Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

Позивач [PERSON] 23.03.2015 року звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що їй на праві приватної власності /свідоцтва про право власності на спадщину за законом, посвідченого 17.05.2006 р. державним нотаріусом, № реєстру 741/ належить жилий будинок [ADDRESS]. З відповідачем по справі [PERSON] вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 1994 року по 20.12.2005 року. Після того деякий час продовжували шлюбні відносини, але згодом всі стосунки з ним були припинені. До грудня 2013 року відповідач продовжував проживати в її будинку, комунальні послуги не сплачував, а 24.12.2013 року він поїхав на лікування до санаторію і більше в жиле приміщення не повернувся. На даний час він зареєстрований в її жилому будинку, але з грудня 2013 року у вказаному будинку не проживає, вибув на інше постійне місце проживання - в сел. Кириківку Великописарівського району, до своєї матері, забрав свої особисті речі, але добровільно знятися з реєстрації відмовляється. Вважає, що цим відповідач створює їй перешкоди в користуванні житлом. Прохає визнати його таким, що втратив право на користування жилим приміщенням в будинку, провівши примусове зняття з реєстрації в органах РС УДМС України. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі та пояснила, що відповідач більше року не проживає в будинку, 20 грудня 2013 він відїзжав до санаторію і заявив їй, що більше в цей будинок він не повернеться. Тоді вона всі його особисті речі відвезла до його матері в сел. Кириківка Великописарівського району. Після того він жодного разу не з'явився до її будинку, претензій щодо проживання в ньому їй не заявляв, але знятися добровільно з реєстрації відмовляється. На даний час вона не працює і бажає скористатися своїм правом на оформленні субсидії, а вз'язку з реєстрацією відповідача в жилому приміщенні це зробити неможливо. Тому вважає, що відповідач повинен бути знятий з реєстрації. Відповідач [PERSON] у судове засідання надав письмове клопотання про розгляд справи без його участі. Проти позову заперечує, вважає його безпідставним, враховуючи його фізичний стан. Також повідомив, що ним подано позов про стягнення аліментів в зв'язку з його непрацездатністю /а.с.45/. Суд, заслухавши пояснення позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що позивачці на праві приватної власності згідно свідоцтва про право власності на спадщину за законом, посвідченого 17.05.2006 р. державним нотаріусом, № реєстру 741 належить жилий будинок [ADDRESS] /а.с.10 -12/. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.04.1994 року по 20.12.2005 року /а.с.13/. Як слідує з будинкової книги для прописки громадян в будинку [ADDRESS] [PERSON], [INFO] зареєстрований 11.12.2000 року /а.с.7-9/. Відповідно довідки Великописарівської селищної ради № 607 від 18.03.2015 року [PERSON], [INFO] фактично за адресою [ADDRESS] не проживає з грудня 2013 року по даний час /а.с.16/. Відповідно довідок Кириківської селищної ради № 524, 527 від 18.03.2015 року [PERSON], [INFO] зареєстрована та проживає у власному будинку [ADDRESS], разом з нею у вказаному будинку проживає без реєстрації [PERSON], [INFO] /а.с.14-15/. Відповідно довідки Управління соціального захисту населення Великописарівської РДА [PERSON] є інвалідом 1 групи загального захворювання /а.с.27/. Вказана довідка направлена до суду через факс, тому дату її видачі прочитати неможливо. Свідки в судовому засіданні [PERSON], [PERSON] та [PERSON] показали кожна окремо, що їм достовірно відомо про те, що колишній чоловік позивачки [PERSON] в її будинку не проживає з грудня 2013 року, після того як поїхав на лікування до санаторію до неї у будинок не повернувся, до цього в них були неприязнені відносини. В зв'язку з цим позивачка зібрала його речі і відвезла до його матері. Ніхто з них за 1,5 року відповідача у позивачки вдома не бачили. Вона проживає у будинку одна, молодший син навчається. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає за місцем реєстрації понад один рік без поважних на те причин. Відповідач не скористався своїм правом, роз'ясненим йому судом, і не звернувся із зустрічним позовом про вселення до житлового приміщення, якщо вважає що його право порушено. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду /про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвістно відсутньою або померлою/, свідоцтва про смерть. Верховний суд України в своїй постанові від 16.01.2012 року висловив таку правову позицію, що виходячи з того, що Закон України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення статті 7 цого Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1/про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2/ про позбавлення права користування жилим приміщенням; 3/ про визнання особи відсутньою; 4/ про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства /ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України/. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що є достатньо підстав для визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом, оскільки він вибув з місця своєї реєстрації на інше постійне місце проживання в інше жиле приміщення в іншому населеному пункті, про що свідчать докази, досліджені в судовому засіданні. Проте, в частині позовних вимог щодо проведення його примусового зняття з реєстрації - необхідно відмовити, так як при наявності рішення суду про визнання його таким, що втратив право користування житлом, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» міграційною службою буде проведено зняття з реєстрації.

Outcome: partial