Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

Позивач [PERSON] 18.02.2016 року звернувся до суду із позовом до [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням посилаючись на те, що він є власником квартири № 2 розташованої за адресою м.Красноармійськ Донецької області, вул. Добролюбова, будинок 8. Вказане право власності виникло у нього на підставі договору купівлі-продажу від 22.03.1991 року між ним та житловою комунальною конторою заводу «Буддеталь» тресту «Красноармійськшахтобуд» та зареєстровано в БТІ м.Красноармійська, у реєстровій книзі, номер запису 10246. Відповідач по справі [PERSON] є сином позивача та був зареєстрований у цій квартирі та мешкав у цій квартирі до червня 2014 року як член його сім»ї (член сім»ї власника квартири). У червні 2014 року [PERSON] виїхав з цієї квартири, вивіз свої особисті речі та став мешкати у м.Білицьке Добропільського району Донецької області по вулиці Харківська, 27/22. З цього часу комунальні послуги по квартирі він не сплачує, не мешкає у цій квартирі та втратив який би то інтерес до проживання у ній. З червня 2014 року відповідач по справі не виявляв бажання повернутися у цю квартиру, ні разу в ній не з»являвся та не виказував які би то наміри в ній проживати. Позивач вважає, що діями відповідача по справі порушуються його права як власника жилого приміщення. У зв»язку з тим, що син позивача зареєстрований у квартирі позивач не може оформити субсидію по сплаті за комунальні платежі у зв»язку з тим, що до відповідних органів необхідно подавати данні про доход сина. Позивач вважає, що має право визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач [PERSON] у судове засідання не з»явився. надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав вимоги позивача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився по невідомій суду причині, про день слухання справи повідомлений належним чином, тому, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача [PERSON], дослідивши матеріли справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача законні, обгрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі за наступних підстав: Судом встановлено, що позивач є власником квартири № 2 розташованої за адресою м.Красноармійськ Донецької області, вул. Добролюбова, будинок 8. Вказане право власності виникло у нього на підставі договору купівлі-продажу від 22.03.1991 року між ним та житловою комунальною конторою заводу «Буддеталь» тресту «Красноармійськшахтобуд» та зареєстровано в БТІ м.Красноармійська, у реєстровій книзі, номер запису 10246 (а.с.9). Відповідач по справі [PERSON] є сином позивача та був зареєстрований у цій квартирі та мешкав у цій квартирі до червня 2014 року як член його сім»ї (член сім»ї власника квартири) (а.с.5). У червні 2014 року [PERSON] виїхав з цієї квартири, вивіз свої особисті речі та став мешкати у м.Білицьке Добропільського району Донецької області по вулиці Харківська, 27/22. З цього часу комунальні послуги по квартирі він не сплачує, не мешкає у цій квартирі та втратив який би то інтерес до проживання у ній. З червня 2014 року відповідач по справі не виявляв бажання повернутися у цю квартиру, ні разу в ній не з»являвся та не виказував які би то наміри в ній проживати. Позивач вважає, що діями відповідача по справі порушуються його права як власника жилого приміщення. У зв»язку з тим, що син позивача зареєстрований у квартирі позивач не може оформити субсидію по сплаті за комунальні платежі у зв»язку з тим, що до відповідних органів необхідно подавати данні про доход сина. Позивач вважає, що має право визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.. 319 ЦК України: «Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону». Згідно ст.. 391 ЦК України: «Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном». З абзацу 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вбачається, що рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved