Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

Позивач [PERSON] 26.02.2019 року звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення сум процентів, штрафу, інфляційних втрат та трьох процентів річних за прострочення сплати грошових сум згідно з договором позики та договором про відступлення права вимоги. Позовні вимоги мотивовані тим, що 26.02.2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого відповідач отримав від [PERSON] в борг 799 300 грн. 00 коп., які виходячи з встановленого сторонами курсу 1 USD = 7,9930 гривні, є еквівалентом 100 000 доларів США, та взяв на себе зобов`язання повернути таку ж саме суму грошових коштів без нарахування процентів до 26.02.2016 року. 05.12.2016 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги за договором позики від 26.02.2013 року між [PERSON] та [PERSON] , відповідно до умов якого у [PERSON] виникло право кредитора у зобов`язанні. Відповідач в обумовлений строк гроші не повернув та добровільно виконати зобов`язання відмовляється. Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 22.12.2017 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок погашення заборгованість за договором позики від 26.02.2013 року 195\~000 грн. 00 коп. За період з 02.11.2018 року по 18.02.2018 року на виконання рішення Селидівського міського суду Донецької області від 22.12.2017 року в рамках відкритого виконавчого провадження відповідач частково сплатив суму боргу у розмірі 20\~000 грн. 00 коп. Також позивачем 25.01.2019 року до Селидівського міського суду Донецької області подано позов до [PERSON] про стягнення залишку суми боргу в розмірі 604\~300 грн. 00 коп. Враховуючи вищевикладене просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь суму штрафу у розмірі 20 відсотків від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання за договором позики у розмірі 159\~800 грн. 00 коп., суму трьох відсотків річних від простроченої суми позики за період з 27.02.2016 року по 25.02.2019 року у розмірі 70\~045 грн. 97 коп., суму індексу інфляції за час прострочення за період з 27.02.2016 року по 25.02.2019 року у розмірі 318\~686 грн. 91 коп. та суму процентів за несвоєчасне виконання зобов`язання за період з 27.02.2016 року по 25.02.2019 року у розмірі 369\~750 грн. 23 коп. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлена належним чином. Представник позивача належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій підтримав позов, просить суд слухати справу у їх відсутність та не заперечував проти винесення по справі заочного рішення. В судове засідання відповідач не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце слухання справи. Згідно ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. Ухвалою Селидівського\~міського суду\~Донецької області\~від 27.02.2019\~року відкрито\~провадження позовну\~заяву залишено\~без руху\~та надано\~строк для\~усунення недоліків. Ухвалою Селидівського\~міського суду\~Донецької області\~від 29.03.2019\~року відкрито\~провадження у\~справі та\~призначено розгляд\~в порядку\~загального позовного\~провадження. Ухвалою Селидівського\~міського суду\~Донецької області\~від 22.05.2019\~року закрито\~підготовче провадження\~та призначено\~справу до\~судового розгляду. Суд, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до переконання, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договору не вимагалася. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної\~кількості речей\~того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що згідно договору позики від 26.02.2013 року посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Соболєвою В.Л., [PERSON] отримав від [PERSON] в борг 799 300 грн. 00 коп., які виходячи з встановленого сторонами курсу 1 USD = 7,9930 гривні, є еквівалентом 100 000 доларів США, та взяв на себе зобов`язання повернути таку ж саме суму грошових коштів без нарахування процентів до 26.02.2016 року. Згідно договору про відступлення права вимоги від 05.12.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Харківської області Алексєєвою Л.В., [PERSON] О. відступив [PERSON] право вимоги за договором позики від 26.02.2013 року. Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 22.12.2017 року задоволено у повному обсязі позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики та договором відступлення права вимоги за договором позики. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок погашення заборгованість за договором позики від 26.02.2013 року 195 000 грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору у сумі 700 грн. 00 коп. Рішення набрало законної сили 22.01.2018 року. Згідно заочного рішення Селидівського міського суду Донецької області від 09.04.2019 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики та договором відступлення права вимоги за договором позики задоволено у повному обсязі. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок погашення заборгованість за договором позики від 26.02.2013 року 604 300 грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору у сумі 6043 грн. 00 коп. Рішення набрало законної сили 10.05.2019 року. Суд також звертає увагу, що позивач [PERSON] в період з 02.11.2018 року по 18.02.2018 року на виконання рішення Селидівського міського суду Донецької області від 22.12.2017 року в рамках відкритого виконавчого провадження отримала від відповідача в рахунок часткового погашення суми боргу у розмірі 20\~000 грн. 00 коп. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом,\~пенею)\~є грошова\~сума або\~інше майно,\~які боржник\~повинен передати\~кредиторові у\~разі порушення\~боржником зобов`язання. Штрафом\~є неустойка,\~що обчислюється\~у відсотках\~від суми\~невиконаного або\~неналежно виконаного\~зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не\~звільняється від\~відповідальності за\~неможливість виконання\~ним грошового\~зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно п. 5 Договору позики від 26.02.2013 року, у разі, якщо Позичальник своєчасно не поверне суму позики, він зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 (три) проценти річних від простроченої суми. У разі не повернення суми позики своєчасно, Позичальник повинен сплатити Позикодавцю штраф у розмірі 20 (двадцять) відсотків від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. В судовому засіданні встановлено, що позивач належним чином виконував свої обов`язки по наданню позики, а відповідач [PERSON] отримав грошові кошти, але належним чином не виконував свої обов`язки за договором, за таких підстав суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення суми штрафу у розмірі 20 відсотків від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання за договором позики у розмірі 159\~800 грн. 00 коп., суми трьох відсотків річних від простроченої суми позики за період з 27.02.2016 року по 25.02.2019 року у розмірі 70\~045 грн. 97 коп., а також суму індексу інфляції за час прострочення за період з 27.02.2016 року по 25.02.2019 року у розмірі 318\~686 грн. 91 коп. Вирішуючи позовні вимоги в частині суми процентів за несвоєчасне виконання зобов`язання за період з 27.02.2016 року по 25.02.2019 року у розмірі 369\~750 грн. 23 коп., суд встановив наступне. Відповідно до ст. 1048\~ЦК України позикодавець\~має право\~на одержання\~від позичальника\~процентів від\~суми позики,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом.\~Розмір і\~порядок одержання\~процентів встановлюються\~договором.\~Якщо договором\~не встановлений\~розмір процентів,\~їх розмір\~визначається на\~рівні облікової\~ставки Національного\~банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Суд звертає увагу, що відповідно до п. 1 Договору позики 26.02.2013 року, сторони обумовили, що Позикодавець при укладенні цього договору передав у власність Позичальникові строком до 26.02.2016 року в борг 799 300 грн. 00 коп., які виходячи з встановленого сторонами курсу 1 USD = 7,9930 гривні, є еквівалентом 100 000 доларів США і таку ж саме суму та взяв на себе зобов`язання повернути таку ж саме суму грошових коштів без нарахування процентів до 26.02.2016 року. У зв`язку з чим, на думку суду, сторони на власний вибір визначили в договорі, що грошові кошти в межах строку позики надаються Позичальнику без нарахування відсотків. Крім того, застосування позивачем положень ст. 1048 ЦК України в частині нарахування та розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України з 27.02.2016 року по 25.02.2019 року, суд вважає необґрунтованим, оскільки приписи ст. 1048 ЦК України можуть бути застосовані лише в межах погодженого сторонами строку позики. За змістом ч. 2 статті 625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у даній справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів нарахованих після закінчення строку дії договору, є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Такі правові висновки, на думку суду, узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 та позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду висловленій у постанові від 06.02.2019 року № 175/4753/15-ц. Статтею 1050\~ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. В силу вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто витрати, пов`язані із сплатою судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що при звернені до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 9182 грн. 83 коп.. та враховуючи, що суд задовольнив позовні вимоги частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеної частини позовних вимог, а саме: судовий збір у сумі 5485 грн. 82 коп. (59,74 %). На підставі викладеного,

Outcome: partial