Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

Позивач [PERSON] 15.07.2020 року звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів, в якому зазначила, що між нею та відповідачем укладений шлюб з 29.10.2006 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] , які знаходиться на утриманні позивача. Діти проживають з нею, відповідач проживає окремо. 07.11.2019 року за рішенням суду шлюб розірвано. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. [PERSON] працездатний, працює водієм таксі «Економ» ФОП [PERSON] , інших осіб на утриманні не має, а відтак має можливість надавати допомогу на утримання своїх малолітніх дітей. Просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання [PERSON] та [PERSON] , у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до повноліття дітей. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 06.06.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. У вказаний строк відповідач не подав відзив на позовну заяву, який має відповідати вимогам ст.178 ЦПК України. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст.178 та ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов слід задоволити виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, під час якого народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження (а.с.5), та [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження (а.с.6), батьками якого є [PERSON] та [PERSON] . Судом встановлено, що на даний час діти [PERSON] та [PERSON] проживають із позивачем, що стверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї та реєстрації за №1683 від 13.07.2020 р. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй від 20.11.1959, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності до вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ч.3 ст. 181, ч.4 ст. 182 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина., мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В силу ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Позивач, посилаючись на те, що відповідач має можливість сплачувати щомісячно по 3000 грн. на утримання дітей, на підставу своїх вимог не надала суду відомостей про розмір доходу відповідача. Суд вважає, що позивачем не надано доказів, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей саме в розмірі 3000 грн. щомісячно. Суд вважає, що відповідач повинен виконувати свій обов`язок по утриманню дітей. Виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає, що слід стягнути аліменти на користь позивача на утримання сина [PERSON] , та доньки [PERSON] у розмірі по 2000 грн. щомісячно з 15.07.2020 року до досягнення ними повноліття. Такий розмір узгоджується з мінімальним розміром аліментів відповідно до прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку згідно із Законом про «Державний бюджет на 2020 рік». Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави 840,80 грн. судового збору.

Outcome: partial