Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

Позивач 19.03.2018 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи свої вимоги тим, що 26 серпня 2017 року помер її батько [PERSON]. Після її смерті залишилась спадщина у вигляді однокімнатної квартири [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що за свого життя батько заповіт не залишив, про що їй достеменно відомо, оскільки останні місяці його життя вона доглядала батька у звязку з його тяжкою хворобою. Вказала, що вони з братом відповідачем по справі є спадкоємцями першої черги та мають право на спадок у вигляді вищезазначеної квартири. Інших спадкоємців за законом немає. Зазначила, що пропустила строк для прийняття спадщини, оскільки не була юридично обізнана та не вірно тлумачила норми законодавства. До нотаріуса вона звернулася в кінці лютого 2018 року, а тому отримала рекомендацію звернутися до суду для поновлення пропущеного строку щодо прийняття спадщини. Вважає, що вона та відповідач, як діти спадкодавця, мають рівне право на спадкову квартиру і кожному з них може належати ? частина квартири. Просить суд визнати причину пропуску нею строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON], який помер 26.08.2017 року, поважною. Визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті батька [PERSON], який помер 26.08.2017 року. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити позивачу в задоволенні позову з підстав його необґрунтованості та безпідставності, свою позицію виклав у відзиві на позовну заяву, який долучений до матеріалів справи. Заслухавши думку сторін, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 серпня 2017 року помер батько позивача та відповідача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть видане Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області від 29.08.2017 року серія І-СР № 309875, актовий запис № 2285. Відповідно до листа Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради № 3814-01-10 від 14.03.2018 року зазначено, що відповідно до адресної картки особи [PERSON], [INFO], зареєстрований з 21.01.2005 року за адресою: [ADDRESS] та станом на 14.03.2018 року не знятий з реєстрації. Станом на 26.08.2017 року за вищевказаною адресою відсутні інші зареєстровані особи. Як вказала в судовому засіданні позивач, нотаріусом їй було відмовлено у прийнятті спадщини після смерті [PERSON] у звязку з пропущенням строку подачі заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця , у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Статтею 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. В постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування»\~вказано, зокрема, що спадкоємець є таким, що спадщину не прийняв, якщо свідомо, за відсутності будь-яких перешкод своєчасно не вчиняв дії з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття. Згідно п. 24 вищевказаної постанови Пленуму Верховного суду України, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої\~статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов'язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. В судовому засіданні таких обставин не встановлено і в підтвердження їх наявності суду не надано жодних доказів, як і доказів того, що на протязі шести місяців після смерті спадкодавця позивач не мав можливості подати заяву про прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON]. Також правовою позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо судової практики розгляду цивільних справ про спадкування від 29.05.2013 року є те, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як, зокрема, юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини. Виходячи з цього, суд вважає, що обставини, на які позивач посилається як на причини пропуску строку для прийняття спадщини, не є такими, що можна визнати поважними, оскільки він мав можливість своєчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. А тому суд, враховуючи, що позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів поважності причин пропуску ним строку подання заяви про прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON], не вбачає підстав для задоволення даного позову. \~\~\~ Щодо вимог позивача про визнання права власності на спадкове майно, слід зазначити наступне. В пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування»\~вказано, зокрема, що визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Аналогічна позиція викладена і в [PERSON] спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», де зазначено, що вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини. Належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину, або територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За таких обставин суд вважає вимоги позивача в цій частині є передчасними, оскільки не можуть бути вирішені судом до прийняття спадкоємцем спадщини. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Позивач має довести, а суд встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог чи відмову в їх задоволенні. \~\~\~ На основі повно та всебічно зясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозвязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed