Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] 03.03.2015 року звернувся в суд із позовною заявою, в якій просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок № 12 з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] та земельну ділянку, на якій вони розташовані, а також зобов'язання КП ЛОР «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» за його заявою виготовити будівельно-технічну інвентаризацію на вказане домоволодіння. Судові витрати залишає за собою. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він, починаючи з 08.06.2000 року і до цього часу разом із своєю сім'єю фактично проживає у згаданому вище будинку, у який заселився на підставі Наказу Державного комітету лісового господарства № 199-к від вказаного числа, яким його було призначено директором Державного мисливського господарства «Сколе» Державного лісового об'єднання «Львівліс». У подальшому контракт з ним постійно продовжувався, аж до ліквідації зазначеного підприємства, правонаступником якого з 2006 року є ДП «Сколівське лісове господарство», де він також працює. Він продовжує проживати у спірному будинку надалі, користується у межах потреб своєї сім'ї земельною ділянкою, на якій він розміщений і яка прилягає до цього будинку. На даний час виникла необхідність узаконити за собою право на такі житловий будинок та земельну ділянку, однак він цього зробити не може через відсутність будь-якої технічної та будівельної документації з цього приводу, а також документів по інвентаризації, прийнятті в експлуатацію і таке інше. Відтак, таке право, на його думку, можна узаконити в силу ст. ст. 344 ЦК України та ст. 119 ЗК України - за набувальною давністю. З огляду на вказане, він був змушений звертатися за захистом своїх прав на нерухоме майно до суду із даним позовом, одночасно ставлячи вимогу до КП ЛОР «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» про доручення останньому виготовити всю необхідну будівельно-технічну інвентаризацію на спірне домоволодіння.. Позивач [PERSON] та його належним чином уповноважений представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві (а. с. 4-6), надали пояснення, аналогічні наведеним у вказаному позові. Належним чином уповноважений представник відповідача Кам'янської сільської ради Сколівського району Львівської області - сільський голова Петрів П.М. у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі і проти їх задоволення не заперечував. Обґрунтованих пояснень на підтвердження такого свого відношення до позовних вимог не надав, посилаючись на відсутність будь-яких документів та інформації з приводу спірних об'єкту нерухомого майна та земельної ділянки. Належним чином уповноважений представник третьої особи на стороні відповідача на предмет спору Державного підприємства «Сколівське лісове господарство» - провідний юрисконсульт Зінкевич В.Д. у судовому засіданні позовні вимоги визнала у частині визнання права власності за набувальною давністю на спірний будинок, а щодо інших позовних вимог, зокрема у частині визнання такого права на земельну ділянку, то проти їх задоволення заперечила, посилаючись на належність її до земель держлісфонду. Незважаючи на визнання відповідачем Кам'янською сільською радою Сколівського району Львівської області позову, суд ухвалив відмовити у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжувати судовий розгляд справи, після чого, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника на підтримання позовних вимог, пояснення представника третьої особи на підтвердження заперечень проти позову у певній частині, давши належну оцінку доказам, зібраним у справі, прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України особа може пред'явити позов про визнання за нею права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (договорів). Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Однією із підстав набуття права власності законодавцем визначено набувальну давність. Так, за змістом ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Зокрема, відповідно до ч. 1. 2 ст. 119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15-ти років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється у порядку, встановленому цим Кодексом. Як видно зі змісту згаданих статей Закону про набувальну давність, умовами набуття громадянином права власності на нерухоме майно та земельну ділянку є добросовісне, відкрите і безперервне володіння (користування) такими протягом десяти та п'ятнадцяти років відповідно. Тому зрозумілим є те, що відсутність бодай однієї з цих умов, свідчить про відсутність достатніх підстав для застосування норм набувальної давності. За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. ст. 10, 11 ЦПК України, а також п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, суд розглядає цивільні справи у межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Як йдеться у п. 6 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України, при ухваленні рішення суд відповідно до ст. 212 ЦПК України оцінює докази з урахуванням вимог ст. ст. 58 та 59 вказаного Кодексу про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Разом з тим, позивачем не наведено суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження добросовісного, відкритого і безперервного володіння спірним житловим будинком протягом десяти років та користування спірною земельною ділянкою протягом п'ятнадцяти років. Більше того, сторонами не подано, а судом не здобуто жодних доказів на підтвердження того, що спірний об'єкт нерухомого майна взагалі є житловим будинком, що там існують господарські будівлі і такі є придатними та використовуються за призначенням. Також не здобуто доказів щодо розміру та меж земельної ділянки, якою нібито користується позивач для обслуговування спірної будівлі, її розміщення. Так, згідно довідки ДП «Сколівське лісове господарство» за вих. № 241 від 19.03.2015 року (а. с. 15) будинок [ADDRESS] перебуває на балансі підприємства з 2006 року. Як деталізовано представником згаданого підприємства у судовому засіданні, такий будинок не є житловим, а значиться як технічне приміщення (контора), більше того, такий реконструйовано самостійно, без будь-яких погоджень, він навряд-чи є придатним для проживання, а будь-які технічні та дозвільні документи щодо законності його побудови і таке інше відсутні. Крім того, у Наказі Державного комітету лісового господарства України № 199-к від 08.06.2000 року (а. с. 7), на який позивач посилається як на підставу правомірності заволодіння спірним будинком, нічого не йдеться про такий факт, а лише вказано про призначення позивача на посаду директора Державного мисливського господарства «Сколе». Щодо земельної ділянки, на якій розміщена спірна будівля, то судом встановлено, що така відноситься до земель держлісфонду та входить у площу землі, яка перебуває у користуванні ДП «Сколівське лісове господарство», що підтверджується довідкою ДП «Сколівське лісове господарство» за вих. № 240 від 19.03.2015 року (а. с. 18), витягом із карти користування (а. с. 21), а, отже, про набуття права власності на таку за набувальною давністю йтися не може. Крім того, позивачем не подано доказів, що позивач взагалі звертався у сільську раду, на території якої така земельна ділянка розміщена, з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування, а суд не може взяти на себе ці повноваження. Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог про набуття права власності за набувальною давністю, аналізу матеріалів справи та враховуючи все вищевикладене, суд, незважаючи на визнання відповідачем позовних вимог, не вбачав для цього законних підстав, так як таке визнання позову суперечить діючому на момент виникнення спірних правовідносин законодавству і, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України, не прийняв визнання позову представником відповідача та вважає, що вимоги позивача про визнання за ним права власності права власності за набувальною давністю на житловий будинок № 12 з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] та земельну ділянку, на якій вони розташовані, є не обґрунтованими належними та допустимими доказами, у зв'язку з чим не можуть підлягати до задоволення у зв'язку з їх недоведеністю. Щодо позовної вимоги, яка ставиться до КП ЛОР «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» про зобов'язання до вчинення дій, а саме доручення за заявою позивача виготовити будівельно-технічну інвентаризацію на вказаний вище об'єкт нерухомого майна, то така заявлена до неналежного відповідача, так як КП ЛОР «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» не залучалось позивачем при поданні позову до участі у справі в якості ще одного відповідача поряд із Кам'янською сільською радою Сколівського району Львівської області. За змістом ч. 1 ст. 33 ЦПК України суд, за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, може замінити первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Незважаючи на роз'яснення судом позивачу та його представнику у судовому засіданні права заявити відповідне клопотання про залучення до участі у справі КП ЛОР «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» як співвідповідача, останні таким своїм правом не скористалися, відповідного клопотання не заявляли, підтримавши надалі позовні вимоги у тому об'ємі і до тієї особи, як вони були заявлені первинно. З огляду на вказане, враховуючи ту обставину, що суд не вправі сам залучити до участі у справі іншу особу як співвідповідача, у задоволенні позовної вимоги про зобов'язання КП ЛОР «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» за заявою позивача виготовити будівельно-технічну інвентаризацію на спірне домоволодіння слід відмовити як такої, що безпідставно заявлена не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом.

Outcome: dismissed