Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

Позивач 27 січня 2021 року звернувся в суд із позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, які з нього стягуються на підставі судового наказу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 липня 2020 року по справі № 344/7027/20, на дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а саме із 1/2 на 1/3 частину всіх видів його доходів щомісячно. За підставу позовних вимог вказав що дочка [PERSON] починаючи з 25 грудня 2020 року проживає з ним, що є підставою для зменшення розміру аліментів. 25 лютого 2021 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позов не визнає. Враховуючи що рішенням суду про розірвання шлюбу визначено місце проживання дітей з матір`ю, та те що діти зареєстровані з нею, підстави для зменшення розміру аліментів відсутні. Інших заяв по суті справи від сторін не надходило. Позивач у судовому засіданні вимоги позову підтримав. Пояснив, що офіційно працює, аліменти стягуються роботодавцем. Дочка [PERSON] проживає з ним, він окрім аліментів, несе витрати на потреби дочки. Відповідач та її представник у судовому засіданні позов не визнали з мотивів наведених у відзиві на позовну заяву. Відповідач не заперечила що з 25 грудня 2020 року дочка [PERSON] проживає з батьком. Кошти які надходять у вигляді аліментів, та які б мали йти на дочку [PERSON] вона відкладає. Представник також вказав, що наведені в позові обставини не можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів. Заслухавши пояснення позивача, думку відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] знаходились у зареєстрованому шлюбі з 30 серпня 2015 року, який рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 серпня 2020 року розірвано. Цим же рішенням дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , залишено на проживанні з матір`ю [PERSON] . На підставі судового наказу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 липня 2020 року по справі № 344/7027/20, судом присуджено стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% встановленого прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 05 червня 2020 року, до досягнення дітьми повноліття. За даними будинкової книги [PERSON] та діти зареєстровані у квартирі [ADDRESS] . Однак сторонами у судовому засіданні визнано що малолітня [PERSON] з 25 грудня 2020 року припинила проживання з матір`ю, та проживає з позивачем [PERSON] . Волевиявлення дитини щодо проживання з батьком підтверджується нотаріально засвідченою заявою від 29 грудня 2020 року, зареєстрованою в реєстрі за № 377, 378. Положеннями ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пленум Верховного Суду України у роз`ясненнях, викладених у пункті 23 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звертає увагу судів на те, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. В силу дії ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Таким чином, право на утримання аліментів має той з батьків, з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. За змістом ч. 2 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. На момент звернення із заявою про видачу судового наказу до суду (05 червня 2020 року) [PERSON] була у віці тринадцяти років. Місцем її проживання було місце проживання матері. Після досягнення чотирнадцяти років [PERSON] змінила місце проживання та фактично проживає з батьком. У відповідності до ч. 2 ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч. 5 ст. СК України). Із наведених положень сімейного законодавства слідує, що визначення розміру аліментів, які присуджуються у вигляді частки від заробітку (доходу) платника аліментів залежить від кількості дітей, на утримання яких аліменти підлягають присудженню, так як суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) платника, на утримання усіх дітей. Тому суд вважає, що зміна дитиною місця свого проживання, у даному випадку може бути підставою для зменшення розміру аліментів на підставі ст. 192 СК України. [PERSON] після зміни місця свого проживання забезпечується батьком, при цьому з його заробітку стягуються аліменти на її утримання, якими розпоряджається матір, яка разом з дочкою фактично не проживає. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити та зменшити розмір аліментів, які стягуються на підставі судового наказу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 липня 2020 року по справі № 344/7027/20 та стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини від всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50 відсотків встановленого прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Тому стягнення аліментів у зменшеному розмірі слід розпочати з дня набрання рішенням законної сили. На підставі ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», ст. 180-183, 192 СК України,

Outcome: approved