Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника адвоката Алейнікова К.Г. звернулася до суду з позовом, який в подальшому уточнила, до Публічногоакціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (далі- ПАТ «Запоріжжяобленерго») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго», однак була звільнена за власним бажанням. При звільненні відповідач не провів з нею повного розрахунку в зв'язку з припиненням трудового договору на підставі ст. 38 КЗпП. Посилаючись на вимоги ст. 117 КЗпП позивач просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. 22.04.2019 року представник позивача адвокат Алейніков К.Г. подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив суд про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з відповідача на користь позивача за період з 06.07.2018 року по 12.03.2019 року включно у розмірі 79512 грн. 16 коп. Також, представник позивача просив суд стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, що складаються зі сплати витрат на адвокатську (правничу) допомогу у розмірі 3500 грн. 00 коп. та зі сплати судового збору, сплаченого за вимогою про стягнення середнього заробітку у розмірі 768 грн. 40 коп. 22.04.2019 року на адресу суду від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та відсутність її представника, на задоволенні позовних вимог [PERSON] наполягає. 19.04.2019 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого ПАТ «Запоріжжяобленерго» проти позову заперечує та просить відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Крім того, у відзиві зазначено, що підготовка позовної заяви не є складною, а розмір витрат на правову допомогу перевищує розмір позовних вимог, а тому представник відповідача просить зменшити розрахунок витрат на послуги адвоката по зазначеній справі. Представником ПАТ «Запоріжжяобленерго» було подано суду заяву про розгляд справи у його відсутність. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго» та була звільнена на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, відповідно до наказу №2875-К від 04.07.2018 року. Відповідно до ст.43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Заст.47 КЗпП України, роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені вст. 116 цього Кодексу. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначеній статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно уточненої позовної заяви [PERSON], 13.03.2019 року відповідач сплатив на користь позивача заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за квітень 2018 року -8150,84 грн, за червень 2018 року - 8977,15 грн., липень 2018 року -26634,74 грн. Також 12.07.2018 року -за травень 2018 року -10365,13 грн., 26.09.2018 року була виплачена заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за вересень 2017 року в розмірі 6285,99 грн., 15.02.2019 року - за листопад 2017 року та січень 2018 року, 5871,17 грн та 7547,72 грн. відповідно, 30.01.2019 року - за березень 2018 року 7946,97 грн., 20.02.2019 року - за грудень 2017 року 5871,17 грн. Згідно з ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з п. 20 постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Отже, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном. При визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні застосовуються вимоги п.п. 2, 3, 5, 8 Постанови КМ України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що провадиться обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як вбачається з довідки ПАТ «Запоріжжяобленерго» середньоденна заробітна плата позивача складала 462 грн. 28 коп. У відповідності зі ст. ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Таким чином, за період часу з 06.07.2018 року по 12.03.2019 року, що становить 172 робочих дня, сума середнього заробітку [PERSON] за весь період затримки розрахунку складає 79512 грн. 16 коп. (з розрахунку: 172 робочих днів х 462,28 грн. 20 коп.). Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Тому, проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, з'ясувавши обставини справи та оцінивши надані суду докази, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки матеріалами справи підтверджено порушення трудових прав позивача. Підстав для відмови у задоволенні таких вимог суд не вбачає. Відповідно до приписів ст. 163.1.1Податкового кодексу України, компенсація за затримку розрахунку при звільнені є базою для оподаткування податком з доходу фізичних осіб. Згідно ст. 18 Податкового кодексу України особа, яка нараховує та виплачує доходи на користь фізичної особи називається податковим агентом, тобто відповідач є відповідальним за нарахування та сплату до бюджету податку з доходів фізичних осіб, який утримується з нарахованої виплати. Отже, зважаючи на наведене сума компенсації за затримку розрахунку при звільненні має бути виплачена позивачу після утримання необхідних податків і зборів. Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 3500 грн. 00 коп., суд виходить з наступного. У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов'язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі Алейнікова К.Г. і факт надання правової допомоги підтверджено ордером на надання правової допомоги, договором про надання правової допомоги, копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, квитанцією на суму 3500 грн. 00 коп. та актом прийняття-передачі наданих адвокатських послуг. Адвокат у судовому засіданні участі не приймав, а тому суд вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є не співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом наданих послуг, розміром позовних вимог, справа не є складною, не потребує значного часу на виконання робіт, тому на підставі ч. 5 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу підлягає зменшенню до 1500 грн. 00 коп. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп.

Outcome: partial