Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Скворцова О.В. звернулась до суду з позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування житловим приміщенням у квартирі та, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить визначити порядок користування квартирою [ADDRESS] , з відхиленням від ідеальних часток належних співвласникам, відповідно до варіанту № 1 порядку встановленого за висновком судового експерта № 2685 від 28.07.2020, а саме: в особисте користування [PERSON] виділити кімнату № 10 , площею 17,3 кв.м., а також кімнату № 8 , площею 16,3 кв. м, а також лоджію № 9, площею 5,2 кв.м. та шафу № 6 площею 0,3 кв.м., загальною площею 48,75 кв.м., [PERSON] в особисте користування виділити кімнату № 2 площею 13,5 кв.м., шафу № 7 площею 0,4 кв. м., загальною площею 23,55 кв.м. Інші підсобні кімнати: коридор № «1» площею 7,4 кв.м., кухню № «3» площею 8,6 кв.м., туалет № 4 площею 0,8 кв. м., ванну № 5, площею 2,5 кв.м., шафу № 6 площею 0,3 кв. м., шафу № 7 площею 0,4 кв.м., сарай літ. Б-1 з підвалом під літерою Б-1, загальною площею 19,3 кв.м. залишити у загальному користуванні співвласників. Стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог, позивач вказує, що їй на праві власності належить 2/3 частини квартири [ADDRESS] . Іншим співвласником зазначеної квартири є дружина її померлого батька, відповідач по справі [PERSON] , якій належить 1/3 частина квартири [ADDRESS] у порядку спадкування після померлого чоловіка. Дійти згоди щодо спільного користування нерухомим майном, яке перебуває у спільній частковій власності, їм не вдається. Відповідач не бажає вирішувати спірне житлове питання мирним шляхом, не погоджується розпорядитися своєю частиною житлового приміщення на її користь або продати квартиру третім особам. Тобто відповідач свідомо вчиняє дії, що перешкоджають належному користуванню вказаною квартирою. Для визначення наявності технічної можливості визначення порядку користування належною їй часткою в квартирі, що знаходиться в спільній частковій власності 28.07.2020 була проведена судова будівельно-технічна експертиза № 2685, за результатами якої запропоновано три варіанти порядку користування квартирою [ADDRESS] . Її влаштовує запропонований експертом для визначення порядку користування житловим приміщенням у квартирі варіант № 1. Для даного варіанту порядку користування квартирою переобладнання не потрібні. Відхилення від ідеальної частки співвласників складає - 0,55 кв.м., в бік збільшення відносно її частки і відповідно в бік зменшення відносно частки належної відповідачу. Вказаний варіант порядку користування відповідає її інтересам в повній мірі, відповідно до якого обидві кімнати, що надаються у її користування знаходяться поряд одна з другою та знаходяться на відстані від кімнати, що надається у особисте користування відповідачу по справі. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, від представника позивача [PERSON] надійшла заява, в якій вона просить розглядати справу за їх відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, у випадку неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, конверти разом з судовими повістками, що направлялись за адресою місця проживання відповідача, зареєстрованому у встановленому законом порядку, повернулись на адресу суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою». Про причини неявки відповідач суд не повідомляла, відзив на позовну заяву та будь-які клопотання суду не подавала. Відповідно до ч.10 ст. 130 ЦПК України, якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказі за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд вважає, що відповідач [PERSON] вважається належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, не з`явилась в судове засідання без поважних причин та не повідомила про причини неявки, відзив на позовну заяву не подавала, представник позивача не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення, тому суд, з урахуванням вимог ст. 280 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України з урахуванням заяви представника позивача про слухання справи за її відсутності та у зв`язку з неявкою відповідача фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з вимог ст.ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26 листопада 2002 року [PERSON] є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /а.с.13-15/. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08 лютого 2018 року по цивільній справі № 320/8824/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту родинних відносин та про визнання права власності в порядку спадкування за законом визнано за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька - [PERSON] , померлого [INFO] /а.с.16-17/. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 березня 2018 року по цивільній справі № 320/2974/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом визнано за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] /а.с.18-19/. Таким чином, позивач [PERSON] є власником 2/3 частини квартири [ADDRESS] , а відповідач [PERSON] власником - 1/3 частини вказаної квартири. Статтею 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. З вимог ч.1 ст. 317 ЦК України вбачається, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. В частинах 1,2 ст. 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право на захист власності викладено у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - «Перший протокол», «Конвенція»): «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як вбачається з вимог ч.ч.1,2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном відповідної матеріальної компенсації. З п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995 року (із наступними змінами) слідує, що у квартирі, яка є спільною частковою власністю може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Як вбачається з технічного паспорту на вказану квартиру, дана квартира має загальну площу 72,3 кв. м., житлову площу 47,1 кв.м., складається з наступних приміщень: коридору (підсобне приміщення) «1» площею 7,4 кв.м.; кімнати «2» площею 13,5 кв.м.; кухні № 3» площею 8,6 кв.м.; туалету № 4 площею 0,8 кв. м., ванної № 5, площею 2,5 кв.м., шафи № 6 площею 0,3 кв. м., шафи № 7 площею 0,4 кв.м., кімнати № 8 площею 16,3 кв.м.; лоджії № 9, 10,3 х 0,5 площею 5,2 кв.м., кімнати «10» площею 17,3 кв.м.; (а.с.20-22). За приписами ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Пленум Верховного Суду України в п.14 постанови від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» роз`яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Суд звертає увагу, що у даній справі спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. На виконання ухвали суду від 25.03.2020 року було проведено судово будівельно-технічну експертизу. Відповідно до висновку експерта № 2685 за результатами судової будівельно-технічної експертизи від 28.07.2020, на розгляд суду запропоновано три варіанти порядку користування квартирою [ADDRESS] з відступом від ідеальних часток співвласників (а.с.77-101). Як вбачається з уточненої позовної заяви позивач [PERSON] просить встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] відповідно до 1 варіанту порядку користування квартирою, запропонованого судовим експертом. Відповідач пропозицій щодо встановлення іншого порядку користування квартирою чи заперечень щодо встановлення обраного позивачем варіантом порядку користування квартирою не надала. Згідно першого варіанту порядку користування квартирою, в загальне користування співвласників пропонуються наступні приміщення: коридор 1 площею 7,4 м2, кухня 3 площею 8,6 м2, ванна 5 площею 2,5 м2, туалет 4 площею 0,8 м2, загальною площею 19,3 м2 (7,4+8,6+0,8+2,5) (рожевий колір). Співвласнику [PERSON] пропонується в особисте користування кімната 2 площею 13,5 м2, шафа 7 площею 0,4 м2, загальною площею 23,55 м2 (13,5+0,4+19,3*1/2) (жовтий колір), що менш ніж покладено на ідеальну частку у 1/3 частини на 0,55 м2 (24,1-23,55). Співвласнику [PERSON] пропонується в особисте користування кімната 8 площею 16,3 м2, кімната 10 площею 17,3 м2, лоджія 9 площею 5,2 м2 та шафа 6 площею 0,3 м2, загальною площею 48,75 м2 ( 16,3+17,3+5,2+0,3+19,3*1/2) (зелений колір), що більш ніж покладено на ідеальну частку у 2/3 частини на 0,55 м2 (48,75-48,2). Для даного варіанту порядку користування квартирою переобладнання не потрібні. В постанові від 03.10.2018 у справі № 363/928/16-ц Верховний Суд роз`яснив, що співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. Верховний Суд вказав, що при цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Судом встановлено, що житлова квартира [ADDRESS] має загальну площу 72,3 кв. м., житлову площу 47,1 кв.м. Позивачу належить 2/3 частини квартири, відповідачу належить 1/3 частина квартири. Позивач просить встановити порядок користування квартирою, відповідно до 1-го варіанту судової будівельно-технічної експертизи №2685 від 28.07.2020 р., відповідно до якого [PERSON] пропонується в особисте користування більш ніж покладено на ідеальну частку у 2/3 частини на 0,55 м2 (48,75-48,2). Таким чином, оскільки при визначенні порядку користування, суд враховує планування спірної квартири, а також той факт, що неможливо забезпечити власникам квартири передачу в особисте користування житлових приміщень у точній відповідності реальним часткам у праві спільної часткової власності, суд вважає за можливе відійти від відповідності реальних часток ідеальним часткам та визначити порядок користування спірною квартирою, відповідно до заявлених уточнених позовних вимог, тим більше, що позивачу виділяється частка квартири, яка у незначному розмірі перевищує належну їй ідеальну частку квартири, всього на 0,55 м2, а крім того, при обранні саме цього варіанту порядку користування квартирою, проведення переобладнань в квартирі не потрібні. Згідно ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн. та витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 6 000,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved