Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

Позивач 13.10.2014 року звернулася до суду з зазначеним позовом (а.с.1-3), який протягом розгляду справи уточнювала (а.с.35,36,42,44,54,55) та остаточно просила визнати недійсним пункт третій розділу «Строк дії договору» Договору про надання юридичних послуг від 01.10.2013 року, укладеного між нею та фізичною особою-підприємцем [PERSON], як несправедливий та такий, що обмежує права споживача; розірвати Договір про надання юридичних послуг від 01.10.2013 року, укладений між нею та фізичною особою-підприємцем [PERSON]; стягнути з [PERSON] на її користь задані їй збитки у розмірі 11000 грн. 00 коп.; стягнути з [PERSON] на її користь моральну шкоду у розмірі 5000 грн. 00 коп.; стягнути з [PERSON] на її користь пеню в розмірі 113520 грн. 00 коп.; стягнути з [PERSON] на її користь витрати на правову допомогу у розмірі 3300 грн. 00 коп. В обґрунтування своїх вимог посилається на наступні обставини. 17.12.2012 року померла її мати [PERSON]. Після її смерті у неї виникли проблеми з оформленням спадщини, оскільки зясувалось, що мати за своє життя розпорядилась своїм майном, склавши заповіт на зовсім сторонню людину. У газеті «Новый репортёр» № 32 (56) за 08.08.2013 року вона прочитала статтю «Консультацию юриста можно получить бесплатно», в якій йшлося про молодого юриста Олександра Лаврушина, який допомагає людям безкорисно. 25.09.2013 року вона звернулась за юридичною допомогою до відповідача [PERSON] з приводу проблем, що виникли зі спадковим майном після смерті матері. Ознайомившись з наданими нею документами, відповідач пояснив, що питання про визнання за нею права власності на спадкове майно після смерті матері можливе вирішити тільки в судовому порядку. Крім того, він гарантував їй позитивний результат за умови укладення з ним договору на ведення ним цієї справи в суді. У той же день, 25.09.2013 року, вона передала відповідачу 2000 грн. 00 коп. 01.10.2013 року між нею та відповідачем був укладений Договір про надання юридичних послуг (далі - Договір), відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобовязання надавати їй усні та письмові консультації: складати процесуальні документи, скарги, претензії, угоди та позовні заяви; особисто представляти її інтереси в органах та судах України. Пунктом 3 розділу «Строк дії договору» вищевказаного Договору передбачено, що у випадку розірвання даного договору в односторонньому порядку за ініціативою Клієнта після його підписання, грошові кошти, сплачені Виконавцю за надання послуг за даним договором, не повертаються Клієнту і в повному обсязі залишаються у Виконавця. При цьому відповідач запевнив її в тому, що це стандартна умова договору, яка не повинна її лякати, оскільки за наявності зібраних документів та доказів вона ще до нового року отримає рішення суду про визнання за нею права власності на спадкову квартиру. Приблизно в лютому місяці 2014 року відповідач зателефонував їй та повідомив про те, що для вирішення її питання в суді їй необхідно доплатити 3000 грн. 00 коп. Вона передала йому 3000 грн. 00 коп. У травні 2014 року відповідач знов повідомив про те, що необхідно доплатити в суді ще 6000 грн. 00 коп. і вона передала йому ці кошти. Всього за період з вересня 2013 року по травень 2014 року вона передала відповідачу 11000 грн. 00 коп. Впродовж цього часу відповідач інформував її про хід справи в суді. Повідомляв про те, що справа знаходилась спочатку у одного судді, а потім у іншого. 05.07.2014 року відповідач повідомив її про те, що суд виніс рішення на її користь і визнав за нею право власності на спадкову квартиру після смерті її матері, однак рішення йому не віддав. 11.07.2014 року вона особисто звернулась до Нікопольського міськрайонного суду для отримання рішення суду, однак їй його не надали. У той же день вона потрапила на особистий прийом до голови суду [PERSON], і зясувала, що Нікопольський міськрайонний суд ніколи не розглядав цивільну справу за її позовом і позовна заява про визнання за нею права власності на спадкову квартиру до суду ніколи не надходила. Після цього вона звернулась до відповідача з вимогою надати їй пояснення та повернути кошти, але він став їй грубіянити і гроші повертати відмовився. 18.10.2014 року вона направила відповідачу заяву про розірвання з ним договору та вимогу повернути їй гроші і документи, однак її заява залишилась без відповіді. З приводу шахрайських дій відповідача вона звернулась до міліції, але 05.09.2014 року отримала висновок про результати розгляду її звернення, в якому їй було рекомендовано звернутися до суду з позовом. Вважає, що відповідач займається нечесною підприємницькою практикою і порушив її права споживача на належну якість обслуговування, передбачені Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобовязань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Вважає, що пункт 3 розділу «Строк дії договору» вищевказаного Договору є несправедливою умовою, а тому вказаний пункт повинен бути визнаний недійсним, як такий, що порушує її права. Вважає, що своїми діями відповідач завдав їй моральної шкоди, яка виразилась у наступному. Замість спадкової квартири, вона отримала купу неприємностей та втратила грошові кошти. Відповідач насміхається над нею, особливо після її звернення до міліції. Вказані обставини завдають їй душевного болю та моральних страждань. Окрім цього, вона вимушена була витрачати додатковий час на розшук відповідача, поїздки по різних інстанціях для написання заяв і скарг, збирання документів і довідок для стягнення з відповідача коштів. Завдану їй моральну шкоду оцінила у 5000 грн. 00 коп. Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобовязань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Відповідно до ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобовязання, не звільняє його від виконання зобовязання в натурі. Після того, як вона зрозуміла, що її права були грубо порушені відповідачем, 18.10.2014 року вона направила відповідачу заяву про розірвання договору і повернення сплачених нею грошових коштів у розмірі 11000 грн. 00 коп. в строк до 28.10.2014 року, однак листом від 22.10.2014 року відповідач відмовився задовольнити її вимоги. Тому вона вважає, що договірні відносини між нею та відповідачем припинені з 28.10.2014 року. З 28.10.2014 року по 07.10.2015 року минуло 344 дні. Тому, на підставі ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» просить сягнути з відповідача пеню у розмірі 113520 грн. 00 коп., виходячи з такого розрахунку: 11000 грн. 00 коп. (вартість послуги за договором) х 3 % х 344 днів прострочки (за період з 28.10.2014 року до 07.10.2015 року). Крім того, нею було витрачено на правову допомогу 3300 грн. 00 коп., яку вона просить стягнути з відповідача на свою користь. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, на позовних вимогах наполягає, просить їх задовольнити (а.с.62). Відповідач надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с.61). У матеріалах справи наявні заперечення відповідача проти позову (а.с.20,21) та проти доповнення до позовної заяви (а.с.60), в яких відповідач просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на наступне. Всі твердження позивача про те, що він займається нечесною підприємницькою діяльністю, не виконує умови Договору про надання юридичних послуг від 01.10.2013 року, вводить позивача в оману стверджуючи, що позов розглядається в суді та рішення прийнято на її користь, що позивач заплатила йому 11000 грн. 00 коп. не відповідають дійсності та є вигаданими позивачем. Договір між ним та позивачем дійсно був укладений і позивач відразу сплатила йому передплату у розмірі 2000 грн. 00 коп., про що він виписав їй чек. Але згідно умов Договору позивач мала своєчасно забезпечувати його, як виконавця, достовірною інформацією по справі і всіма необхідними документами для ведення справи й передання її на розгляд до суду. Протягом тривалого часу позивач не приносила йому усі необхідні копії документів та не знаходила часу для того, щоб поїхати до нотаріуса й зробити довіреність на його імя на ведення справи в суді. Без цієї довіреності він не міг навіть особисто подати позов до суду. Усі його спроби прискорити хід справи позивачем ігнорувалися і кожного разу вона посилалася на те, що у неї немає часу і пізніше вона сама подзвонить йому і домовиться про час зустрічі. Лише на початку травня 2014 року позивач зателефонувала йому та домовилась про зустріч. Під час їх зустрічі у травні 2014 року вони обговорили справу та домовилися про те, що вона доплачує йому вартість послуг, а він в сою чергу передає справу до суду. Також позивач зобовязалась надати йому усі необхідні копії документів та зробити довіреність. Пізніше, 14.05.2014 року позивач і справді сплатила йому вартість послуг у розмірі 6000 грн. 00 коп., про що він також виписав їй чек. Але далі рушити справу знову не вдалося, оскільки позивач так і не надала йому копії документів і не зробила довіреність. Він неодноразово телефонував позивачу та просив принести йому всі необхідні документи або хоча б забрати у нього готовий позов та особисто подати його до суду, доклавши згідно списку копії усіх документів. Та позивач ігнорувала усі його прохання. Пізніше, приблизно в кінці червня - на початку липня 2014 року позивач зателефонувала йому та повідомила, що знайшла іншого юриста, який може вирішити її справу за меншу вартість послуг та почала вимагати, щоб він повернув їй усі сплачені кошти. Після того, як він відмовився це зробити, посилаючись на те, що між ними вже укладено Договір про надання юридичних послуг і справа стоїть на місці лише з вини позивача, вона почала кричати на нього та погрожувати фізичною розправою, якщо він не віддасть їй гроші. Коли він знову відмовився це зробити, позивач пригрозила йому, що зробить усе можливе аби зіпсувати йому репутацію в суді та в Нікополі в цілому. Вона сказала, якщо він не поверне їй кошти, то вона всім розказуватиме, що він непорядна людина і усі повірять їй, а не йому. Усі його спроби мирно вирішити це питання та все ж таки вирішити справу позивача виявилися невдалими, оскільки позивач хотіла, щоб їй віддали грошові кошти і вона зробить це сама й дешевше. Позивач не надала жодних доказів того, що він вимагав від неї додаткові 3000 грн. 00 коп. Позивачем не наведено жодного обґрунтування на підтвердження вимог щодо стягнення з нього моральної шкоди. І загалом весь позов складається зі спотворених фактів та вигаданих стверджень і не містить жодного доказу про те, що усі викладені в ньому події і справді мали місце й відбувалися саме так, як стверджує позивач. Щодо стягнення з нього пені зазначив, що Договір про надання юридичних послуг від 01.10.2013 року, укладений між ним та позивачем, на сьогоднішній день є дійсним. Він не відмовляється від своїх зобовязань за договором та може виконати їх у будь-який момент за згодою на це позивача. Строки виконання замовлення (надання юридичних послуг) за вищезазначеним договором ще не пропущені, оскільки в договорі не зазначено кінцеву дату виконання зобовязань виконавця перед замовником через неможливість встановлення точної кінцевої дати виконання замовлення у юридичних послугах. До того часу доки Договір про надання юридичних послуг є дійсним і його не розірвано сторонами за взаємною згодою, чи не визнано судом недійсним, нарахування пені є безпідставним. Вважає безпідставними вимоги щодо стягнення пені. Вивчивши матеріали справи, беручі до уваги пояснення сторін у судовому засіданні 29.09.2015 року, показання свідка [PERSON], суд вважає, що позов на підставі ст.ст. 15,16,525,526,610,611,626,906,907 ЦК України, ст.ст.10,18,21,22 Закону України «Про захист прав споживачів», підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, 01.10.2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем фізичною особою-підприємцем [PERSON] був укладений Договір про надання юридичних послуг (далі - Договір) (а.с.5), відповідно до умов якого відповідач зобовязався надати позивачу консультативні послуги та юридичні послуги по захисту прав та інтересів останньої (представництво) в державних органах та судах України. Послуги надаються позивачу шляхом: усного та письмового консультування по юридичним питанням; складання проектів необхідних процесуальних документів, скарг, претензій, договорів та позовних заяв; надання консультативних послуг по захисту інтересів позивача, а також особистої участі та представництва інтересів позивача в державних органах і судах України. Відповідно до п.п.1,2,3 розділу «Клієнт приймає на себе виконання наступних зобовязань» Договору, позивач зобовязується: своєчасно забезпечувати Виконавця достовірною інформацією та необхідною документацією; у випадку необхідності видавати Виконавцю довіреності на його імя, або на осіб, які є помічниками Виконавця; оплачувати витрати Виконавця, необхідні для виконання його роботи. Відповідно до п.3 розділу «Строк дії договору» вищевказаного Договору, у випадку розірвання даного договору в односторонньому порядку за ініціативою Клієнта після його підписання, грошові кошти, сплачені Виконавцю за надання послуг за даним договором, не повертаються Клієнту і в повному обсязі залишаються у Виконавця. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. У частині 3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначений перелік несправедливих умов у договорах із споживачами. Однак вказаний перелік не є вичерпним. Відповідно до п.4 ч.1 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та повязаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Відповідно до ч.5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Аналіз\~ст.ст.18,21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також п.3 розділу «Строк дії договору» Договору про надання юридичних послуг від 01.10.2013 року, укладеного між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON], свідчить про те, що встановлюючи в п.3 вказаного Договору, в якому було передбачено, що у випадку розірвання даного договору в односторонньому порядку за ініціативою Клієнта після його підписання, грошові кошти, сплачені Виконавцю за надання послуг за даним договором, не повертаються Клієнту і в повному обсязі залишаються у Виконавця, - права позивача, як споживача, були порушені, оскільки був порушений принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач, наслідком чого став істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Тому, суд вважає за необхідне визнати недійсним пункт третій розділу «Строк дії договору» Договору про надання юридичних послуг від 01.10.2013 року, укладеного між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON]. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.907 ЦК України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Позивач свої зобовязання за Договором виконала. На пропозиції відповідача сплатила за Договором суми: 2000 грн. 00 коп. сплачені за квитанцією до прибуткового касового ордера № 7 від 25.09.2013 року + 6000 грн. 00 коп. сплачені за квитанцією до прибуткового касового ордера № 1 від 14.05.2014 року = 8000 грн. 00 коп. (а.с.6). З моменту укладення Договору минуло більше 2 років, однак відповідач свої зобовязання за Договором до теперішнього часу не виконав. Посилання відповідача на те, що позивач не надавала йому документів для складання позову (інших документів) суд до уваги не приймає, оскільки доказів на підтвердження цих обставин надано не було. Відповідачем умови договору виконані не булі, позовну заяву не було підготовлено і не надано позивачу. Доказів протилежного суду не було предявлено. 11.08.2014 року позивач звернулась до Нікопольського МВ (з обслуговування м. Нікополь та Нікопольського району) ГУМВС України в Дніпропетровській області з заявою про порушення кримінального провадження відносно відповідача за ознаками ст.190 КК України та притягнення його до кримінальної відповідальності (а.с.11). Згідно висновку О/у СКР Нікопольського МВ (з обслуговування м. Нікополь та Нікопольського району) ГУМВС України в Дніпропетровській області старшого лейтенанта [PERSON] про результати розгляду звернення позивача від 05.09.2014 року, у діях відповідача відсутні ознаки кримінального та адміністративного правопорушення. Тому, позивачу було рекомендовано звернутись до Нікопольського міськрайонного суду (а.с.12,13). 18.09.2014 року позивач звернулася до відповідача з письмовою заявою з вимогою повернути грошові кошти в сумі 11000 грн. 00 коп. у звязку з невиконанням умов Договору, яку відповідач отримав 22.09.2014 року, однак жодним чином на вказану заяву не відреагував (а.с.14,15). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобовязань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася. Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування\~збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне Договір про надання юридичних послуг від 01.10.2013 року, укладений між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] розірвати. У судовому засіданні було встановлено, що за Договором про надання юридичних послуг від 01.10.2013 року позивачем було виплачено відповідачу 8000 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 7 від 25.09.2013 року, квитанцією до прибуткового касового ордера № 1 від 14.05.2014 року, та поясненнями сторін (а.с.6). Доказів на підтвердження того, що позивачем додатково відповідачу було сплачено 3000 грн. 00 коп., позивачем всупереч вимог ч.3 ст.10 ЦПК України, суду надано не було. Показання свідка [PERSON] не є допустимим доказом, а тому суд не може покласти їх в основу рішення, так як обставини щодо грошових зобовязань мають бути підтверджені певними засобами доказування, а показання свідка не є таким доказом. Відповідно до ч.1 ст.906 ЦК України, збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача збитки, завдані в результаті неналежного невиконання відповідачем умов Договору про надання юридичних послуг від 01.10.2013 року, укладеного між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON], що відповідає положенням ч.1 ст.906 ЦК України, ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів». З відповідача на користь позивача слід стягнути 8000 грн. 00 коп. (2000 грн. 00 коп. сплачені за квитанцією до прибуткового касового ордера № 7 від 25.09.2013 року + 6000 грн. 00 коп. сплачені за квитанцією до прибуткового касового ордера № 1 від 14.05.2014 року = 8000 грн. 00 коп.). Вимоги позову в частині стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають, так як Законом України «Про захист прав споживачів» не передбачено відшкодування моральної шкоди з підстав, викладених у позові. Відшкодування моральної шкоди не передбачено і Договором про надання юридичних послуг від 01.10.2013 року. Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 113520 грн. 00 коп. задоволенню не підлягають, з огляду на наступне. Відповідно до ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Договором про надання юридичних послуг від 01.10.2013 року, укладеного між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON], не було встановлено строк виконання вказаного договору, а тому розрахувати пеню не представляється можливим. Відповідно до п.2 ч.3.ст.79 ЦПК України, до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Як вбачається з матеріалів справи (а.с.45-50), позивачем було витрачено 3300 грн. 00 коп. на оплату юридичних послуг. Тому, у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 3300 грн. 00 коп. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Позивач, згідно Закону України «Про захист прав споживачів», звільнена від судового збору, тому при подачі позову судовий збір нею не сплачувався. У відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України, ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1653 грн. 60 коп. (551 грн. 20 коп. за вимогу немайнового характеру + 551 грн. 20 коп. за вимогу немайнового характеру + 551 грн. 20 коп. за вимоги майнового характеру). У звязку з тим, що позивачу у задоволення позову в частині стягнення пені та моральної шкоди було відмовлено, то судовий збір в розмірі 1686 грн. 40 коп. (1135 грн. 20 коп. щодо вимог майнового характеру + 551 грн. 20 коп. щодо вимог немайнового характеру) слід компенсувати за рахунок держави, що відповідає положенням ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved