Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

Позивач [PERSON] 22 квітня 2013 року звернувся із позовом до [PERSON], в якому вказав, що 5 жовтня 1990 між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб, що розірвано рішенням Корольовського районного суду від 6 березня 2013 року. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі 4 липня 2008 року відповідачем було придбано квартиру [ADDRESS], яка була придбана за рахунок кредитних коштів, з подальшою передачею її в іпотеку. Посилаючись на те, що право власності на вказану квартиру у відповідача виникли під час шлюбу, позивач просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] та визнати за ним право власності на 1/2 ідеальну частину квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Відповідач в судове засідання не з'явилася, надіслала заяву про розгляд справи за їі відсутності, в якій зазначила, що позов визнає. Представник, притягнутого в якості третьої особи з самостійними вимогами Акціонерного товариства «Фідокомбанк», заперечував проти задоволення первісного позову і подав позов, в якому просив: «Визнати [PERSON], (ідентифікаційний номер [NUMBER], зареєстрований за адресою: [ADDRESS]), солідарним боржником за зобов'язаннями, які випливають з кредитного договору № 014/17847/2/19400 від 04.07.2008 та договору іпотеки № 014/17847/2/19400/1 від 04.07.2008, у межах вартості 1/2 квартири [ADDRESS]. Визнати за [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER], зареєстрований за адресою: [ADDRESS]) права та обов'язки іпотекодавця перед Публічним акціонерним товариством «ФІДОКОМБАНК», як іпотекодержателем відносно квартири [ADDRESS] які встановлені договором іпотеки № 014/17847/2/19400/1 від 04.07.2008, що укладений з [PERSON] на умовах, викладених у договорі іпотеки № 014/17847/2/19400/1 від 04.07.2008» . В обґрунтування позову банк зазначив, що відповідач [PERSON] вступаючи у відносини позики як позичальник та іпотекодавець діяла в інтересах сім»ї, то укладені нею договори, відповідно до статті 65 СК України створюють обов'язки для другого з подружжя - [PERSON] Представник позивача [PERSON] позов банку не визнав, посилаючись на те, що [PERSON] не діяла в інтересах сім»ї коли укладала вищезазначені договори, оскільки придбану квартиру вона використовувала як власний офіс. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд задовольняє позови виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 05.10.1990 по 06.03.2013 перебували у зареєстрованому шлюбі. 4 липня 2008 року [PERSON] було придбано квартиру [ADDRESS] за договором купівлі-продажу. Відповідно до статей 60, 68, 69 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначається за правилами статті 70 СК України. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте під час шлюбу. Дружина та чоловік мають право на поділ на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно із статтею 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В зв'язку з викладеним суд дійшов до висновку про те, що вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу в рівних частках між позивачем та відповідачем. Також судом встановлено, що 4 липня 2008 року між ВАТ «Ерсте Банк» (нині - ПАТ «ФКБ БАНК») та [PERSON], було укладено кредитний договір № 014/17847/2/19400, відповідно до якого їй надано кредит в сумі 56 000,00 доларів США строком користування до 3 липня 2028 року зі сплатою 12,5 відсотків річних за користування кредитними коштами. Кредит [PERSON] було надано на умовах його забезпечення, строковості, повернення та плати за користування. В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, відповідно до умов договору іпотеки № 014/17847/2/19400/1 від 4 липня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] за № 12134, [PERSON] за згодою чоловіка [PERSON] передала в іпотеку належну їм на праві спільної сумісної власності подружжя квартиру [ADDRESS] та була придбана за кредитні кошти. Згідно із ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Суд вважає безпідставним посилання представника [PERSON] на те, що оскільки придбана [PERSON] квартира використовувалась нею як офіс, то вона не використовувалось в інтересах сім»ї. Так, якщо [PERSON] використовувала придбану квартиру як офіс, відповідно - вона використовувала її для отримання прибутку. Відповідно до статті 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську установу. Отже, навіть якщо придбана квартира використовувалась [PERSON] як офіс, вона все одно використовувалась в інтересах сім'ї. Згідно ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок, або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом. Враховуючи вищезазначені положення ч. 4 ст. 65 СК України, про те, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог про визнання [PERSON] солідарним боржником за зобов'язаннями які випливають з кредитного договору № 014/17847/2/19400 від 04.07.2008 та договору іпотеки № 014/17847/2/19400/1 від 04.07.2008 в межах 1/2 майна, придбаного під час перебування у шлюбі, а саме - квартири [ADDRESS]. Крім того, відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, іпотека є дійсної для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття нею права власності на предмет іпотеки.

Outcome: approved