Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

Позивач [PERSON] 09.04.220 року звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] , Приватного підприємства «Українська будівельна компанія «КАШТАН», [PERSON] , про визнання договору недійсним та витребування майна, просить суд: - визнати недійсним договір про відступлення прав та обов`язків від 07.03.2019 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] ; - витребувати у [PERSON] та передати [PERSON] майно, у вигляді Ѕ частки квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивач посилається на те, що він з [PERSON] перебував у шлюбі з 03.12.1995 року, який був розірваний рішенням Київського районного суду міста Одеси від 09.10.2019 року. 29.02.2008 року між ПП «УБК «Каштан» та [PERSON] , за його згодою був укладений договір №ЛД/К-1 про пайову участь у будівництві об`єкта нерухомого майна, згідно якого ПП «УБК «Каштан» зобов`язалось передати їм, як подружжю, у власність квартиру за будівельним номером [ADDRESS] (поштова адреса), а [PERSON] - прийняти об`єкт інвестування і сплатити за нього ПП «УБК «Каштан» оговорену договором грошову суму. \~ \~ \~ \~ 11.01.2019\~р.\~між ПП\~«УБК «Каштан»\~та [PERSON] \~була укладена\~Додаткова угода\~до Договору\~№ЛД/К-1\~про пайову\~участь у\~будівництві об`єкта\~нерухомого майна,\~відповідно якої\~внесені зміни\~до основного\~договору та\~викладено пункт\~5.1.\~в наступній\~редакції:\~«Сума договору\~становить 300276,60\~гривень,\~у т.ч.\~ПДВ;\~термін «Новозбудоване\~майно» розділу\~2\~«Терміни» Договору\~викладено в\~наступній редакції:\~«Новозбудоване майно\~-\~квартира [ADDRESS] , позивач стверджує, що він та [PERSON] є співвласниками майнових прав на об`єкт інвестування на підставі Договору №ЛД/К-1 про пайову участь у будівництві об`єкта нерухомого майна, що був повністю виконаний ними в частині сплати оговореної грошової суми, коли вони перебували у зареєстрованому шлюбі. Як стверджує позивач, після розірвання шлюбу, [PERSON] до нього був поданий позов про поділ майна подружжя. З додатків до нього він дізнався, що квартира, яку вони інвестували разом з колишньою дружиною, переоформлена на співмешканку його сина - [PERSON] , на підставі договору про відступлення прав та обов`язків від 07.03.2019 року. Однак, позивач, як співвласник спірного майна участі при укладенні договору купівлі-продажу майнових прав не брав, згоди на відчуження їх не надавав та не уповноважував [PERSON] на його вчинення, за наслідком чого позивач вважає, що договір про відступлення прав та обов`язків від 07.03.2019 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , підлягає визнанню недійсним, а Ѕ частку квартири [ADDRESS] , як належить йому на праві спільної сумісної власності подружжя, підлягає витребуванню у [PERSON] на його [PERSON] користь. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу на підставі вказаного позову розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 10.04.2020 року вказану позовну заяву залишено без руху, надано позивачеві строк для усунення недоліків терміном в п`ять днів з дня отримання копії ухвали суду. 24 квітня 2020 року позивачем надано до суду заяву на усунення недоліків поданої заяви, до якої надано оригінал квитанції на підтвердження доплати судового збору. Оглянувши надані до суду документи, суддею встановлено, що позивачем належним чином усунуті недоліки поданої заяви у відповідності до ухвали Київського районного суду міста Одеси від 10.04.2020 року. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 25.05.2020 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання з повідомленням сторін по справі. Одночасно з позовною заявою, позивачем надано до суду заяву про забезпечення позову, яку ухвалою суду від 26.05.2020 року було задоволено та накладено арешт на Ѕ частку квартири [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1806197651101. Також, разом з позовною заявою позивачем надано до суду клопотання про витребування доказів, в якому останній просить суд витребувати у [PERSON] належним чином посвідчені копії документів, що стали підставою для реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] , а саме: - акту приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: - , виданого 07.03.2019 року, видавник: ПП «УБК «Каштан»; - додаткової угоди, серія та номер: - , виданої 28.06.2010 року, видавник: ПП «УБК «Каштан»; - додаткової угоди, серія та номер: - , виданої 11.01.2019 року, видавник: ПП «УБК «Каштан»; - договору про відступлення прав та обов`язків, серія та номер: -, виданого 07.03.2019 року, видавник: ПП «УБК «Каштан»; - технічного паспорту, серія та номер: - , виданого 13.03.2019 року, видавник: ПП «ВТФ «АПЕКС-КО»; - договору про пайову участь, серія та номер: №ЛД/К-1-199, виданого 29.02.2008 р., видавник: ПП «УБК «Каштан»; - зобов`язати [PERSON] надати на огляд оригінали перелічених документів. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 26 травня 2020 року клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів по цивільній справі за позовною\~заявою [PERSON] \~до [PERSON] ,\~Приватного підприємства\~«Українська будівельна\~компанія «КАШТАН»,\~ [PERSON] ,\~про визнання\~договору недійсним\~та витребування\~майна, залишено без задоволення. 18 червня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідачки [PERSON] , в якому остання просить суд відмовити у задоволенні позову з підстав необґрунтованості. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 21.10.2020 року заяву відповідача [PERSON] про забезпечення доказів шляхом їх витребування задоволено. Витребувано з Головного управління Державної податкової служби в Одеській області інформацію, з наданням відповідних документів на підтвердження, про доходи відносно [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), за період з 01.01.2010 року по 31.07.2020 року. 20.01.2021 року судом було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд відмовити. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, з підстав необґрунтованості. Представник відповідача Приватного підприємства «Українська будівельна компанія «КАШТАН» та [PERSON] у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили, процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву не скористались. Судом, з урахуванням думки позивача та представника відповідачки, було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні 11.02.2021 року за наявною явкою учасників судового процесу. Заслухавши учасників процесу та їх представників, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов не підлягаючим до задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 03 грудня 1995 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, зазначені обставини під час розгляду справи сторони не спростовувались. Сторонами під час розгляду справи не надано до суду доказів розірвання шлюбу, однак обома не спростовувався факт, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний рішенням Київського районного суду міста Одеси від 09.10.2019 року по справі №\~520/8100/19. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. З урахуванням викладеного, суд не піддає сумніву той факт, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.12.1995 року по 09.10.2019 року. 29 лютого 2008 року між Приватним підприємством Українська будівельна компанія «Каштан» та [PERSON] був укладений договір №ЛД/К-1-199, за умовами якого підприємство зобов`язується передати у власність пайовика пай, а пайовик зобов`язується прийняти пай і сплатити підприємству суму договору. Пункт 2 договору передбачено, що об`єктом будівництва є багатоповерховий житловий комплекс за адресою: [ADDRESS] . Новозбудованим майном є квартира за будівельним номером [ADDRESS] , розрахунковою площею 54,30 кв.м., яка розташована на 20 поверсі жилого будинку [ADDRESS] об`єкта будівництва. Новозбудоване майно є новозбудованим житлом, що буде використовуватися пайовиком, як місце проживання. Пунктом 5 договору передбачено, що сума договору становить 287713,65 гривень, яка підлягає сплаті пайовиком протягом 10 днів з дня підписання договору (п.5.2). Пунктом 6.1 договору передбачено, що після сплати 100 % суми договору та протягом 35 робочих днів з дати надання підприємству рішення про закінчення будівництва об`єкта будівництва і прийняття його в експлуатацію підприємство зобов`язується передати пайовику пай та документи, що підтверджують прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, а пайовик зобов`язується прийняти пай та документи по акту приймання-передачі. 07.03.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про відступлення прав та обов`язків за Договором №ЛД/К-1-199 про пайову участь у будівництві об`єкта нерухомого майна від 29 лютого 2008 року, за умовами якого [PERSON] передала, а [PERSON] прийняла всі права та обов`язки інвестора за договором №ЛД/К-1-199 від 29.02.2008 року в обсязі та на умовах, що існують на момент підписання цього договору, у тому числі майнові права на квартиру [ADDRESS] . Зазначений договір укладений за участі представника ПП УБК «Каштан», якою в договорі підтверджено, що [PERSON] сума за Договором №ЛД/К-1-199 від 29.02.2008 року у розмірі 300276,60 сплачена в повному обсязі. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №201717547 від 25.02.2020 року, вбачається, що 05.04.2019 року на підставі: договору про пайову участь №ЛД/К-1-199 від 29.02.2008 року; договору про відступлення прав та обов`язків від 07.03.2019 року; додаткової угоди від 11.01.2019 року; акту приймання-передачі нерухомого майна від 07.03.2019 року, за [PERSON] зареєстровано право власності на нерухоме майно квартиру [ADDRESS] . На підставі викладеного вбачається, що [PERSON] в період перебування у шлюбі з позивачем було придбано майнові права на квартиру [ADDRESS] , на підставі Договору №ЛД/К-1-199 від 29.02.2008 року та відступленні на користь [PERSON] на підставі договору відступлення прав та обов`язків від 07.03.2019 року. Згідно\~статті 60 Сімейного кодексу України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тлумачення\~статті 60 СК України\~свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Отже, майнові права на квартиру [ADDRESS] , придбані [PERSON] в період перебування у шлюбі з позивачем, належали останнім на праві спільної сумісної власності. За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Згідно з частиною третьою статті 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності. Відсутність згоди одного із співвласників колишнього подружжя на розпорядження нерухомим майном є підставою визнання правочину, укладеного іншим співвласником щодо розпорядження спільним майном, недійсним. Відсутність нотаріально посвідченої згоди іншого зі співвласників (другого з подружжя) на укладення правочину позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном. Укладення такого договору свідчить про порушення його форми і відповідно до частини четвертої статті 369, статті 215 ЦК України надає іншому зі співвласників (другому з подружжя) право оскаржити договір з підстав його недійсності. При цьому закон не пов`язує наявність чи відсутність згоди усіх співвласників на укладення договору ні з добросовісністю того з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, ні третьої особи контрагента за таким договором і не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору. Такий\~правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач в обґрунтування позову посилається на те, що [PERSON] було здійснено відчуження майнових прав квартиру [ADDRESS] , на користь [PERSON] , без його згоди. Однак, в порушення ч.1 ст.81 ЦПК України, позивачем під час розгляду справи не надано до суду жодного доказу на підтвердження викладених обставин та не надання [PERSON] своєї згоди [PERSON] на укладення з [PERSON] договору про відступлення прав та обов`язків від 07.03.2019 року. Під час розгляду справи, позивачеві судом не одноразово роз`яснювались права та обов`язки у відповідності до статей 43 і 49 ЦПК України. Натомість, позивач під час розгляду справи не скористався своїми процесуальними правами на витребування доказів з ПП УБК «Каштан» для витребування відповідних документів, що слугували підставою для укладення договору про відступлення прав та обов`язків від 07.03.2019 року. Одночасно, судом враховується, що Договір про відступлення прав та обов`язків від 07.03.2019 року не містить інформації, про його укладення за участі [PERSON] , як чоловіка [PERSON] . Однак, зазначені відомості також відсутні в Договорі №ЛД/К-1-199 про пайову участь у будівництві об`єкта нерухомого майна. За наслідком чого, суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що ним не надавалась окрема письмова згода на укладення [PERSON] договору про відступлення прав та обов`язків від 07.03.2019 року стосовно спірних майнових прав, який був укладений в період подружжя сторін по справі. Також, суд вважає необґрунтованими доводи позивача, що під час укладення оспорюваного договору від 07.03.2019 року, [PERSON] діяла недобросовісно, шляхом відчуження спільного сумісного майна подружжя на користь співмешканки їх сина [PERSON] , оскільки будь-яких доказів на підтвердження родинних і сімейних зв`язків з [PERSON] до суду позивачем не надано. Відповідно до частини другої\~статті 369 ЦК України\~та частини другої\~статті\~\~ 65 СК України\~при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Позивачем в порушення ч.1 ст. 81 ЦПК України, не надано до суду жодних доказів на підтвердження того, що [PERSON] під час укладення договору про відступлення прав та обов`язків від 07.03.2019 року, в період перебування у шлюбі з позивачем, діяла не в інтересах сім`ї з [PERSON] . Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.\~\~\~ Відповідно до п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. \~Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до\~статті 89\~ЦПК України,\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. \~Відповідно до\~\~ ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. \~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. \~Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. \~При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду \~Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). При вищевикладених обставинах, оцінивши та дослідивши усі докази наявні в матеріалах справи, надавши оцінку кожному доказу окремо, так і в цілому, приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог [PERSON] , за наслідком чого позовна заява в частині визнання договору відступлення прав та обов`язків від 07.03.2019 року недійсним, задоволенню не підлягає. Оскільки вимога про витребування Ѕ частки квартири [ADDRESS] від [PERSON] на користь позивача, є похідної від первісної вимоги та наслідки якої впливають на результат розгляду цієї вимоги, за наслідком чого оскільки у задоволенні вимоги про визнання договору недійсним судом відмовлено, зазначена вимога задоволенню не підлягає. З урахуванням відмови у задоволенні позову, судові витрати понесені позивачем у відповідності до ст. 141 ЦПК України до відшкодування не підлягають. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: dismissed