Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника за довіреністю [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які виступають в своїх інтересах та в інтересах дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON] в якому просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою №24 в будинку №13 по вул.Леніна, селища Олександрівка м.Іллічівська Одеської області (а.с.3-6). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він у 1990 році вселився до квартири [ADDRESS] міста Іллічівська Одеської області за погодженням із службовими особами балансоутримувача квартири, а з 27.05.19997 року був зареєстрований в зазначеній квартирі, разом із ним в спірній квартирі зареєстровані відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які виступають в своїх інтересах та в інтересах дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Оскільки відповідачі разом з неповнолітніми дітьми не проживають в спірній квартирі понад шість місяців позивач вважає, що вони втратили право користування квартирою. За цих обставин просить позов задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачі в судовому засіданні позов не визнали, пояснили суду, що згоди на реєстрацію позивача не надавали, зазначали, що позивач погрожував всій родині, у звязку із чим вони були змушені покинути спірну квартиру та звертались до правоохоронних органів. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно копії Ордеру №173 від 17.01.1983 року відповідачу [PERSON] надано право на зайняття квартири [ADDRESS] у складі трьох осіб (а.с.42). Згідно довідки про склад сім'ї від 29.04.2015 р. за №1304, яка видана [PERSON], вбачається склад сім'ї відповідача в кількості восьми осіб (а.с.70). Згідно довідки КП «Іллічівськводоканал» за №3 від 11.03.2015 р. за [PERSON] заборгованість за холодне водопостачання відсутня (а.с.43). Згідно копії паспорту виданого на імя [PERSON] вбачається реєстрація його місяця проживання за адресою: [INFO] (а.с.7-зв). Як вбачається з заяви на імя керівника органу приватизації, уповноваженим власником квартири визначено [PERSON] (а.с.8). Згідно листа на імя адвоката [PERSON] вбачається, що 28.07.1999 року рішенням Олександрівської селищної Ради №122 спорудження за адресою: Леніна, 13 в смт.Олександрівка було прийнято на баланс Олександрівської селищної Ради та йому було надано статус будинку для малосімейних громадян. У звязку з ліквідацією селищної Ради, у грудні 2001 року, на баланс новоствореної Ради Олександрівської селищної Ради зазначений будинок не приймався (а.с.14). В акті сусідів складеного 28.11.2014 року зазначено, що відповідач [PERSON]І з родиною в будинку №13, в кв.24 по вул.Леніна в смт.Олександрівка не проживають з 1990 року (а.с.15). Згідно розрахункової книжки за електроенергію, яка видана Іллічівським РЕМ вбачається, що особовий рахунок по сплаті послуг за споживання електроенергії відкрито на імя [PERSON] (а.с.22). Згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно вбачається, що [PERSON] є власником будинку №64 по вул.Новій в с.Малодолинське м.Іллічівська Одеської області (а.с.38-41). Згідно актів сусідів від 20.04.2015 року, в квартирі [ADDRESS] з 1989 року проживав [PERSON], а позивач проживає в спірній квартирі з 1993 року, також зазначено, що позивач не проживає в зазначеній квартирі по пів року й більше (а.с.68,69). Суд застосовує законодавство на час виникнення правовідносин. Так, згідно положень ч.2 ст.128, 129 ЖК України жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. При цьому суд зазначає, що сторонами визнано та не оспорюється обставина, того, що спірна квартира перебувала в приміщенні колишнього гуртожитку, який перебував на балансі СУ-455. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.22\~Постанови від\~12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»\~вирішуючи спори про виселення з гуртожитків, судам слід з'ясовувати, чи є гуртожитком приміщення, яке займає відповідач. Для цього, зокрема, необхідно витребувати дані про те, чи перебуває будинок, в якому розміщено таке приміщення, у віданні позивача; чи побудований він як гуртожиток або спеціально для нього переобладнаний; чи є дозвіл санепідстанції на його заселення як гуртожитку; чи зареєстрований він як гуртожиток у виконкомі районної, міської, районної в місті Ради; чи видавався відповідно до Положення про гуртожиток ордер на зайняття жилої площі в гуртожитку; чи укомплектований будинок (жиле приміщення) меблями, спеціальним устаткуванням, інвентарем, культурно-побутовими предметами, необхідними для проживання, занять і відпочинку громадян, чи є штати для обслуговування гуртожитку, як оплачується проживання і т.п. Судам слід враховувати, що гуртожитками є також спеціально побудовані підприємствами, установами, організаціями жилі будинки для малосімейних, щодо яких адміністрацією, органом громадської організації і профспілковим комітетом до початку будівництва прийнято рішення про їх використання як сімейних гуртожитків і вони зареєстровані у виконкомі як гуртожитки. Із вказаного вбачається, що [PERSON] набув право на вселення до спірного житлового приміщення на підставі ордеру у порядку, встановленому\~ЖК України, та який, крім того, ніким не оспорювався.\~ Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд зазначає, що позивачем не надано жодного письмового доказу того, що йому видавався ордер, відкривався особовий рахунок та укладався договір найму на проживання в зазначеній квартирі, яка за своєю правовою природою є кімнатою в гуртожитку. З заявами про витребування письмових доказів позивач та його представник до суду в установленому законом порядку не звертались. Суд критично відноситься до пояснень свідків, оскільки вони не відповідають письмовим доказам, наявним в матеріалах справи. Суд зазначає, що положення ст.70,71 ЖК України щодо визнання осіб, таким, що втратили право користування житловим приміщенням в гуртожитках не застосовуються. Також, суд зазначає, що оскільки позивач не надав доказів правомірності його вселення до зазначеної спірної квартири у відповідності до норм ЖК України, суд не знаходить підстав для захисту його прав передбачених ст.16 ЦК України і приходить до висновку про неможливість задоволення позовних вимог саме за їх безпідставністю.

Outcome: dismissed