Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

Позивач [PERSON] 24.03.14 року звернулася до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Комунального підприємства «Зеленодольський міський водоканал», [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним розпорядження органу приватизації, свідоцтва про право власності на житло, визнання права власності на нерухоме майно. Позов обґрунтовано тим, що вона на підставі договору купівлі-продажу квартири від 03.10.08 року є власником квартири, розташованої в [ADDRESS]. Згідно плану будинку, будинок складається з секцій з квартирами і місцями загального користування. За плануванням будинку її квартира відносить до секції 19 і в цій секції є місця загального користування - ванна кімната. Даною ванною кімнатою користується відповідачка [PERSON] Вона неодноразово зверталась з проханням надати доступ для використання ванної, однак відповідачка відмовилась. Лише у 2012 році під час судового розгляду справи вона дізналась, що КП «Зеленодольський міський водоканал» була проведена приватизація місця загального користування - ванної кімнати, що суперечить законодавству України. На даний час співвласниками вказаної ванної кімнати є [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Фактично відповідачка [PERSON] користується ванною кімнатою одноособово. Просила позоні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідачем КП «Зеленодольський міський водоканал» надано заперечення проти позову які обґрунтовані тим, що житловий будинок [ADDRESS] є домом секційного типу, а не гуртожитком, ванна кімната є підсобним приміщенням, а не приміщенням загального користування, як заявляє позивач, квартира [ADDRESS] є самостійною секцією і вона не відноситься до секції № 19. Тому просили в позові відмовити. Відповідачем [PERSON] надано заперечення проти позову, згідно яких просила в задоволені позову відмовити, оскільки вона та її син є власниками ванної кімнати, ст.. 382 ЦК України, на яку посилається позивач, визначає правовий режим допоміжних приміщень і приміщень загального користування а не приміщень приватного користування. Тому просила в позові відмовити. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, пояснивши, що на підставі договору купівлі-продажу придбала квартиру [ADDRESS] у гр.. [PERSON]. На час купівлі-продажу їй віддали ключі від квартири, рпоснивши, що ключі від ванної знаходяться у гр.. [PERSON]. Вона звернулась до відповідачки з пропозицією надати доступ до ванної кімнати, поте відповідачка відмовилась. Вона звернулась до КП «ЗМВ» з пропозицією не нараховувати їй плату за гарячу воду, оскільки вона не користується ванною кімнатою, однак їй відмовили. Вона зверталась в суд з позовом до відповідачки про усунення перешкод в користуванні ванною кімнатою, однак дізналась, що ванна кімната приватизована. Тому звернулась до суду з даним позовом. Просила суд позов задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] - [PERSON] позов підтримав просив задовольнити з підстав вказаних у позовній заяві. У судовому засіданні представник відповідача КП «ЗМВ» Гвоздьов А.Г. проти задоволення позову заперечував, просив відмовити з підстав, вказаних у запереченнях. У судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] проти задоволення позову заперечував, просив відмовити з підстав, вказаних у запереченнях. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судові засідання неодноразово не з'являлись про час та місце слухання справи повідомлялись належним чином, причин неявки суду не повідомляли, у зв'язку з чим справу розглянуто у їх відсутності. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши докази, надані сторонами, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] проживає в квартирі [ADDRESS]. Їй на підставі договору купівлі-продажу від 03.10.2008 року дана квартира належить на праві власності (а.с.13-17). Дана квартира [ADDRESS] розташована на одному поверсі з секцією № 19, що підтверджується планом будинку (а.с.18), у даній секції є квартири [NUMBER], який на даний час є приватною власністю. Так, згідно ст.. 3 ЦПК України кожна особа може звернутись до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорених прав, свобод чи інтересів. Позивач звернулася до суду за захистом свого порушеного, невизнаного права та просила задовольнити її позовні вимоги на підставі ст.. 392 ЦК України, згідно якої власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Проте в судовому засіданні встановлено, що на момент прийняття органом приватизації розпоряджень про приватизацію кварти [ADDRESS] не мала. Так, розпорядженням органу приватизації від 30.08.07 року передано квартиру за адресою [ADDRESS], загальною площею 25,3 м2 у приватну спільну часткову власність гр.. [PERSON] (а.с.22). На даний час власниками вказаної квартири є гр.. [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу між ними та [PERSON] (а.с.23), право власності за ними зареєстровано в КП «Апостолівське БТІ» (а.с.24). Згідно технічного паспорту на дану квартиру у загальну площу входить 0,5 м2 ванної кімнати (а.с.25-27). Розпорядженням органу приватизації від 01.10.07 року передано квартиру за адресою [ADDRESS], кВ. 3, загальною площею 22,15 м2 у приватну спільну часткову власність гр.. [PERSON] (а.с.98). На даний час власником вказаної квартири є гр.. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу між нею та [PERSON], [PERSON] (а.с.29), право власності за нею зареєстровано в КП «Апостолівське БТІ» (а.с.30). Згідно технічного паспорту на дану квартиру у загальну площу входить 0,5 м2 ванної кімнати (а.с.30-32). Згідно акту КП «ЗМВ» встановлено, що прилади обліку використання води квартир [NUMBER] та квартири[NUMBER] не встановлені (а.с.33). Акт обстеження 2012 року не затверджений, тому не можу прийнятий як належний доказ (а.с.34).Позивачкою здійснювалось листування щодо нарахування вартості комунальних послуг (а.с.35-39). [PERSON] також є власником квартири [NUMBER], загальною площею 21,75 м2, за адресою [ADDRESS], яку розпорядженням органу приватизації від 02.03.05 року передано у власність гр.. [PERSON] (а.с.96). Відповідно до п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон про приватизацію) власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Поняття «допоміжні приміщення багатоквартирного будинку» можна зустріти у ст. 1 Закону «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону про приватизацію суть приватизації державного житлового фонду полягає у відчуженні на користь громадян України, а отже, у їхню власність як квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, так і належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв тощо) державного житлового фонду. Закон врегульовує також відносини, пов'язані з виникненням, оформленням та набуттям права приватної власності на квартири та інші об'єкти приватизації державного житлового фонду. Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону про приватизацію допоміжні приміщення стають об'єктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, одночасно з приватизацією громадянами квартир, що засвідчується єдиним документом - свідоцтвом про право власності на квартиру. Для підтвердження набутого в такий спосіб права не потребується вчинення будь-яких інших додаткових юридичних дій. Згідно п. 2 рішення Конституційного суду України № 4 від 02 березня 2004 року: «2. У листі до Конституційного Суду України Президент України наголосив на тому, що право власності на квартиру породжує й право спільної власності на допоміжні приміщення багатоквартирного будинку, технічне обладнання тощо, які призначені для обслуговування житлового комплексу і забезпечують його використання. В процесі приватизації державного житлового фонду одночасно відчужуються на користь громадян не тільки квартири, але й допоміжні приміщення. Тому момент виникнення права власності на квартиру є й моментом виникнення права спільної власності на допоміжні приміщення......». Таким, чином розпорядженнями органу приватизації від 30.08.07, 01.10.07 та 02.03.05 року не порушено прав позивачки, оскільки право на житло у вказаному будинку позивач набула після їх прийняття - 03.10.08 року, відповідачі не були учасниками приватихзіції, а на момент придбання квартири позивачкою ванна кімната уже не була допоміжним приміщенням. В судовому засіданні встановлено, що після виникнення права власності на квартиру [ADDRESS] у позивача [PERSON], розпорядженням органу приватизації від 27.03.2012 року передано квартиру за адресою [ADDRESS], кВ. 2, загальною площею 15,1 м2 (у тому числі 0,5 м2 ванної кімнати) у приватну спільну часткову власність гр.. [PERSON] (а.с.99). Проте дана частка ванної кімнати внатурі виділена не була, а тому не можна вважати її допоміжним приміщенням, крім того, позивач [PERSON], на відміну від відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] не має будь яких прав на приміщення коридору, через який можливо потрапити до ванної кімнати, також не надано доказів її звернення до органу приватизації з заявою про приватизацію вказаної частики приміщення ванної кімнати. Позовних вимог про витребування майна з чужого володіння позивач також не пред'являла, як і не пред'явила вимог до співвласника [PERSON], тому в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним розпорядження органу приватизації, свідоцтв про право власності на житло, визнання права власності на нерухоме майно слід відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed