Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася до суду із позовом, який в подальшому уточнила, до ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» в особі Запорізької філії ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит», в якому просить визнати позивача - [PERSON] такою, що з 07.09.2015 року набула статус споживача вкладника ПАТ «[PERSON] та Кредит», що випливає із правовідносин за договором-заявою № 313731/14871/7-15 від 26.01.2015 року на суму у загальному розмірі 150 000 грн., а також стягнути з відповідача - ПАТ «[PERSON] та Кредит» на користь позивача заборгованість за договором-заявою № 313731/14871/7-15 від 26.01.2015 року на суму у загальному розмірі 150\~000 грн. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] 26 січня 2015 року було розміщено строковий депозит в ПАТ «[PERSON] та Кредит» в особі Запорізької Філії ПАТ «[PERSON] та Кредит», шляхом укладання відповідного договору - заяви № 313731/14871/7-15. Сторони погодили невідємною складовою частиною договору банківського вкладу також є основні умови залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «[PERSON] та Кредит», викладені в мережі Інтернет на офіційному веб-сайті Банку. Відповідач станом на 07.09.2015 року за вищевказаними договорами мав заборгованість перед третьою особою, яка становила за основним зобовязанням 150 000 грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку на імя [PERSON], договором-заявою № 313731/14841/7-15 від 26.01.2015 року. Зобовязання із повернення відповідних коштів на користь третьої особи, відповідачем не виконано у повному обсязі, у звязку з чим у відповідача перед третьою особою утворилася заборгованість зокрема у сумі ціни позову, а саме у розмірі 150\~000 грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку на імя третьої особи. Розміщення банківського вкладу є публічною пропозицією пропонування банком споживачеві (вкладнику) послуги фінансового характеру, а від так на спірні правовідносини розповсюджуються норми ЗУ «Про захист прав споживачів». 07.09.2015 року [PERSON] здійснив відступлення права вимоги до відповідача за заборгованістю за вищевказаними договорами на користь позивача, в частині що відповідає сумі основного зобовязання, а саме у 150 000 грн. Враховуючи викладене, позивач в особі представника просить позов задовольнити з цих підстав. Представник позивача у судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає, просить суд їх задовольнити у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомлений судом про дату, час і місце розгляду справи, повторно в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України). Треті особи, будучи належним чином повідомлені судом про дату, час і місце розгляду справи, повторно в судове засідання не зявилися, причини неявки суду не повідомили. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, взявши до уваги заяву надану представником позивача, приходить до наступних висновків. За вимогами ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. \~ \~ Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. \~ \~ Відповідно до ст. ст. 57, 58, 59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 26 січня 2015 року між [PERSON] та ПАТ «Банк «[PERSON] і кредит» в особі заступника начальника відділення № 1 філії «Запорізьке РУ» АТ «Банк «[PERSON] і кредит» було укладено банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» (далі договір) на 7 місяців в національній валюті (а.с. 6). Відповідно до п. 1 вказаного договору, банк прийняв грошові кошти на вкладний рахунок № 2630.3.061777.007 у сумі 150 000 грн. на строк з 26 січня 2015 року по 26 серпня 2015 року. Згідно з п. 4 договору, вкладник має право неодноразово поповнювати вклад протягом всього строку, визначеного п. 1 цього договору-заяви, за згодою банку у порядку та на умовах, передбачених п.п. 3.1-3.4 основних умов. Мінімальна сума кожного поповнення складає 500 грн. 07.09.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір відступлення права вимоги, яке випливає з правовідносин розміщення грошових коштів на підставі договору банківського вкладу № 313731/14871/7-15 від 26.01.2015 року (а.с. 3-5). Згідно з заявою [PERSON] вбачається, що він звернувся із письмовою заявою до відділення № 1 філії «Запорізьке РУ» АТ «Банк «[PERSON] і кредит» про здійснення комплексу вичерпних заходів по внесенню у відповідні облікові регістри (реєстри) банківської установи інформації, повязаної зі змінами, обумовленими укладанням договору відступлення. Відповідно до п. 1 договору-заяви, банк прийняв грошові кошти на вкладний рахунок № 2630.3.061777.007 у сумі 150 000 грн. на строк з 26 січня 2015 року по 26 серпня 2015 року. У звязку із закінченням терміну дії даного договору-заяви, банк мав повернути вкладнику суму вкладу та нараховані відсотки готівкою, однак всупереч даним умовам договору, свої зобовязання банк не виконав. Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) грошову суму (вклад), або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Так, відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок надання послуг кожному, хто до неї звернеться. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Отже, приймаючи до уваги те, що в порушення вищезазначених приписів закону та договору банківського вкладу, відповідачем не було повернуто позивачу грошовий вклад, що є істотним порушенням умов договору. З урахуванням викладеного, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: approved