Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

Позивач [PERSON] 10.08.2017 року звернулась до суду з позовом до Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» про стягнення недонарахованої та невиплаченої стипендії за період з вересня 2015 року по січень 2017 року включно в розмірі 9749 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 30.05.2015 року закінчила загальноосвітню школу 1-Ш ступенів № 8 Димитровської міської ради Донецької області та здобула повну загальну середню освіту. Її батько [PERSON] станом на 07.07.2015 року мав стаж роботи у вугільній промисловості на підземних роботах з повним робочим днем в шахту 16 років 01 місяць. З 01.09.2015 року вона була прийнята на навчання на денному відділенні факультету економіки та менеджменту Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет», навчання відбувається за рахунок коштів державного бюджету. З 01.09.2015 року по 01.01.2017 року розмір її стипендії як особі, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років, визначався ч. 1 ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» та мав становити розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, а з 01.01.2017 року - Постановою Кабінету Міністрів України від 28 рудня 2016 року № 1047 та мав становити 1000 грн. на місяць. Але відповідач сплачував їй стипендію в розмірі нижчому, ніж передбачено законодавством, тому позивач просить стягнути з відповідача суму недонарахованої та невиплаченої стипендії за період з вересня 2015 року по травень 2017 року включно в розмірі 9749 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача Доценко М.О. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, просив відмовити в їх задоволені в повному обсязі, посилаючись на відсутність механізмів реалізації та наявних фінансових ресурсів державного бюджету. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд встановив: Відповідно до ч. 2 ст. 62 Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 № 1556-VII особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, мають право на отримання стипендій у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 62 Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 № 1556-VIIОсоби, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання, можуть отримувати інші стипендії, призначені фізичними (юридичними) особами. Згідно з ч. 1 ст. 5 закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02.09.2008 № 345-V1, шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, діти, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами I або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є студенткою денної форми навчання Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» (а.с. 13), а її батько [PERSON] (а.с. 8) має стаж роботи у вугільній промисловості на підземних роботах з повним робочим днем в шахті понад 15 років (а.с. 9-12). З вересня 2015 року по січень 2017 року позивачу недонараховувалась та не доплачувалась стипендія (а.с. 14-16). У розрахунку заборгованості з виплати стипендії, доданого позивачем до позовної заяви (а.с. 17), її визначено вірно з огляду на наступне. Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2015 року складає 1218,00 грн., а з 01 грудня 2015 року 1378 грн. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2016 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2016 року становить 1 378 грн., з 01 травня 2016 року 1450,00 грн., з 01 грудня 2016 року 1600, 00 грн. Відповідно до п. 5 статті 62 Закону України «Про вищу освіту» розмір академічної та соціальної стипендій, порядок їх призначення і виплати встановлюються Кабінетом Міністрів України. Такий Порядок затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2004 року № 882 «Питання стипендіального забезпечення». Суд також звертає увагу на те, що відсутність бюджетного фінансування не може бути причиною невиконання покладених на відповідача зобовязань, оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України»). З 01.09.2015 року по 01.01.2017 року розмір її стипендії як особі, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років, визначався ч. 1 ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» та мав становити розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, а з 01.01.2017 року - Постановою Кабінету Міністрів України від 28 рудня 2016 року № 1047 та мав становити 1000 грн. на місяць. Але в період з вересня 2015 року по квітень 2016 року розмір нарахованої та виплаченої позивачу стипендії складав 825,00 грн. на місяць замість 1378,00 грн., за період з травня 2016 року по листопад 2016 року - 825,00 грн. замість 1450,00 грн., в грудні 2016 року - 825,00 грн. замість 1600,00 грн., в січні 2017 року - 825,00 грн. замість 1000,00 грн. (а.с. 14-17). Таким чином, розмір недонарахованої та невиплаченої стипендії позивачу за період з 01 вересня 2015 року по 31 січня 2017 року складає 9749,00 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів,чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи, а з огляду на те, що на день винесення рішення редакція ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» не змінена та не виключена із Закону, то позивач має право на призначення їй стипендії у розмірі, визначеному Законом, тобто у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити у повному обсязі позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь позивача 9749,00 грн. Відповідно до положень ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. При цьому, суд виходить з того, що відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, з огляду на те, що позовні вимоги позивача задоволено в повному обсязі, то на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір 640,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved