Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] в інтересах малолітньої [PERSON] звернувся з даним позовом до суду, посилаючись на те, що [PERSON] є власником квартири № 3 будинку № 102 у місті Боярка Києво-Святошинського району Київської області. З листопада місяця 2014 року у спірній квартирі проживають відповідачі разом з двома своїми малолітніми дітьми. Відповідачі вселилися в квартиру № 3 будинку № 102 у місті Боярка Києво- Святошинського району Київської області без згоди власника, самоправно. Ключі від квартири відповідачам надала [PERSON] , яка не є власником спірної квартири. Тому просиввиселити [PERSON] та [PERSON] разом з малолітніми членами сімї з квартири № 3 будинку № 102 у місті Боярка Києво- Святошинського району Київської області, без надання іншого жилого приміщення та покласти судові витрати на відповідачів. В судовому \~\~засіданні\~ \~представник позивача позовні вимоги підтримала. Відповідачі\~\~в судове засідання не з'явилися, про день слухання справи \~\~повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили,\~\~своїх заперечень проти позову не надали. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 224 ЦПК України. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.07.2015 [PERSON] є власником квартири № 3 будинку №102 у місті Боярка Києво-Святошинського району Київської області. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31.07.2015 за [PERSON] зареєстровано право власності на спірну квартиру відповідно до вимог Закону. Відповідачі вселилися в квартиру № 3 будинку № 102 у місті Боярка Києво- Святошинського району Київської області без згоди власника, самоправно. Відповідно до ч.1\~ст.321 ЦК України\~право власності є непорушним. Зі змісту ч. 1\~ст. 383 ЦК України\~вбачається, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. В\~ст.47 Конституції України\~закріплено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно\~ст.9 Житлового Кодексу УРСР\~ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом. Згідно\~ст. 109 Житлового Кодексу\~УРСР виселення із займаного приміщення в будинку державного або громадського житлового жилого фонду допускається лише з підстав, установлених законом. Виселення проводиться в судовому порядку. Згідно\~ст. 116 Житлового Кодексу\~УРСР якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Те, що відповідачі без згоди власника спірної квартири заселилися в спірну квартиру, підтверджується актом депутата Боярської міської ради , також повідомленням Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області за № 14-344 від 08.08.2015 . Відповідно до\~ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобов»язана довести ті обставини,\~\~на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони відповідають вимогам ст.ст.57-59 ЦПК України. Згідно ст.88 ЦПК України, суд, судові витрати покладає на відповідача.

Outcome: approved