Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

Позивач 30.03.2018 року звернулася до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог як на підставу позову посилається на наступне. Вона являється власником житлового будинку в с.Могилівка по вул.Центральній, № 22, Герцаївського району Чернівецької області. В даному будинку зареєстрована проте, не проживає з липня 2015 року її колишня невістка відповідачка по справі [PERSON], так як розлучилася із її сином, а будь-яких домовленостей щодо зберігання за нею права користування житлом між сторонами не було, тому вважає, що та втратила право користування житловим будинком, який належить їй на праві приватної власності. Просила суд визнати її такою, що втратила право користування житлом. В судове засідання представник позивачки не зявився, однак подав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій також просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та не заперечував щодо заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Відповідачка подала до суду зустрічну позовну заяву в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], третьої особи на стороні позивачів [PERSON] у справах дітей Герцаївського району Чернівецької області, третьої особи на стороні відповідача [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення та встановлення порядку користування житлом. Посилається на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з сином відповідачки [PERSON] [PERSON] Від даного шлюбу у них народилося троє дітей, а саме [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З моменту одруження з [PERSON] вона проживала в будинку, який належить відповідачці [PERSON], була зареєстрована та поселилася в даний будинок зі згоди відповідачки [PERSON] Після того як її чоловік [PERSON] почав зловживати спиртними напоями, вона змушена була розлучитися з ним. Шлюб було розірвано 27.08.2015 року. Після розлучення відповідачка [PERSON] почала виганяти її з будинку. Не витримавши тортур, образ та погроз вона була змушена з дітьми переїхати в будинок її батька, який виганяє її з дітьми з будинку. Відповідачка [PERSON] не проживає в будинку, а проживає в літній кухні. Після розірвання шлюбу із сином відповідачки, в будинку ніхто не проживає. Вона намагалася вирішити питання з відповідачкою щодо права постійного користування ( сервітуту ) її житловим будинком для неї та її дітей, які також зареєстровані в даному будинку, але згоди досягнуто не було. Вважає, що відповідачка її виселила самовільно із житлового приміщення та порушила її житлові права та її неповнолітніх дітей. Просила суд усунути їй та її неповнолітнім дітям перешкоди у користуванні житловим приміщенням в будинку № 22 по вул.Центральна с.Могилівка Герцаївського району Чернівецької області та встановити порядок користування кімнатами у відповідності до варіанту, який буде визначено висновком судового експерта. В судове засідання [PERSON] та її представник [PERSON] не зявилися, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, суд не повідомили про причини неявки. Представник третьої особи [PERSON] у справах дітей Герцаївського району в судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, однак подав заяву про розгляд справи у їхній відсутності. Третя особа на стороні відповідача [PERSON] в судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, суд не повідомив про причини неявки. Так як сторони по справі на призначені судові засідання не зявилися, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, відповідно до ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Дослідивши докази по справі, судом встановлені наступні обставини справи. Позивач [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами № 22 по вул.Центральна в с.Могилівка Герцаївського району Чернівецької області на праві приватної власності, що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.02.2018 року № 112651799. Відповідач [PERSON], [INFO], згідно довідок виконкому Лунківської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області № 717 від 10.05.2017 року та № 346 від 07.02.2018 року, зареєстрована у житловому будинку № 22 по вул.Центральна с.Могилівка Герцаївського району Чернівецької області. Але не проживає там з липня 2015 року. Досліджуючи та оцінюючи наявні докази по справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 8\~Європейської конвенції\~з прав\~людини (далі Конвенція) гарантовано кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 02 грудня 2010 року «Справа Кривіцька і Кривіцький проти України», у контексті Конвенції, поняття «Житло» не обмежується приміщеннями, в яких проживають на законних підставах або які були у законному порядку встановлені, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих звязків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є самою крайньою формою втручання у права на житло. Так, в даній конкретній ситуації визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого житла, яке в свою чергу не є абсолютним. При цьому, можливість такого втручання передбачена національним законом, що полягає у наступному. Спірні правовідносини, які виникли між сторонами за своєю природою є цивільно-правовими, регулюються ЦК України щодо права власності та захисту права власності та положеннями ЖК України. Права власника житлового будинку визначені ст.383\~ЦК України і ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання інших членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтями 15, 16, 20 ЦК України передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення. Виходячи зі змісту частини першої статті 317 ЦК України, проживання у будинку, що є обєктом права приватної власності, за своєю юридичною природою є складовою права користування нею як обєктом власності. Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу статті 379 ЦК України зі змінами та доповненнями житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення призначені та придатні для постійного проживання в них. Відповідно до ст.391\~ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном. Зокрема, стаття 72\~ЖК України передбачає визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Відповідно до вимог частини другої статті 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.71 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право на користування жилим приміщенням за умови її відсутності понад шість місяців без поважних причин, за виключенням випадків. Відповідно до п.34 Постанови ПВССУ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Відповідачка є повнолітньою особою, та була зареєстрована у домоволодінні № 22 по вул.Центральна в с.Могилівка Герцаївського району Чернівецької області з дозволу власника позивачки по справі [PERSON], відомостей про укладання будь-яких угод про порядок користування жилим приміщенням між сторонами судом не встановлено. Відомостей про перебування відповідачки у родинних стосунках з позивачем суду не надавалися. Таким чином, у звязку з тим, що відповідачка на момент звернення до суду не являється родичкою позивачки, не проживає у вищезазначеному житловому будинку більше шести місяців до моменту звернення до суду, не є власником спірного житла, а тому визнання втратившою право на користування жилим приміщенням не буде свідчити про втрату нею житла взагалі і в свою чергу буде захищати права власників такого приміщення (позивача), у звязку з чим суд дійшов висновку про задоволення первісного позову у повному обсязі. З приводу зустрічного позову суд дійшов до наступних висновків. Частиною 3\~статті 131 ЦПК України\~передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин. Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої\~Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.\~\~\~\~ Листом Верховного Суду України від 25.01.2006 року № 1-5/45 визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника. Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки. Відповідно до п.3 ч.1\~ст.257 ЦПК України\~суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез'явлення не перешкоджає розгляду справи. Як вбачається з матеріалів справи, позивач за зустрічним позовом, після обєднання відповідного позову з первісним позовом, на призначені судові засідання 22.08.2018 року, 13.09.2018 року, 08.11.2018 року, 23.11.2018 року не з'явився, належним чином повідомлений про розгляд справи та його неявка має ознаки повторності, заяви про розгляд справи за відсутності позивача до суду не надходило. Оскільки позивач за зустрічним позовом повторно не з'явилася у судове засідання, про причини неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності на адресу суду не надіслала, зустрічний позов [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення та встановлення порядку користування житлом підлягає залишенню без розгляду. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved