Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] , діючи в інтересах та на захист прав малолітньої [PERSON] , звернулася до суду з позовною заявою 24 липня 2020 року, в якій просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав у відношенні малолітньої [PERSON] , [INFO] , яка доводиться їй сестрою по лінії матері. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що відповідач [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] , від якого останні мають дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 22 липня 2009 року серії [NUMBER] , де батьками записані - [PERSON] та [PERSON] . Позивач [PERSON] також є донькою [PERSON] , яка в подальшому після реєстрації шлюбу змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Таким чином [PERSON] доводиться позивачці рідною сестрою по материній лінії. Оскільки [INFO] мати позивачки померла, після смерті останньої [PERSON] залишилась з батьком [PERSON] , але згодом її забрала сестра останнього, де дівчинка знаходилась на вихованні та утриманні. Після смерті сестри батька малолітньої [PERSON] , оскільки відповідач не міг забезпечити дитині належних умов для виховання та утримання, зловживав спиртними напоями та не працював, [PERSON] забрала малолітню [PERSON] до себе на виховання. За заявою позивачки [PERSON] поставлена на облік у Виконавчому комітеті Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради, як дитина, що позбавлена батьківського піклування та перебуває під тимчасовим наглядом та утриманням. [PERSON] наразі тимчасово влаштована в сім`ю. [PERSON] бажає встановити над [PERSON] опіку, з метою захисту її законних прав та інтересів, проте їй було відмовлено, оскільки вона має батька, який не позбавлений батьківських прав і зобов`язаний за законом виконувати батьківські обов`язки. Внаслідок вищезазначеного [PERSON] змушена звернутися за захистом прав та інтересів малолітньої [PERSON] , оскільки її батько [PERSON] не виконує батьківських обов`язків, свідомо нехтуючи ними, веде аморальний спосіб життя, на тривалий час залишає своє помешкання і зникає, він самоусунувся від обов`язків по вихованню дитини. Ухвалою суду від 10 серпня 2020 року позов прийнято до розгляду, відкрито провадження з призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с.17). Позивач [PERSON] правом на участь в судовому засіданні не скористалась, подавши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, пред`явлені позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених в позові. Проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання викликався у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Відзив на позов у встановлений судом строк не подавав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] не заперечувала проти задоволення позову та прийняття заочного рішення по справі з урахуванням наданого висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. В подальшому подала заяву, згідно з якою розгляд справи просить провести за її відсутності. Оцінюючи характер процесу, важливість предмета розгляду, який стосується захисту інтересів малолітньої дитини, з метою дотримання строків розгляду справи суд вважає за можливе справу розглянути за відсутності відповідача в заочному порядку з урахуванням згоди позивача, на підставі наявних доказів. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію учасників справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, офіційно зареєстрованому 06 листопада 2009 року Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, а/з №533, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22 липня 2009 року, виданого Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.8). [PERSON] доводиться донькою [PERSON] та рідною сестрою [PERSON] по материній лінії, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 24 серпня 1991 року, відповідно до якого [PERSON] вказана матірю [PERSON] (а.с.34) та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 28 серпня 2015 року, виданого Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, відповідно до якого між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.10). Мати позивача [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 22 грудня 2015 року виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції в Дніпропетровській області (а.с.9) Відповідно до довідки № 48.5/2-7414 від 30 жовтня 2019 року, [PERSON] зверталась до Саксаганського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області стосовно розшуку її вітчима [PERSON] , однак на момент видачі довідки місцезаходження останнього не встановлено (а.с.11). Як слідує з наказу №18 від 03 лютого 2020 року про тимчасове влаштування дитини, яка залишилась без батьківського піклування, [PERSON] , [INFO] , - тимчасово влаштована сім`ю [PERSON] , 1991 року народження, що проживає за адресою: [ADDRESS] до призначення законного представника дитини. Таким чином, суд приходить до висновку, що протягом останнього часу [PERSON] як сестра малолітньої [PERSON] , [INFO] , самостійно займається вихованням сестри, її матеріальним забезпеченням. Зазначені обставини суд розцінює як свідчення незацікавленості відповідача життям, здоров`ям, матеріальним благополуччям та майбутнім його малолітньої доньки, фактично умисне самоусунення від виконання батьківських обов`язків та свідоме нехтуванням їх виконанням. Відповідно до ч.1 ст.141, ст.150 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний стан. У відповідності до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з ч.1 ст.164 СК України, у випадку ухилення матері, батька дитини від виконання своїх обов`язків по її вихованню, вони можуть бути позбавленні судом батьківських прав. При цьому, в розумінні п.16 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року №3, який узгоджується з нормами ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей, про що зазначено в п.15 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року №3. Таким чином, з аналізу зазначених вище положень закону та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України слідує, що позбавлення батьківських прав можливе лише у разі винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, при цьому докази, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання обов`язків щодо виховання дитини мають бути безспірними. При вирішенні справи суд також приймає до уваги положення принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй від 20 листопада 1959 року, відповідно до якого малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своїми батьками. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні №39948/06 від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначив, що «… розірвання сімейних зв`язків між батьками та дитиною означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, у зв`язку з чим рішення національних органів має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання…». Відповідно до ч.5 ст.19 СК України, Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24 вересня 2008 року, при розгляді спорів, що виникають із сімейних відносин та стосуються, зокрема, позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування надає письмовий висновок. Як слідує з висновку Виконавчий комітет Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради від 16 листопада 2020 року №10/39-4607 (а.с 51-52), [PERSON] , 1977 року народження та [PERSON] , 1972 року народження, перебували у шлюбі, від якого мають на вихованні малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Батько [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Дитина проживає разом із старшою сестрою за адресою: [ADDRESS] . Мати дитини померла [INFO] . Зі слів [PERSON] , старшої доньки [PERSON] , після смерті матері малолітня [PERSON] деякий час проживала з батьком, а згодом її забрала до себе сестра останнього, де дівчинка знаходилась на вихованні та утриманні. Після смерті сестри батька дівчинки, малолітня [PERSON] стала проживати разом із [PERSON] , у зв`язку з тим, що батько дитини не міг забезпечити їй належні умови для виховання та проживання через зловживання алкогольними напоями та його безробіття. Наказом начальника служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради від 03 лютого 2020 року № 18 малолітня [PERSON] тимчасово влаштована в сім`ю [PERSON] . Наразі дівчинка є ученицею 5-Б класу Криворізької - загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №19 Криворізької міської ради. Відповідно до інформації наданої адміністрацією навчального закладу батько не приймає участі у вихованні доньки, батьківські збори не відвідує та не співпрацює із класним керівником. З інформацією наданою комунальним не комерційним підприємством «Центр первинної медико - санітарної допомоги №4» Криворізької міської ради [PERSON] виконує всі рекомендації лікарів. [PERSON] жодного разу до лікарів з малолітньою донькою не звертався. З метою проведення профілактично-виховної роботи з [PERSON] здійснено комісійний вихід за адресою його проживання, проте двері комісії ніхто не відчинив, доступу до житла не було надано. Зі слів сусідів [PERSON] стало відомом, що останній не мешкає за адресою реєстрації близько 2-х років. Службою у справах дітей порушувалось клопотання про притягнення [PERSON] до відповідальності за ст. 184 КУпАП, за фактом неналежного виконання батьківських обов`язків, проте встановити його місце перебування не надалось можливим. Враховуючи наведене, орган опіки та піклування вважає, що питання доцільності або недоцільності позбавлення його батьківських прав у відношенні малолітньої [PERSON] , перебуває поза межами повноважень виконкому районної у місті ради, як органу опіки та піклування, оскільки [PERSON] фактично не проживає на території Саксаганського району м. Кривого Рогу. В контексті приписів ч.6 ст.19 СК України, рішення органу опіки та піклування не є для суду обов`язковим, а підлягає оцінці поряд з іншими доказами. Так, суд враховує зазначене у висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, та вважає, що в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт неналежного виконання ним батьківських обов`язків. При цьому така поведінка відповідача є винною та свідомою. Провівши аналіз життя відповідача, з огляду на відсутність офіційного місця роботи, характеризуючи дані, його ставлення до доньки, пасивне відношення до неї протягом останнього часу, відсутність тенденції до виправлення, ведення аморального способу життя, суд приходить до висновку, що застосування до відповідача крайніх заходів у виді позбавлення батьківських прав в даному випадку є доречним і достатнім з урахуванням обсягу наявних доказів. Поміж іншим, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на передбачене ст.169 СК України його право на поновлення батьківських прав в судовому порядку після зміни його поведінки як особи, позбавленої батьківських прав, обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав з переосмисленням його ставлення до доньки. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно зі ст.141 ЦПК України суд враховує звільнення позивача від сплати судового збору у зв`язку із зверненням з позовною заявою щодо захисту прав та інтересів інших осіб, а саме малолітньої дитини на підставі п.7 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», у зв`язку з чим судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України.

Outcome: approved