Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

Позивач [PERSON] , жителька [ADDRESS] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , зареєстрованого по [ADDRESS] , в якому просить ухвалити судове рішення, яким розірвати шлюб між нею та відповідачем, що зареєстрований 05 травня 2007 року виконкомом Олієво-Королівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис №2; неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] залишити на проживанні з матір`ю; після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». В позовній заяві зазначено, що 05 травня 2007 року між сторонами укладено шлюб, про що виконкомом Олієво-Королівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області зроблено відповідний актовий запис за №2. Від спільного проживання мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Впродовж останніх років щирі й теплі відносини між сторонами, як подружжям, припинилися. Вони часто конфліктують, не можуть дійти згоди у вирішенні сімейних питань. Фактично позивач та відповідач 1,5 року живуть окремо, не ведуть спільного господарства та не мають спільного побуту. Як наслідок, в кожного із них своє коло спілкування та різні інтереси. Вони віддалилися одне від одного, втратили взаємоповагу, взаєморозуміння. Позивач вважає, що шлюб існує формально, тільки згідно актового запису в документі. Подальше збереження сім`ї суперечить інтересам позивача, у зв`язку із чим просить строк для примирення не надавати. Вирішити даний спір, в інший спосіб, крім звернення до суду із даною позовною заявою, позивач не може. Ухвалою суду від 12 жовтня 2021 року до участі в справі залучено, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Городенківської міської ради (м. Городенка вул. Шевченка, 77). Учасники справи в судове засідання 22.11.2021 не з`явилися. Позивач [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору служби у справах дітей Городенківської міської ради до суду поступив висновок органу опіки та піклування Городенківської міської ради про визначення місця проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та клопотання про розгляд справи без участі представника служби у справах дітей. Висновок органу опіки та піклування Служба у справах дітей підтримує в повному обсязі. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, встановив, що шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 05.05.2007 року виконкомом Олієво-Королівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів 05.05.2007 року складено відповідний актовий запис № 2, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 05 травня 2007 року Олієво-Королівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. У шлюбі в сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що стверджується копіями свідоцтв про народження, відповідно: серія [NUMBER] від 19.12.2007, серія [NUMBER] від 19.06.2009. Ст. 51 Конституції України, ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя, визначає ч.1 ст. 36 СК. Статтею 55 СК України передбачений обов`язок подружжя турбуватись про сім`ю, в т.ч.: дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, вони повинні бути відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в сім`ї, та зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. Відповідно до ч.2 ст. 104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що сторони не піклуються про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що сім`я розпалася повністю, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому позов слід задовольнити. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Зважаючи на прохання позивача, суд вважає за доцільне після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Згідно ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Що стосується вимог позивача щодо визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ,суд приходить до наступного. У відповідності до ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно ч.2 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України). Висновком органу опіки та піклування Городенківської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Городенківської міської ради №225 від 02 листопада 2021 року, стверджено, що з метою забезпечення реалізації прав, свобод та законних інтересів дітей, орган опіки та піклування Городенківської міської ради, взявши до уваги рішення комісії з питань захисту прав дитини від 22.10.2021 № 85, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , біля матері [PERSON] , [INFO] . Враховуючи всі обставини справи в сукупності, діючи винятково в інтересах дітей, приймаючи до уваги згоду батьків, висновок органу опіки та піклування Городенківської міської ради, суд вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] із матір`ю. При цьому, суд звертає увагу, що таке рішення суду не позбавляє можливості та обов`язку кожного з батьків, приймати участь у вихованні, спілкуванні та матеріальному утриманні дитини. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі ст.ст. 3, 21, 24, 36, 55, 104, 112-114, 160-161 Сімейного Кодексу України, ст. 29 ЦК України,

Outcome: approved