Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

Позивач 26.09.2016 року звернулась до суду з позовом до [PERSON], за яким просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку, щомісячно, до повноліття дитини, 04.02.2021 року. В обґрунтування позову відзначила, що від спільного шлюбу 04 лютого 2003 народилася дитина син [PERSON]. З 2015 року шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені і на даний час вони проживають окремо один від одного. На теперішній час дитини проживає разом з позивачкою, остання повністю матеріально утримує дитину: купую їжу, одяг, взуття, повністю фінансово забезпечує всі потреби дитини. Відповідач, будучи батьком дитини, кошти на її утримання не надає, уникає від надання матеріальної допомоги у добровільному порядку, не виконує будь-яких інших обовязків з виховання дитини та догляду за нею, хоча, за твердженням позивача, відповідач має можливість надавати дитині матеріальну допомогу, у звязку із чим вона змушена звернутись до суду із зазначеним позовом. Представник позивачки [PERSON] (діє на підставі угоди №025/16 про надання правової допомоги від 20.09ж.2016 року) у судовому засіданні позов підтримувала, просила суд його задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце був повідомлений належним чином, поважних причин неявки суду не представив. Суд у звязку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки у судове засідання, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, у порядку ст. ст. 224-225 ЦПК України при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мають спільну дитину сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖД №164303, виданим 05.03.2003 року Першим відділом реєстрації актів громадянського стану Суворовського районного управління юстиції м. Одеси та зробленим актовим записом № 284. З 2015 року шлюбні відносини між сторонами припинені та на даний час вони проживають окремо один від одного. Їх спільна дитина, [PERSON], проживає разом з матірю - позивачкою по справі, остання повністю матеріально утримує дитину: купую їжу, одяг, взуття, повністю фінансово забезпечує всі потреби дитини. Відповідач, будучи батьком дитини, кошти на її утримання не надає, уникає від надання матеріальної допомоги у добровільному порядку, не виконує будь-яких інших обовязків з виховання дитини та догляду за сином. Хоча, за твердженням позивачки, яка надала до позовної заяви документи, підтверджуючі, що відповідач працює в морській компаній на посаді капітана судна, [PERSON] має можливість надавати дитині матеріальну допомогу, у звязку із чим вона змушена звернутись до суду із зазначеним позовом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 р. N 789-XII, частин 7, 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. У силу\~ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно до\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України\~гарантовано, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до\~ст. 180 СК України\~та роз'яснень, що наведені у п.17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до\~ст.181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом (ст. 183 СК України). Частина 1 статті 182 СК України зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач є працездатною людиною за станом здоровя та спроможний платити аліменти на утримання дитини. Судом не встановлено та з боку відповідача не надано доказів того, що відповідач має на утриманні інших неповнолітніх дітей, непрацездатних утриманців, або сплачує стягнення по виконавчим документом, а також не додано доказів того, що у нього є інші обовязкові додаткові витрати. При постановленні рішення судом враховані матеріальне становище матері дитини, документи надані позивачки стосовно місця роботи та посади відповідача, його заробітку; задовольняючи позов суд враховує не тільки реальний дохід відповідача чи відсутність доказів такого, а й його можливості щодо його отримання. Суд виходить з необхідності забезпечення рівності не тільки прав, але й обовязків батьків з догляду та матеріального забезпечення власних дітей. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. \~\~\~\~ З урахуванням положень ст.181 СК України, суд визначає аліменти у чітко визначеній частині заробітку (доходу) батька, який не залежить від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку чи відсотків від нього, тим більше такий розмір аліментів не може вирівнюватися в залежності від зміни розміру прожиткового мінімуму кожного року, оскільки це суперечить ст.184 СК України\~та принципам такого способу визнання розміру аліментів. Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки, аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку, щомісячно, до повноліття дитини, 04.02.2021 року. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 3\~ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved