Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

Позивач [PERSON] 20.09.2017 року звернувся до суду з позовом до ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди в звязку з травмою на виробництві. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 20.11.2016 року під час виконання трудових обовязків його було травмовано. Факт отримання травми та обставини нещасного випадку підтверджуються Актом про нещасний випадок за формою Н-1 та Актом проведення розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 13.12.2016 року. 13.07.2017 року за результатами огляду МСЕК позивачу вперше було встановлено в звязку з трудовим каліцтвом 50% втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності. В результаті виробничої травми йому було заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що перебуваючи на лікуванні він не мав можливості вести повноцінний спосіб життя, протягом тривалого часу відчуває фізичні страждання, обумовлені важкістю травми, почуття страху за майбутнє своє та своєї сімї, психологічний дискомфорт, порушення спокою, яке він відчуває до дійсного моменту. Його страждання є триваючими. Усі ці фактори викликають негативні емоції та переживання, порушено його нормальні життєві звязки та йому доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює в 65000 гривень, яку просить стягнути з відповідача по справі. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ ШУ «Покровське» в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем ПАТ «ШУ Покровське» з 05.03.2012 року по 13.07.2017 року, працюючи гірничим робітником очисного вибою 5 розряду підземним з повним робочим днем в шахті, був звільнений на підставі ст. 40 п. 2 КЗпП України в звязку з невідповідністю працівника виконуваній роботі за станом здоровя (а.с. 6-8). 20.11.2016 року під час виконання трудових обовязків його було травмовано. Факт отримання травми та обставини нещасного випадку підтверджуються Актом про нещасний випадок за формою Н-1 та Актом проведення розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 13.12.2016 року (а.с. 9-18). 13.07.2017 року за результатами огляду МСЕК позивачу вперше було встановлено в звязку з трудовим каліцтвом 50% втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності (а.с. 19-20). Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Законом України Про охорону праці, а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоровя або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обовязків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Судом встановлено, що тяжкі та шкідливі умови праці призвели до травмування позивача на виробництві. Висновком МСЕК від 13.07.2017 року позивачу вперше було встановлено 50% втрати професійної працездатності в звязку з трудовим каліцтвом, третю групу інвалідності, дата чергового переогляду 13.07.2018 року (а.с. 19-20). В звязку з цим 20.09.2017 року позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування моральної шкоди. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обовязку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами статті 237-1 КЗпП України. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в звязку з травмою на виробництві позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив 70% працездатності в звязку з травмою на виробництві, визнаний інвалідомдругої групи. Після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина. Усі ці фактори викликають негативні емоції та переживання, порушено його нормальні життєві звязки та йому доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Вищезазначене законодавство, а також розяснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» повязують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих звязків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, розясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на його відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоровя позивача, те, що професійна працездатність в звязку з травмою на виробництві втрачена на 50%, він визнаний інвалідом третьої групи. Виходячи із викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 25000 грн. Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial