Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

Позивач [PERSON] 30.08.2018 року звернулася у суд з позовною заявою, в якій просить визнати відповідача [PERSON] батьком дитини [PERSON], [INFO], стягувати з відповідача [PERSON] у її користь аліменти на дочку [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 грн. щомісяця, починаючи від дня предявлення позову до суду, що мало місце у квітні 2018 року, до досягнення останньою повноліття, а також кошти на своє утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. щомісяця, починаючи від дня предявлення позову до суду, що мало місце у квітні 2018 року, на її утримання до досягнення дитиною [PERSON], [INFO] трьох років. Ухвалою судді від 20.09.2018 року вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого засідання. Ухвалою підготовчого засідання від 02.11.2018 року підготовче провадження у справі закрито та призначено її судовий розгляд. Ухвалою від 11.01.2019 року у справі призначено судово-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України, зобовязано [PERSON] та [PERSON], разом із малолітньою [PERSON], зявитися у визначений експертом час для проходження судово-генетичної експертизи у Львівський науково-дослідний експертно-криміналістичний центр Міністерства внутрішніх справ України, попереджено сторони про наслідки ухилення від участі у судово-генетичній експертизі, передбачені ст. 109 ЦПК України, витрати за проведення експертизи покладено на [PERSON], провадження у справі на час проведення судово генетичної експертизи зупинено. Ухвалою від 25.01.2019 року поновлено провадження у справі, скеровано сторони оночасно до Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України 13.02.2019 року для відібрання зразків букального епітелію для проведення молекулярно-генетичної експертизи, інформовано [PERSON], що вартість молекулярно-генетичного дослідження, складає 7 614,00 грн., зобовязано сторони у випадку неможливості прибуття до експертної усанови у визначений день повідомити суд про неможливість особистої явки до експертної установи, судове засідання призначене на 07.03.2019 року. \~ \~ \~ \~Розгляд справи по суті відбувся 24.04.2019 року. Позов обґрунтовано тим, що позивач у шлюбі з відповідачем перебувала з 21.11.1998 року по 15.06.2015 року, в якому у них народилось четверо дітей. Після розірвання шлюбу з відповідачем і надалі сторони проживали разом в одному будинку у смт. Славське по вул. Лесі Українки, буд. 13-А до червня 2016 року, при цьому, незважаючи на розірвання шлюбу, перебували у тісних стосунках, мали спільний бюджет та вели спільне господарство. Від таких стосунків 10.01.2017 року у них народилась донька [PERSON]. При цьому, відомості про батька дитини органами РАЦСу внесені за згодою відповідача, де і зазначено, що батьком дитини є відповідач. З часу народження дитини відповідач заперечує її походження від нього, відмовляється утримувати дитину сплатою аліментів. Позивач стверджує, що незважаючи на те, що відповідач записаний батьком дитини, жодним чином не вчинив дій щоб оспорити батьківство шляхом предявлення позову про виключення відомостей про нього як батька з актового запису про народження дитини. Зазначає, що вона не працює, здійснює догляд малолітньої [PERSON] та ще трьох неповнолітніх дітей відповідача і весь тягар по утриманню лежить виключно на ній, а батько [PERSON] у звязку з невизнанням її своєю дочкою не здійснює відповідного матеріального утримання. Просить на підставі ст. ст. 7, 84, 121, 128, 180, 181 СК України позов задовольнити. Позивач у судове засідання щодо розгляду справи по суті не зявилася, хоча була належно повідомленою про дату, час та місце судового засідання у справі, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення почтового відправлення судової повістки від 14.03.2019 року. До початку судового засідання представник позивача адвокат [PERSON] подав суду заяву вх. № 1894 від 24.04.2019 року про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, просить позовні вимоги задовольнити повністю з підстав, що у ній викладені. Відповідач у судове засідання щодо розгляду справи по суті не зявився, хоча був належно повідомленим про дату, час та місце судового засідання у справі, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення почтового відправлення судової повістки від 28.03.2019 року. До початку судового засідання відповідач подав суду заяву вх. № 1894 від 19.03.2019 року про розгляд справи за його відсутності, в якій просив дану справу розглядати за його відсутності та задовольнити позовні вимоги повністю, оскільки визнає себе батьком дитини [PERSON], [INFO], а відтак, вважає, що не має необхідності у призначенні та проведенні судово-генетичної експертизи на предмет встановлення його батьківства. У звязку з визнанням позовних вимог [PERSON] про визнання його батьком зазначеної дитини, він також повністю визнає позовні вимоги про стягнення аліментів на цю дитину та коштів на утримання позивача і просить суд позов задовольнити повністю. Оскільки у судове засідання не зявилися усі учасники справи, то суд, в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, ухвалив проводити судове засідання у справі 24.04.2019 року без його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши матеріали справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невідємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обовязків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та розяснень, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Так,\~рішенням Сколівського\~районного суду\~Львівської області,\~ухваленим 15.06.2015\~року у\~справі №\~453/81/15-ц,\~провадження №\~2/453/142/15,\~розірвано шлюб\~між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 21.11.1998 року виконавчим комітетом Славської селищної ради Сколівського району Львівської області, актовий запис № 19, після розірвання шлюбу залишено відповідачу прізвище «Троніна» (копія міститься у справі, а. с. 5). Дане рішення 26.06.2015 року набрало законної сили. Свідоцтвом про народження серії 1-СГ № 527010, виданим виконавчим комітетом Славської селищної ради Сколівського району Львівської області 16.01.2017 року (копія міститься у справі, а. с. 7) стверджується, що батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], є відповідач [PERSON]. Згідно ч. 2 ст. 122 СК України дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено\~статтею 126\~цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення у справі «Калачова проти Російської Федерації» від 07 травня 2009 року № 3451/05, § 34, «Кalacheva V. Russian Federation»). Враховуючи,\~що відповідач\~не вбачає\~доцільності у\~проведенні судово-генетичної\~експертизи на\~предмет встановлення\~його батьківства\~у звязку\~із визнанням\~ним позову,\~про що\~сам зазначив\~у поданій\~суду заяві,\~і,\~як у\~же зазначено\~вище,\~не зявився\~у визначений\~експертною установою\~час для відібрання зразків букального епітелію для проведення призначеної у даній справі ухвалою суду молекулярно-генетичної експертизи, а тому відповідача [PERSON] слід визнати батьком дитини [PERSON], [INFO]. Щодо стягнення аліментів дочку [PERSON], [INFO], то суд звертає увагу на таке. Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 184 СК України суд за\~заявою одержувача\~визначає розмір\~аліментів у\~твердій грошовій\~сумі. Розмір\~аліментів,\~визначений судом\~або за\~домовленістю між\~батьками у\~твердій грошовій\~сумі,\~підлягає індексації\~відповідно до\~закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України суд, при визначенні розміру аліментів, враховує стан здоровя; матеріальне становище платника аліментів; наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки чи сина; наявність рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів;\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; а також інші обставини, які мають істотне значення. Враховуючи майновий стан відповідача, стан його здоров'я та те, що з нього стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [PERSON], [PERSON] у розмірі 1 000 грн. щомісячно на кожну дитину на підставі рішення Сколівського районного суду Львівської області, ухваленого 12.07.2018 року у справі № 453/282/18, провадження № 2/453/274/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на дітей, то суд визначає розмір аліментів, котрі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на ще одну їх спільну з відповідачем дитини, також у розмірі 1\~000 грн.. Суд вважає, що визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі щомісячно на дитину є достатнім, не є завищеним та не буде порушувати майнові права дитини. Окрім того, з відповідача на підставі ч. 6 ст. 84 СК України слід стягувати аліменти на утримання позивача [PERSON], до досягнення дочкою [PERSON] трьох років. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, позовні вимоги підялгають до задоволенян у повному обсязі. Крім того, у звязку із задоволенням позову у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню й понесені нею судові витрати у справі за заявлену вимогу про визнання батьківства у розмірі 704,80 грн. (квитанція № 19 від 30.08.2018 року). У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору за заявлену вимогу про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, то судовий збір за цю вимогу у розмірі 768,40 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved