Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

Позивач [PERSON] 30 квітня 2013р. звернулась до суду із позовом до [PERSON], Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» (далі - СТДВ «Гарантія») про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в обґрунтування вимог зазначила наступне. 01 жовтня 2012 року, близько 11-30 годин, відповідач [PERSON], рухаючись у м.Донецьку по вул. Куйбишева, біля буд.№ 58, керуючи автомобілем марки «Газ 3302» держ.номер [NUMBER], при зміні напрямку руху не впорався з керуванням автомобілем та скоїв наїзд на автомобіль марки «Тойота» держ.номер [NUMBER], що належить позивачці на праві власності. Постановою Куйбишевського районного суду міста Донецька від 18.10.2012 року, [PERSON] було визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 340,00 грн. На дату вчинення вказаної пригоди, [PERSON] мав чинний договор обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з відповідачем - СТДВ «Гарантія» (поліс АВ №6702651 від 03.03.2012р.). Наступного дня - 02.10.2012р. позивач письмово звернулась до СТДВ «Гарантія» з повідомленням про настання страхового випадку. Однак, до теперішнього часу, ніякої відповіді вона не отримала, на скаргу від 27.02.2013р., направлену з цього приводу до Моторного (транспортного) страхового бюро України, вона також відповіді не отримала. Від дій відповідача [PERSON], позивачу була спричинена матеріальна шкода у вигляді пошкодження автомобіля, яка згідно наданого акту автотоварознавчого дослідження № 297/04 від 17.04.2013р. оцінена у 49454,87 грн. Вартість відновлюваного ремонту визначена у сумі 51682,44 грн. Таким чином, позивач просить суд стягнути на її користь з відповідача - страхової компанії - суму страхового відшкодування у розмірі 49000,00 грн., та суму штрафних санкцій у розмірі 3910,55 грн., яка складається з : пені у сумі 3242,54 грн.; 3% річних у сумі 648,41 грн.; 19,60 грн. інфляційна складова. Також позивач просить суд стягнути на її користь з відповідача [PERSON] у відшкодування матеріальної шкоди 2682,44 грн., що є різницею між вартістю відновлюваного ремонту автомобіля та сумою страхового відшкодування. Також позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів, у відшкодування матеріальної шкоди, 1064,04 грн., що складається з витрат, сплачених позивачем за проведення розвалу-сходу коліс та балансування дисків у сумі 336,00 грн., з витрат за виготовлення висновку фахівця-автотоварознавця у сумі 600,00 грн., а також з витрат, сплачених за вартість телеграм, направлених на адресу відповідачів у сумі 128,04 грн. Також позивач просить суд у відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП за участі [PERSON], солідарно стягнути з відповідачів 3000,00 грн. А також просить суд відшкодувати понесені судові витрати, що складаються із витрат по сплаті судового збору та витрат на правову допомогу у загальній сумі 3 626,57 грн. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час та дату розгляду справи, до зали суду не з»явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, за участі її представника. Представник позивача [PERSON]., надала заяву про розгляд справи за її відсутності, уточнила позовні вимоги, зазначивши про виплату на користь позивача з боку страхової компанії «Гарантія» 30.04.2013р. грошової суми - 28 842,28 грн. у рахунок відшкодування спричиненої шкоди. Просила задовольнити позовні вимоги [PERSON] у іншій частині, із врахуванням перерахованої суми. Відповідач [PERSON] та представник відповідача СТДВ «Гарантія», будучи належним чином повідомленими про час та дату розгляду справи, до зали суду не з»явились. Представником відповідача СТДВ «Гарантія» на адресу суду направлені письмові заперечення на позов, зі змісту яких вбачається незгода у повному обсягу із позовом, виходячи з наступного. Після звернення позивачки із заявою від 02.10.2012р. про настання страхового випадку, вже 03.10.2012 року СТДВ «Гарантія» направило свого аварійного комісара для складання акту огляду її пошкодженого транспортного засобу. На підставі складеного акту, СТДВ «Гарантія» було замовлено незалежну оцінку оглянутого транспортного засобу. Відповідно до складеного звіту № 35/031012 від 31.03.2013р., вартість матеріального збитку, завданого [PERSON] була оцінена у 33 788,67 грн. Згідно платіжного доручення №15406 від 30.04.2013р. на користь позивача [PERSON] було перераховано грошову суму 28 801,73 грн. Враховуючи наведене, представник відповідача вважає виконаними обов»язки товариства перед позивачкою та просить відмовити у задоволенні її позовних вимог. Суд, вивчивши письмові заяви представника позивача, заперечення на позов представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст. 213 ч.3 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. В судовому засіданні встановлено, що 01 жовтня 2012 року, близько 11-30 годин, відповідач [PERSON], рухаючись у м.Донецьку по вул. Куйбишева, біля буд.№ 58, керуючи автомобілем марки «Газ 3302» держ.номер [NUMBER], при зміні напрямку руху не впорався з керуванням автомобілем та скоїв наїзд на автомобіль марки «Тойота» держ.номер [NUMBER], що належить позивачці на праві власності. Відповідно до вимог ст. 61 ч.3 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням по цивільній, господарський або адміністративній справі, що набуло чинності, не потребують доведенню при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, постановою Куйбишевського районного суду міста Донецька від 18.10.2012 року, [PERSON] було визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 340,00 грн. (т.1 а.с.8). Відповідно до ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі(право власності, інше речове право, договір підряду, договір оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Від дій відповідача [PERSON] автомобілю, що належить позивачці [PERSON] були спричинені наступні ушкодження : заднього бамперу, заднього правого крила, заднього правого фонарю, накладки заднього правого колеса та задньої двері (т.1 а.с.7). Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Таким актом є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин. Згідно зі ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відшкодовує у встановленому цим вказаним Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров'ю та майну третіх осіб під час дорожньо-транспортної пригод. Відповідно до вимог ст. 34 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності, власників наземних транспортних засобів», страховик, після отримання повідомлення про страховий випадок, терміново, але не пізніше трьох робочих днів, зобов»язаний направити аварійного комісара або експерта на місце настання страхового випадку та-або місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо у визначений строк аварійний комісар або експерт не з»явився, потерпілий має право самостійно обрити аварійного комісара та експерта для визначення розміру шкоди. Відповідно до вимог ст. 36 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності, власників наземних транспортних засобів», страховик, після розгляду наданих йому визначених ст.35 вказаного закону, документів про ДТП, приймає рішення про виплату страхового відшкодування або відмову у виплаті страхового відшкодування. Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення, він зобов»язаний направити заявнику письмове повідомлення щодо прийнятого рішення. Як встановлено у судовому засіданні та це підтверджується письмовими доказами, 02.10.2012р. позивач письмово звернулась до СТДВ «Гарантія» з повідомленням про настання страхового випадку (т.1 а.с.16,19; т.2 а.с.28-30) та вже 03.10.2012 року СТДВ «Гарантія» направило свого аварійного комісара для складання акту огляду її пошкодженого транспортного засобу, який був складений у той же день (т.2 а.с.40). Наведені обставини та надані представником відповідача СТДВ «Гарантія» письмові докази спростовують доводи позивача [PERSON] щодо відсутності належного, вчасного реагування на її заяву про настання страхового випадку з боку страхової компанії. Як вбачається із долучених до матеріалів справи письмових заперечень представника відповідача, на підставі складеного акту, у передбачений законом строк, СТДВ «Гарантія» було замовлено незалежну оцінку оглянутого транспортного засобу. Відповідно до складеного звіту № 35/031012 від 31.03.2013р., вартість матеріального збитку, завданого [PERSON] була оцінена у 33 788,67 грн.( т.2 а.с.32-39 ). У той час, як згідно вимог позивачки, нібито, у зв»язку із відсутністю належного реагування з боку страхової компанії, нею самостійно був обраний експерт для складання звіту та з»ясування розміру спричиненої шкоди. Так, згідно акту автотоварознавчого дослідження № 297/04 від 17.04.2013р., матеріальна шкода, спричинена автомобілю позивача, оцінена вже у 49454,87 грн., а вартість відновлюваного ремонту визначена у сумі 51682,44 грн. Оцінюючи надані сторонами по справі звіти експертів, суд виходить із того, що дослідження, проведене оцінювачем Щербак О.В. ТОВ «Автопартнер-центр» було здійснено 31.03.2013р., тобто раніше за дослідження експертом Бодак В.Ю., запрошеним позивачем [PERSON] та проведене 17.04.2013р. Незважаючи на наявну різницю у розмірі встановленої шкоди, спричиненої автомобілю позивача, будучи ознайомленою із матеріалами справи, представником позивача у судовому засіданні не було оголошено клопотання про призначення по справі судової автотоварознавчої експертизи для спростування висновків експерта , призначеного відповідачем. Тому суд, відповідно до вимог ст. 29 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності, власників наземних транспортних засобів», щодо обов»язковісті звіту або висновку експерта, призначеного страховиком, для визначення реальної вартості матеріального збитку, завданого власнику ТЗ, бере за основу дослідження, проведене раніше за часом - оцінювачем Щербак О.В. ТОВ «Автопартнер-центр», призначеного СТДВ «Гарантія», якою вартість матеріального збитку, завданого [PERSON] була оцінена у 33 788,67 грн. Згідно платіжного доручення №15406 від 30.04.2013р. на користь позивача [PERSON] СТДВ «Гарантія» було перераховано грошову суму 28 801,73 грн. у рахунок відшкодування спричиненої матеріальної шкоди (т.2 а.с.51). Тобто, на момент подачі позову - 30.04.2013р.- [PERSON] вже отримала вищевказані грошові кошти, однак, уточнила свої позовні вимоги, у цій частині, лише після скасування заочного рішення по справі та призначення справи до нового розгляду, під час останнього судового засідання - 11.02.2014р. Відповідно до вимог ст. ст. 988, 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов»язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Страхова виплата за договором майнового страхування не може перевищувати розмір реальних збитків. Враховуючи наведене, суд вважає необхідним стягнути із відповідача [PERSON] різницю між встановленим експертом Щербак О.В. розміром вартості матеріальної шкоди, завданої його діями автомобілю [PERSON] та відшкодованою страховою компанією «Гарантія» частиною, що складає, разом із сумою франшизи - 4986,94 грн., а також підлягає стягненню із [PERSON] вартість проведеного позивачем балансування коліс та розвалу-сходу коліс у розмірі 336,00 грн. У той же час, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні вимог позивача щодо відшкодування вартості проведеного експертного дослідження у сумі 600,00 грн. та вартості сповіщення сторін телеграмами на суму 128,04 грн., оскільки на момент витрати позивачем цих коштів, вже було здійснено дослідження, призначене страховиком, відповідно до вимог діючого законодавства, та проведення іншого дослідження не було доцільним. Також суд вважає необхідним відмовити [PERSON] у стягненні на її користь штрафних санкцій із Страхової компанії «Гарантія», оскільки, як було встановлено у судовому засіданні, остання своїми діями не порушувала вимог діючого законодавства, а навпаки, сумлінно їх виконала. Стосовно вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, суд виходить із наступного. Відповідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Роз»яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» пов»язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв»язків позивачів, зменшення їх суспільної активності, потребують від них додаткових зусиль для організації життя. Суд вважає, що діями відповідача [PERSON] позивачу спричинені моральні страждання, пов'язанні із відчуттям втрати гідності та самоповаги у зв»язку з діями останнього, встановленими постановою Куйбишевського районного суду міста Донецька від 18.10.2012 року. На підставі чого, положення позивача зазнало суттєвих змін - погіршився налагоджений уклад її життя та життєвих зв»язків, нормалізація яких вимагає додаткових зусиль, вона почувала себе морально пригнічено у зв»язку із пошкодженням її автомобілю, та така ситуація є прямим наслідком дій відповідача. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, внаслідок порушення її прав. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачу моральних та фізичних страждань з урахуванням ступеня вини відповідача. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер, глибину душевних страждань позивача, і відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України, виходячи з засад розумності та справедливості та за умови визнання у повному обсягу позовних вимог відповідачем, суд частково задовольняє позовні вимоги [PERSON] та стягує на її користь у рахунок відшкодування моральної шкоди 500,00 грн. Вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат на правову допомогу у сумі 3000,00 грн. задоволенню не підлягають, оскільки розмір вартості послуг фізичної особи-підприємця [PERSON] не підтверджений витягом з журналу обліку доходів, який суду на вивчення не надавався, а надана квитанція про отримання вказаної грошової суми від [PERSON] (т.1 а.с.12) - не є належним доказом проведення такої операції. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, підлягає частковому стягненню з відповідача [PERSON] судові витрати, підтверджені документально, відповідно до частини задоволених позовних вимог, а саме - підлягає стягненню 300,00 грн. у відшкодування сплати судового збору (т.1 а.с.1). На підставі ст. 37, п. 38.2.1 ст.38, пп. а) п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 22, 1191 ЦК України,

Outcome: partial