Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

Позивач [PERSON], 23.06.1951р.н., ІПН:[NUMBER], звернулась 09.02.2016 року в суд з цим позовом, вказуючи, що 10 червня 2000 року між нею і [PERSON] був укладений у простій письмовій формі договір купівлі-продажу цілого житлового будинку за адресою: Одеська область, Котовський район, с.Коси, вул. Іванівка,33. За умовами вищевказаного договору вона повністю сплатила [PERSON] вартість 3 900,00 ( три тисячі дев'ятсот) гривень придбаного за договором купівлі-продажу цілого житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами. На виконання умов цього договору [PERSON] передав їй у фактичне володіння та користування цілий житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами й земельну ділянку. Також, [PERSON] зобов'язався посвідчити вищезазначений договір купівлі-продажу у приватного нотаріуса після оформлення правовстановлюючих документів на будинок. З вказаного часу вона фактично володіє та користується вищезазначеним нерухомим майном. Але, після укладання договору купівлі-продажу, починаючи з 10 липня 2000 року по 03 серпня 2009 року [PERSON], оформивши належним чином правовстановлюючі документи на житловий будинок, неодноразово ухилявся від нотаріального посвідчення договору. 03 серпня 2009 року [PERSON] помер у зв'язку з чим стало неможливим здійснити нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу та переоформлення права власності на зазначену нерухомість в установленому законом порядку. Оскільки, починаючи з 10 червня 2000 року по теперішній час ( більше десяти років) вона фактично добросовісно, відкрито, безперервно володію та користуюсь чужим майном, а саме: вищезазначеним житловим будинком з відповідними господарськими будівлями та спорудами, утримує його, робить поточні ремонти, підтримує в належному стані, обробляє земельну ділянку, сплачує комунальні послуги та інші платежі, то відповідно до ст.344 ЦК України набула право власності на це майно за набувальною давністю. Крім цього, в кінці грудня 2015 року між нею та єдиною спадкоємицею [PERSON], померлого 03 серпня 2009 року, відповідачкою по справі [PERSON] виник спір щодо права власності та користування вищезазначеним житловим будинком, тому вимушена звернутися до суду з цією позовною заявою. Просила суд ухвалити рішення яким визнати за нею право приватної власності на вказаний будинок з відповідними господарськими будівлями й спорудами за набувальної давністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, але надав заяву у якій заявлений позов повністю визнала. Дослідивши письмові докази у справі суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Як вбачається з матеріалів справи, і це не заперечується сторонами у справі, [PERSON] був власником житлового будинку з відповідними господарськими будівлями й спорудами за адресою: Одеська область, Котовськии район, с.Коси, вул. Іванівка, 33, на підставі Свідоцтво про право приватної власності на нерухоме майно, видане Косівською сільською радою Котовського району Одеської області 20.02.2009 року на його ім'я, серії САВ № 751209, зареєстроване комунальним підприємством «Котовське міськрайонне бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» 20.02.2009 року в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно, реєстраційний номер 26504863, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 21941339. Згідно копії Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок виготовлений 11.02.2009 року КП «Котовське МРБТІ та РОН» на імя [PERSON]в натурі є: цілий житловий будинок, зазначений у плані під літ. «А», 1958 року побудови, площею частин приміщень 52,3 кв.м., загальною площею 46,6 кв.м., в тому числі житловою площею 35,8 кв.м., з відповідними господарськими будівлями та спорудами: погребом літ. «Ж», верандою літ. «а», навісом літ. «а1», гаражем літ. «Б», літньою кухнею літ. «В», сараями літ. «Г,Д,3,К», вбиральнею літ. «Л», вимощенням І, колодязем питним II, огорожею №1, воротами №2, що знаходяться за адресою: Одеська область, Котовський район, с.Коси, вул. Іванівка, 33. Вартість цього становить 41089 грн. 03 сепня 2009 року [PERSON] помер, про що виконавчим комітетом Косівської сільської ради Котовського району Одеської області зроблено відповідний актовий запис за №21 від 05 серпня 2009 року, свідоцтво про смерть серії 1-ЖД № 194906. Спадкоємцем його майна є відповідач у справі згідно Заповіту [PERSON] від 12.08.1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Котовського районного нотаріального округу [PERSON] за р.1772. Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України. Факт добросовісного заволодіння позивачем чужим майном у вигляді спірного будинку і відкритого, безперервно володіння ним з 2000 року визнається відповідачем, а також підтверджується письмовою розпискою [PERSON] від 10.06.2000 року про отримання від [PERSON] коштів у сумі 3900 грн. за проданий будинок за адресою: Одеська область, Котовськии район, с.Коси, вул. Іванівка, 33. Так частиною 1 ст.344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно ( набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України. Відповідно до п.8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Ураховуючи, що Цивільний кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року ( п.1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України) норми ст.344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а відтак визнання за рішенням суду права власності на нерухоме майно ( ч.4 ст.344 ЦК України) може мати місце з 1 січня 2011 року. Оскільки, починаючи з 10 червня 2000 року по теперішній час ( більше десяти років) позивач фактично добросовісно, відкрито, безперервно володіє та користується чужим майном, а саме: вищезазначеним житловим будинком з відповідними господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: Одеська область, Котовський район, с.Коси, вул. Іванівка, 33, який належав [PERSON] то відповідно до ст.344 ЦК України набула право власності на це майно за набувальною давністю. Згідно положення ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням обставин справи та наявних письмових доказів цьому, суд вважає за можливе позов задовольнити у повному обсязі.

Outcome: approved