Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-20 00:00:00

Позивач [PERSON] 14.03.2019 року звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В позовних вимогах позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї третьої від усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.03.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29.05.2015 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис №570, серія [NUMBER] , від шлюбу [INFO] народилася донька - [PERSON] . Спільне подружнє життя не склалося, подружжя перебувають на стадії розлучення (цивільна справа про розірвання шлюбу ун. №759/20249/18). Позивач [PERSON] на даний час є безробітною, на її утриманні знаходиться донька [PERSON] , яка навчається у дошкільному навчальну закладі та потребує значної матеріальної допомоги, зокрема, їй необхідно купувати одяг, взуття, продукти харчування, оздоровлювати дитину, проте, коштів позивача недостатньо для належного утримання дитини відповідного віку, тому вона звернулася до суду з позовною заявою про стягнення аліментів з [PERSON] Ухвалою суду від 15.03.2019 року відкрито провадження в справі, ухвалою суду від 08.05.2019 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду (а.с.48-49, 91-92). У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] свої позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити в повному обсязі, стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі однієї третьої частки від усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.03.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги представник позивача обгрунтовувала тим, що відповідач має у власності декілька квартир, автотранспортні засоби, має високу заробітну плату, а тому взмозі сплачувати аліменти в розмірі зазначеному у заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, та 22.04.2018 року подав відзив на позов (а.с.53-57), в якому наголосив на тому, що він не відмовляється від виконання свої обов`язків щодо утримання дитини та сумлінно їх виконує, сплачує аліменти в розмірі 2500 грн. щомісячно, надав докази, не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання доньки в розмірі однієї шостої його доходу, оскільки зазначає, що у нього, окрім спільної дитини з позивачкою, є дитина від першого шлюбу, яку він також утримує добровільно. В судове засідання з`явився представник відповідача - [PERSON] , який визнав позов частково, не заперечував про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки в розмірі однієї шостої частки від усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.03.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, 06.05.2019 року через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача [PERSON] - [PERSON] (а.с.75-81). Також, 27.05.2019 року через канцелярію суду від відповідача [PERSON] надійшли заперечення, в яких останній пояснює, що аліменти в розмірі однієї шостої доходу становить 2347 грн. 92 коп. на місяць, що на сьогодні практично в 1,5 рази перевищує прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років, який становить 1626 грн., та вважає, що такий розмір аліментів є доречним з урахуванням його майнового стану та перебуванням на його утриманні неповнолітньої дитини від першого шлюбу (а.с.93-105). Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно з`ясувавши обставини, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог, так і на їх заперечення, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 29.05.2015 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис №570, серія [NUMBER] (а.с.7). У сторін в шлюбі народилася донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, яке видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції в м. Києві, серія [NUMBER] , актовий запис № 3081 (а.с.8). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 СК України). Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (до ст. 180 СК України). За приписами ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що неповнолітня дитина проживає разом з матір`ю, перебуває на її утриманні, тоді як відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку обох своїх батьків. У даному випадку позивач та відповідач є особами працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань, встановлених щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності, суду не надано. Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно із ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням часткового визнання відповідачем позовних вимог, приймаючи до уваги обов`язок обох батьків утримувати до повноліття свою дитину, повноцінно забезпечувати її інтереси, приймаючи до уваги матеріальний стан обох сторін, судом встановлено наявність підстав для часткового задоволення позову шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої доньки, щомісячно, в розмірі однієї чверті від усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів на утримання дитини буде необхідним та достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Крім цього, судом роз`яснюється, що відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Також позивачка не позбавлена в майбутньому звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь матеріальної допомоги на лікування та/або навчання дитини в порядку ст. 185 СК України або збільшення розміру аліментів згідно зі ст. 192 СК України. Суд допускає негайне виконання рішень суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць (ст. 430 ЦПК України). За загальним правилом судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Положенням п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» унормовано, що ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, встановлюється в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму, що в грошовому еквіваленті становить 768 грн. 40 коп. Враховуючи те, що позивач в силу п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», при зверненні до суду з цим позовом звільнена від сплати судового збору, в такому разі судовий збір по справі необхідно стягнути з відповідача в дохід держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial