Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

Позивач 25 березня 2021 року звернулась в суд із позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , та просила суд стягувати з відповідача по 2 000 гривень на кожну дитину. В якості обґрунтування позовних вимог зазначила, що шлюб з відповідачем розірвано на підставі рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2017 року. Також згідно рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2017 року з відповідача присуджено стягувати аліменти на дітей в розмірі по 1 000 гривень щомісячно до їх повноліття. В зв`язку з карантинними обмеженнями вона не працює, заощадження у неї закінчуються. Відповідач працездатний, має постійне місце роботи, і може надавати матеріальну допомогу у збільшеному розмірі. У строк встановлений судом відповідач відзив на позов не подав, будь-яких інших клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами. Позивач у судовому засіданні позов підтримала з мотивів наведених у ньому. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив, жодних заяв від нього не надходило. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. За даними копій повторно виданих свідоцтв про народження Серії [NUMBER] від 10 серпня 2011 року та Серії [NUMBER] від 28 січня 2020 року сторони є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] та [PERSON] знаходились у зареєстрованому шлюбі з 28 грудня 2007 року, який заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2017 року розірвано. Вказаним рішенням дітей залишено на проживанні з матір`ю. На підставі\~заочного рішення\~Івано-Франківського\~міського суду\~Івано-Франківської\~області від\~06\~листопада 2017\~року по\~справі №\~344/13243/17,\~судом присуджено\~стягувати із\~ [PERSON] на\~користь [PERSON] \~аліменти на\~утримання дітей [PERSON] та [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі по 1 000 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Довідок про свої доходи сторони суду не надали. Положеннями ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу дії ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пленум Верховного Суду України у роз`ясненнях, викладених у пункті 23 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звертає увагу судів на те, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. З урахуванням вказаних положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Правове значення при вирішенні даного спору має встановлення наявності або відсутності факту саме зміни матеріального або сімейного стану платника чи одержувача аліментів у порівнянні із його матеріальним та сімейним станом, у якому він перебував на час ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів (в даному випадку заочного рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2017 року по справі № 344/13243/17). Відповідно до частини другої статті 182 СК України, до якої внесено зміни Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років установлено: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у розмірі меншому за мінімальний, встановлений статтею 182 СК України, призводить до порушення прав дитини на належне матеріальне забезпечення, оскільки аліменти стягуються у твердій грошовій сумі, а не частці від заробітку. Постановляючи рішення про стягнення аліментів суд виходив із пояснень позивача, яка вказувала що відповідач працездатний, але не працює, перебуває на обліку на біржі праці. На час розгляду даної справи позивач вказувала що відповідач працевлаштований, має постійне місце роботи. Дана обставина відповідачем не спростована. При визначенні розміру аліментів у збільшеному розмірі суд бере до уваги розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, обставину не представлення сторонами інформації про їх дохід, потребу дітей у належному утриманні. При цьому суд виходить із того, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дітей. Однак позивачем не доведено наявності у платника аліментів доходу, який дозволяє йому сплачувати аліменти в розмірі 2 000 гривень на кожну дитину З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, та збільшити розмір аліментів, які стягуються на підставі заочного рішення від 06 листопада 2017 року до 1\~600 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Тому стягнення аліментів у збільшеному розмірі слід розпочати з дня набрання рішенням законної сили. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача слід стягнути 908 гривень судового збору на користь держави, оскільки позивача звільнено від його сплати. На підставі ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», ст. 180-183, 192 СК України,

Outcome: partial