Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

позивач [PERSON] 18.09.2019 р. звернувся в суд із позовом, в якому просить стягнути із відповідача ТзОВ «Львівський бетон» на його користь 413 667 грн. вихідної допомоги та 51 558, 40 грн. частини недоплаченої компенсації. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідно до рішення загальних зборів учасників ТзОВ «Львівський бетон» від 12.12.2017 р. його було обрано на посаду директора товариства з 20.12.2017 р. На підставі вказаного рішення, між сторонами укладений Контракт від 12.12.2017 р., відповідно до п.1.1. якого на підставі цього Контракту виникають трудові відносини між підприємством та ним. Згідно із наказом відповідача №558-к від 20.12.2017 р. його було призначено на посаду директора ТзОВ «Львівський бетон». Пунктом 6.3 Контракту від 12.12.2017 р. передбачено, що цей Контракт припиняється: 6.3.1. - за взаємною згодою сторін; 6.3.2. - з ініціативи підприємства; 6.3.3.3 - з ініціативи директора у випадках та порядку, передбачених чинним законодавством України. 05.09.2018 р. загальними зборами учасників ТзОВ «Львівський бетон» було прийнято рішення про одностороннє розірвання трудового Контракту на підставі п.5 ст. 41 КЗпП України, та, відповідно до наказу №177-К від 05.09.2018 р., його звільнено із займаної посади директора з 05.09.2018 р. Згідно із п.2 вказаного наказу зобов`язано бухгалтерію провести повний розрахунок з ним згідно із чинним законодавством. Розрахунок із ним був проведений таким чином: 05.09.2018 р. йому виплачено 673 449,28 грн., 06.09.2018 р. виплачено 43 870,05 грн., а всього 717 319,33 грн. Однак, здійснивши виплату у вказаному розмірі, відповідач, всупереч ч. 1 ст. 116 КЗпП України, не повідомив його про нараховані і виплачені суми із розшифровкою про види і суми виплат. У зв`язку з наведеним, він 08.11.2018 р. надіслав на адресу відповідача заяву про надання інформації щодо суми нарахованої та виплаченої заробітної плати за грудень 2017 р. - вересень 2018 р., а також інформації про розрахунок заробітної плати та компенсації при звільненні, види нарахованих доходів в місяць звільнення. У відповідь на вказану заяву, ним отримано від відповідача розрахунковий листок за вересень 2018 р. та довідку про доходи №194 від 03.12.2018 р. Проаналізувавши вказані документи, він дійшов висновку, що розрахунок при звільненні відповідач здійснив із ним не у повному обсязі, а саме не виплатив йому вихідну допомогу, передбачену ст. 4 КЗпП України, та неповністю виплатив компенсацію при звільненні, передбачену п.п.6.4, 6.5 розділу 6 Контракту від 12.12.2017 р. Зазначає, що відповідно до розрахунку, проведеного на підставі ст. 44 КЗпП України та Порядку обчислення середньої заробітної плати, розмір вихідної допомоги становить 413 667 грн. Також вказує, що пунктом 6.4. Контракту від 12.12.2017 р. передбачено, що сторони погодили те, що у випадку припинення даного Контракту з ініціативи підприємства та/або за підставами іншими (відмінними) ніж взаємна згода сторін (6.3.1.) та ініціатива директора (6.3.3.) підприємство зобов`язане додатково до обов`язкових розрахункових виплат при звільненні виплатити директору суму компенсації в розмірі річної заробітної плати директора. У п.6.5. Контракту зазначені складові розрахунку суми (компенсації) річної заробітної плати, проте при виплаті компенсації у зв`язку із його звільненням, до такої виплати не було включено річну премію в розмірі 51 558,40 грн. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 116, 117 КЗпП України, просить позов задовольнити. Ухвалою від 20.09.2019 р. позов прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Від представника відповідача ТзОВ «Львівський бетон» - Чебачової Ю.О. 06.11.2019 р. надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, з огляду на таке. 04.09.2018 р. загальним зборам учасників ТзОВ «Львівський бетон» була адресована заява директора підприємства [PERSON] про звільнення його із займаної посади за згодою сторін та розгляду цієї заяви на зборах учасників. 05.09.2018 р. загальними зборами прийнято рішення про відкликання (припинення повноважень, звільнення) [PERSON] із займаної посади директора товариства та уповноважено [PERSON] підписати додаткову угоду про розірвання трудового контракту з [PERSON] 05.09.2018 р. між сторонами укладено угоду про припинення трудового договору (трудових відносин). Відповідно до п.2, п.4 та п. 5 Угоди ТзОВ «Львівський бетон» зобов`язується провести із [PERSON] розрахунок відповідно до чинного законодавства, як із звільненим працівником; позивачем підтверджено відсутність жодних матеріальних, фінансових та будь-яких інших претензій у зв`язку із припиненням трудових відносин з товариством, а також в угоді зазначено, що працівник утримуватиметься від будь-яких вчинків або претензій, які можуть нанести будь-яку матеріальну чи іншу шкоду інтересам товариства. Зазначає, що згідно із домовленістю сторін, погоджено здійснити виплату вихідної допомоги при звільненні у розмірі більшому, ніж передбачено Контрактом та чинним законодавством, а саме в розмірі річної заробітної плати, в розрахунку 12 розмірів посадового окладу, що становить 773 376, а в подальшому за взаємним погодженням сторін, позивачу до вказаної суми ще донараховано 51 558, 40 грн. Також вказує, що п.5.1. Контракту встановлено директору заробітну плату в розмірі 60 000 грн., однак при здійсненні із собою розрахунку, позивачем взято за основу самостійно встановлений собі розмір окладу - 64 448 грн. 05.09.2018 р. на підставі вказаних домовленостей, позивачем видано наказ №177-к «Про звільнення» його з посади директора товариства, а також видано наказ №178-к від 05.09.2018 р. «Про нарахування та виплату одноразової компенсації при звільненні». Отже, при звільненні позивача з роботи, сторонами було погоджено підстави звільнення, а також суми виплат, що належать позивачу при звільненні, що підтверджується відповідною угодою, виданими та не скасованими наказами та здійсненими виплатами. Представник відповідача зазначає, що відповідач в повному обсязі здійснив розрахунок із позивачем. Єдиною виплатою, яка офіційно не була нарахована в день звільнення, але яка була погоджена сторонами, це донарахована вихідна допомога у розмірі 51 558,40 грн., а також виплата за 06.09.2018 р. по середній заробітній платі у розмірі 2 938,55 грн. - здійснена за затримку розрахунку при звільненні, оскільки виплата донарахованої вихідної допомоги у розмірі 51 558,40 грн. була здійснена на наступний день після звільнення позивача - 06.09.2018 р. Також представник у відзиві зазначає, що з аналізу ст. 44 КЗпП України та п.6.4 Контракту вбачається, що за своїм змістом компенсація при звільненні, яка передбачена Контрактом, і є вихідною допомогою, основним завданням якої є матеріальне забезпечення звільненого працівника на період пошуку ним нової роботи. Крім того, згідно п.2 угоди, позивач зобов`язувався провести із собою розрахунок відповідно до чинного законодавства, як із звільненим працівником. У наказі «Про звільнення» він не зобов`язав бухгалтерію виплатити вихідну допомогу у розмірі шестимісячного середнього заробітку, натомість видав наказ «Про нарахування та виплату одноразової компенсації при звільненні» в розмірі річної заробітної плати. Вказане свідчить про те, що при здійсненні із собою розрахунку, позивач аналогічно трактував умови п.6.4. Контракту і розумів, що одноразова компенсація при звільненні і є вихідною допомогою, передбаченою ст. 44 КЗпП України. Також зазначає, що позивач помилково відніс виплату в розмірі 51 558,40 грн. до річної заробітної плати, всупереч п.4.1, 4.2 Положення про оплату праці, та вказує, що розрахунок здійснювався самим позивачем, як керівником, що має право розпорядчого підпису та право банківського підпису по рахункам товариства. Представник позивача 15.11.2019 р. подав відповідь на відзив, у якому позивач не погоджується із наведеними відповідачем у відзиві запереченнями проти позовних вимог та вважає такі доводи відповідача безпідставними і такими, що суперечать вимогам законодавства України, що регулює спірні правовідносин. Зокрема зазначає, що суперечить чинному законодавству та умовам Контракту ототожнення відповідачем передбаченої п.6.4. Контракту компенсації в розмірі річної зарплати із вихідною допомогою, передбаченою ст.44 КЗпП України. Також зазначає, що доводи відповідача про укладення між сторонами додаткової угоди про припинення трудового договору (трудових відносин) жодним чином не спростовують позовних вимог [PERSON] , пред`явлених до відповідача. У запереченнях на відповідь на відзив, які надійшли до суду 19.11.2019 р., представник відповідача зазначає, що відсутні підстави для задоволення позову [PERSON] з огляду на обставини, зазначені у відзиві на позов. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, надала пояснення, аналогічні змісту позовної заяви та заперечень на відзив, просить суд позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову із підстав, що наведені у відзиві на позов, та запереченнях на відповідь на відзив та просить відмовити в задоволенні позову за безпідставністю. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, з огляду на таке. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до рішення загальних зборів учасників ТзОВ «Львівський бетон» від 12.12.2017 р., [PERSON] обрано на посаду директора (а.с.18-19). Згідно із Контрактом, укладеним між ТзОВ «Львівський бетон» та [PERSON] , 12.12.2017 р . , між ними виникли трудові відносини, на які поширюються: Кодекс законів про працю України, інші нормативні акти, що регулюють трудові правовідносини, Колективний договір, укладений на підприємстві (а.с.7-10). Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Укладений між ТзОВ «Львівський бетон» та [PERSON] Контракт від 12.12.2017 р. відповідає таким вимогам. Згідно із умовами вказаного Контракту, а саме п.2 «Предмет Контракту» та п. 3 «Обов`язки сторін», передбачено, що директор зобов`язується виконувати роботу (трудові обов`язки) на посаді директора підприємства, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, що діє на підприємстві, а підприємство зобов`язується виплачувати директору заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання ним роботи, передбачені законодавством про працю і цим Контрактом. Відповідно до п. 6.3 Контракту, такий припиняється: 6.3.1. - за взаємною згодою сторін; 6.3.2. - з ініціативи підприємства; 6.3.3.3 - з ініціативи директора у випадках та порядку, передбачених чинним законодавством України. На загальних зборах учасників ТзОВ «Львівський бетон» 05.09.2018 р. розглянуто питання щодо відкликання (припинення повноважень, звільнення) [PERSON] із посади директора товариства з 05.09.2018 р. та вирішено звільнити останнього із вказаної посади з 05.09.2018 р. (а.с.63). Наказом директора ТзОВ «Львівський бетон» [PERSON] №177-К від 05.09.2018 р. звільнено [PERSON] із посади директора товариства згідно із п.5 ст.41 КЗпП України на підставі припинення повноважень посадової особи відповідно до протоколу загальних зборів учасників товариства. Пунктом 2 вказаного наказу наказано бухгалтерії провести повний розрахунок із [PERSON] згідно чинного законодавства (а.с.20). Згідно із наказом №178-К від 05.09.2018 р. «Про нарахування та виплату одноразової компенсації при звільненні», на підставі контракту наказано виплатити директору [PERSON] одноразову компенсацію при звільненні в розмірі річної заробітної плати (а.с.21). Відповідно до вимог ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Звільнення працівника з підстав, визначених п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України (у зв`язку з припиненням повноважень посадових осіб) передбачає визначені ст.44 КЗпП України гарантії щодо виплати вихідної допомоги. Згідно з вимогами ст.44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Із розрахункового листка [PERSON] , наданого відповідачем ТзОВ «Львівський бетон» за вересень 2018 р., при звільненні останнього проведено такі виплати: 9 667,20 грн. - виплата по окладу за 3 дні/24 год., 2 938,55 грн. - виплата за 06.09.2018 р. по середн.з-ті, 21 315,75 грн. - компенсація за невикористану відпустку, 51 558,40 грн. - річна премія та 773 376 грн. - компенсація при звільненні (а.с.25). Оскільки із вказаного розрахунку вбачається, що вихідна допомога [PERSON] не була виплачена при звільнені на підставі п.5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, відтак його права підлягають поновлення шляхом стягнення такої. Не узгоджуються із матеріалами справи та нормами чинного трудового законодавства твердження представника відповідача про те, що компенсація в розмірі річної заробітної плати ототожнюється із вихідною допомогою і фактично є однією і тією ж виплатою, а відтак отримавши виплату у формі річної зарплати, [PERSON] позбавлений права ще вимагати виплату вихідної допомоги, з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 9-1 КЗпП України підприємства, установи, організації в межах своїх повноважень і за рахунок власних коштів можуть встановлювати додаткові порівняно із законодавством трудові і соціально-побутові пільги для працівників. Із врахуванням ст. 44 КЗпП України, якою передбачено обов`язок роботодавця виплатити вихідну допомогу, а також п. 6.4. Контракту, у якому сторони погодили те, що у випадку припинення даного Контракту з ініціативи підприємства та/або за підставами іншими ніж взаємна згода сторін та ініціатива директора, підприємство зобов`язане додатково до обов`язкових розрахункових виплат при звільненні виплатити директору суму компенсації в розмірі річної заробітної плати директора, суд приходить до висновку, що вказана компенсація не є вихідною допомогою, передбаченою ст. 44 КЗпП України у збільшеному розмірі, а є самостійною додатковою компенсаційною виплатою, передбаченою Контрактом. Вказане також підтверджується п.6.5. Контракту, яким передбачено порядок нарахування даного виду компенсації та який є відмінним від законодавчо закріпленого порядку нарахування вихідної допомоги, передбаченої ст. 44 КЗпП України. Розраховуючи розмір вихідної допомоги, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, слід зазначити таке. Вихідна допомога розраховується, виходячи із середнього заробітку, обчисленого відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Відповідно до п.2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Згідно з абз.3 п.2 розділу ІІ Порядку, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Згідно із п.8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. З урахуванням викладеного, з відповідача на користь позивача слід стягнути розраховану позивачем суму вихідної допомоги при звільненні в порядку ст.44 КЗпП України в розмірі шестимісячного заробітку в межах заявлених позовних вимог на суму 413 667 грн., оскільки із врахуванням вищенаведених норм, а також доходів [PERSON] за останні два місяці (а.с. 26 - довідка про доходи), середній заробіток для визначення розміру вихідної допомоги становить 68 944,50 грн., а отже вихідна становить 68 944,50 грн. х 6 = 413 667 грн. Окрім цього, як вбачається із умов Контракту, укладеного між сторонами 12.12.2017 р., а саме п.6.4. - сторони погодили, що у випадку припинення даного Контракту з ініціативи підприємства та/або за підставами іншими (відмінними) ніж взаємна згода сторін (6.3.1.) та ініціатива директора (6.3.3.) підприємство зобов`язане додатково до обов`язкових розрахункових виплат при звільненні виплатити директору суму компенсації в розмірі річної заробітної плати директора. Згідно із п.6.5. Контракту до розрахунку суми (компенсації) річної зарплати включаються всі виплати за рік, що передували місяцю вивільнення (посадовий оклад, місячна, річна премія, всі види доплат та інших одноразових виплат: премія (річна та місячна), виплати на харчування, матеріальна допомога та інше) за виключенням премії по підсумках роботи за рік (13 зарплата). Встановлено, що у розмір компенсації при звільненні [PERSON] не включено річну премію в розмірі 51 558,40 грн., яка вказана у розрахунковому листку за вересень 2018 р. Відповідно до бухгалтерської довідки головного бухгалтера ТзОВ «Львівський бетон» від 30.10.2019 р., при формуванні розрахункового листка [PERSON] за вересень 2018 року помилково віднесено нараховану суму в розмірі 51 558,40 грн. до річної премії. Згідно первинних та звітних документів про нарахування, зазначена сума є донарахованою вихідною допомогою (компенсацією при звільненні) (а.с.69). На підставі вказаної довідки, видано виправлений розрахунковий листок за вересень 2018 року, у якій зазначена річна премія [PERSON] - 0,00 грн. (а.с.70). Суд не приймає до уваги вказані докази, оскільки відповідачем не доведено належними доказами, що сума - 51 558,40 грн. не є річною премією [PERSON] та з яких підстав вказана сума була віднесена до донарахованої вихідної допомоги. Надання нового виправленого розрахункового листка та бухгалтерської довідки щодо виправлення помилки, суд розцінює як надання інформації більш сприятливої для відмови у задоволення даної позовної вимоги [PERSON] . Із врахуванням вищенаведеного, позовна вимога [PERSON] про стягнення у його користь частини недоплаченої компенсації у розмірі 51 558,40 грн., розрахованої у якості невключення до загальної суми компенсації річної премії позивача, підлягає задоволенню. Не заслуговують на увагу суду доводи представника відповідача про те, що не підлягає задоволенню позов із підстави укладення між сторонами угоди про припинення трудового договору від 05.09.2018 р., оскільки у такій позивачем підтверджено відсутність жодних матеріальних, фінансових та будь-яких інших претензій у зв`язку із припиненням трудових відносин з товариством, а також в угоді зазначено, що працівник утримуватиметься від будь-яких вчинків або претензій, які можуть нанести будь-яку матеріальну чи іншу шкоду інтересам товариства. Як вбачається із змісту вказаної угоди від 05.09.2019 р., у такій не передбачено жодних сум і видів розрахункових виплат, належних позивачу [PERSON] у зв`язку із звільненням. Більше того, як встановлено судом та не оспорюється сторонами, станом на момент укладення угоди, із позивачем ще не був проведений розрахунок при звільненні, а відтак такий не міг знати про порушення його прав відповідачем у майбутньому (а.с.65-66). Із врахуванням вищенаведеного, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки відповідачем ТзОВ «Львівський бетон», у порушення ст. 44 КзпП України, при припиненні трудового договору, не було виплачену вихідну допомогу, а також не у повному обсязі здійснено виплату компенсації при звільненні. Разом з цим, п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України із ТзОВ «Львівський бетон» слід стягнути 768,40 грн. судового збору в дохід держави.

Outcome: approved