Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-03 00:00:00

Позивач [PERSON] 31 жовтня 2019 року звернувся з позовом до Тернопільського ліцею №21 спеціалізованої мистецької школи імені Ігоря Герети про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у якому із урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить визнати незаконним та скасувати наказ №220-К від 28 серпня 2018 року директора Тернопільської обласної експериментальної комплексної школи мистецтв імені І.Герети, правонаступником якої став Тернопільський ліцей №21 - спеціалізована мистецька школа імені Ігоря Герети про звільнення [PERSON] , поновити його на роботі в Тернопільському ліцеї №21 спеціалізована мистецька школа імені І.Герети. Зобов`язати Тернопільський ліцей №21 спеціалізована мистецька школа імені І.Герети виплатити позивачу середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 30 серпня 2018 року по 01 серпня 2020 року в сумі 168 335,50 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що у період з 30 березня 2016 року по 30 серпня 2018 року [PERSON] перебував у трудових відносинах з Тернопільською обласною експериментальною комплексною школою мистецтв імені І.Герети. 28 березня 2018 року рішенням Тернопільської обласної ради №930 проведено реорганізацію шляхом злиття Тернопільської обласної експериментальної комплексної школи мистецтв ім..І.Герети та Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №21 Тернопільської міської ради у спеціалізовану комплексну школу мистецтв імені І.Герети. [PERSON] працюючи у Тернопільській обласній школі мистецтв ім..І.Герети перебував у відпустці в період з 25 червня по 20 серпня 2018 року, а також в період з 04 липня по 14 липня 2018 року був непрацездатним. Наказом директора Тернопільської обласної експериментальної комплексної школи мистецтв ім..І.Герети №220 від 28 серпня 2018 року [PERSON] звільнено із посади викладача з 30 серпня 2018 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. 04 січня 2019 року позивач звернувся із заявою до Управління Держпраці в Тернопільській області із вимогою провести перевірку правомірності звільнення позивача. Зазначив, що остаточний розрахунок при звільнення позивача відповідачем проведено не було, оскільки останній не здійснив виплату усіх належних сум позивачу. Крім цього, зазначив, що з 20 серпня по 24 серпня 2018 року [PERSON] перебував на робочому місці, що підтверджено Журналом виходу на роботу викладачів мистецького циклу за липень-серпень 2018 року. 23 серпня 2018 року директор зазначеної школи мистецтв [PERSON] повідомила позивача щоб він не виходив на роботу у зв`язку з відсутністю навантаження, а також про те, що його буде звільнено із займаної посади. [PERSON] повідомив директора школи про невикористання ним відпустки у зв`язку із перебуванням під час її тривалості на лікарняному в період з 04.07 по 14.07.2018 року, а тому він з 24.08. по 03.09.2018 року перебував у відпустці, що було погоджено керівником роботодавця. Зазначив, що спірний наказ про звільнення позивача було видано у період перебування [PERSON] у щорічній відпустці. Крім цього, 28 серпня 2018 року без участі [PERSON] було складено акт про те, що [PERSON] від запропонованої посади у Тернопільському ліцеї №21 спеціалізована школа ім..Герети відмовився. Проте, зазначив, що позивачу не пропонувалось будь-яких інших вакантних посад у зв`язку із проведенням реорганізації зазначеної школи. Крім цього, 30 серпня 2018 року без присутності позивача було складено акти про те, що [PERSON] відмовився від отримання трудової книжки та ознайомлення із наказом про його звільнення, що не відповідає дійсності, оскільки позивач у той час перебував у відпустці. 10 вересня 2018 року коли [PERSON] вийшов на роботу, ним було отримано усну інформацію від адміністрації школи про його звільнення. 26.11.2018 року, 13 грудня 2018 року [PERSON] звертався до директора Тернопільського ліцею №21-спеціалізована мистецька школа ім..Герети про надання йому копії наказу про звільнення та трудової книжки, на що йому було повідомлено, що його трудову книжку надіслано поштою. 04 січня 2019 року, не отримавши трудової книжки, а також наказу про своє звільнення [PERSON] звернувся з листом до Управління Держпраці в Тернопільській області. Трудову книжку позивач отримав лише у лютому 2019 року. Оскільки позивача було звільнено із займаної посади з порушенням вимог закону, при його звільнені не було проведено розрахунок, а саме не виплачено коштів за період його непрацездатності, а тому вважає спірний наказ про своє звільнення незаконним. Відповідач Тернопільський ліцей №21 спеціалізованої мистецької школи імені Ігоря Герети відзиву на позов не подавав. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю та просять їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві, в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу просять стягнути з відповідача в користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі в розмірі 168 335,50 грн. Також [PERSON] в судовому засіданні підтвердив ту обставину, що трудову книжку із внесеними відомостями про своє звільнення він отримав після звернення його до Управління Держпраці у Тернопільській області у лютому 2019 року на пошті, після чого звертався у лютому - березні 2019 року із запитами до Тернопільського ліцею №21 про надання йому копії документів, а саме актів від 28.08.2018 року, від 30.08.2018 року, наказу про надання відпустки, Журналу реєстрації листків непрацездатності за період з 01.09.2017 року по 01.09.2018 року. Представник Тернопільського ліцею №21 спеціалізованої мистецької школи імені І. Герети - Чудопалов Ю.Ю. позовні вимоги позивача не визнав, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Зазначив, що звільнення позивача проведено правомірно, а тому у задоволенні позову просить відмовити. Також, у судовому засіданні пояснив, що позивачу з 24.08 по 03.09.2018 року не надавалась відпустка, оскільки наказ про її надання директором зазначеного ліцею не виносився та із ним вона не погоджувалась. Крім цього зазначив, що позивача було ознайомлено із наказом директора школи мистецтв ім..І.Герети від 14.05.2018 року №155-К «Про попередження про зміну істотних умов праці та можливе вивільнення», а також персонально попереджено у травні 2018 року про зміну істотних умов праці, можливе вивільнення у зв`язку із проведеною реорганізацією школи, однак останній відмовився від його ознайомлення, про що було складено акт від 23.05.2018 року. Також, позивач відмовився від запропонованої йому посади у зв`язку із реорганізацією школи, що підтверджено складеним актом від 28.08.2018 року. Крім цього, позивач 30.08.2019 року відмовився від отримання копії наказу про своє звільнення, трудової книжки, що підтверджено складеними відповідними актами про таку відмову. Також зазначив, що позивач у лютому 2019 року отримав належну йому трудову книжку із записами про його звільнення, підтвердивши це у поданій ним позовній заяві та у судовому засіданні, проте звернувся до суду через значний проміжок часу, оскарживши своє звільнення, відтак вважає, що він пропустив визначений ст.233 КЗпП України, місячний строк звернення до суду, а тому просить відмовити йому із наведених відстав. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив. Як вбачається із копії записів трудової книжки позивача, наданої останнім, 01.04.2016 року позивача прийнято на посаду викладача Тернопільської обласної експерементальної комплексної школи мистецтв згідно наказу №21 від 30.03.2016 року. Рішенням восьмої сесії Тернопільської обласної ради від 28.03.2018 року №930 «Про реорганізацію шляхом злиття Тернопільської обласної експериментальної комплексної школи мистецтв імені Ігоря Герети та Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №21 Тернопільської міської ради Тернопільської області у спеціалізовану комплексну школу мистецтв імені І.Герети Тернопільської міської ради», реорганізовано Тернопільську обласну експериментальну комплексну школу мистецтв імені Ігоря Герети та Тернопільську загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів №21 Тернопільської міської ради шляхом злиття та створення спеціалізованої комплексної школи мистецтв Ім.І.Герети. Директором Тернопільської обласної експериментальної комплексної школи мистецтв ім..І.Герети 14 травня 2018 року видано наказ №155-К «Про попередження про зміну істотних умов праці та можливе вивільнення», яким зобов`язано письмово ознайомити кожного працівника школи із зазначеним рішенням Тернопільської обласної ради та провести заходи щодо попередження працівників закладу про можливу зміну істотних умов праці, можливе вивільнення згідно законодавства, з урахуванням переважного права залишення на роботі. 23 травня 2018 року працівниками Тернопільської обласної експериментальної комплексної школи мистецтв ім..І.Герети складено акт про відмову [PERSON] підписати та отримати персональне попередження, а також про те, що йому було персонально оголошено наказ про попередження про вивільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці №155-к від 14 травня 2018 року та запропоновано отримати на руки і підписатись про отримання персонального попередження про вивільнення. Як вбачається із наказу директора Тернопільської обласної експериментальної комплексної школи мистецтв ім..І.Герети №181-к від 12.06.2018 року «Про надання чергових щорічних відпусток педагогічним працівникам школи», [PERSON] надано щорічну чергову відпустку за відпрацьований період 2017/2018 роки, з 25 червня 2018 року по 20 серпня 2018 року. Відповідно до наданої копії листка непрацездатності серії АДР №311932, виданої [PERSON] Тернопільською комунальною лікарнею №2, у зв`язку з непрацездатністю останнього звільнено від роботи з 04 по 13 липня 2018 року, включно. Як вбачається із копії Журналу виходу на роботу викладачів мистецького циклу Тернопільської обласної експериментальної комплексної школи мистецтв ім..І.Герети за липень-серпень 2018 року, позивач був присутній на роботі з 20.08 по 23.08.2018 року. За період з 27.08 по 30.08.2018 року у ньому відсутній підпис позивача за вказані дні. Як вбачається із копії Табелю нарахування заробітної плати викладачам Тернопільської обласної експериментальної комплексної школи мистецтв ім..І.Герети за серпень 2018 року, [PERSON] нараховано заробітну плату за 18 відпрацьованих годин у серпні 2018 року. Згідно наказу директора Тернопільської обласної експериментальної комплексної школи мистецтв ім..І.Герети від 28 серпня 2018 року №220-К, «Про звільнення [PERSON] », [PERSON] звільнено з посади викладача з 30 серпня 2018 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, у зв`язку з реорганізацією шляхом злиття Тернопільської обласної експериментальної комплексної школи мистецтв ім..І.Герети та Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №21 Тернопільської міської ради у спеціалізовану комплексну школу мистецтв імені І.Герети. Підставою для видачі наказу слугували: рішення восьмої сесії шостого скликання Тернопільської обласної ради від 28.03.2018 року №930 та штатний розпис Тернопільського ліцею №21-спеціалізхована школа ім..І.Герети на 2018-2019 роки. Як вбачається із Акту про відмову [PERSON] від отримання копії наказу про звільнення, складеного директором [PERSON] , заступником директора [PERSON] та секретарем [PERSON] . Тернопільської обласної експериментальної комплексної школи мистецтв ім..І.Герети, у ньому зазначено, що 30.08.2018 року [PERSON] відмовився від отримання копії наказу про своє звільнення. Аналогічний акт складено 28.08.2018 року тими ж працівниками про відмову [PERSON] від запропонованої йому посади у Тернопільському ліцеї №21 спеціалізована мистецька школа імені І.Герети у зв`язку із істотними змінами умов праці. Будучи допитаними в судовому засіданні у якості свідків [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] підтвердили суду ту обставину, що [PERSON] 23.05.2018 року було ознайомлено із наказом директора школи мистецтв №155-к від 14.05.2018 року та персональним попередженням про можливе вивільнення, однак позивач відмовився від його ознайомлення та підпису. Крім цього, [PERSON] та [PERSON] суду зазначили, що [PERSON] 28.08.2018 року було запропоновано вакантну посаду у зв`язку із реорганізацією школи, однак останній відмовився від неї у присутності свідків, про що було складено акт, а також 30.08.2018 року [PERSON] відмовився від ознайомлення із наказом про його звільнення та отриманням ним трудової книжки, про що також було складено акти. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працювала на посаді секретаря Тернопільської обласної експериментальної комплексної школи мистецтв ім..І.Герети з 2005 по 2019 рік. Зазначила, що вона не була присутня під час складання актів про відмову [PERSON] від отримання копії наказу про звільнення, а також отримання ним трудової книжки, оскільки такі акти уже було складено у кабінеті директора, а вона лише їх підписала. Про те, чи був [PERSON] при їх складанні повідомити не може. Також повідомила, що у липні 2018 року приходила дружина позивача до зазначеної школи та приносила листок непрацездатності [PERSON] , однак вона повідомила їй, що його потрібно пред`явити у бухгалтерію установи для проведення відповідних нарахувань. Як вбачається з інформації викладеній у листі Тернопільський ліцей №21 - спеціалізована мистецька школа ім..І.Герети Тернопільської міської ради від 24.01.2019 року №15, адресованому [PERSON] , у ньому повідомлено про те, що трудова книжка [PERSON] надіслана йому поштою у зв`язку із передачею документів в архів Тернопільської області та знаходиться за адресою: м.Тернопіль, вул..Привокзальна,4 (рекомендований лист 4600113039150). Як встановлено у судовому засіданні, із його пояснень, а також даних наведених у позовній заяві, [PERSON] отримано трудову книжку із внесеними записами про його звільнення у лютому 2019 року на відділенні Укрпошти у місті Тернополі. В Тернопільській обласній експериментальній комплексній школі мистецтв ім..І.Герети відсутня профспілкова організація, тому згода на звільнення позивача не надавалась. Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Частиною 2 статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.19 постанови пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» із подальшими змінами, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч. 3 ст. 36 КЗпПв редакції від 19 січня 1995 року). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпПможе мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи. При ліквідації підприємства (установи, організації) правила п. 1 ст. 40 КЗпП можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку. Судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування). Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 Закону України «Про відпустки», щорічна відпустка повинна бути перенесена на інший період роботи або продовжена в разі: тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому порядку. Частиною 4 ст.11 зазначеного Закону передбачено, що у разі перенесення щорічної відпустки новий термін її надання встановлюється за згодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом. Якщо причини, що зумовили перенесення відпустки на інший період, настали під час її використання, то невикористана частина щорічної відпустки надається після закінчення дії причин, які її перервали, або за згодою сторін переноситься на інший період з додержанням вимог статті 12 цього Закону. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд зазначає, що в підтвердження правомірності звільнення позивача за п.1 ст.40 КЗпП України, вжиття ним заходів для дотримання законодавчо закріплених гарантій працівника при звільненні за вказаною статтею, відповідачем не надано суду доказів про те, що адміністрацією Тернопільської обласної експериментальної комплексної школи мистецтв ім..І.Герети було запропоновано [PERSON] наявні вакантні посади на момент проведення реорганізації та його звільнення, від яких останній відмовився, оскільки на вимогу суду надати перелік таких вакантних посад, які пропонувались позивачу, у тому числі посади, які були створені у реорганізованій школі мистецтв, представник відповідача не надав, зазначивши, що усі документи були передані Головою ліквідаційної комісії Тернопільської обласної експериментальної комплексної школи мистецтв ім..Герети до державного архіву Тернопільської області. Проте, на запитання суду чи були передані саме ці докази, пояснити не зміг. Крім цього, відповідач не надав доказів, про те, що ним вживались заходи з метою збереження гарантій [PERSON] , установлених ст..42 КЗпП України, які надаються працівникові при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі переваги інших викладачів у залишенні на роботі перед позивачем. Також, суд критично оцінює твердження відповідача про те, що [PERSON] відмовився у присутності свідків від ознайомлення із наказом про звільнення та отримання трудової книжки, оскільки як вбачається із копій Журналу виходу на роботу викладачів мистецького циклу Тернопільської обласної експериментальної комплексної школи мистецтв ім..І.Герети за липень-серпень 2018 року, наданої позивачем, за період з 27.08 по 30.08.2018 року у ньому відсутній підпис позивача про присутність на роботі за вказані дні. Крім цього, свідок [PERSON] суду пояснила, що зазначені акти про відмову позивача від отримання копії наказу про його звільнення та трудової книжки вона підписала після їх складання, а не в присутності [PERSON] . Таким чином, суд вважає, що звільнення позивача проведено з порушенням вимог ч.2 ст.40 КЗпП України відповідно до якої, звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Суд також приходить до переконання, що [PERSON] не було запропоновано іншу роботу в новоствореному шляхом реорганізації Тернопільському ліцеї №21 спеціалізованої мистецької школи імені Ігоря Герети, з урахуванням його стажу роботи, кваліфікації та наявних вакансій посад. Таким чином, з врахуванням наведених обставин, суд вважає, що наказ директора Тернопільської обласної експериментальної комплексної школи мистецтв імені І.Герети від 28 серпня 2018 року №220-К про звільнення [PERSON] з посади викладача, у зв`язку із реорганізацією шляхом злиття Тернопільської обласної експериментальної комплексної школи мистецтв ім..І.Герети та Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №21 Тернопільської міської ради у спеціалізовану комплексну школу мистецтв ім..І.Герети, на підставі п.1 ст.40 КЗпП України порушує трудові права позивача. При цьому суд зазначає, що мотиви наведені позивачем у поданій позовній заяві, з яких він вважає своє звільнення незаконним через перебування його у відпустці, суд не бере до уваги, оскільки надання [PERSON] частини щорічної відпустки за час його тимчасової непрацездатності, яка настала у період перебування у відпустці, може бути проведено лише шляхом її продовження або перенесення на іншій період за погодженням із адміністрацією підприємства. Оскільки, [PERSON] після закінчення щорічної відпустки, 20 серпня 2019 року вийшов на роботу, тому перенесення частини відпустки, можливе було лише за погодженням із роботодавцем або уповноваженим ним органом. Як вбачається із наданих доказів відповідачем, позивач із письмовою заявою про надання йому відпустки з 24.08.2019 року по 03.09.2018 року не звертався, наказ про її надання [PERSON] директором Тернопільської обласної експериментальної комплексної школи мистецтв не видавався. Із наведених підстав, суд не бере до уваги твердження позивача про перебування його у відпустці у період видачі директором спірного наказу про його звільнення. Відповідно до ч.2 ст.235 Кодексу законів про працю України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Так, згідно з п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів, які мають бути оплачені середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Станом на 04.08.2020 року середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача (568 робочих дні) х 326,90 - середній заробіток за один день, буде становити 156 585,10 грн. Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно ч.1 ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до міськрайонного суду - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до ст..234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.4 постанови пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» із подальшими змінами, встановлені статтями 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Якщо місячний чи тримісячний строк строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з`ясовує не лише причини пропуску, а й всі обставини справи, права та обов`язки сторін. Проаналізувавши матеріали справи, оцінивши та дослідивши докази надані суду, а також пояснення сторін, судом встановлено, що [PERSON] про своє звільнення із наведених підстав стало відомо у лютому 2019 року, коли ним було отримано трудову книжку у поштовому відділенні м.Тернополя, яку він отримав після повідомленння відповідача про її надіслання йому рекомендованим листом за №4600113039150, в подальшому додавши її копію до позовної заяви. Зазначені обставини підтверджені його особистими поясненнями у судовому засіданні, а також даними, які зазначені у змісті поданої ним позовної заяви. Крім цього, як вбачається із додатків, які додані до позовної заяви, їх копії, у тому числі спірний наказ про звільнення [PERSON] та копія трудової книжки, завірені представником позивача 29 липня 2019 року. Позивач подав позов про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу звернувся до Тернопільського міськрайонного суду лише 31 жовтня 2019 року, що підтверджено вхідним штампом на ньому. Клопотань про поновлення пропущеного строку з поважних причин ні позивачем ні його представником протягом усього часу розгляду даної справи не заявлялись. Таким чином, встановлений статтею 233 КЗпП України місячний строк на звернення позивача до суду із вказаним позовом про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу повинен відраховуватись з дня отримання ним своєї трудової книжки, тобто з лютого 2019 року, оскільки ця норма передбачає, що місячний строк слід рахувати з дня вручення копії наказу про звільнення, або з дня видачі трудової книжки. І оскільки, як ствердив [PERSON] ним було отримано трудову книжку із записами про його звільнення у лютому 2019 року, тому місячний строк на звернення до суду із зазначеним позовом, з врахуванням положень ст..233 КЗпП України, слід відраховувати із зазначеної дати. Аналогічні правові позиції висловлені ВС у своїх постановах від 20 лютого 2019 року у справі №461/1903/16, а також постанові ВС України від 11.10.2017 року у справі №367/6233/14. За таких обставин, звернення [PERSON] із позовом про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 31 жовтня 2019 року свідчить про пропуск ним місячного строку, встановленого ст..233 КЗпП України. Враховуючи наведене, суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] до Тернопільського ліцею №21 спеціалізованої мистецької школи імені Ігоря Герети про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed