Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

Позивач 19.11.2018 року звернулася до суду з позовом до про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона, [PERSON] і [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS]. За даною адресою зареєстровані відповідачі, які з 2009 року не проживають за вказаною адресою без поважних причин. Вона сплачує всі витрати, пов'язані з утриманням квартири. Просить суд визнати відповідачів, такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 22.12.2018 року відкрито провадження по справі та розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 30.01.2019 року у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог залучено [PERSON] і [PERSON] Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутність, наполягала на задоволенні позовних вимог та не заперечувала проти винесення по справі заочного рішення. Відповідачі, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися. Треті особи [PERSON] і [PERSON]. в судове засідання не з'явилися, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутність, не заперечували проти позовних вимог [PERSON] Відповідно положень ст. 280-282 ЦПК України, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши інші докази, судом встановлено, що [PERSON], [PERSON] і [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло [NUMBER], виданого 13.04.2001 року в м. Селидове Службою приватизації державної холдингової компанії «Селидіввугілля»,зареєстрованого за №1125, а також копією свідоцтва про право власності на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Другої селидівської державної нотаріальної контори 19.10.2018 року. Згідно довідок, виданих Відділом реєстрації місця проживання громадян Селидівської міської ради від 03.12.2018 року за №08-4/2146 і від 03.12.2018 року за №08-4/2147, [PERSON], 1968 року народження, і [PERSON], 1993 року народження, зареєстровані за адресою: [ADDRESS] Відповідно до акту, складеного депутатом Гірницької міської ради Ломакою І.О., в присутності свідків [PERSON] і [PERSON], що [PERSON], 1968 року народження, і [PERSON], 1993 року народження, не проживають за адресою [ADDRESS] з 2009 року. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статі 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. За змістом зазначених норм, право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим згідно з положенням статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятим. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність, або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог. Проаналізувавши представлені сторонами в силу вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача, щодо визнання [PERSON] і [PERSON], такими, що втратили право користування житловим приміщенням є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідачі більше року без поважних причин не проживають за адресою: [ADDRESS], і створює перешкоди позивачу у користуванні житлом, тому втратили право на користування вказаним житлом. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON]. підлягають задоволенню.

Outcome: approved