Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-22 00:00:00

Позивач 20.04.2018 року, посилаючись на положення ст.ст.203, 215, 216, 217 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», звернулась до Деснянського районного суду міста Чернігова з позовом в якому, з урахуванням збільшених позовних вимог, просить визнати нікчемним пункт 5 кредитного договору №ANW0RO161260036043 від 12.03.2017 року укладеного між Публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» та [PERSON] та стягнути з відповідача 2676,50 грн сплачених на виконання нікчемної умови кредитного договору за надання фінансового інструменту, а також 1000 грн у відшкодування витрат на правничу допомогу. Позов обґрунтовується тим, що 12.03.2017 року між [PERSON] та ПАТ «Акцент-Банк» було укладено кредитний договір, оформлений у вигляді заяви позичальника №ANW0RO161260036043, на оплату товару згідно з переліком, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ТОВ «Комфі Трейд» у сумі 9000 грн, на строк 23 місяці з 12.03.2017 по 11.02.2019, з фіксованою відсотковою ставкою 0,12 % річних. Відповідно до пункту 5 умов кредитного договору щомісячна винагорода за надання фінансового інструменту складає 297 грн. Посилаючись на положення ст.ст.11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач вважає умови пункту 5 кредитного договору нікчемними, оскільки щомісячна винагорода за надання фінансового інструменту не є платою за послуги в розумінні статті 1 вищезазначеного Закону. Зважаючи на розмір щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту, фактичний розмір прихованих процентів за кредитним договором склав майже 40 %, а отже відповідач приховав ціну кредиту, а саме проценти у вигляді винагороди. Так позивач поповнила кредитну карту на встановлену у кредитному договорі суму у повному обсязі протягом чотирьох пільгових місяців, але відповідач зарахував кошти на погашення кредиту лише частково, нарахувавши при цьому, починаючи з пятого місяця погашення кредиту, комісію за надання фінансового інструменту і не повідомив про це позивача. Ураховуючи, що позивач сплатила відповідачу 2676,50 грн на виконання нікчемної умови кредитного договору про надання фінансового інструменту, у відповідності до ст.216 ЦК України, просить стягнути з відповідача зазначену суму коштів, а також стягнути 1000 грн у відшкодування витрат на правничу допомогу. Ухвалою судді від 24 травня 2018 року прийнято позовну заяву до провадження, відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суту з повідомленням учасників справи. 10 липня 2018 року до суду від представника відповідача за довіреністю [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив розглядати справу за відсутності представника ПАТ «Акцент-Банк» та відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що вимоги позивача є безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню, оскільки згідно довідки про умови кредитування А-Банку та сукупну вартість споживчого кредиту, яку позивач підписала, банк на виконання вимог абзацу «д» п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» повідомив позивача про винагороду за надання фінансового інструменту (одноразову) 0,00 %, процентну ставку за кредитом (річну) 0,12 %, винагороду за надання фінансового інструменту (щомісячну) 3,3 %, ефективну процентну ставку 62,72 %, суму платежів за розрахунковий період 14654,10 грн, абсолютне значення подорожчання кредиту 5654,10 грн. Таким чином, банк повідомив позивача, згідно вимог ЗУ «Про захист прав споживачів», про орієнтовну сукупну вартість кредиту. Отже, вказана позивачкою винагорода, є такою, що повязана з одержанням кредиту, так як вона є частиною ефективної процентної ставки і тому в даному випадку не може застосовуватись положення абзацу 3 частини 4 статті 11 вищезазначеного Закону. У судовому засіданні позивач позов підтримала, просила його задовольнити пославшись на доводи викладені у позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання не зявився. Заслухавши вступне слово сторони позивача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, суд прийшов до наступного. З копії заяви позичальника №ANW0RO161260036043 підписаної [PERSON] та поданої до Публічного акціонерного товариства «Акцент-банк» 12.03.2017 року встановлено, що [PERSON] виклала пропозицію банку про надання строкового кредиту в сумі 9000 грн, строк 23 місяці з 12.03.2017 по 11.02.2019 включно, на оплату товару згідно з переліком, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ООО «Комфи Трейд» (росыйською мовою), розмір відсоткової ставки (фіксована) 0,12 % річних, єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту 0,00 грн, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 297 грн. Позичальник у період з 10 по 15 число кожного місяця сплачує щомісячний платіж у сумі 391,78 грн, а з 16.07.2017 року у сумі 688,78 грн. Сукупна вартість кредиту у урахуванням вартості усіх супутніх послуг зазначене в Довідці про умови кредитування, яка є невідємною частиною цієї Заяви. Платежі з повернення кредиту, сплати відсотків за його користування та інші платежі за цією Заявою здійснюються щомісячно, рівними частинами у сумах, в порядку та на умовах, що зазначені в Заяві та відповідно до Графіку платежів, який є невідємним додатком до цієї Заяви. [PERSON] своїм підписом підтвердила, що ця Заява разом із запропонованими ПАТ «Акцент-Банк» Умовами та правилами, що розміщені на сайті банку www.a-bank.cоm.ua, Тарифами складає між нею та Банком кредитно-заставний договір. /а.с.7/ З довідки про умови кредитування А-Банку та сукупну вартість споживчого кредиту вбачається, що [PERSON] під підпис 12.03.2017 року була ознайомлена про умови кредитування, а саме: процентну ставку за кредитом (річну) 0,12 %, винагороду за надання фінансового інструменту (щомісячну) 3,3 %, ефективну процентну ставку 62,72 %, суму платежів за розрахунковий період 14654,10 грн, абсолютне значення подорожчання кредиту 5654,10 грн. /а.с.8/ Графік погашення кредиту, з яким [PERSON] також була ознайомлена під підпис 12.03.2017 року свідчить, що сума щомісячного платежу у період з 15.04.2017 по 15.07.2017 складала 391,78 грн, а у період з 15.08.2017 по 11.02.2019 року 688,78 грн, з яких 297 грн щомісячна винагорода за надання фінансового інструменту. /а.с.9/ З довідки ПАТ «А-Банк» від 15.03.2018 року №VUS7-V946-AAK7-KDEM вбачається, що залишок по договору №ANW0RO161260036043 [PERSON] становить 2379,43 грн. /а.с.10/ Виписка по кредитному договору №ANW0RO161260036043 від 12.03.2017 за період з 01.03.2018 по 22.03.2018 року свідчить, що залишок тіла кредиту на початок періоду становив 4698,35 грн. 10.03.2018 року була нарахована комісія в сумі 296,99 грн, а 14.03.2018 року та 19.03.2018 року клієнтом здійснено платежі на суму 2616,42 грн і 2379,47 грн відповідно, таким чином залишок тіла кредиту після погашення станом на 22.03.2018 року склав 0 грн. /а.с.11/ З виписки по картці-рахунку №5169157300998642 [PERSON] за період з 1.01.2017 по 31.12.2017 року вбачається, що на рахунок з квітня по липень 2017 року були надходження в сумі 9005 грн. У період з квітня по липень 2017 року було знято по 391,78 грн кожного місяця, а з серпня по грудень 2017 року було знято по 688,78 грн кожного місяця. Баланс рахунку на кінець періоду склав 3993,98 грн. /а.с.12/ Виписка по картам за період 1.06.2017 31.07.2017 року засвідчує поповнення карти двома платежами по 2250 грн та зняття коштів на погашення заборгованості по договору на суму 391,78 грн також двома платежами. /а.с.13/ У свою чергу заявки на переказ готівки у відділенні А-Банку свідчать, що [PERSON] 7.04.2017 року, 5.05.2017 року, 14.06.2017 року здійснила переказ коштів на рахунок-карту [PERSON] по 2250 грн на загальну суму 6750 грн та 19.03.2018 року здійснила переказ коштів на рахунок-карту [PERSON] в сумі 2676,50 грн. /а.с.14/ Згідно з положеннями ч.ч.1, 3 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Договір є двостороннім, якщо правам та обовязками наділені обидві сторони договору. Якщо сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, то відповідно до ч.1\~ст.638 ЦК України\~договір є укладеним. При цьому, у договорах за участю фізичної особи - споживача, враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів, що передбачено ч.2\~ст.627 цього Кодексу. З умов п.9 заяви позичальника вбачається, що кошти були наданні в споживчих цілях на оплату товару, морозильної камери «Vestfrost». Таким чином, оспорюваний кредитний договір являється договором споживчого кредиту, а отже, банк, при укладенні цього договору, зобов'язаний був дотримуватись вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних\~\~з\~\~одержанням\~\~кредиту,\~\~його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий\~\~режим\~\~сплати\~\~відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Крім того, у договорі про надання споживчого кредиту зазначається також , детальний розпис сукупної вартості кредиту споживача з врахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. Як вбачається з п.5 заяви позичальника № ANW0RO161260036043, розмір щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту становить 297 грн. Згідно із частинами першою, третьою статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. За положеннями Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за надання фінансового інструменту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, які діяли на час виникнення спірних правовідносин (в подальшому втратили чинність 10.06.2017 року), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16.11.2016 року у справі №6-1746цс16. За таких підстав позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню та слід визнати недійсним п.5 (щомісячна винагорода за надання фінансового інструменту) кредитного договору №ANW0RO161260036043 від 12.03.2017 року, укладеного між ПАТ «Акцент-банк» та [PERSON] Що стосується вимоги позивача про стягнення на її користь 2676,50 грн, сплачених на виконання нікчемної умови кредитного договору за надання фінансового інструменту, то суд рахує дану позовну вимогу такою, що підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до\~частини 1\~статті 216\~ЦК України\~недійсний правочин\~не створює\~юридичних наслідків,\~крім тих,\~що пов'язані\~з його\~недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Як вбачається з довідки ПАТ «А-Банк» №TS9E-CVTM-TQGI-NT4Q від 22.03.2018 та листа ПАТ «А-Банк» №180322/732 від 22.03.2018 /а.с.47, 48/ кредит, карту №5169157300998642 та всі технічні рахунки закрито 20.03.2018 року, при цьому відповідно графіку погашення кредиту щомісячна винагорода за надання фінансового інструменту нараховувалась починаючи з 15.08.2017 року і станом на дату закриття кредиту склала 8 платежів по 297 грн, на загальну суму 2376 грн, які і підлягають стягненню на корить позивача. Згідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До числа останніх відносяться витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до копії договору про надання правової допомоги №18/АФ/18 від 1.04.2018 року та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії «ЧН» №000152 [PERSON] надавав правову допомогу позивачу, при цьому як вказано у квітинці №0.0.1004153986.1 від 4.04.2018 [PERSON] сплатила адвокатові 1000 грн відповідно до акта виконаних робіт від 4.04.2018 року. Таким чином, відповідно до вимог ст.ст.137,141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати в сумі 1000 грн, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу, а в дохід держави слід стягнути з відповідача 1409,60 грн, як судового збору (за вимогами майнового та немайнового характеру ) /а.с.15, 18/

Outcome: partial