Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

Позивач [PERSON] в серпні 2018 року звернулась до суду із позовом до відповідачів, про визнання протиправним та скасування рішення, приватного нотаріуса КМНО Стрельченко О.В., згідно з яким 13.10.2016 року внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] (запис про право власності №16910814 від 13.10.2016 року). Вимоги позовної заяви вмотивовано тим, що 23.02.2012 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було укладено договір безвідсоткової позики, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Анохіною В.М., зареєстрований в реєстрі за №329, за умовами якого [PERSON] передав [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] суму 15500,00 дол. США. Позичальники зобов`язалися солідарно повернути позикодавцю грошові кошти у 15500,00 дол. США у порядку та в наступні строки: -не пізніше 23-го березня 2012 року - 250,00 дол. США; -не пізніше 23-го квітня 2012 року - 250,00 дол. США; -не пізніше 23-го травня 2012 року - 250,00 дол. США; -не пізніше 23-го червня 2012 року - 250,00 дол. США; -не пізніше 23-го липням 2012 року - 250,00 дол. США; -не пізніше 23-го серпня 2012 року - 250,00 дол. США; -не пізніше 23-го вересня 2012 року - 250,00 дол. США; -не пізніше 23-го жовтня 2012 року - 250,00 дол. США; -не пізніше 23-го листопада 2012 року - 250,00 дол. США; -не пізніше 23-го грудня 2012 року - 250,00 дол. США; -не пізніше 23-го січня 2013 року - 250,00 дол. США; -не пізніше 23-го лютого 2013 року - 1 2750,00 дол. США. В подальшому, між сторонами було досягнуто домовленості змінити кінцевий строк повернення позики, а саме до 23.10.2013 року. 23.02.2012 року, з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, між [PERSON] і [PERSON] було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Анохіною В.М., за реєстровим № 330, відповідно до умов якого в іпотеку було надано квартиру [ADDRESS] загальною площею 55,40 кв. м., житловою площею 29,00 кв.м. Також 29.08.2013 року позивач додатково позичила у [PERSON] кошти в сумі 7700,00 дол. США, з строком повернення не пізніше 29.01.2014 року. В забезпечення виконання вказаної позики [PERSON] віддала [PERSON] розписки попередніх виплат за договором позики на загальну суму 2750,00 дол. США. На даний час, позивачу стало відомо, що право власності на вищезазначену квартиру було зареєстровано за [PERSON] на підставі Іпотечного договору та Договору відступлення права вимоги. Позивач вважає, що перехід права власності на належну їй квартиру до [PERSON] відбувся незаконно (за відсутності правових підстав), що призвело до порушення її прав, які підлягають захисту у судовому порядку. В даному випадку відповідачем було набуто право власності на квартиру [ADDRESS] , без відповідних правових підстав, виходячи з тих обставин, що реєстрація права власності на квартиру за [PERSON] була здійснена відповідачем без достатніх правових підстав, з порушенням норм Закону України «Про іпотеку», у відповідача було відсутнє право здійснення реєстрації права власності за [PERSON] без вчинення нотаріальної дії з майном. Крім того, відповідач не мала права реєструвати право власності на предмет іпотеки за [PERSON] , оскільки, не було дотримано порядку здійснення звернення стягнення на майно та реєстрації права власності передбаченого законодавством про іпотеку. Всупереч положенням Закону України «Про іпотеку» позивачу не надходило жодних поштових повідомлень про порушення ним основного зобов`язання та/або іпотечного договору. Реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] здійснена приватним нотаріусом без достатніх правових підстав, з порушенням норм закону України «Про іпотеку». Ухвалою судді від 15.08.2018 року відкрито провадження у вищевказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 28.09.2018 року до суду від приватного нотаріуса КМНО Стрельченко О.В. надійшли письмові пояснення, відповідно до змісту яких вбачається, що [PERSON] не підлягає задоволенню з наступних підстав. Під час повного та всебічного дослідження поданих [PERSON] письмових документів, пред`явлених ним як доказ виникнення у нього права звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», нотаріусом було встановлено наступне: заявлені права і подані документи повністю відповідають вимогам законодавства; відсутні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, зокрема: дотримано обов`язковість письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; відповідність даних про наявність (або відсутність) інформації та/або відповідних документів, що свідчать про накладення (зняття) заборони (арешту) або інших обтяжень, що перешкоджають державній реєстрації прав, у тому числі відсутність встановлених законом заборон на відчуження нерухомого майна; перевірено наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації. Крім того, до моменту прийняття оскаржуваного рішення про реєстрацію за [PERSON] права власності на нерухомий об`єкт, нотаріусом було встановлено, що заявником було дотримано передбачений законодавством тридцятиденний термін, наданий боржникам задля виконання ними своїх порушених зобов`язань у добровільному порядку. Це, зокрема, підтверджується надісланою 08.06.2016 року власником боржникам письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язань з повернення боргу за договором позики, з викладом їх стислого змісту та вимогою про їх виконання у тридцяти денний строк, з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі її невиконання, а також з Вимогою про добровільне звільнення предмета іпотеки, яка була отримана кожним із адресатів особисто. Із розрахунку тридцяти календарних днів, кінцевий термін для добровільного виконання боржниками їхніх порушених зобов`язань сплив 08.07.2016 року. До моменту прийняття оскаржуваного рішення про державну реєстрацію прав їх обтяжень, яке було прийнято нотаріусом 21.10.2016 року, боржники так і не виконали свої зобов`язання з повернення позичених коштів, а тому вказана письмова вимога [PERSON] , разом у сукупності з іншими поданими письмовими документами, свідчить про виникнення у іпотекодержателя, тобто [PERSON] , беззаперечного права на звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» в рахунок погашення заборгованості за відповідними договорами позики. Здійснивши аналіз поданих [PERSON] письмових документів, нотаріус встановила, що заявником надано їй всі передбачені Законом № 1952-ІV та Порядком № 703 документи для здійснення державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомості і що у неї, як державного реєстратора, не було передбачених статтею 24 Закону № 1952-ІV підстав для відмови у державній реєстрації. 09.10.2018 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вбачається, що [PERSON] категорично на згоден із позовом [PERSON] , заперечує проти його задоволення і вважає, що даний позов про визнання протиправним та скасування рішення не підлягає задоволенню. В позовній заяві не наведено та не обґрунтовано чим оскаржуване рішення про державну реєстрацію порушує права чи інтереси [PERSON] , і в чому таке порушення проявляється, заважаючи на те, що [PERSON] разом з іншими боржниками отримала від первісного кредитора в борг значну суму коштів і не повернула їх. За таких обставин, [PERSON] , як новий кредитор вимушений був прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб шляхом набуття права власності на іпотечне майно, відповідно до вимог ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» та відповідних умов укладеного між сторонами іпотечного договору. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Масленнікова Т.М. позовні вимоги підтримала у повному обсязі та виходячи із доводів, якими обгрунтовується позовна заява просила суд позов задовольнити. Відповідачі: [PERSON] та приватний нотаріус КМНО Стрельченко О.В. в судове засідання не з`явились, про розгляд справи судом повідомлялись завчасно та належним чином. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 23.02.2012 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було укладено договір безвідсоткової позики, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Анохіною В.М., зареєстрований в реєстрі за №329, за умовами якого [PERSON] передав [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] суму 15500,00 дол. США. Позичальники зобов`язалися солідарно повернути позикодавцю грошові кошти у 15500,00 дол. США у порядку та в наступні строки: -не пізніше 23-го березня 2012 року - 250,00 дол. США; -не пізніше 23-го квітня 2012 року - 250,00 дол. США; -не пізніше 23-го травня 2012 року - 250,00 дол. США; -не пізніше 23-го червня 2012 року - 250,00 дол. США; -не пізніше 23-го липням 2012 року - 250,00 дол. США; -не пізніше 23-го серпня 2012 року - 250,00 дол. США; -не пізніше 23-го вересня 2012 року - 250,00 дол. США; -не пізніше 23-го жовтня 2012 року - 250,00 дол. США; -не пізніше 23-го листопада 2012 року - 250,00 дол. США; -не пізніше 23-го грудня 2012 року - 250,00 дол. США; -не пізніше 23-го січня 2013 року - 250,00 дол. США; -не пізніше 23-го лютого 2013 року - 1 2750,00 дол. США. В подальшому, між сторонами було досягнуто домовленості змінити кінцевий строк повернення позики, а саме до 23.10.2013 року. 23.02.2012 року, з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, між [PERSON] і [PERSON] було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Анохіною В.М., за реєстровим № 330, відповідно до умов якого в іпотеку було надано квартиру [ADDRESS] загальною площею 55,40 кв. м., житловою площею 29,00 кв.м. Також 29.08.2013 року позивач додатково позичила у [PERSON] кошти в сумі 7700,00 дол. США, з строком повернення не пізніше 29.01.2014 року. Відповідно до частини третьої статті 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Іпотекодержатель зобов`язаний письмово у п`ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. 23.05.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Анохіною В.М. за реєстровим №330. При цьому, абз. 3 п. 1 вказаного Договору відступлення права вимоги, передбачено, що цей договір укладається з одночасним набуттям новим іпотекодержателем [PERSON] , права вимагати від боржника належного виконання на його користь всіх без винятку зобов`язань, передбачених договором основного зобов`язання в сумі, обсягах та з урахуванням фактів, встановлених цим договором основного зобов`язання та рішенням відповідного суду, що набрало законної сили. Новий іпотекодержатель набуває право вимоги до боржника про сплату на його користь процентів за користування позикою, а також штрафів, пені, неустойки та інших платежів, передбачених законом у зв`язку з несвоєчасним виконанням боржником своїх зобов`язань, навіть якщо вони прямо не згадані в договорі відступлення права вимоги або в договорі основного зобов`язання, але передбачені цивільним законодавством та звичаями ділового обороту. Крім того, в п. 5 вказаного договору вказано, що за даним договором до нового іпотекодержателя переходять всі права та обов`язки первісного іпотекодержателя за Іпотечним договором в обсязі і на мовах, що існували на момент переходу цих прав. З моменту укладення даного договору новий іпотекодержатель вважається стороною іпотечного договору, а первісний іпотекодержатель втрачає всі права за Іпотечним договором. На виконання п. 7 вказаного Договору, 27.05. 2016 року [PERSON] як первісний кредитор засобами поштового зв`язку надіслав на адресу [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] повідомлення про відступлення прав вимоги за договором позики та Іпотечним договором. Рекомендовані листи були отримані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, що повернулись на адресу відправника. Отже, можна стверджувати, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] були належним чином повідомлені про відступлення первісним кредитором [PERSON] права вимоги новому кредитору - відповідачу [PERSON] 08.06.2016 року [PERSON] як новий кредитор направив боржникам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] письмову вимогу про усунення порушення виконання зобов`язань з повернення боргу за договором позики з вимогою про виконання зобов`язань у тридцяти денний строк, з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі її не виконання, а також з вимогою про добровільне виселення з майна, що є предметом іпотеки. Рекомендовані листи з вимогою були отримані боржниками особисто 11.06.2016 року, про що свідчать рекомендовані повідомлення про отримання поштового відправлення, що були повернуті на адресу відправника - [PERSON] . Отже, можна вважати, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належним чином були повідомлені новим кредитором про порушення ними умов договору та обов`язку повернути йому позичені кошти, однак кошти у тридцятиденний строк не повернули, а іпотечне майно не звільнили. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що у зв`язку із неналежним виконанням позивачем договору позики [PERSON] вимушений був звертатись з відповідним позовом до суду про стягнення заборгованості за договором позики, звернення стягнення. Натомість, рішенням Деснянського районного суду м. Києва 18.07.2016 року позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про стягнення боргу за договором позики, звернення стягнення було задоволено частково. Зокрема, вказаним рішення суду стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 29.08.2013 року в розмірі 10925,00 дол. США та судовий збір в розмірі 1351,04 грн. Вказаним рішенням суду залишені без задоволення вимоги позивача про солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] боргу за договором позики від 23.02.2012 року в розмірі 255758,00 дол. США з врахуванням 3% річних та неустойки та про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відсутні взаємні права та обов`язки за договором від 23.02.2012 року, Іпотечному договорі від 23.02.2012 року, оскільки [PERSON] передав свої права та обов`язки іншому кредитору. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, вбачається, що з моменту укладення договору відступлення права вимоги від 23.05.2016 року саме до відповідача [PERSON] перейшли права вимоги за Договором позики та Іпотечним договором від 23.02.2012 року, що і було встановлено вищевказаним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18.07.2016 року, яке набрало законної сили. Відповідно до статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» визначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними. Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. У п. 11 укладеного іпотечного договору сторони визначили декілька способів посасудоовго звернення на предмет іпотеки, серед яких було передбачено і право іпотеко держателя обернути у свою власність заставлене в іпотеку майно (в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку) в рахунок виконання забезпеченого цією іпотекою зобов`язання. Правовідносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-ІV (надалі - Закон №1952-ІV). Нотаріус це спеціальний суб`єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно та який має печатку такого реєстратора, здійснює повноваження відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (ст. 46-1 Закону України «Про нотаріат»). Зі змісту Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вбачається, що нотаріус виконує функції державного реєстратора виключно у випадках, коли він при цьому вчинює нотаріальну дію з нерухомим майном і проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої нотаріальної дії. Відповідно до статті 2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У відповідності до частини п`ятої статті 3 вказаного Закону державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов`язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв. Державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія. За приписами пункту 2 частини першої статті 9 Закону у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб`єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 10 Закону встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації. Статтею 15 Закону визначено порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень. Так, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Згідно пункту 67 Порядку №868, для проведення державної реєстрації відступлення прав за іпотечним договором заявник також подає укладений в установленому законом порядку договір, відповідно до якого відбувається відступлення прав. Згідно ч. 1 ст. 18 Закону державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Згідно ч. 5 ст. 24 Закону, відмова в державній реєстрації прав з підстав, не передбачених частиною першою цієї статті, заборонена. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до нотаріуса із відповідною заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, [PERSON] подав наступні письмові документи, а саме: договір позики від 23.02.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Анохіною В. М. за реєстровим № 329; іпотечний договір від 23.02.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Анохіною В. М. за реєстровим № 330; витяг від 12.12.2011 року за реєстровим № 32440951 про державну реєстрацію прав; свідоцтво про право власності від 16.08.2011 року № 959-С; технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] , інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 23.02.2016 року за реєстровим № 59693493; договір відступлення права вимоги за іпотечним договором від 23.05.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Анохіною В. М. за реєстровим №692, звіт від 03.10.2016 року про незалежну оцінку нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , повідомлення [PERSON] від 27.05.2016 року про відступлення на вимоги за договором позики та про відступлення права вимоги за іпотечним договором. Вимога [PERSON] від 08.06.2016 року про усунення порушення виконання зобов`язань з повернення боргу за договором позики, з викладом їх стислого змісту та вимогою про їх виконання у тридцятиденний строк, з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі її невиконання, а також з вимогою про добровільне звільнення предмета іпотеки, рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення та конвертами, що повернулись за закінченням терміну зберігання. Під час дослідження поданих [PERSON] письмових документів, пред`явлених ним як доказ виникнення у нього права звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», нотаріусом було встановлено, що заявлені права і подані документи повністю відповідають вимогам законодавства; відсутні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, зокрема: дотримано обов`язковість письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; відповідність даних про наявність (або відсутність) інформації та/або відповідних документів, що свідчать про накладення (зняття) заборони (арешту) або інших обтяжень, що перешкоджають державній реєстрації прав, у тому числі відсутність встановлених законом заборон на відчуження нерухомого майна; перевірено наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації. Крім того, до моменту прийняття оскаржуваного рішення про реєстрацію за [PERSON] права власності на нерухомий об`єкт, нотаріусом було встановлено, що заявником було дотримано передбачений законодавством тридцятиденний термін, наданий боржникам задля виконання ними своїх порушених зобов`язань у добровільному порядку. Це, зокрема, підтверджується надісланою 08.06.2016 року власником боржникам письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язань з повернення боргу за договором позики, з викладом їх стислого змісту та вимогою про їх виконання у тридцятиденний строк, з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі її невиконання, а також з вимогою про добровільне звільнення предмета іпотеки, яка була отримана кожним із адресатів особисто. Із розрахунку тридцяти календарних днів, кінцевий термін для добровільного виконання боржниками їхніх порушених зобов`язань сплив 08.07.2016 року. До моменту прийняття оскаржуваного рішення про державну реєстрацію прав їх обтяжень, яке було прийнято нотаріусом 21.10.2016 року, боржники так і не виконали свої зобов`язання з повернення позичених коштів, а тому вказана письмова вимога [PERSON] , разом у сукупності з іншими поданими письмовими документами, свідчить про виникнення у іпотекодержателя, [PERSON] , беззаперечного права на звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» в рахунок погашення заборгованості за відповідними договорами позики. Отже, приватний нотаріус КМНО Стрельченко О.В. здійснивши аналіз поданих [PERSON] письмових документів, встановила, що заявником надано їй всі передбачені чинним Законодавством документи для здійснення державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомості і що у неї, як державного реєстратора, не було передбачених статтею 24 Закону № 1952-ІV підстав для відмови у державній реєстрації. Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). У відповідності до частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд, оцінюючи відсутність у справі будь-яких доказів приходить до висновку, що обставини, на які посилається позивач не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи, у зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed