Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі свого представника - адвоката Поставничого Р.В., звернулася до суду з позовом до Дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в якому просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.04.2020р. по 15.06.2020р. в сумі 24656,64грн., з розрахунку 513,68грн. (середньоденний заробіток) * 48 (кількість робочих днів у вказаний період). В обґрунтування позову зазначено, що позивач з 27.06.2002р. по 01.04.2020р. працювала у ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», а при звільненні 01 квітня 2020 року відповідач не виплатив належну їй заробітну плату, у зв`язку із чим, остання була вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 16.06.2020р. провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засіданні з розгляду даної справи по суті. Позивач в судове засідання не з`явилася, причину неявки суду не повідомила, проте надала суду письмову заяву в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить провести судовий розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача в судове засідання також не з`явився, причину неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надавав. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, судом вирішено проводити розгляд справи в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Як вбачається з трудової книжки позивача, вона з 20 липня 2002 року по 01 квітня 2020 року працювала у ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», а 01 квітня 2020 року була звільнена за власним бажанням, у зв`язку із виходом на пенсію по інвалідності, тобто за ст. 38 КЗпП України. При звільненні позивача з нею не було проведено остаточного розрахунку з виплати заробітної плати у зв`язку з чим утворилась заборгованість з виплати заробітної плати, яка складає 51455,56 грн. 38 коп. ( довідка у ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» №159 від 22 травня 2020 року). До теперішнього часу відповідачем не здійснено остаточного розрахунку з позивачем, через що остання звернулася до суду з зазначеним позовом. Конституційне право громадян на оплату праці розглядається як одне з найбільш важливих та пріоритетних засад становлення і розвитку суспільства, ефективний засіб стимулювання працівників та службовців до належного та якісного виконання службових обов`язків. Згідно із ст.ст. 21, 43 Конституції України, ст.ст. 94, 115 КЗпП України, ст.ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці» кожна людина має право на заробітну плату за виконану роботу та її своєчасне одержання в повному обсязі. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. На підставі ст.116 КЗпП України, відповідачу належало провести повний розрахунок з працівником в день звільнення - 01 квітня 2020 року, що зроблено не було. Як встановлено судом, відповідач в порушення ст.116 КЗпП, не здійснив виплати належної позивачці заробітної плати в день її звільнення у зв`язку з чим до теперішнього часу має заборгованість перед позивачкою в розмірі 51455грн. 56 коп.. Вказана сума заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, була стягнута з відповідача на користь позивачки судовим наказом Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.05.2020р. (справа №711/3569/20). Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. На підставі абз.4 ч.2. п.2 Постанови КМУ №100 від 08 лютого 1995 року про затвердження «Порядку обчислення середньої заробітної плати» передбачено, що якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчисляється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як вбачається з довідки ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» від 27 травня 2020 року №169 про доходи [PERSON] , її середньоденна заробітна плата становить 513грн. 68 коп. Позивач просив стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку з виплати заробітної плати, а саме за період з 02.04.2020р. по 15.06.2020р., тобто за 48 робочих днів, тобто 48 днів х 513,68грн (середньоденна заробітна плата) = 24656,64грн. Суд погоджується зі здійсненим розрахунком позивача та вважає, що ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з відрахуванням всіх обов`язкових платежів, передбачених законом. За таких обставин, позовні вимоги позивача підлягають до задоволення. Щодо розподілу судових витрат, то суд приходить на доступних висновків. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору на підставі ЗУ «Про судовий збір», то судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі наведеного, ст.ст.115,116,117 КЗпП України

Outcome: approved