Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Право власності на дану квартиру у неї виникло на підставі договору купівлі-продажу квартири від 26.02.2020 року. Зазначає, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 26.02.2020 року [PERSON] , [INFO] , знята з реєстраційного обліку, останнє місце проживання зареєстровано [ADDRESS] , яка діє від свого імені та як представник [PERSON] , [INFO] , що зареєстрований за вище вказаною адресою, зобов`язалася забезпечити всі організаційні заходи якнайшвидшого знаття з реєстрації відповідача у квартирі. Проте, [PERSON] надалі є зареєстрованим в квартирі [ADDRESS] , чим порушено умови вказаного договору купівлі-продажу. Відповідач фактично не проживає за місцем реєстрації у вищевказаній квартирі. На неодноразові звернення до відповідача щодо зняття з реєстрації за вищевказаною адресою позивач постійно отримує відмови в усній формі. У зв`язку з тим, що відповідач зареєстрований у житловому приміщенні позивач сплачує комунальні послуги за особу, яка фактично не проживає в її квартирі та не може на власний розсуд розпоряджатися належним їй майном. Позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою від 25.03.2020 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. Позивач та представника позивача у судове засідання не з`явилися, представник позивача [PERSON] надала до суду заяву в якій просить розглянути справу у її відсутності, позов підтримала в повному обсязі. Відповідач та представник відповідача у судове засідання не з`явилися, представник відповідача [PERSON] надав до суду заяву в якій просить розглянути справу у його відсутності, позов визнає повністю. Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з підстав, передбачених ст. 206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини справи, дійшов висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , загальною площею 47,60 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 26 лютого 2020 року (а.с.16-18). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.02.2020 року встановлено, що зареєстровано квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: реєстр, №8, виданий 26.02.2020 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу, Кушнір А.В., власник [PERSON] (а.с.12). З довідки КЖРЕП №6 від 12.03.2020 року встановлено, що у вищезазначеній квартирі зареєстрований [PERSON] , [INFO] (а.с.13). З акту №438 КЖРЕП №6 від 26.12.2019 року вбачається, що [PERSON] , в квартирі [ADDRESS] , зареєстрований, але фактично не проживає (а.с.14). З акту №27 КЖРЕП №6 від 06.02.2020 року вбачається, що [PERSON] , в квартирі [ADDRESS] , зареєстрований, але фактично не проживає (а.с.15). Таким чином, судом встановлено, що відповідач на даний момент дійсно зареєстрований в квартирі [ADDRESS] , але фактично в зазначеній квартирі не проживає. На даний час позивач [PERSON] , яка є власником квартири [ADDRESS] , не може вільно розпоряджатися та користуватися своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідача [PERSON] у її житловому приміщенні. Оскільки об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира, а права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, отже обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Як передбачено ч.ч.1,2 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Частиною 1 ст.317 ЦК України передбачено, що власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.321ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача [PERSON] та необхідність ухвалення рішення про задоволення позовних вимог щодо усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача витрати по оплаті судового збору у розмірі 840.80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved