Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] 22.07.2015 року звернулася до суду з зазначеним позовом. Обґрунтувала його наступним. 25.12.2014 року помер її батько [PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в селі Мозоліївка Глобинського району Полтавської області по вулиці Пархоменка, 5. Вищевказане спадкове майно [PERSON] фактично прийняв у спадщину після смерті свого батька, а її дідуся [PERSON], який помер 4 червня 1996 року. Спадкоємці майна померлого [PERSON] за законом є вона (позивач) та її тітка [PERSON] (рідна сестра померлого), яка спадщину не приймала. Вона (позивач) в установлений законом строк прийняла спадщину і є єдиним спадкоємцем померлого батька. В зв'язку з оформленням спадщини виявилося, що при житті [PERSON] та [PERSON] не оформили правовстановлюючий документ на домоволодіння, крім цього, документально не простежується родинний зв»язок між ними. З цих причин Градизька державна нотаріальна контора відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину. Посилаючись на викладене, позивач прохала суд визнати за нею в порядку спадкування за законом після померлого батька право власності на спадковий житловий будинок з господарськими будівлями, розташований на неприватизованій земельній ділянці площею 0.25 га. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримувала, посилаючись на підстави та обставини, зазначені в ньому. Пояснила, що її батько та мати розлучилися, коли вона була ще маленькою. Батько постійно проживав із своїми батьками, сам. Представник відповідача Пронозівської сільської ради, представники третіх осіб - реєстраційної служби Глобинського РУЮ, відділу Держземагенства у Глобинському районі, Градизької держнотконтори, Глобинської районної державної адміністрації, у судове засідання не зявилися. Належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, заперечень на позов не надали. Третя особа [PERSON], у судовому засіданні прохала позов задовольнити. Пояснила, що вона рідна сестра померлого [PERSON]. Їх батьками були [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Брат проживав разом із батьками. [PERSON] помер в 1996 році, мати [PERSON], в 2006 році. Під час заміни союзних паспортів на паспорти громадян України, з невідомих їй причин, її батька записали по-батькові, як Савелійович. Він працював головним бухгалтером у колективному сільськогосподарському підприємстві і всі знали його як Савича, а не Савелійовича. Вона спадщину після померлого брата не приймала. Він своє батьківство щодо доньки [PERSON] (позивача у справі) брат за життя визнавав. Допитані судом як свідки [PERSON] та [PERSON], сусіди спадкодавця, у засіданні підтвердили, що [PERSON] та [PERSON] це батько і син. Вони проживали разом однією сім»єю. В «обіході» батька спадкодавця звали Савич, або дід Савка. Чому він значився по документах Савелійович їм невідомо. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши надані письмові докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємного звязку встановив наступне. 4 червня 1996 року помер [PERSON]. Спадкоємцем першої черги спадкування за законом майна померлого був його син [PERSON], який постійно проживав зі спадкодавцем до дня його смерті в с. Мозоліївка Глобинського району по вул. Пархоменка, 5, що підтверджується довідкою № 1131 від 20.07.2015 року, виданою Пронозівською сільською радою Глобинського району. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України він вважається таким, що прийняв спадщину батька. Спадкова справа після померлого 4.06.1996 року [PERSON] не заводилася. Підтвердженням цьому є відповідь Градизької нотаріальної контори №1156 від 05.11.2015 року. Тобто, інші спадкоємці [PERSON] спадщину не прийняли. За життя [PERSON] не оформив своїх спадкових прав, а 25.12.2014 року помер. Єдиним спадкоємцем майна померлого [PERSON], перша черга спадкування за законом є рідна дочка померлого [PERSON] (позивач у справі). Інші спадкоємці першої черги спадкування за законом відсутні, так як його мати [PERSON] померла 21.02.2006 року, батько [PERSON] 4.06.1996 року. Згідно дослідженої судом спадкової справи № 46 за 2015 рік, заведеної державним нотаріусом Градизької держнотконтори, єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом, яка в установлений строк прийняла спадщину, є дочка померлого [PERSON]. До складу спадкового майна входить житловий будинок з господарськими будівлями № 5, розташований в селі Мозоліївка Глобинського району Полтавської області по вулиці Пархоменка. Градизька державна нотаріальна контора відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане нерухоме майно, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок з господарськими будівлями на ім»я спадкодавця [PERSON] та не підтверджуються родинні зв»язки між [PERSON] та [PERSON] Згідно технічного паспорту житловий будинок літ. А, сарай літ. В, альтанку літ. Е було побудовано в 1959 році, погрібник літ. Б - в 1971 році, убиральню літ. Г, сарай літ. в, погріб з шийкою літ. Дп., літню кухню - гараж літ. Д. у 1980 році, прибудову літ. а, ганок літ. аг у 1985 році. Відповідно до [PERSON] Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про застосування Указу ПВР СРСР від 26.08.1948 року» побудовані громадянами на відведених їм земельних ділянках будинки є їх особистою власністю. Порядок правової реєстрації будинків та господарських будівель і споруд, а також домоволодіння в містах та селищах міського типу був врегульований на Україні Інструкцією про порядок реєстрації будівель в містах, робочих, дачних і курортних селищах України від 23/25.12.1947 року, Інструкцією про порядок реєстрації будинків і домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31.01.1966 року Мінкомгоспом УРСР. Запис в реєстраційній книзі про належність домоволодіння на праві особистої власності певній особі, є офіційним доказом права власності даної особи на це домоволодіння. Згідно Закону «Про сільську [PERSON] депутатів трудящих УРСР» від 02.06.1968 року, кожна сільська рада вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської ради, в особовому рахунку вказувались прізвище, імя та по батькові глави сім»ї, на імя якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку. Відповідно до довідки виконкому Пронозівської сільської ради від 20.07.2015 року № 1136, зазначений будинок з господарськими будівлями, збудований у 1959 році, на час смерті [PERSON] значився за ним, що підтверджується записом № 0998-1 в погосподарській книзі № 12 Пронозівської сільської ради. Згідно запису № 1002 в земельно-кадастровій книзі [PERSON] користувався земельною ділянкою за вказаною адресою, розміром 0.25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Оцінивши надані докази, суд прийшов до висновку, що [PERSON] за свого життя набув право власності на назване нерухоме майно відповідно до закону, що діяв на час створення даного майна, проте, за життя не провів його державну реєстрацію відповідно до закону, що діяв на час прийняття [PERSON] спадщини. Останній не оформив своїх спадкових справ, не одержав правовстановлюючого документу на своє ім»я, в звязку з чим і виник спір. Згідно висновку відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури Глобинської РДА від 17.07.2015 року № 423/02-04, житловий будинок літ. А, прибудову літ. а, погріб з шийкою літ. Дп, погрібник літ. Б, сарай літ. в, сарай літ. В, убиральню літ. Г, сарай літ. д, літню кухню - гараж літ. Д, альтанку літ. Е, ганок літ. «аг», ворота з хвірткою №1, огорожу №2 в с. Мозоліївка Глобинського району Полтавської області по вулиці Пархоменка, 5 збудовано без істотних порушень діючих будівельних норм і правил. Спір може бути вирішено лише в судовому порядку, оскільки правоздатність та дієздатність особи припиняється після її смерті, а тому виготовити правовстановлюючий документ на вказане нерухоме майно на ім»я померлого [PERSON] неможливо. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ст. ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Встановивши, що [PERSON] за життя на передбачених законом підставах набув право на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в селі Мозоліївка Глобинського району Полтавської області по вулиці Пархоменка, 5, суд дійшов висновку, що позивач, як єдиний спадкоємець першої черги спадкування за законом, яка вчасно прийняла спадщину, має право на визнання за нею права власності на нерухоме майно, належне її батькові. Визнання права власності за [PERSON] на спадковий житловий будинок з господарськими будівлями не оспорюється відповідачем та не порушує прав чи інтересів інших осіб. Позивач також прохала встановити факт родинних відносин між померлим 25.12.2014 року [PERSON] (її батьком) та померлим 04.06.1996 року [PERSON] (її дідом) , як сином та батьком. Мотивувала тим, що в свідоцтві про народження її батька його батьком значиться [PERSON], а свідоцтві про смерть її діда записано, що помер [PERSON]. Через неможливість документального підтвердження родинного зв»язку між названими особами нотаріус Градизької державної нотаріальної контори відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину вищеназваного житлового будинку. Заявниця вказувала, що встановлення факту родинних відносин необхідне їй для оформлення спадщини. Судом встановлено, що згідно актового запису про смерть № 26, виданого 04.06.1996 року Пронозівською сільською радою Глобинського району Полтавської області, [PERSON] помер 04.06.1996 року в с. Мозоліївка Глобинського району у віці 72 років. Із свідоцтва про народження батька заявниці серії І-КЕ № 034018, виданого 15.08.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Глобинського районного управління юстиції Полтавської області, повторно, вбачається, що він народився 3 вересня 1953 року в с. Мозоліївка Глобинського району, його батьком значиться [PERSON], матір»ю [PERSON] Довідкою відділу РАЦС підтверджено, що 14 листопада 1948 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. З огляду на викладене, врахувавши пояснення [PERSON], допитаних свідків, суд дійшов висновку, про те, що була допущена помилка в паспорті [PERSON] при написанні по батькові названої особи. Згідно пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати документ. Суд дійшов висновку, що за вищевказаних обставин встановити факт родинних відносин між названими особами в позасудовому порядку неможливо. Заява ґрунтується на законі, доведена належними доказами, а тому підлягає задоволенню. Суд вважає встановленим факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], як сином та батьком. Позов ґрунтується на законі, доведений належними доказами, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved