Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

Позивач 16.10.2019 р. звернувся в суд з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 26859,51 грн. Заявлений позов обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного між сторонами договору б/н від 07.12.2007 р. відповідачка отримала кредит у розмірі 21600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Договір між сторонами укладено у порядку ч.1 ст.634 ЦК України шляхом приєднання, відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами банку, викладеними на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою зобов`язань станом на 26.09.2019 р. утворилась заборгованість у сумі 26859,51 грн., що складається з 1912,99 грн. заборгованості за тілом кредиту, 20123,24 грн. заборгованості за відсотками, 3306,16 грн. заборгованості за пенею та комісією, 250 грн. штрафу (фіксована частина), 1267,12 грн. штрафу (процентна складова). Просив стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у поданій суду заяві просив справу розглянути за його відсутності, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, у поданій суду заяві від 11.11.2019 р. посилалась на те, що вона не укладала з банком кредитного договору, лише отримала отримала кредитну картку, якою не користувалась. Тому вважає заявлений до неї позов безпідставним. Крім того, банк пропустив загальний трьохрічний строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом. Просила застосувати позовну давність та відмовити у позові. Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що відповідно до укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та відповідачкою [PERSON]. , яка після одруження змінила прізвище на « [PERSON] », кредитного договору б/н від 07.12.2007 р. відповідачка отримала кредит у розмірі 21600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Договір між сторонами укладено шляхом підписання заяви від 07.12.2007 р. (а.с.18-19), у якій зазначено, що позичальник погоджується, що підписана заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, викладеними на банківському сайті, складає між ними договір, підтвердженням чого є його підпис. Відповідно позивач, обґрунтовуючи право вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який розміщений на сайті банку, як на невід`ємну частину спірного договору, копія якого міститься на а.с.93-98. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою зобов`язань за кредитним договором позивач заявив до стягнення заборгованість станом на 26.09.2019 р. у розмірі 26859,51 грн., що складається з 1912,99 грн. заборгованості за тілом кредиту, 20123,24 грн. заборгованості за відсотками, 3306,16 грн. заборгованості за пенею та комісією, 250 грн. штрафу (фіксована частина), 1267,12 грн. штрафу (процентна складова), згідно наданого позивачем розрахунку (а.с.9-17). Відповідно до вимог ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу,інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позивач посилається на те, що договір між сторонами укладено у порядку ч.1 ст.634 ЦК України шляхом приєднання, що відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає між нею та банком договір. Умови та правила надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв'язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ст.1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до вимог ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Судом встановлено, що відповідачка у своїй заяві від 07.12.2007 р. (а.с.19) погодилася із запропонованою банком відсотковою ставкою 1,9 % в місяць, що становить 22,80 % річних, та із щомісячною комісією 1 %, з нарахуванням штрафу при порушенні строків платежів більше ніж на 120 днів у розмірі 250 грн. + 5% від суми боргу. Наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг, яким передбачена можливість збільшення відсоткової ставки в односторонньому порядку та стягнення пені, не містить підпису відповідачки, тому його не можна розцінювати як частину цього кредитного договору. Вказане узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.07.2019 р. у справі № 342/180/17, який згідно ч.4 ст.263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. З урахуванням встановлених обставин суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідачки на користь банку 3306,16 грн. заборгованості за пенею та комісією, де сума пені і комісії не розмежована. Суд вважає необґрунтованим посилання відповідачки на те, що вона не укладала з банком кредитного договору, лише отримала отримала кредитну картку, якою не користувалась. З наданих позивачем виписки по рахунку відповідачки (а.с.62-66) та виписки за договором (а.с.81-87) вбачається, що відповідачка користувалась кредитною карткою. Зазначеними письмовими доказами підтверджено, що останні погашення за вказаним кредитним договором мали місце 31.10.2014 р. та 27.01.2017 р., що відображено також у наданому банком розрахунку заборгованості (а.с.14-15). Вказані обставини спростовують твердження відповідачки щодо пропущення банком загальної позовної давності для звернення до суду з даним позовом. Суд визначає до стягнення з відповідачки 1912,99 грн. заборгованості за тілом кредиту та розраховує заборгованість за відсотками, виходячи з погодженої сторонами відсоткової ставки 1,9 % в місяць, що становить 0,063 % в день, у межах трьохрічного строку загальної позовної давності. Розрахунок заборгованості по відсотках наступний: 1912,99 грн. х 0,063 % = 1,21 грн. х 1095 дн. = 1324,95 грн. Розрахунок штрафу: 250 грн. + 161,90 грн., що становить 5 % від суми заборгованості у 3237,94 грн. (1912,99 грн. за тілом кредиту + 1324,95 грн. за відсотками), = 411,90 грн. Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. З відповідачки слід стягнути на користь позивача 3649,84 грн. заборгованості за кредитним договором, що складається з 1912,99 грн. заборгованості за тілом кредиту, 1324,95 грн. заборгованості за відсотками, 411,90 грн. штрафу, та судові витрати у розмірі 1921 грн. На підставі наведеного, відповідно до ст. 207, 526, 549, 634, 1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України,

Outcome: dismissed