Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просить суд позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав щодо його малолітньої доньки [PERSON], [INFO]; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, щомісяця і до повноліття дитини; не заперечує проти ухвалення рішення при заочному розгляді. Відповідач - [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про важливість своєї відсутності суд не повідомив. Представник органу опіки та піклування - Горчакова Д.В. в судовому засіданні проти позовних вимоги позивачки [PERSON] в частині позбавлення батьківських прав у відношенні [PERSON] не заперечувала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, третьої особи, дослідивши матеріали справи і оцінив їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON], від якого у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO]. 09 червня 2010 року шлюб між сторонами був розірваний за рішенням суду. Після розлучення [PERSON] проживала окремо зі своїми дітьми. З моменту розірвання шлюбу батько [PERSON] ухиляється від виховання та утримання доньки з червня 2010 року, з дитиною не проживає, не підтримує з нею ніяких стосунків. Коли народилася дитина - він не пам'ятає, будь-яку матеріальну допомогу дитині не надає. Він не цікавиться її життям та успіхами. З дитиною бачиться 1-2 рази на рік, ухиляється від зустрічі з нею тоді, кола вона приїздить у гості до дідуся та бабусі. Відповідач ніде не працює, стоїть на обліку у лікаря нарколога. Згідно ст. 150 Сімейного кодексу України (Обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини), батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки обов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати і до самостійного життя; батьки зобов'язані поважати дитину. Згідно ст. 164 Сімейного Кодексу України (Підстави позбавлення батьківських прав), мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно ст. 165 Сімейного Кодексу України, звернутись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав може особа в сім'ї, якої проживає дитина. Так як дочка постійно проживає з позивачкою, тому вона і звертається до суду з відповідною позовною заявою. Суд вважає, що відповідач повинен бути позбавлені батьківських прав відносно [PERSON], [INFO], так як він злісно ухиляється від виконання обов'язків, з дитиною не проживає, не підтримує з нею ніяких стосунків, будь-яку матеріальну допомогу дитині не надає, не цікавиться її життям та успіхами, ніде не працює, стоїть на обліку у лікаря нарколога. Згідно ст. 60 Цивільного Кодексу України позбавлення батьківських прав також відбувається в судовому порядку. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 166 СК України, особа позбавлена батьківських прав не звільняється від обов'язків щодо утримання дітей. В п. 16 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони: не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини. Відповідач не здійснює вказаних дій, він взагалі не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, зокрема: не спілкуються з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; її життям він не цікавився ні тоді, коли вона була вихованкою дошкільного закладу, не цікавиться ні тоді, коли вона стала навчатися у школі та закінчила вже 5 клас. З донькою не зустрічається та старанно ухиляється від зустрічі з нею і тоді, кола вона приїздить у гості до дідуся та бабусі. Він ніде не працює, стоїть на обліку у лікаря нарколога. Тобто протягом вже декілька років відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини і по її утриманню. Тому суд вважає, що у позивача є усі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до їхньої малолітньої доньки. Згідно висновку органу опіки та піклування Покровської міської ради Дніпропетровської області від 21.07.2017 року, відповідач може бути позбавлений батьківських прав по відношенню до своєї малолітньої дочки. Відповідно до змісту висновку органу опіки та піклування вказаним органом було встановлено, що відповідач участі у вихованні доньки не бере, школу не відвідує, успіхами дитини не цікавиться, не був присутній на жодних батьківських зборах, не відвідує шкільні заходи, зв'язку з класним керівником не підтримує, не працює, зловживає алкогольними напоями, перебуває на обліку лікаря-нарколога. Вихованням та утриманням дітей займається мати та вітчим. Декларація прав дитини ООН (резолюція від 20.11.1959р.) зазначає, що «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, створити належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати їх до самостійного життя та праці. Позивач по справі вказані обов'язки виконує належним чином, а відповідач взагалі ігнорує їх виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, вони: 1) не забрали дитину із пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться із дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15 та 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її харчування, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначенні фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Згідно ст. 60 Цивільного кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що позивач довела суду про те, що відповідач по справі ухиляється від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Таким чином, суд вважає необхідним позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved