Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

Позивач 13.04.2016 р. звернувся в суд з позовом до відповідачів про усунення перешкод у користуванні майном та здійсненні права власності. Після уточнення позову 30.09.2016 р. просив зобов'язати відповідача [PERSON] усунути перешкоди у користуванні позивачу належною йому на праві власності присадибною земельною ділянкою площею 0,1850 га з кадастровим номером [NUMBER] яка розташована по [ADDRESS], шляхом знесення за власний рахунок самочинно збудованої господарської споруди, що знаходиться на земельній ділянці по [ADDRESS], частина якої розміщена на території належної позивачу земельної ділянки. Заявлений позов обґрунтовував тим, що він відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 22.02.2001 р. є власником земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,1850 га з кадастровим номером [NUMBER] яка розташована по [ADDRESS]. Належна йому земельна ділянка межує із земельною ділянкою по [ADDRESS], яка знаходиться у власності Чукалівської сільської ради, фактичне користування якою здійснює відповідач [PERSON] У 2015 р. на суміжній земельній ділянці [PERSON] без згоди позивача була споруджена господарська будівля, одна стіна якої та технічні елементи дахової покрівлі розміщені на території належної позивачу земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER]. Як встановлено управлінням ДАБІ в Івано-Франківській області, спірна господарська будівля відповідача розміщена з порушенням абз.3 п.3.25 ДБН 360-92, згідно якого для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни має бути не менше 1,0 м; при цьому повинно бути забезпечено влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. Оскільки частина збудованої [PERSON] господарської будівлі розміщена на території належної позивачу земельної ділянки, порушено його право власності, яке підлягає захисту в судовому порядку згідно вимог ч.2 ст.386, ст.391 ЦК України. Позивач та його представник у судовому засіданні уточнений позов підтримали і просили його задовольнити, просили стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати. Представник відповідача - Чукалівської сільської ради у судовому засіданні позов до сільської ради не визнав і пояснив, що Чукалівська сільська рада не має жодного відношення до земельної ділянки по [ADDRESS], вказана земельна ділянка не перебуває у власності сільської ради; ця земельна ділянка у свій час була передана у власність [PERSON], якому сільська рада надала дозвіл на будівництво; саме у [PERSON] відповідач [PERSON] у 2002 р. купив цю присадибну земельну ділянку. Представник відповідача у поданій суду заяві просив закінчувати розгляд справи без участі Чукалівської сільської ради. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що він згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 30.10.2002 р. купив у [PERSON] земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та не закінчений будівництвом житловий будинок по [ADDRESS]. Право власності на придбану земельну ділянку він не зареєстрував, свого часу не отримав державного акту на право власності на земельну ділянку, ним виготовляється технічна документація на вказану земельну ділянку. Він дійсно спорудив на межі із земельною ділянкою позивача господарську будівлю, яка є тимчасовою спорудою, тому не потребує виготовлення відповідного проекту. У червні 2011 р. він запропонував позивачу за власний рахунок поставити паркан на їх спільній межі, а позивач дозволив йому встановити цю тимчасову споруду на межі. Між ними була усна домовленість, існування якої можуть підтвердити свідки, позивач дозволив йому, щоб стіна господарської споруди зайшла на земельну ділянку позивача. У наступні судові засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, не повідомив суду про причини неявки. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що позивач [PERSON] є власником присадибної земельної ділянки площею 0,1850 га з кадастровим номером [NUMBER] яка розташована по [ADDRESS], що посвідчується державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 22.02.2001 р. (а.с.11). Відповідач [PERSON] є користувачем суміжної земельної ділянки по [ADDRESS], яку він купив у попереднього власника [PERSON] згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 30.10.2002 р. (а.с.23). Відповідач не отримав правовстановлюючого документу на придбану земельну ділянку та не зареєстрував на неї права власності. Відповідач спорудив на межі із земельною ділянкою позивача господарську будівлю, одна стіна та елементи дахової покрівлі якої заходять на земельну ділянку позивача, чим порушив вимоги абз.3 п.3.25 ДБН 360-92, згідно якого для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни має бути не менше 1,0 м; при цьому повинно бути забезпечено влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. Вказана обставина, якої відповідач не заперечував, підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, а саме: відповіддю управління ДАБІ в Івано-Франківській області (а.с.6-7), відповіддю Чукалівської сільської ради (а.с.8), викопіюванням з Публічної кадастрової карти України (а.с.15), фототаблицями (а.с.16-17, 27-28). Суд вважає голослівним твердження відповідача про існування між сторонами усної домовленості щодо спорудження господарської будівлі, а саме те, що позивач дозволив йому встановити цю тимчасову споруду на межі, коли він у червні 2011 р. запропонував позивачу за власний рахунок поставити паркан на їх спільній межі, з огляду на те, що відповідач у порушення вимог ч.1 ст.60 ЦПК України, згідно якої кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, не надав суду жодних доказів на підтвердження вказаної обставини. Відповідно до вимог ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на земельну ділянку, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно ч.1 ст.153 ЦК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Згідно вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З огляду на викладене, з урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленої позивачем вимоги, яку слід задовольнити. При цьому обставина щодо самочинного будівництва відповідачем господарської споруди, на яку посилався позивач, не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні. З відповідача [PERSON] слід стягнути понесені позивачем судові витрати, що складаються з 551,20 грн. сплаченого судового збору (а.с.1) та витрат на правову допомогу згідно наданих останнім оригіналу квитанції, акту приймання-передачі виконаних робіт, свідоцтва платника єдиного податку на ім'я ФОП [PERSON], який надавав позивачу правову допомогу, договору про надання правової допомоги (а.с.57-61). Суд визначає розмір компенсації витрат на правову допомогу відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», згідно якої розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі (1378 х 40% = 551,20 грн.) за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні. При визначенні розміру компенсації витрат на правову допомогу суд враховує наступні витрати: 551,20 грн. за складання позовної заяви, 551,20 грн. за вихід на місце для обстеження і виготовлення фотографій, 551,20 грн. за ознайомлення з матеріалами справи та уточнення позову, по 551,20 грн. за два судові засідання 10.05. та 24.11.2016 р., оскільки тривалість решти двох судових засідань склала відповідно 3 хв. та 2 хв. З урахуванням викладеного суд визначає до стягнення з відповідача на користь позивача 3307,20 (551,20 + 2756) грн. судових витрат. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 81, 152, 153 ЗК України, ст.391 ЦК України,

Outcome: partial