Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 22 листопада 2016 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про поділ квартири, що є спільною сумісною власністю подружжя. Посилалася на те, що перебуває з відповідачем у шлюбі, за час спільного проживання та за рахунок спільних коштів було придбано квартиру [ADDRESS]. В своїй позовній заяві, посилаючись на норми ст. ст. 60, 70 СК України, просила суд поділити майно, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя та виділити кожному із сторін у власність 1/2 частку квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач та представник позивача повністю підтримали подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Відповідач в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що спірна квартира придбана виключно за його особисті кошти. Представник третьої особи просив суд розглядати справу без його участі. Суд, заслухавши пояснення осіб, які приймали участь в розгляді справи, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] з 23 серпня 2006 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Також судом встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу від 11 вересня 2006 року відповідач [PERSON] прийняв у власність квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ст. ст. 60 Сімейного кодексу України, ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Оскільки спірне майно (квартира) було придбане подружжям [PERSON] та [PERSON] за час перебування в зареєстрованому шлюбі, суд приходить до висновку про обґрунтованість твердження позивача про те, що таке майно є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Твердження відповідача [PERSON] про те, що квартира придбана за його особисті кошти судом не може бути прийняте до уваги з наступних підстав. В силу норм Сімейного кодексу України належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається, зокрема, фактом придбання його під час шлюбу, а також спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. При цьому застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Нормами ст. 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Як встановлено судом та не оспорюється відповідачем, часом набуття спірної квартири [PERSON] у власність є 11 вересня 2006 року, а шлюб між сторонами укладено 23 серпня 2006 року, тобто, часом набуття квартири у власність є період перебування сторін по справі у зареєстрованому шлюбі, який не розірвано і на час вирішення даної справи судом. Встановлено, що на час придбання спірної квартири [ADDRESS] її вартість склала 167 273 грн. (пункт 3 договору купівлі-продажу). Також дослідженими в справі доказами встановлено, що між відповідачем [PERSON] та ПАТ «[PERSON] Аваль» 31 серпня 2006 року укладено кредитний договір (договір про іпотечний кредит № 014/0039/74/68829) з отриманням відповідачем кредитних коштів в загальній сумі 25000 доларів США. Зазначений розмір кредитних коштів банківською установою було надано відповідачу з цільовим призначенням для придбання квартири. При цьому між ПАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] укладено договір іпотеки, за яким відповідач в забезпечення виконання своїх зобовязань за кредитним договором передав в іпотеку спірну квартиру. Станом на час вирішення даної справи судом, кредитний договір між відповідачем та банківською установою є чинним, не є розірваним, станом на 09 лютого 2017 року залишок суми кредиту складає 12199,69 доларів США. При цьому кредитний договір було укладено за час перебування сторін по справі в зареєстрованому шлюбі, кошти в рахунок погашення суми кредиту також сплачувалися в період перебування сторін в зареєстрованому шлюбі. Отже, договір укладений та виконувався в інтересах обох з подружжя. При цьому станом на час отримання відповідачем кредитних коштів офіційний курс гривні до іноземної валюти долара США склав 505 до 100 одиниць. Отже, сума кредитних коштів в еквіваленті до грошової одиниці України склала 126\~250 грн., (25000х5,05), що є значно більшою частиною від загальної суми вартості квартири, яка придбана за 167 273 грн. Враховуючи розмір отриманого відповідачем кредиту з цільовим призначенням на придбання квартири, а також вартість квартири, твердження відповідача про те, що джерелом набуття квартири є його особисті грошові кошти в розмірі, еквівалентному 10000 доларів США, є безпідставними та такими, що не підтверджені жодними доказами. Окрім того, як встановлено судом, квартира [ADDRESS] підшуковувалася для спільного проживання обома сторонами по справі та придбана саме з метою спільного проживання в ній [PERSON] та [PERSON], як подружжя. На підставі викладеного, враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що джерелом походження коштів, за які було придбано спірну квартиру, є кредитні кошти, отримані за кредитним договором, укладеним в інтересах сімї (обох сторін по справі), тобто джерелом набуття квартири є спільні кошти подружжя. Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Оскільки частки співвласників в праві спільної сумісної власності подружжя є рівними, суд приходить до висновку, про необхідність поділу спільного майна подружжя та визнання за кожним із сторін по справі права власності на 1/2 частку квартири, як на частку в спільній сумісній власності подружжя. Підстави для відходження від рівності часток власників відсутні. Тому позовні вимоги [PERSON] про поділ спільного майна подружжя підлягають задоволенню в повному обсязі. Необхідно поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] та визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності за кожним на 1/2 частку [ADDRESS], як на частку в спільній сумісній власності подружжя. Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягають стягненню понесені судові витрати в сумі 2034,50 грн.

Outcome: approved