Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] 22 червня 2016 року звернувся до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], уточнивши позовні вимоги, пояснив, що 20 квітня 2016 року близько 06 год. в м.Кодима по вул.Східній сталось зіткнення автомобіля «ВАЗ-21061» номерний знак «ВН2622ВЕ», яким керував позивач [PERSON], та автомобіля «ВАЗ-21063, номерний знак «09036НЕ», яким керував відповідач [PERSON] Постановою судді Кодимського районного суду винним у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді визнано відповідача [PERSON] Внаслідок зіткнення належний позивачу автомобіль був пошкоджений, відновлювальний ремонт якого відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи склав 10176 грн.70 коп. Окрім цього, внаслідок зіткнення позивачеві були спричинені легкі тілесні ушкодження, внаслідок цього він змушений був лікуватись. На придбання ліків та медичних препаратів витратив 836 грн.54 коп. Протиправними діями відповідача позивачу спричинену моральну шкоду, яку він оцінив у розмірі 10000 грн., оскільки був пошкоджений належний йому транспортний засіб, через що він до цього часу не може його використовувати за призначенням. Внаслідок пригоди позивачу були спричинені тілесні ушкодження, через що він тривалий час лікувався в стаціонарному відділенні Кодимської центральної районної лікарні. Внаслідок вказаних подій був порушений звичний ритм життя позивача, що у сукупності спричинило йому моральну шкоду у заявленому ним розмірі. Просив також стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати: 1500 грн. на проведену автотоварознавчу експертизу та 2000 грн. за надану позивачу правову допомогу. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлені позивачем вимоги визнав частково, зокрема підтвердив факт зазначеної дорожньо-транспортної пригоди та зобовязався відшкодувати позивачеві понесені ним витрати на лікування та на ремонт автомобіля у розмірі, визначеному судовим експертом. Водночас вимог позивача про відшкодування понесеної ним моральної шкоди та судових витрат не визнав, вказавши про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними письмові докази, суд встановив наступне. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 20 квітня 2016 року близько 06 години в м.Кодима по вул.Східній Одеської області сталось зіткнення автомобіля «ВАЗ-21061» номерний знак «ВН2622ВЕ» під керуванням позивача [PERSON], та автомобіля «ВАЗ-21063, номерний знак «09036НЕ», під керуванням відповідача [PERSON] Постановою судді Кодимського районного суду Одеської області 17 червня 2016 року винним у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП України, визнано відповідача [PERSON] (справа №503/874/16-п). Цією ж постановою відповідача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4 (залишення місця дорожньо-транспортної пригоди) та ч.1 ст.130 КУпАП (керування транспортним засобом у стані алкогольного спяніння). У вказаному судовому рішенні зазначено про порушення відповідачем вимог п.п.2.1 «а», 2.3 «б», 2.9 «а», 12.1 та 13.1 Правил дорожнього руху України, що спричинило дорожньо-транспортну пригоду. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відтак, доведеним у цій цивільній справі (а отже не підлягає доказуванню) є факт дорожньо-транспортної пригоди з участі керованих позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] транспортних засобів, а також винність відповідача [PERSON] у цій дорожній пригоді. Висновком судової автотоварознавчої експертизи №143 від 07 грудня 2016 року, проведеної судовим експертом Міністерства юстиції України [PERSON]А.(свідоцтво експерта №157 від 27 червня 2014 року, строком дії до 27 червня 2017 року) встановлено розмір відновлювального ремонту належного позивачу автомобіля, який склав 10176 грн.70 коп. Окрім цього, з медичної карти стаціонарного хворого №1648, оглянутої в судовому засіданні, встановлено, що позивачу [PERSON] внаслідок зіткнення були спричиненні тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку, внаслідок чого він з період з 20 по 27 квітня 2016 року перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні комунальної установи «Кодимська центральна районна лікарня». Відповідно до призначеного лікування позивач придбав ліків та медичних препаратів на загальну суму 836 грн.54 коп., що підтверджується наданими ним оригіналами розрахункових документів (товарними чеками). Відповідно до ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому, відповідальність такої особи є підвищеною і поширюється до межі непереборної сили. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, настає як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей. Так, відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється особа або громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої\~статті 1188 ЦК України). Згідно зі\~статтею 1192 ЦК України\~з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Верховного Суду України в постанові від 20 січня 2016 року, прийнятій у справі №6-2808цс15, зазначила, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб.\~ Закон\~надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених\~статтею 1194 ЦК України\~підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. З позовної заяви позивача, підтриманої його представником в судовому засіданні, вбачається, що позивачем предявлено вимогу про відшкодування завданої шкоди саме до відповідача, яка заподіювача шкоди. При цьому, суд розяснив позивачеві та його представнику право заявити таку вимогу і до страховика. Отже, з врахуванням викладеного відповідальним за шкоду, завдану внаслідок вказаної ДТП, є відповідач [PERSON] На підтвердження свого позову у частині відшкодування витрат, понесених на лікування, позивач [PERSON] надав до суду розрахункові документи (товарні чеки, накладні, квитанції), відповідно до яких на придбання ліків, медичне обстеження, діагностику та лікування ним було витрачено 836 грн.54 коп. Надані позивачем розрахункові документи суд визнає належними та допустимими доказом, що доводять вимоги позивача у цій частині позову. До того ж вимоги в цій частині повністю визнані відповідачем [PERSON] Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача 836 грн.54 коп. витрат, понесених ним на лікування, та 10176 грн.70 коп. витрат на відновлювальний ремонт належного йому транспортного засобу визнаються судом доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Стосовно позову [PERSON] в частині відшкодування завданої моральної шкоди суд прийшов до такого висновку. Відповідно до ст.ст.23 та 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Така шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом, або іншим ушкодженням здоровя; у страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода, окрім іншого, може полягати: у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності, інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв'язків, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п.9 зазначеної постанови ПВСУ). В судовому засіданні встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача [PERSON], позивачу [PERSON] були спричинені тілесні ушкодження, внаслідок чого він тривалий час змушений був лікуватись в медичному закладі. Ці обставини є психотравмувальною подією, яка безумовно порушила звичний ритм життя позивача; йому було спричинено фізичного болю та психологічних страждань і переживань. При цьому, ці негативні наслідки стали результатом дій саме відповідача [PERSON] Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений належний позивачеві транспортний засіб, який позивач протягом тривалого часу (з квітня 2016 року і до цього часу) не використовував за призначенням. Відмова відповідача добровільно відшкодувати спричинені збитки та потреба в судовому захисту, поглибили ці страждання та переживання, змусивши позивача захищати свої порушені права шляхом звернення до правоохоронних органів та суду. Відтак, з врахуванням даних про особи позивача та відповідача, відношення відповідача до вчиненого діяння та його наслідків, його поведінки до та після вчинення правопорушення, характеру негативних наслідків, викликаних його діями, глибини фізичних та душевних страждань позивача, суд, з врахуванням вимог розумності і справедливості вважає необхідним зменшити розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, до 5000 грн. При цьому, присуджена судом моральна шкода відповідно до ч.1 ст.1168 ЦК України має бути відшкодована одноразово. Окрім цього, відповідно до ст.ст.79,88 ЦПК України стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає 1500 грн., сплачених позивачем про судову автотоварознавчу експертизу та 2000 грн. за надану йому адвокатом правову допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: partial