Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

Позивач [PERSON], 23.02.1964 рн., ІПН:[NUMBER], яка проживає у [INFO], звернулась 27.07.2015 року до суду з цим позовом, вказуючи, що 29 січня 1991 року, помер її батько [PERSON], який проживав та був зареєстрований в [INFO]. Зазначений будинок належав батькові на праві особистої приватної власності згідно Свідоцтва про право на спадщину по закону від 17.05.1985 року, виданого державним нотаріусом Котовської міської ДНК та зареєстрованого в реєстрі за № 1431. Відповідно до вимог ст. ст. 524, 534 ЦК України ( в ред. 1963 року) та ст. ст. 1233, 1235 ЦК України (в ред. 2004 року) вона є спадкоємцем за заповітом на все майно спадкодавця, оскільки інших спадкоємців, в тому числі спадкоємців передбачених ст. 535 ЦК України (в ред. 1964 року) ст. 1241 ЦК України ( в ред. 2004 року) немає. Після смерті батька, знайомий юрист запевнив її, що звертатися в нотаріальну контору в шестимісячний строк для відкриття спадщини непотрібно, оскільки на день смерті батька вона постійно проживала разом з ним. Після смерті батька вона розпоряджалась його майном, управляла та володіла ним, проживала в його будинку, тобто фактично прийняла спадщину. В липні 2015 року звернулась в нотаріальну контору з заявою про оформлення спадщини. Однак тоді стало відомо, що отримати свідоцтво про спадщину на майно батька [PERSON], в тому числі і на житловий будинок розташований в м. Котовську, Одеської області по вул. Ткаченка, 74 вона не може, оскільки пропустила шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Справа втім, що її батько [PERSON] станом на 29.01.1991 року був зареєстрований в [INFO], а вона - [PERSON], в той період часу хоча і доглядала за батьком та постійно з ним проживала за вищезазначеною адресою, однак була зареєстрована в [INFO]. Враховуючи це доказати нотаріусу належним чином факт прийняття нею спадщини батька можливо лише в судовому порядку. Її батько [PERSON] був інвалідом першої групи і в останні роки життя потребував посторонього догляду, про що свідчить довідка міжрайонної ЛТЄК серії ОДЕ-Р-82 № 001026 від 04.11.1983 року. В зв'язку з цим, вона постійно проживала з батьком та доглядала за ним до самої його смерті. Зразу після смерті батька залишилась проживати в його батьківському будинку № 74 по вул. Ткаченко в м. Котовську Одеської області, де проживає до цього часу. За цей час доглядала за будинком, сплачувала податки, комунальні платежі та інше, тобто фактично вступила в управління спадковим майном і стала ним володіти. Вказана обставина підтверджується довідкою голови квартального комітету посвідченою свідками [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Ст. 549 ЦК України в редакції 1964 року визнає, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ч. З ст. 1268 ЦК України (в ред. 2003) року спадкоємець, який постійно проживав разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї. З урахуванням зменшення позовних вимог в ході судового розгляду справи, представник позивача в кінцевому просив встановити факт прийняття [PERSON] спадщини за заповітом після смерті батька [PERSON], який помер 29 січня 1991 року, шляхом фактично вступу в управління та володіння спадковим майном. Представник відповідача в судове засідання не зявився. Причин неявки суду не повідомив. Заяви про розгляд справи у свою відсутність не надав. Тому за згоди позивачів справу розглянуто у відсутність представника відповідача. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Відповідно до ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року) чинної на момент відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Частиною 2 ст. 256 ЦПК України визначено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, крім тих, що не передбачені ч. 1 зазначеної статі, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Крім відсутності заперечень з боку відповідача щодо обставин позову, викладені обставини підтверджуються також наявними письмовими доказами справи, а саме: 1.Копією паспорта та ідентифікаційного номера [PERSON] 2.Копією свідоцтва про народження [PERSON] 3.Витягом з Державного реєстру про шлюб [PERSON] з [PERSON] 4.Копією свідоцтва про розірвання шлюбу з [PERSON] 5.Копією свідоцтва про шлюб [PERSON] з [PERSON] б. Копією свідоцтва про смерть [PERSON] 7.Копією заповіту [PERSON] 8.Копією свідоцтва про право на спадщину [PERSON] на будинок. 9.Копією довідки міжрайонної ЛТЄК серії ОДЕ-Р-82 № 001026; 10.Довідкої голови квартального комітету. 11 .Копією довідки КП «Інвентарізатор». 12.Довідкою Котовської ОДПІ копії квитанцій про сплату земельного податку за 1992,1993,1994 рік. 13. Копією квитанцій про сплату страхових внесків за 1991,1992,1994 рік. 14.Листом нотаріуса № 230/01-16. Таким чином суд вважає, що вимога позивача є обґрунтованою і підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved