Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить суд визнати за ним право на спадкування спадкового майна, що лишилося після смерті [PERSON], а саме: будинку, що знаходиться за адресою місто Рівне, вулиця Крейдяна,46, із прибудинковою земельною ділянкою 0,1 га та земельною ділянкою 0,023 га, а також земельної ділянки, що знаходиться на території Липовецької сільської ради Кагарлицького району Київської області, у першій черзі. Крім того, просить суд визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом № 490, № 491, № 492 та № 489, видані 21 липня 2015 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] в 1/3 частині. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 07 червня 2014 року померла його баба [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове майно, а саме вказані ним будинок та земельні ділянки. Після смерті [PERSON] вказане нерухоме майно було успадковане відповідачами його батьком [PERSON] та його дядьком [PERSON], синами померлої, які є спадкоємцями першої черги за законом. Вказує на те, що з 2003 року постійно проживав у належному бабі будинку, що знаходиться за адресою місто Рівне, вулиця Крейдяна,46, спочатку з бабою та дідом, а після смерті діда з бабою. З 2004 року по 2009 рік навчався у місті Чернігові, а з 2009 року і до смерті баби жив з нею у вказаному будинку, де вони разом вели спільне господарство: тримали курей, садили дерева, вирощували овочі тощо. Коли він переселився до будинку, з 2009 року він зробив добудову та ремонт будинку: перекрив дах, утеплив будинок, провів воду, зробив туалет, душ, замінив електропроводку. В останні роки баба постійно знаходилась у тяжкому фізичному стані у звязку з похилим віком, проблемами зі здоровям і потребувала стороннього догляду. Перебувала на обліку в онкодиспансері з діагнозом хронічна лімфоцитарна лейкемія. Баба була у безпорадному стані і він постійно опікувався нею, купував ліки, при необхідності викликав лікарів, супроводжував у поліклініку, ходив у магазин та на базар і робив усю хатню роботу. Кошти на всі витрати йшли з бабиної пенсії, а також з його заробітної плати, яку він отримував, працюючи юрисконсультом ТзОВ «Фаворит-Агро». Також їм допомагала його співмешканка [PERSON], яка проживала з ним та бабою понад пять років, яка оплачувала комунальні послуги, оскільки пенсії баби та його коштів не вистачало на покриття всіх необхідних витрат. Такий догляд за [PERSON] він здійснював до моменту її смерті, а після смерті здійснив її поховання. Також зазначив, що до смерті [PERSON] була ходячою, а у 2014 році зїздила до обох свої синів. Вважає, що за наведених ним обставин, він має право на спадкування разом зі спадкодавцями першої черги відповідно до частини другої статті 1259 ЦК України. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали і у задоволенні позову просять суд відмовити повністю. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов також не визнала і просить суд у задоволенні позову відмовити. На заперечення позовних вимог посилається на те, що позивач не є таким, що прийняв спадщину після смерті баби, оскільки заяви про прийняття спадщини не подав. Позивач не проживав постійно з бабою на час її смерті однією сімєю. Між ними був встановлений порядок користування будинком, згідно якого баба проживала окремо у двох кімнатах, а позивач зі співмешканкою в інших двох кімнатах. Ремонт у бабиній частині будинку позивач не робив. Позивач не надав належних доказів того, що баба була у безпорадному стані. Вважає, що у такому стані баба не була, оскільки за пару місяців до смерті сама їздила до сина на ювілей у Київську область, а в лікарню лягла за день до смерті. Не підтвердив позивач належними доказами і характер матеріальної допомоги, яку він, з його слів, надавав бабі. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є недоведеними та безпідставними, а тому позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що 07 червня 2014 року померла [PERSON], яка проживала у власному будинку за адресою місто Рівне, вулиця Крейдяна,46. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй нерухоме майно, а саме: житловий будинок № 46 з надвірними будівлями та спорудами, що розташований на вулиці Крейдяній в місті Рівне, земельні ділянки за вказаною адресою площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та площею 0,0230 га для ведення особистого селянського господарства, а також земельну ділянку площею 3,81 га, призначену для ведення товарного виробництва, яка розташована на території Липовецької сільської ради Кагарлицької сільської ради Київської області. Вказане нерухоме майно було успадковане синами померлої [PERSON] відповідачами [PERSON] (батьком позивача) та [PERSON] (дядьком позивача), що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом від 21 липня 2015 року. Наведені обставини сторонами визнаються. Судом також встановлено, що позивач [PERSON] у будинку № 46 на вулиці Крейдяній в місті Рівне постійно проживав з 2009 року і до смерті [PERSON] та був зареєстрований за цією адресою з 10 липня 2009 року по 30 липня 2015 року. Допитаний в судовому засіданні як свідок відповідач [PERSON], син померлої [PERSON] та батько позивача, суду показав, що позивач і [PERSON] спільного господарства не вели. Будинок розділений на дві половини, в одній жила мати, в іншій позивач зі співмешканкою. На материній половині була і є кухня, котел і піч. Кожного місяця він 2-3 рази приїжджав до матері. Грошей від нього мати не брала і не хотіла брати, а тому він купляв продукти харчування. У позивача і [PERSON] спільного бюджету не було. Мати отримувала пенсію, трохи торгувала. Вказує на те, що мати до останнього дня була абсолютно самостійною. За два місяці до смерті, а саме 06 квітня 2014 року, мати приїжджала до нього в село Пашківку Київської області і лише на другий день повідомила про свою хворобу. Вважає, що відносно свого віку мати була здорова. Допитаний в судовому засіданні як свідок відповідач [PERSON], син померлої [PERSON] та дядько позивача, суду показав, що його мати була фінансово незалежною. Позивач постійно шукав роботу, а коли працював, його доходи були невеликими. Позивач робив у будинку ремонти, щоб облаштувати свою половину, а мати допомагала йому фінансово. Мати мала пай в селі Липовці і отримувала на цей пай щорічні грошові виплати. У 2011-2013 роках мати приїжджала до нього на день народження дочки. 13 березня 2014 року мати приїжджала до нього у місто Володимир-Волинський на день народження, але про свою хворобу нічого не казала. 27 квітня 2014 року мати разом з усіма [PERSON] на провідну неділю ходила на кладовище, ходила вона і на обід до знайомих. Мати була ходяча і на хворобу не скаржилась. За два тижні до смерті він був у матері і лише тоді вона скаржилася, що не може спати і на шум у голові, але при цьому була ходяча, зранку варила їсти, поралась біля курей. Також зазначив про те, що у матері були свої гроші і про спільний бюджет її та позивача йому нічого невідомо. Свідок [PERSON], дядько якого був чоловіком померлої [PERSON], суду показав, що у будинку тітки бував майже кожну неділю. Позивач зявився у будинку після того, коли закінчив інститут, казав йому, що не може жити з матірю. У позивача в будинку була своя половина. Позивач з [PERSON] харчувалися разом, однак йому невідомо, чи був у них спільний бюджет. Тітка казала йому, що у позивача завжди не хватає грошей, бо були проблеми з роботою. За рік до смерті тітка була нормальною, лише останні пару місяців відчувала слабкість і скаржилась на здоровя, але працювала в городі. У 2014 році ще садила город. Останній рік тітка нічого не тримала, а до того були кури. Працювала у садку. Останні 3-4 місяці тітка не була лежачою, за тиждень до її смерті він був у неї і вона про необхідність догляду за нею нічого не говорила. Свідок [PERSON], тітка позивача та двоюрідна сестра відповідачів, суду показала, що [PERSON] до смерті була ходячою, їздила в ліс за грибами та ягодами. Вважає, що [PERSON] мала задовільний матеріальний стан. Свідок [PERSON], дружина відповідача [PERSON], суду показала, що 02 серпня 2013 року у неї в місті Рівне народився онук і вона часто приїжджала з чоловіком у Рівне, у тому числі і до матері чоловіка. [PERSON] була «живчик», була економною, сусіди позичали у неї гроші. З позивачем, який проживав зі співмешканкою у своїй половині будинку, [PERSON] разом не жила, оскільки проживала у своїй половині будинку. 06 квітня 2014 року [PERSON] сама приїжджала до її чоловіка на 50-річчя у Київську область і лише тоді повідомила, що у неї лейкемія. До того на здоровя ніколи не скаржилась. Вона з відповідачами після того поїхали в Рівне, купили [PERSON] ліки, необхідні продукти харчування (ікру, рибу тощо). З показань допитаний у судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON], сусідів [PERSON], слідує, що за час спільного проживання [PERSON] і позивача [PERSON], у них були гарні стосунки, вони допомагали один одному. Позивач робив ремонт у будинку, купляв продукти та ліки бабі, допомагав їй по господарству. З показань свідків також слідує, що [PERSON] була самодостатньою жінкою, отримувала пенсію та щорічно гроші на пай. Не була лежачою і ходила до самої смерті, прибирала свою половину будинку, сама їздила до синів. Свідок [PERSON] суду показав, що з 2006 року по 2016 рік працював дільничним інспектором міліції на мікрорайоні Північний. Знав [PERSON], спілкувався з нею. [PERSON] йому на здоровя не скаржилась, була жвавенька. Була задоволена тим, що онук (позивач) їй допомагає. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка працює лікарем, суду показала, що бачила [PERSON] 06 червня 2014 року, коли остання поступила у лікарню. Її стан був дуже тяжкий і на наступний день вона померла. З приводу лейкемії [PERSON] перебувала на обліку лише з 04 квітня 2014 року і з цього часу 6 разів була на амбулаторному прийомі. 04 червня 2016 року їй була рекомендована госпіталізація, але вона відмовилась. Свідок [PERSON], дільничний терапевт, суду показав, що [PERSON] на обліку у поліклініці № 2 міста Рівне перебувала з 1997 року як хронічна хвора. Були скарги на головокружіння, запаморочення. Разом з тим, [PERSON] була активною, лежачою не була. Постійної допомоги не потребувала, але коли погіршувався стан здоровя, допомога була необхідна. Останні 5-6 років у [PERSON] знижувався рівень гемоглобіну і вона приймала необхідне лікування, після чого її стан покращувався. У поліклініку зверталася рідко. Оглянувши в судовому засіданні медичну картку хворої [PERSON], свідок [PERSON] показав, що згідно цієї медичної картки, [PERSON] на протязі 2009-2014 років всього 5 разів зверталася до лікарів. З досліджених судом довідок Рівненського обєднаного управління Пенсійного фонду України слідує, що у період 2012-2014 років [PERSON] знаходилась на обліку у вказаному управління та отримувала пенсію у розмірі від 930,25 грн до 1194,13 грн. Суд звертає увагу на те, що жодних доказів, які б підтверджували матеріальне становище позивача та розмір його доходів за період 2009-2014 років, позивачем суду не надано. З наданих позивачем та досліджених у судовому засіданні товарних та фіскальних чеків, датованих 2009-2014 роками, слідує, що позивачем у вказаний період придбавалися окремі будівельні матеріали та санітарно-технічне обладнання. З показань допитаних в судовому засіданні свідків слідує, що набуті позивачем будівельні матеріали та санітарно-технічне обладнання використовувалися ним при проведенні ремонту будинку, здебільшого тієї його половини, де проживав сам позивач. Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. За частиною другою статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Застосування наведеної норми права з урахуванням вимог статей 10,60 ЦПК України вимагає доведення позивачем факту опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу, а також перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, зумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин. З наданих сторонами та досліджених судом доказів беззаперечно слідує лише те, що позивач [PERSON] з 2009 року по день смерті [PERSON] проживав з нею в одному будинку, при цьому, в різних його частинах, здійснював ремонт будинку, здебільше у своїй частині, та допомагав [PERSON] по господарству. Разом з тим, позивачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували ті обставини, що [PERSON] перебувала у безпорадному стані і не могла самостійно забезпечити умови свого життя, у звязку з чим потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування. Не надано позивачем і доказів на підтвердження того, що [PERSON] перебувала на його матеріальному забезпеченні. Враховуючи встановлені по справі обставини, суд не вбачає підстав для зміни черговості одержання права на спадкування, а тому в позов [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed