Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

Позивач [PERSON] 11 грудня 2014 року звернулась до Кодимського районного суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення грошових коштів (аліментів) на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1000 грн. щомісяця. В судовому засіданні позивач свій позов підтримала та пояснила, що від шлюбу з відповідачем має доньку [PERSON], [INFO], яка є інвалідом дитинства. В даний час не працює, так як здійснює догляд за дитиною, отримує державну соціальну допомогу в розмірі 1500 грн., однак цих коштів недостатньо, щоб забезпечити дитину всім необхідним. Відповідач проживає окремо, ухиляється від надання дитині будь-якої матеріальної допомоги, не утримує її, матеріально не забезпечує, хоча зобов'язаний це робити та має таку змогу. З цих підстав просила стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини у розмірі 1000 грн. щомісяця. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, пояснивши, що дійсно є батьком малолітньої [PERSON], [INFO], яку зобов'язаний утримувати до повноліття. Водночас вважає заявлений позивачем розмір аліментів завищеним, оскільки в даний час він постійної роботи не має, працює без оформлення трудових відносин на будівництві в Україні та Росії, а тому згоден сплачувати аліменти на утримання доньки у розмірі 500 грн. щомісяця. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними письмові докази, суд вважає можливим позов задовольнити частково з таких підстав. Стаття 51 Конституції України, а також ст.ст.150 і 180 СК України встановлюють для батьків обов'язок виховувати та утримувати своїх неповнолітніх дітей до їх повноліття. В судовому засіданні встановлено, що сторони (позивач та відповідач) є батьками неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], що, окрім їх пояснень, підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 14 травня 2010 року Грабівською сільською радою Кодимського району Одеської області. В даний час сторони подружніх відносин не підтримують, між собою не спілкуються, проживають окремо, дитина перебуває на утриманні позивача [PERSON] Отже, відповідач зобов'язаний утримувати свою малолітню доньку, проте свій обов'язок належним чином не виконує, що було встановлено в судовому засіданні. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав неповнолітніх дітей при ухиленні батьків від обов'язку їх утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. Так, згідно ст.181 СК України по рішенню суду кошти на утримання неповнолітньої дитини (аліменти) можуть бути присуджені в частині від доходу (заробітку) платника аліментів, або в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України аліменти у твердій грошовій сумі визначаються, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають важливе значення. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника інших дітей, непрацездатних осіб, інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] офіційно не працевлаштований, однак працює у сфері будівництва без оформлення трудових відносин на території України та Російської Федерації, отримує мінливий дохід (заробіток), тому аліменти мають бути визначені у твердій грошовій сумі, а з характеру роботи відповідача та його заробітку - у меншому, ніж позивач заявила, розмірі. На підставі викладеного,

Outcome: partial