Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

Позивач [PERSON] 11 листопада 2014 року звернулась з названим позовом до суду, в якому вказала, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем з 09 серпня 1997 року та 11 лютого 2014 року рішенням Володарського районного суду Київської області шлюб було розірвано, тому на даний час сторони разом не проживають та [PERSON] бажає розділити майно, спільно нажите за час шлюбу. Позивач [PERSON] просила суд визнати добудову кухні до будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], спільною сумісною власністю подружжя та стягнути з відповідача на користь [PERSON] 1/2 частину вартості рухомого та нерухомого майна, що є спільним сумісним майном подружжя в сумі 31600 гривень. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини які викладенні в позовній заяві. Відповідач позовні вимоги визнав частково. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. По справі встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 серпня 1997 року. 11 лютого 2014 року рішенням Володарського районного суду Київської області шлюб було розірвано (а.с.6), тому на даний час сторони разом не проживають та [PERSON] бажає розділити майно, спільно нажите за час шлюбу. Позивач [PERSON] просила суд в судовому засіданні, визнати добудову кухні до будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], спільною сумісною власністю подружжя, вартість якої становить 9400 гривень та стягнути з відповідача на користь [PERSON] 1/2 частину вартості рухомого та нерухомого майна, що є спільним сумісним майном подружжя в сумі 31600 гривень. На підтвердження вартості майна, яке придбано під час шлюбу надала товарні чеки. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що визнає позовні вимоги в частині визнання добудови кухні до будинку спільною сумісною власністю, щодо майна, яке придбано подружжям згідно позовної заяви, вказав, що майно під час шлюбу було придбано, але не погоджувався з його вартістю, яку вказала позивач, вважає. що вартість завищена. Доказів щодо вартості в нього немає. Окрім того вказав, що частину майна продав, а саме: плазмовий телевізор, мікрохвильову піч, водонагрівач електричний, пральну машину, дрель, електричний станок по дереву, оприскувач, фарбопульт П. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного сумісного майна» вказує, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частина перша статті 61 в редакції Закону N 524-V від 22.12.2006 . Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Частина друга статті 61 із змінами, внесеними згідно із Законом N 524-V від 22.12.2006 Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. В силу до вказаних статей, спірні речі суд визнає спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Ст. 376 ЦК України вказує, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи інтереси сторін, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення, позивач в судовому засіданні не надала доказів та не довела, що 1/2 частина вартості спільного сумісного майна становить 31600 гривень, оскільки надала письмові докази на вартість спільного майна в сумі 36391 гривня, та те, що позивач просила стягнути 1/2 частину вартості добудови до кухні, тому необхідно стягнути з [PERSON] грошові кошти на користь [PERSON] в сумі 23100 гривень 00 копійок, враховуючи, що частину майна продано відповідачем, але [PERSON] ствердив, що таке майно під час шлюбу було придбано. Клопотань до суду про призначення товарознавчої експертизи, щодо визначення вартості майна сторони не подавали під час судового розгляду справи. Окрім того з [PERSON] необхідно стягнути судовий збір в сумі 243 гривні 60 копійок на користь держави.

Outcome: partial