 5% від суми заборгованості у 19246,66 грн. (7841,12 грн. заборгованості за кредитом + 11405,54 грн. заборгованості за відсотками), що дорівнює 962,33 грн.), а у вимозі про стягнення заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3694,64 грн. слід відмовити. З огляду на викладене суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. З відповідачки слід стягнути на користь позивача 20708,99 грн. заборгованості за кредитним договором, що складається з 7841,12 грн. заборгованості за кредитом, 11405,54 грн. заборгованості за відсотками заборгованості за відсотками, 1462,33 грн. штрафу, та судові витрати у розмірі 1762 грн. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 526, 549, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial