Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

Позивач 23 вересня 2016 року звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі по 800 грн. щомісяця до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] (на підставі угоди), змінив позовні вимоги та посилалася на те, що від шлюбу з відповідачем позивач має двох неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Відповідач ухиляється від утримання дітей, матеріальної допомоги не надає. Діти проживають разом з позивачем і перебувають на її утриманні. Добровільно сплачувати кошти на утримання дітей не бажає. Ця обставина і змусила позивача звернутись до суду. Просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму, визначеного для дітей відповідного віку щомісяця. Відповідач в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі. Погоджується на те, що буде сплачувати аліменти в частині від заробітної плати в розмірі 1/3 частини. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з таких підстав. Стаття 51 Конституції України та ст.ст.150 і 180 СК України встановлюють для батьків обов'язок виховувати та утримувати своїх неповнолітніх дітей до їх повноліття. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень… В судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 11 березня 2004 року Олексіївською сільською радою Кодимського району Одеської області); [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] липня 2007 року Олексіївською сільською радою Кодимського району Одеської області). Таким чином, відповідач зобов'язаний утримувати своїх неповнолітніх дітей, проте свій обов'язок добровільно належним чином не виконує, що було встановлено в судовому засіданні. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов'язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. Так, згідно ст.181 СК України по рішенню суду кошти на утримання неповнолітньої дитини (аліменти) можуть бути присуджені в частині від доходу (заробітку) платника аліментів, або в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника інших дітей, непрацездатних осіб, інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні відповідач погодився сплачувати аліменти в частці від заробітної плати (доходу) розміром 1/3 частини всіх видів заробітку, проти чого не заперечував і представник позивача. На підставі ст. ст. 180, 181, 184, 191 СК України,

Outcome: approved