Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувсь до суду з позовом до [PERSON], у якому просить розірвати шлюб з відповідачем. Свої вимоги мотивує тим, що 15 липня 1993 року зареєстрував шлюб з [PERSON] Від шлюбу подружжя спільних дітей не має. Спільне життя з відповідачем не склалося у звязку з різним поглядом на сімейне життя та обовязків. Подружжя припинили шлюбні стосунки з 2007 року, проживають окремо один від одного, а тому подальше збереження шлюбу є неможливим. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про день і час слухання справи повідомлялася у встановленому законом порядку, зокрема, шляхом надіслання судових повісток рекомендованим листом на її останню адресу місця проживання та шляхом публікацією в пресі оголошення про виклик до судового засідання (газета «Запорізька Правда» № 24 (23759) від 15 червня 2017 року). Заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за відсутності відповідача, як і заперечень на позов до суду не надходило. Згідно вимог ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача,який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд визнає неявку відповідача у судове засідання неповажною та вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, на підставі наявних доказів, які є достатніми для постановлення рішення, та ухвалення заочного рішення, проти чого не заперечує позивач. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви позивача про слухання справи у його відсутність, у звязку з неявкою у судове засідання сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, суд вважає, позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, у звязку з наступним. Судом встановлено, що 15 липня 1993 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Вельможко) Л.В. укладений шлюб, який був зареєстрований Новоград-Волинським міськвідділом ЗАГСУ Житомирської області, актовий запис № 256, що підтверджується копією свідоцтва про укладання шлюбу серії ІІ-ТП № 359113, виданого Новоград-Волинським міськвідділом ЗАГСУ Житомирської області 15 липня 1993 року. Відповідно до ст. ст. 110112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до\~ст. 109 Сімейного кодексу України\~шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі\~ст. 24 Сімейного кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої\~\~Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сімю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Частиною 2 ст. 104 Сімейного Кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. З матеріалів справи судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] та збереження їх сімї є неможливим і суперечить інтересам сторін, оскільки фактично шлюбні відносини між подружжям припинені з 2007 року. Приймаючи до уваги\~\~відсутність згоди позивача та відповідача\~\~на примирення, суд\~\~вважає, що причини, що\~\~спонукають\~\~їх наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу\~\~суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов про розірвання шлюбу\~\~підлягає\~\~задоволенню. Відповідно до\~ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.\~ Позивач при укладанні шлюбу змінювала прізвище, однак [PERSON] в судове засідання не зявилася та не просила суд відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 3\~ст. 115 Сімейного кодексу України\~документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання, задовольнивши позовні вимоги. З урахуванням вимог ст. 214 ЦПК України суд, під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу між сторонами судових витрат і вважає за необхідне стягнути з відповідача згідно зі ст. 88 ЦПК України на користь позивача судовий\~\~збір в розмірі 640 грн. 00 коп.\~

Outcome: approved