Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

Позивач 14.12.2020 року звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 23 вересня 2006 року між нею та відповідачем, був укладений шлюб, який зареєстрований у виконкомі Поляницької с/ради, про що зроблено актовий запис № 7. За час перебування у шлюбі народилось двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтувала тим, що протягом останніх трьох років відносини поступово з відповідачем почали погіршуватись, при будь-якій нагоді виникали сварки. Спільне життя між сторонами не склалось через різні погляди на сімейне життя, вирішення сімейних проблем, різне розуміння подружніх обов`язків, виховання дітей. Подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача та їхніх дітей. За наведених обставин просить шлюб розірвати. Представник позивача подала заяву до суду у якій просила розгляд справи здійснювати без її участі. Відповідач суду подав заяву, за змістом якої просить розглянути справу без його участі. Проти задоволення позову не заперечує. Представником відповідача подано заяву 10.02.2021 року про зменшення витрат на правничу допомогу, поданих представником позивача 10.02.2021 року у зв`язку із їх не співмірністю. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 23 вересня 2006 року (а.с.17) між сторонами 23 вересня 2006 року зареєстровано шлюб у виконкомі Поляницької с/ради, про що складено відповідний актовий запис №7. У шлюбі народились дочка [PERSON] , [INFO] , , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11 березня 2010 року (а.с.10) та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 12 листопада 2015 року (а.с.11). За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Сторони підтвердили поданими заявами, що стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сім`ї, сторони миритись не бажають, шлюб їх існує формально, а тому зберігати його не доцільно. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідач визнав позовні вимоги що розірвання шлюбу. Відповідно до частини пятої статті 268 Цивільного процесуального кодексу України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 5000 грн., то суд зазначає наступне. Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до частин 4-6 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Позивачем долучено до матеріалів справи квитанцію про надання правничих послуг на суму 5000 грн. (а.с.8) та Акт виконаних робіт від 10.02.2021 року (а.с.37). Як вбачається з розрахунку суми судових витрат та витрат на правову допомогу вартість ознайомлення з матеріалами справи (оригіналом свідоцтва про шлюб та свідоцтвами про народження дітей) становить 1000,00 грн., підготовка матеріалів для подання позовної заяви (дві копії свідоцтв про народження дітей) - 500,00 грн., однак, суд вважає, що вказані послуги є тотожними і випливають одна з одної, а ознайомлення з матеріалами справи та підготовка матеріалів для подання позову полягає, зокрема, із ознайомленням та зняттям копій з двох документів, а саме: свідоцтв про народження дітей (інші докази у справі відсутні), а отже, вартість наданих послуг не є співмірною до обсягу виконаних послуг та складності справи про розірвання шлюбу. На переконання суду та з врахуванням заперечення, дії представника щодо ознайомлення з матеріалам справи та підготовка матеріалів для подання позову, співмірні до 500 грн. Оформлення ж самого позову на суму 1500 грн., на переконання суду є обґрунтованим. Окрім того, стягнення з відповідача коштів за представлення адвокатом інтересів в суді першої інстанції у розмірі 2000,00 грн. є недоцільним, оскільки розгляд даної цивільної справи призначався двічі - на 26.01.21р. та 10.02.21 р. при цьому 26.01.21 р. адвокат позивача подала заяву про відкладення справи, а 10.02.21 р. - заяву про розгляд справи за її відсутності, як наслідок цивільна справа розглянута судом за заявами сторін. Враховуючи визначені ч.4-6 ст. 137 ЦПК України критерії, суд вважає за доцільне стягнути з Відповідача на користь Позивача витрати на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн., оскільки саме такий розмір витрат на правничу допомогу, на думку Суду, відповідає вищезазначеним критеріям. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача слід стягнути 840 грн. 80 коп. судового збору на користь позивача. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved