Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

Позивач 18 листопада 2020 року звернулася до Городнянського районного суду Чернігівської області з позовом до відповідача і просила розірвати шлюб зареєстрований між сторонами у відділі РАЦС Городнянського РУЮ Чернігівської області 26 липня 2014 року, актовий запис № 40. Позовна заява мотивована тим, що 26 липня 2014 року сторони уклали шлюб, зареєстрований у відділі РАЦС Городнянського РУЮ Чернігівської області. Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] , та доньку - [PERSON] , [INFO] . Після одруження і народження дітей з`ясувалося, що сторони по різному дивляться на одні і ті ж речі, мають несумісні характери та різні погляди на ведення спільного побуту і життя. З 2016 року та на час ініціювання позову сторони проживають окремо за різними адресами, сімейних стосунків не підтримують. За таких обставин позивач впевнилася, що подальше подружнє життя з відповідачем та збереження сім`ї стало неможливим, Ухвалою судді від 19 листопада 2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження (а.с.10-11). Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити (а.с.3). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує щодо їх задоволення (а.с.26). Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Сторони уклали шлюб 26 липня 2014 року, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Городнянського районного управління юстиції у Чернігівській області, актовий запис № 40, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 26 липня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Городнянського районного управління юстиції у Чернігівській області (а.с.10). Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 09.10.2013 виконкомом Мощенської сільської ради Городнянського району Чернігівської області) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 09.10.2013 року виконкомом Мощенської сільської ради Городнянського району Чернігівської області (а.с.9). З довідки, що видана Мощенським старостинським округом № 7 Городнянської міської ради Чернігівської області за № 361 суд встановив, що позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Діти позивача: [PERSON] та [PERSON] за вищезазначеною адресою не зареєстровані, проживають разом з матір`ю в м. Городня (а.с.7). Статтею 51 Конституції України проголошено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з приписами статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частинами 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до статті 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до статті 10 Цивільного кодексу України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За частиною 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Як проголошено положеннями статті 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема статей 5, 8 вказаного міжнародного договору. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, шлюб між сторонами фактично розпався, сім`я носить формальний характер, рішення про звернення до суду із даним позовом є виваженим та відповідає волевиявленню позивача, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved