Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] 19.09.2018 р. звернувся до суду з даним позовом, у якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] Обґрунтовуючи підстави звернення до суду позивач [PERSON] посилається на наступне. Так, відповідач [PERSON] є його невісткою. 12.10.1991 р. вона була зареєстрована в його квартирі [ADDRESS]. Дана квартира є неприватизованою. 20 років тому [PERSON], його син та онука виїхали в Росію. Позивач зазначає, що його син та онука зналися з реєстраційного обліку з квартири [ADDRESS]. На даний час у зазначеній квартирі зареєстровані позивач та відповідач. Враховуючи ту обставину, що відповідач [PERSON] не проживає у вищевказаній квартирі близько 20 років, квартирою не цікавиться, не несе витрат по її утриманню, квартплату та комунальні послуги не сплачує, її особистих речей в квартирі немає, а тому реєстрація відповідача в квартирі перешкоджає позивачу в повній мірі реалізувати своє право власності і розпорядитись житлом. На підставі викладеного, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві, та надані докази, просив позов задовольнити. Позивач пояснив суду, що відповідач [PERSON] є його невісткою. У квартирі [ADDRESS] відповідач не проживає приблизно з 1993 - 1994 р., квартирою не цікавиться, не несе витрат по її утриманню. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином. В матеріалах справи міститься заява відповідача [PERSON] від 19.09.2018 р., посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бублик Т.В., зареєстрована в реєстрі за № 1826, відповідно до якої відповідач проти позову не заперечує, оскільки вона дійсно не проживає за адресою: [ADDRESS] 20 років, а справу просить слухати у її відсутність. Проти зняття її з реєстраційного обліку з квартири [ADDRESS] відповідач не заперечує. Представник третьої особи Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи третю особу було повідомлено належним чином. 21.12.2018 р. до суду від представника третьої особи надійшли письмові пояснення, відповідно до яких представник просить розглянути справу без участі представника Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи те, що нез'явлення відповідача та представника третьої особи не перешкоджає вирішенню спору, суд вважає можливим розглянути справу за їх відсутності на підставі наявних у ній даних чи доказів, проти чого не заперечував позивач в судовому засіданні. Заслухавши пояснення позивача, врахувавши його доводи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з таких підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] 14.05.1974 р. Виконавчим комітетом Київської міської ради депутатів було видано ордер № 20372 на право зайняття житлової площі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка складається з однієї кімнати, площею 13,5 кв.м. Як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання особи від 12.09.2018 р. №1803264, позивач [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS], з 20.06.1974 р. по теперішній час. Як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання особи від 12.09.2018 р. №1803289, відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS], з 12.10.1991 р. по теперішній час. Позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], посилаючись на те, що відповідач близько 20 років у даній квартирі не проживає, квартирою не цікавиться, квартплату та комунальні послуги не сплачує, її особистих речей в квартирі немає, реєстрація відповідача у зазначеній квартирі призводить до додаткових витрат на утримання квартири та сплату комунальних послуг. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ордер це по суті правоустановчий документ індивідуального характеру, що видається виконавчим органом місцевої ради, до компетенції якого входить прийняття рішення про надання житла та видача документа, який є єдиною правовою підставою на вселення громадянина особисто або з його сім'єю у жиле приміщення. Відповідно до ст. 61 ЖК користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано відповідно до діючого законодавства ордер. Встановлено, що на підставі ордеру № 20372, виданого 14.05.1974 р. на підставі рішення Виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів, наймачем квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], є позивач - [PERSON]. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 64 ЖК члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. 3 СК України, сім'ю складають особи,які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Положеннями ч. 2 ст. 64 ЖК визначено, що до членів сім'ї належать дружина наймача (власника), їхні діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є невісткою позивача та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 12.10.1991 р. Відповідно до ст.ст. 71,72 ЖК при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї жиле приміщення зберігається за ними протягом 6 місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні понад шість місяців з поважних причин, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Якщо особа не проживає в жилому приміщенні без поважних на те причин понад встановлені законом строки, вона може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] протягом тривалого часу (20 років) не проживає у квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідач не несе витрат по утриманню житла, квартирою не цікавиться. Будь-яких доказів про те, що у відповідача існують перешкоди у користуванні спірною квартирою суду не надано. Факт не проживання відповідача в спірній квартирі підтверджується актом про непроживання особи від 19.09.2018 р., засвідченим начальником ЖЕД №904, та довідкою від 19.09.2018 р., виданою ЖЕД № 904 Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва». Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В матеріалах справи міститься заява відповідача [PERSON] від 19.09.2018 р., посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бублик Т.В., зареєстрована в реєстрі за № 1826, відповідно до якої відповідач проти позову не заперечує, оскільки вона дійсно не проживає за адресою: [ADDRESS] 20 років, а справу просить слухати у її відсутність. Проти зняття її з реєстраційного обліку з квартири [ADDRESS] відповідач не заперечує. Таким чином, враховуючи наявність достатніх доказів не проживання відповідача [PERSON] у [ADDRESS] протягом тривалого періоду (понад один рік), з огляду на відсутність спору між сторонами щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуючи те, що відповідач позов визнає, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги та визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням. Отже, на підставі зазначених судом норм чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, беручи до уваги всі зібрані і досліджені судом докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, обставини, зазначені в позовній заяві, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, в зв'язку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved