Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

Позивач [PERSON] 25 лютого 2016 року пред'явила до суду позов до відповідача [PERSON] про стягнення в її користь аліментів на утримання їх малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO]. Зазначені позовні вимоги обґрунтовує тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого народився син. Від травня 2015 року відповідач із сім'єю не проживає, участі у вихованні сина не приймає, будь-якої матеріальної допомоги сину не надає, хоч має нерегулярний, мінливий дохід. Таким чином, відповідач ухиляється від покладеного на нього обов'язку утримувати свою дитину. Малолітній [PERSON] є інвалідом від народження, який страждає тяжким захворюванням і потребує значних витрат на постійне стаціонарне лікування. З цих підстав просить стягнути з нього аліменти у твердій грошові сумі у розмірі 1000 гривень, щомісячно. В подальшому представник позивача [PERSON] - [PERSON] подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, у зв'язку із чим просив стягнути з відповідача аліменти на дитину в твердій грошові сумі в розмірі 800 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні представник позивача [PERSON]уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, стягнути з відповідача аліменти у твердій грошові сумі у розмірі 800 гривень. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог, зокрема стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі 800 гривень, щомісячно, не заперечив. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Сторони - позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 21 лютого 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 листопада 2015 року. Від даного шлюбу в подружжя є син - [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 08 липня 2011 року, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області. Як слідує з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги, відповідач на утримання дитини, яка є інвалідом від народження та страждає тяжким захворюванням і потребує значних витрат на постійне стаціонарне лікування, коштів не надає. Позивач [PERSON] одержує державну соціальну допомогу дитині-інваліду, що підтверджується довідками №452 від 02 жовтня 2014 року, та №480 від 21 січня 2016 року, виданими Управлінням соціальної політики Тернопільської міської ради. Судом не встановлено жодних доказів про те, що відповідач за своїм станом здоров'я чи матеріальним становищем не може виконувати своїх обов'язків із утримання неповнолітньої дитини. Як пояснив відповідач [PERSON] в судовому засіданні, він не працює, на обліку у центрі зайнятості не перебуває. Таким чином [PERSON] не виконує обов'язку з утримання дитини, а тому наявні передбачені законом підстави для стягнення з нього аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, абз. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 при визначенні розміру аліментів суд повинен враховувати стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2. ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. При розгляді справи судом здобуто докази, на підставі яких суд прийшов до висновку про те, що розмір стягуваних із [PERSON] в користь [PERSON] аліментів на утримання сина, доцільно визначити у розмірі 800 гривень. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що дитина сторін хворіє, є інвалідом з дитинства. Зазначені обставини визнанні відповідачем у судовому засіданні, жодних доказів на їх спростування відповідачем не подано. З урахуванням зазначених вище вимог закону, беручи до уваги, що існують підстави для визначення розміру аліментів відповідно до ст. 184 СК України у твердій грошовій сумі, оскільки відповідач не працює, а відтак не має постійних доходів, суд приходить до переконання, що позов [PERSON] про стягнення аліментів підлягає до задоволення шляхом стягнення в її користь аліментів із відповідача [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 800 гривень щомісячно, на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], до досягнення ним повноліття відповідно до ст. ст. 180, 184 Сімейного кодексу України. Також згідно з ч. 2 ст. 184 Сімейного кодексу України розмір аліментів підлягатиме індексації відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліментів на неповнолітню дитину в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 180 - 182, 184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved