Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач 29.11.2019 р. звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 27550,87 грн. \~ \~ \~ \~Заявлений позов обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного між сторонами договору б/н від 23.06.2011 р. відповідач отримав кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Договір між сторонами укладено у порядку ч.1 ст.634 ЦК України шляхом приєднання, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, викладеними на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань станом на 17.07.2019 р. утворилась заборгованість у сумі 27550,87 грн., що складається з 14301,34 грн. заборгованості за тілом кредиту, 10491,37 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 970,02 грн. заборгованості за нарахованими відсотками, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 1288,14 грн. штрафу (процентна складова). Просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у поданій суду заяві просив справу розглянути за його відсутності, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування) якого на даний час невідоме, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України від 15.07.2020 р., у судове засідання не з`явився, не повідомив суду про причини неявки, не подав відзиву. За наявності сукупності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Встановлено,\~що відповідно\~до укладеного\~між ПАТ\~КБ «ПриватБанк»,\~правонаступником якого\~є позивач\~АТ КБ\~«ПРИВАТБАНК»,\~та відповідачем\~ [PERSON] \~кредитного договору\~від 23.06.2011\~р.\~шляхом підписання\~анкети-заяви\~про приєднання\~до Умов\~та Правил\~надання банківських\~послуг у\~ПриватБанку відповідач\~отримав кредит\~у розмірі\~4000\~грн.\~у вигляді\~встановленого кредитного\~ліміту на\~картковий рахунок. При цьому у заяві зазначено, що позичальник погоджується, що підписана заява разом з памяткою клієнта,\~Умовами і\~правилами надання\~банківських послуг\~та Тарифами\~банку,\~викладеними на\~банківському сайті,\~складає між\~ними договір,\~підтвердженням чого\~є його\~підпис(а.с.8). Відповідно позивач, обґрунтовуючи право вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг та витяг з Тарифів банку, які розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms, як на невід`ємні частини спірного договору, копії яких містяться на а.с.9-26. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором позивач заявив до стягнення заборгованість станом на 17.07.2019 р. у розмірі 27550,87 грн., що складається з 14301,34 грн. заборгованості за тілом кредиту, 10491,37 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 970,02 грн. заборгованості за нарахованими відсотками, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 1288,14 грн. штрафу (процентна складова), згідно наданого позивачем розрахунку (а.с.7). Відповідно до вимог ч.1 ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу,інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позивач посилається на те, що договір між сторонами укладено у порядку ч.1 ст.634 ЦК України шляхом приєднання, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає між ним та банком договір. Умови та правила надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у звязку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ст.1056-1\~ЦК України\~у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до вимог ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, при укладенні кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду (постанова від 03.07.2019 р. у справі № 342/180/17 провадження № 14-131цс19) вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. З урахуванням вказаної правової позиції ВП ВС, з огляду на те, що наявні в матеріалах справи витяг з Тарифів банку (а.с.9) і витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с.10-26), а також наданий позивачем пізніше витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 р. (на російській мові) (а.с.77-88), який відрізняється від витягу, долученого до позовної заяви, не містять підпису відповідача та не можуть розцінюватися як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 23.06.2011 р.; враховуючи ту обставину, що у підписаній відповідачем заяві позичальника від 23.06.2011 р. процентна ставка не зазначена, відсутні умови щодо нарахування штрафних санкцій (пені, штрафу) за порушення виконання зобов`язання, суд вважає, що при укладенні договору з відповідачем банк не дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Суд зазначає, що матеріали справи не містять підтвердження того, що саме з цим витягом з Тарифів банку та витягом з Умов та правил надання банківських послуг чи наданим пізніше витягом з Умов та правил надання банківських послуг ознайомився і погодився відповідач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 23.06.2011 р. З урахуванням встановлених обставин суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь банку 970,02 грн. заборгованості за нарахованими відсотками, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 1288,14 грн. грн. штрафу (процентна складова). Згідно долученого банком розрахунку заборгованість відповідача за тілом кредиту становить 14301,34 грн., за простроченим тілом кредиту 10491,37 грн. Зі змісту анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що вона не містить будь-яких даних про суму кредиту чи кредитного ліміту. При цьому у позовній заяві зазначено про отримання позичальником кредиту в розмірі 4000 грн та право банку змінювати кредитний ліміт. Відповідно до вимог ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Суд зазначає, що матеріалами справи фактично підтверджено отримання відповідачем кредиту у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Наданою банком довідкою (а.с.72) підтверджена обставина, що встановлений відповідачеві кредитний ліміт у 4000 грн. не збільшувався. Як вбачається з долученої банком виписки за договором (а.с.71), у нараховану суму заборгованості за тілом кредиту та за простроченим тілом кредиту 24792,71 грн. станом на 01.07.2019 р. ввійшли відсотки за користування кредитом, не зрозумілі суду щомісячні платежі за послугою «Миттєва розстрочка» та пеня за прострочку по кредиту. Позивач у порушення вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надав належних, допустимих, достовірних і достатніх у своїй сукупності доказів на підтвердження заявленої до стягнення суми заборгованості по тілу та простроченому тілу кредиту. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача 4000 грн. фактично отриманої та непогашеної ним суми кредитних коштів. З відповідача слід стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921 грн. На підставі наведеного, відповідно до ст. 207, 526, 634, 1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України,

Outcome: dismissed