Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

Позивач [PERSON] ( [ADDRESS] ) звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача [PERSON] ( [ADDRESS] ), третя особа: Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради (вул. Благовісна, 170 м. Черкаси) посилаючись на те, що позивачка відповідно до договору дарування АЕА № 023366 від 06.05.2001 року є одноосібним власником квартири [ADDRESS] . На даний час у квартирі зареєстровані та фактично проживають позивач - [PERSON] та відповідач - її син [PERSON] . Відповідач має залежність від наркотичних речовин та в стані наркотичного сп`яніння веде себе не адекватно. З метою захисту своїх прав від протиправних дій відповідача позивач змушена була 12.07.2019 року звернутись до правоохоронних органів, але заходи громадського впливу не були результативними. Також, відповідач вчинив крадіжку її особистих речей та коштів, а саме грошей в сумі 600 грн. та мікрохвильової печі, яку заклав у ломбард, на підставі чого відкрито кримінальне провадження № 12019251010004137. 13.06.2019 та 14.06.2019 року позивач викликати швидку медичну допомогу, оскільки відповідач знаходився в стані передозування наркотичними речовинами, але від отримання медичної допомоги він відмовся, дана обставина зафіксована в КУ «ОЦЕМД» та МК ЧОР» про що видано довідку від 20.06.2019 № 161. Відповідно до витягу з ЄРДР відкрито кримінальне провадження № 12017251010009355 за заявою гр. [PERSON] про вчинення щодо неї відповідачем протиправних дій передбачених ст. 314 ККУ. Відповідач відмовляється добровільно залишити квартиру позивач, хоча має власне житло, власником якого є на підставі договору купівлі-продажу. Просить виселити відповідача з квартири [ADDRESS] із зняттям з реєстрації. 01 жовтня 2019 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні позивач та її представник адвокат Хомік С.Г. позовні вимоги підтримали та просили суд позов задоволити у повному обсязі з підстав, викладених у позові. Позивачка вказала, що через вживання наркотичних речовин її син забруднює житло при блюванні, чим створює антисанітарні умови, також веде себе неадекватно, однак від надання медичної йому допомоги відмовляється, що унеможливлює установлення, які саме він вживав речовини. В зв`язку з відмовою його від лікування медичні працівники відмовлялись надавати йому допомогу примусово. Також вказує, що відповідач має у власності квартиру в м.Золотоноша, отже забезпечений іншим житлом. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що він працює в м.Черкаси, а тому не має бажає проживати в м.Золотоноша. Також вказав, що дійсно відмовлявся від медичної допомоги, коли йому мати викликала швидку, однак заперечив вживання наркотичних речовин, зазначив, що на обліку в наркодиспансері не перебуває. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі покладається на розсуд суду. Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами законодавства. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 06.05.2001 року позивач [PERSON] є власником двохкімнатної квартири [ADDRESS] . Відповідно до наданих квитанцій платником комунальних послуг є позивач [PERSON] . Відповідно до довідки про результати розгляду звернення гр. [PERSON] від 12.07.2019 року встановлено, що 13.06.2019 року до ЧВП ГУНП в Черкаській області надійшла заява від гр. [PERSON] щодо протиправних дій сина (а саме вживання наркотичних речовин). З [PERSON] інспектором проведено професійну бесіду з приводу недопущення вчинення проти правних дій. Згідно з довідкою № 161 від 20.06.2019 року [PERSON] обслуговувався бригадою ШМД 13.06.2020р. та 14.06.20109р. Від огляду та медичної допомоги відмовився. Листом Управління охорони здоров`я від 25.06.2019 № 69-Б/ГЛ повідомлено про те, що 13.06.2019 року о 10-08 год. за викликом бригада ШМД прибула за адресою без представників ЗМІ. Відеозйомку під час обслуговування виклику ніхто з членів бригади ШМД не проводив. Крім того в адміністрації Черкаської станції ШМД жодної домовленості з представника ЗМІ щодо проведення відеозапису викликів ШМД не було. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 28.09.2002 року відповідач [PERSON] є власником кв. [ADDRESS] . 14.02.2020 року № 1577/02/24-2020 Національна поліція в Черкаській області слідче управління надало відповідь на запит суду, в якій повідомило про те, що СВ ЧВП ГУНП в Чекаській області проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12019251010004137 від 26.07.2019 за ч. 1 ст. 185 КК України, розпочатого за зверненням [PERSON] щодо неправомірних дій відповідача. 13.12.2019 слідчим [PERSON] , з урахуванням проведеного досудового розслідування прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Рішення слідчого в передбаченому законом порядку не скасовано. СВ ЧВП ГУНП в Чекаській області проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12017251010009355 від 23.11.2017 за ч. 1 ст. 314 КК України, розпочатого за зверненням [PERSON] щодо неправомірних дій відповідача. 04.07.2018 слідчим [PERSON] , з урахуванням проведеного досудового розслідування прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Рішення слідчого в передбаченому законом порядку не скасовано. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що проживала сім`єю з відповідачем тривалий час та мають з відповідачем дитину. Підтвердила, що відповідач вживав накротичні речовини та відмовлявся від медичної допомоги. Зі змісту дослідженого судом наданого позивачкою відеозапису підтверджено, що неодноразово у 2019 році відповідач, перебуваючи у неадекватному стані, схожому на отруєння сильнодіючими речовинами, допускав забруднення належної позивачці квартири рвотними массами та при цьому відмовлявся від надання йому медичної допомоги. Коментуючи вказаний відеозапис, відповідач вказав, що тоді у нього був приступ тяжкої хвороби, проте не запеерчував факт своєї відмови від надання йому медичної допомоги за викликом матері. Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати не заборонені законом угоди. Згідно зі ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ст. 157 ЖК України члени сім`ї власника житлового будинку можуть бути виселені у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу. Згідно зі ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. З аналізу вказаної норми можна зробити висновок про те, що для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах мешканців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі статті 116 ЖК Української РСР осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ, тощо. Суд вважає встановленим, що відповідач у червні - серпні 2019 року допускав неодноразове створення антисанітарних умов внаслідок забрудення житла, перебуваючи у неадекватному стані з невстановлених причин, при цьому відмовлявся від надання медичної допомоги за викликом позивачки. Такими діями відповідач порушував права позивачки на користування належним їй житлом на призначення, а отже допускав порушення правил співжиття, що унеможливлювало проживання з ним в одній квартирі. Разом з тим, недоведеним є те, що вказані порушення правил співжиття відповідачем вчинялись після вжиття до нього заходів попередження або громадського впливу з боку суду, прокуратури чи поліції. Кримінальні провадження за заявами щодо неправомірних дій відповідача закриті за відсутністю складу правопорушення, а проведення профілактичних бесід відповідачем заперечено і переконливих доказів на спростування вказаних заперечень суду не надано. З огляду на наведене, важаючи на те, що виселення є крайнім заходом впливу до порушника з правових підстав, визначених ст.116 ЖК Української РСР, суд вважає необхідним у задоволенні позову про виселення відповідача із квартири відмовити, одночасно попередивши останнього про недопущення поведінки, яка робить неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі та як наслідок передбачену законом можливість його виселення в порядку ст.116 ЖК України без надання іншого житла. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed