Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

Позивач 28 серпня 2015 року ( згідно поштового штампу ) звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON], в якому просив, з урахуванням уточнених позовних вимог, стягнути з відповідача достроково заборгованість за кредитним договором № 014/17/-16/15 від 25.01.2008\~ року в сумі\~ 2\~117\~579,79\~ гривень\~ . Позовні вимоги ПАТ «[PERSON] Аваль» обґрунтував тим, що 24 січня 2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/17/-16/15, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії у сумі 124\~000 доларів США строком до 24 січня 2018 року із сплатою 13% річних. Відповідно до умов вказаного договору відовідач зобов»язався щомісячно до 28-го числа кожного місяця повертати кредитні кошти та проценти згідно графіку та здійснити остаточне погашення кредиту до 24.01.2008 року. Однак, відповідачем не виконуються умови договору, через що станом на 10.08.2015 року виникла заборгованість за кредитом в сумі 31\~167,44 доларів США, що еквівалентно 657\~317,63 гривням, заборгованість по сплаті відсотків складає 46\~566,85 доларів США ( 982\~089,37 гривень), крім того , через несвоєчасну сплату кредиту відовідачу нарахована пеня, яка становить 478 172,79 гривень . Враховуючи, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх зобов»язань, позивач вимушений звернутися до суду за захистом порушеного права . В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав суду пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Також представник позивача пояснив суду, що кредитні кошти згідно умов договору надавалися [PERSON] відповідними траншами , розмір яких визначений в розрахунку заборгованості, в ньому також відображені всі суми сплачені відповідачем на погашення заборгованості. Вважає, що позовні вимоги підтверджені наданими суду доказами, наполягав на задоволенні позову. Відповідач [PERSON] позов не визнав в повному обсязі, вказавши, що банком не надано жодних документів на підтвердження того, що ним були отримані кредитні кошти в визначеному банком розмірі. Він не оспорював , що дійсно отримував кредит у сумі 70\~000 доларів США, однак ним вказана заборгованість погашалася, зокрема, в березні 2012 року на рахунок погашення заборгованості по кредиту було внесено суму 282\~349 гривень, яка була зарахована банком з невідомих причин лише в серпні 2013 року. Оскільки на його думку позивачем не надано належних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, просив в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] підтримала позицію свого довірителя, в задоволенні позову просила відмовити. Крім того, представник відповідача, з огляду на визначення в умовах договору повернення кредитних коштів щомісячними періодичними платежами, просила суд застосувати до заявлених вимог позовну давність, вказавши що позивач через пропущення строків звернення до суду має право на позов лише за період з 12.08.2012 року по 12.08.2015 року. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи , приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 25 січня 2008 року між ВАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/17-16/15 , відповідно до умов якого банк надає, а позичальк приймє кредит на настуних умовах: розмір кредиту 124\~000 доларів США; сума траншу повинна бути не менше 10% від суми кредиту в будь якому разі не менше 5000 Євро; кредит надається на споживчі цілі; дата остаточного повернення кредиту 24 січня 2018 року; разова комісія складає 0,99% від розміру кредиту; процентна ставка 13%; сума кредиту та процентів щомісячно погашається рівними частинами на протязі всього строку дії кредитного договору згідно графіку, що є додатком № 1 до договору. Вказаним договором визначені також інші істотні умови, зокрема відповідальність позичальника за неналежне виконання зобов»язань за договором, розмір пені за порушення прийнятих на себе зобов»язань стосовно повернення кредитних коштів , сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені договором строки (а.с. 5-9). Додатком № 1 до вказаного договору визначено, що станом на 28.01.2008 року залишок кредиту на початок періоду складає 70\~000 доларів США (а.с.10-11). Згідно додаткової угоди № 1 до вказаного кредитного договору від 25.02.2008 року, сторони погодилися викласти додаток № 1 до кредитного договору в іншій редакції, та у вказаному графіку також визначено залишок кредиту в розмірі 70\~000 доларів США станом на 28.01.2008 року (а.с.58-59). Ухвалою суду від 13.11.2015 року, на підставі ст. 137 ЦПК України , було витребувано у позивача належним чином завірені копії додаткових угод № 2 від 28.09.2008 року, № 3 від 30.10.2008 року до кредитного договору\~ № 014/17-16/15 від 25 січня 2008 року, укладеного між ПАТ ««[PERSON] Аваль» \~та [PERSON], а також копій меморіальних ордерів\~ про перерахування на рахунок [PERSON]\~ кредитних коштів. Разом з тим, на виконання ухвали суду банк документів, що підтверджують надання [PERSON] кредитних коштів в іноземній валюті, не надав, зазначивши, що строк зберігання вказаних документів закінчився ще 25.01.2013 року (а.с.37) . Крім того, суду також не було надано додаткових угод № 2 та № 3 до договору, а лише додаток № 1 від 28.08.2008 року до договору кредиту № 014/17-16/15, в якому визначено, що сума заборгованості за кредитом станом на 28.09.2008 року складає 121\~160,35 доларів США, та додаток № 1 від 30 жовтня 2008 року до договору кредиту № 014/17-16/15, згідно якого заборгованість за кредитом складає 70\~088,13 доларів США станом на 28.11.2008 року (а.с.60-61, 62-63). Відповідно до ст. ст.\~1049,\~1050,\~1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За загальними вимогами процесуального права, передбаченими\~\~ст. ст.\~57-60,\~131-132,\~137,\~177,\~179,\~185,\~194,\~212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення справи обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову, що стосується, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявність доказів, що їх підтверджують). Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16 вересня 2015 року № 6-190цс15, яка згідно зі\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для всіх судів України. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження позовних вимог позивачем надано розрахунок заборгованості за договором від 10.08.2015 року (а.с.18-21), згідно якого заборгованість [PERSON] за кредитом складає 31\~167,44 доларів США, що еквівалентно 657\~317,63 гривням, заборгованість по сплаті відсотків складає 46\~566,85 доларів США ( 982\~089,37 гривень), пеня становить 478 172,79 гривень. Згідно вказаного розрахунку, [PERSON] надано траншами кредит на загальну суму 123 053,45 доларів США. Також у вказаному розрахунку визначено, що останній платіж за договором здійснений [PERSON] 22.08.2013 року на суму 32 324,53 доларів США . Разом з тим, ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 16 квітня 2013 року підтверджено, що ліквідатором ФОП [PERSON] кошти від реалізації іпотечного майна перераховані ПАТ «[PERSON] Аваль» на погашення кредиторських вимог за кредитним договором № 014/17-16/15 від 25.01.2008 року в сумі 282\~349 гривень платіжним дорученням № 06 від 07 березня 2012 року (.с.64-65). Вказана обставина відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. У наданому позивачем розрахунку заборгованісті, зазначений платіж відсутній, вказана сума згідно пояснень представника позивача зарахована банком 22.08.2013 року. Зазначені обставини, дають суду можливість дійти до висновку, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не відповідає фактичним обставинам справи, порушує права відповідача , оскільки незважаючи на оплату останнім коштів в погашення кредиту 07.03.2012 року, банк зазначену суму не зарахував з невідомих причин, за період з 07.03.2012 року по 22.08.2013 року , тобто на протязі більше ніж півтора року, проценти нарахувалися на значно більшу суму заборгованості. Оскільки у відповідності до ч. 4\~ст. 10 ЦПК України\~та пп. 2 і 4\~ст. 129 Конституції України\~визначено обов»язок суду щодо сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та забезпечення змагальності сторін і надання їм доказів й доведення перед судом їх переконливості, судом було роз'яснено право представнику позивача надати суду бухгалтерські документи та \~\~уточнений розрахунок заборгованості з врахуванням здійснення платежу відповідачем на погашення кредиту за договором 07.03.2012 року, однак останній пояснив , що наполягає на розрахунку заборгованості, наявному в матеріалах справи. Приймаючи до уваги вищевикладене , ту обставину, що згідно п.1.10.1 договору кредиту № 014/17-16/15 для визначення суми і підстав виконання боргових зобов»язань або будь-якої їх частини , остаточною підставою є бухгалтерські книги та рахунки банку, суд приходить до висновку, що позивачем, з огляду на ненадання суду витребуваних додаткових угод та бухгалтерських документів на підтвердження суми отриманих [PERSON] кредитних коштів та їх розміру, невідповідність наданого розрахунку заборгованості фактичним обставинам справи , не надано належних доказів в обґрунтування надання відповідачу суми кредиту саме в розмірі 124 000 доларів США , наявності заборгованості за кредитним договором № 014/17/-16/15 від 25.01.2008\~ року станом на 10.08.2015 року в сумі\~ 2\~117\~579,79\~ гривень, через що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed