Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] , [INFO] , звернулась до суду з зазначеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що вони з відповідачем [PERSON] проживали однією сім`єю з 2001 року по листопад 2018 року за час проживання однією сім`єю ними було придбано наступне майно: квартиру [ADDRESS] , загальною площею- 51, 9 кв.м, житловою - 29,4 кв.м; легковий автомобіль марки MERCEDES - BENZ Е 240, 2002 року сірого кольору, об`єм двигуна - 2598, державний реєстраційний номер: [NUMBER] ; автобус марки MERCEDES - BENZ SPRINTER 313 CDI, 2001 року випуску, білого кольору, об`єм двигуна - 2148, № кузова: [NUMBER] , VIN: [NUMBER] , № двигуна: [NUMBER] , державний реєстраційний номер: [NUMBER] . Просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що вона, [PERSON] , [INFO] , уродженка смт. Баришівка Баришівського району Київської області, РНОКПП: [NUMBER] , проживала із гр. [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , однією сім`єю без реєстрації шлюбу із 2001року по листопад 2018 року. Встановлення даного юридичного факту потрібне позивачу, як підставу для виникнення певних прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Також просить суд визнати вищезазначене майно, квартиру та два автомобілі спільним майном подружжя та визнати за нею [PERSON] право власності на 1/2 частину спільного майна. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Дегтяренко В.Г. заявлений позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Куценко Н.В. заявлений позов не визнали в повному обсязі та просили відмовити у позові. Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому мотивував невизнання позову наступним. Відповідач зазначає, що встановити факт проживання з позивачем однією сім`єю з 2001 року неможливо, оскільки на той час і позивач і він перебували в зареєстрованих шлюбах. Таким чином немає законних підстав для задоволення вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю. Що стосується визнання майна спільно нажитим, то зазначене майно придбано ним за власні кошти, оскільки квартира придбана ним після продажу 5 автомобілів, які лишились після смерті сина, а автомобілі придбані на кошти виручені від продажу спадкової земельної ділянки. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлені вимоги такими, що не підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Як зазначено вище позивач просила встановити факт проживання її з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу із 2001 року по листопад 2018 року. Разом з тим як встановлено судом позивач [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з 05.11.1988 року по 26.10.2005 року, що підтверджується копією її паспорта, де міститься відмітка про одруження та розірвання шлюбу(а.с.7). Відповідач [PERSON] також перебував в зареєстрованому шлюбі з 28.05.1977 року по 22.09.2005 року, що підтверджується рішенням Баришівського районного суд від 22.09.2005 року(а.с.172). Дані обставини не заперечуються сторонами та документально підтверджені. Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Статтею 25 СК України передбачено, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу. Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи з наведеного суд не може встановити факт проживання позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] однією сім`єю з 2001 року по листопад 2018 року оскільки це суперечить вимогам статті 25 СК України, так як попередній шлюб [PERSON] був розірваний 26.10.2005 року , а [PERSON] 22.09.2005 року. Зазначені факти були викладені у відзиві на позов, та відповідач звертав увагу про неможливість встановити факт проживання сторін однією сім`єю саме з цих обставин. Разом з тим позивач будучи обізнаною в зазначених вимогах закону, не зробила жодних змін в своїх позовних вимогах, та навпроти продовжувала наполягати на задоволенні позовних вимог. В судових дебатах позивач та її представник наполягали на встановленні факту проживання позивача та відповідача однією сім`єю без реєстрації шлюбу за весь період з 2001 року по листопад 2018 року. Відповідно до ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином позивач, не бажаючи змінювати позовні вимоги, та підтримуючи заявлений позов в повному обсязі, на власний розсуд скористалась своїм процесуальним правом. Така позиція позивача позбавляє суд можливості задоволити позов, оскільки це суперечить вимогам закону та порушує принцип одношлюбності встановлений ст. 25 СК України. Крім того суд погоджується з доводами представника відповідача, висловлені в судовому засіданні, що норма про спільне проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу з`явилась лише в СК України, який набрав чинності з 01.01.2004 року, оскільки до того, КпШС України не передбачав регулювання таких правовідносин. Аналогічна позиція викладена в постанові ВС в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.01.2020 року по справі № 546/912/16-ц та постановах ВС від 06 квітня 2020 року в справі № 641/7033/18, від 24 січня 2020 року в справі № 546/912/16-ц, від 19 березня 2020 року в справі № 303/2865/17. Спори про поділ майна осіб, які проживали однією сім`єю, але не перебували у зареєстрованому шлюбі, на той час вирішувалися згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про власність». Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Тобто для вирішення майнового спору встановлення перебування в шлюбних відносинах необхідне саме за період коли було придбане спірне майно, а не за весь період проживання, як на тому наполягала позивач. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року (справа № 6-148цс12), постановах ВС від 14.02.2018 року (справа № 129/2115/15-ц) від 18 липня 2018 року у справі № 522/1252/14-ц , від 26 вересня 2018 року у справі № 244/4801/13-ц, від 25 квітня 2019 року у справі № 759/4596/18. За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені статтею 74 СК України вважати майно (спірну квартиру та автомобілі) таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою. Виходячи з викладеного, до майнових правовідносин сторін неможливо застосувати положення гл. 8 СК України, та визнати за сторонами по 1/2 частині спірного майна, тому заявлені майнові вимоги позивача не підлягають до задоволення. Оскільки, як зазначалось раніше, суд розглядає спір лише в мажах заявлених позивачем, та позбавлений права виходити за межі позовних вимог, заявлений позов не підлягає до задоволення. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: dismissed