Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

Позивач 21.12.2016 звернувся до суду з указаним позовом, який 16.01.2017 уточнив та просив суд стягнути з відповідача на свою користь завдану йому моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 21.08.2016 інспектором роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в місті Кропивницькому ДПП лейтенантом поліції [PERSON] відносно позивача складено постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу, за те, що позивач 21.08.2016 о 02.10 годині в м. Кропивницький по вул. В. Перспективна, 55, керуючи автомобілем [NUMBER] рухався в крайній лівій смузі не маючи наміру здійснити поворот ліворуч, в той час коли права смуга була не зайнята, чим порушив п. 11.5 ПДР України. Постановою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 22.11.2016 дану постанову скасовано. Позивач вказує, що незаконне притягнення до адміністративної відповідальності спричинило йому моральну шкоду, адже доведення своєї невинуватості у вчиненні адміністративного правопорушення потребувало значної кількості часу, зокрема на підготовку позову про скасування незаконної постанови та участь у судових засіданнях, що також супроводжувалося значними хвилюваннями та нервовим стресом. А тому просить стягнути на його користь з держави через Державну казначейську службу України в рахунок відшкодування моральної шкоди 100000,00 грн.. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с.70) Представник відповідача Державної Казначейської служби України, у судове засідання не зявився, повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, клопотань про відкладення судового розгляду не надходило (а.с.47,60,67) Представник третьої особи Управління патрульної поліції в м. Кропивницькому Департаменту патрульної поліції, [PERSON], у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.62). Також надав письмові заперечення, відповідно до яких вважає позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими. Вказує, що сам факт закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення у зв'язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення не є безумовною підставою для відшкодування моральної та моральної шкоди, та не вказує жодним чином на неправомірність дій посадових чи службових осіб органів державної влади. Неправомірність дій відповідача не встановлювалася компетентним судом, у звязку з чим рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб вважаються правомірними, доки не встановлено протилежного. У задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі. (а.с.48-54) Зі згоди представника позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів в силу ст. 224 ЦПК України. У звязку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 21.08.2016 о 02.10 годині в м. Кропивницький, по вул. В. Перспективна, 55, [PERSON], керуючи автомобілем Skoda Octavia Tour, д/н АЕ033 НО, рухався в крайній лівій смузі не маючи наміру здійснити поворот ліворуч, в той час коли права смуга була не зайнята, чим порушив п. 11.5 ПДР України. За даним фактом інспектором роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в місті Кропивницькому ДПП лейтенанта поліції [PERSON] відносно позивача складено постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу. Постановою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 22.11.2016 (справа № 177/1935/16-а) задоволено адміністративний позов [PERSON] до інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Кропивницькому Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції [PERSON]. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 326395 від 21.08.2016 відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 122 КУпАП. (а.с.7-9,68-69). Підставою для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення слугувало те, що інспектором патрульної поліції не надано достовірних, вичерпних, належних та допустимих доказів вчинення позивачем правопорушення, постанова про накладення адміністративного стягнення не містить інформацію про прийняте рішення Отже, оскаржувана постанова за змістом не відповідає статті 283 КУпАП. Вказане рішення суду першої інстанції було предметом перегляду судом апеляційної інстанції. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08.02.2017 апеляційна скарга інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Кропивницькому ДПП [PERSON] залишена без задоволення, а постанова Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 22.11.2016 без змін, отже набрала законної сили (а.с.42-44) Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. За статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з ст. ст. 3, 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою вказаної правової норми передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, й відшкодування моральної (немайнової шкоди). Право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, передбачено ст. 23 ЦК України. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України. Згідно з ч. 2 статті 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Отже, зазначений перелік не є вичерпним. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування (стаття 1173 ЦК України). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національну Поліцію», Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Згідно з статей 6, 7, 8 Закону України «Про національну поліцію», поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації. Поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Поліцейський зобовязаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обовязки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обовязків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини (ч. 1 статті 18 Закону України «Про національну поліцію»). Частиною 3 статті 19 Закону України «Про національну поліцію» визначено, що держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень. У своїх рішеннях Європейський Суду з прав людини неодноразово стверджував, що заявнику не може бути пред'явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, тому при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. У пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 розяснено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до п. 9 цієї ж Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи вищенаведені вимоги закону, та встановлені обставини справи, суд вважає, що позивачу завдана моральна шкода рішенням інспектора поліції під час виконання службових обовязків, незаконність якого встановлена постановою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 22.11.2016 та ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08.02.2017, а відтак ця шкода повинна бути відшкодована. При визначенні розміру шкоди, що полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у звязку з неправомірним рішенням щодо нього, суд, у відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України, враховуючи характер порушення прав позивача, глибину фізичних та душевних страждань та вимоги виваженості, розумності і справедливості приходить до переконання, що на користь позивача з держави слід стягнути моральну шкоду в розмірі 500,00 грн. У решті позовних вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити, у звязку з їх необґрунтованістю. Відповідно ст. ст. 1167, 1173 ЦК України, шкода, заподіяна рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади або органу місцевого самоврядування чи їх посадовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою. Статтею 2 ЦК України визначено, що держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. У таких випадках її представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах. Відповідно до Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215 центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відтак, вказане стягнення провадиться з Державної казначейської служби України за рахунок державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку. у відповідності до вимог ст. ст. 23,48 Бюджетного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України, судові витрати віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial