Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

Позивач 18.01.2019 року з вернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку. 05.02.2019 року позивачкою було подано позовну заяву в новій редакції, на обґрунтування якої зазначила, що 07.09.2018 року на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення вона стала власницею нежитлового приміщення - міні ковбасного цеху, загальною площею 286,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (далі - Ковбасний цех). Ковбасний цех розташований на Земельній ділянці з цільовим призначенням: для обслуговування Ковбасного цеху, яка на момент звернення до суду перебуває у власності відповідачки. Вважає, що вона набула право власності на земельну ділянку на підставі положення ст. 120 ЗК України, тобто внаслідок укладення договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, до неї перейшло право власності на земельну ділянку, на якій воно розташоване, тим самим право власності [PERSON] на земельну ділянку припинилося. Однак, відповідачка тривалий час уникає врегулювання спору у досудовому порядку незважаючи на численні усні звернення, що позбавляє її можливості оформити право власності на земельну ділянку за собою. Просить суд визнати за нею право приватної власності на земельну ділянку загальною площею 0,0936 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення: для обслуговування ковбасного цеху, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (далі - Земельна ділянка). До початку судового засідання позивачем подано до суду заяву, з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити (а.с. 28, 36). Від відповідачки до початку розгляду справи по суті надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнає і не заперечує проти їх задоволення (а.с. 37). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного. Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як вбачається з договору купівлі продажу (нежитлового приміщення) від 07.09.2018 року, [PERSON], що діє як представник на підставі довіреності від імені [PERSON], за однієї сторони (як продавець) та [PERSON] з другої сторони (як покупець), на умовах, передбачених цим договором домовились про таке: продавець продає нежитлове приміщення - міні ковбасний цех, загальною площею 286,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], а покупець в цілому купує вищезазначене нерухоме майно і зобов'язується оплатити його вартість за ціною та на умовах, передбачених цим договором (а.с. 6). З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № [NUMBER] від 07.09.2018 року вбачається, що 07.09.2018 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Кухлевською М.В. було проведено державну реєстрацію права приватної власності на міні ковбасний цех, загальною площею 286,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], за [PERSON] (а.с. 7). Судом встановлено, що вищевказане приміщення ковбасного цеху розташоване на земельній ділянці загальною площею 0,0936 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення: для обслуговування ковбасного цеху, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-0705080012019 від 04.03.2019 року вбачається, що зазначена вище земельна ділянка для обслуговування ковбасного цеху перебуває у приватній власності [PERSON] на підставі рішення Баївської сільської ради № 7/4.4 від 13.10.2006 року (а.с. 33-35). Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Відповідно до ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Статтею 126 Кодексу передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Аналіз ст. ст. 3 та 9 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави стверджувати, що державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така нотаріальна дія. Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію. У зазначених випадках державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. З метою виконання новим власником житлового будинку (будівлі, споруди) вимог ст. 377 ЦК України, згідно якої до особи, яка набула право власності на таке нерухоме майно, має перейти право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача), новий власник має вжити заходів щодо оформлення відповідних речових прав на земельну ділянку відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Із вищевикладеного слідує, що суд не може підміняти інший орган, уповноважений здійснювати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно і перебирати на себе повноваження з вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції державних реєстраторів та, зокрема, нотаріусів. Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права шляхом визнання права власності на земельну ділянку в судовому порядку не відповідає вимогам закону. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed