Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-20 00:00:00

Позивач [PERSON] 18.12.2018 року звернулася у суд з позовною заявою, в якій просить стягувати з відповідача у її користь аліменти на своє утримання у розмірі 1\~500 грн. щомісячно, починаючи з дня подання до суду позовної заяви, а саме з 18.12.2018 року і до досягнення їх дочкою [PERSON], [INFO], трьохрічного віку. Судові витрати у справі позивач просить покласти на відповідача. Ухвалою судді від 11.01.2019 року, після отримання судом інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, який не є підприємцем, вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із визначенням дати судового засідання. \~ \~ \~ \~Розгляд справи по суті відбувся 21.02.2019 року, з участю позивача та представника відповідача. Позов обґрунтовано тим, що позивач з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, за час якого 23.08.2016 року у сторін народилась дочка [PERSON]. Відповідач спільно з позивачем та дитиною не проживає, проте сплачує аліменти на дочку у сумі 1000 грн. щомісячно. Позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, а тому інших доходів, окрім соціальних виплат на дитину та аліментів на дитину, немає. Позивач зазначає, що не може влаштуватись на роботу у звязку із необхідністю здійснення догляду за дитиною, а соціальних допомог та аліментів, які вона отримує на дитину, не вистачає для забезпечення життєвонеобхідних потреб дочки. Позивач просить на підставі ст. ст. 84, 85 СК України позов задовольнити. Позивач у судове засідання щодо розгляду справи по суті зявилася, позов підтримала, просила такий задовольнити з наведених у ньому підстав. Відповідач у судове засідання щодо розгляду справи по суті не зявився, хоча був належно повідомленим про дату, час та місце судового засідання у справі, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення почтового відправлення судової повістки від 16.01.2019 року. Належно уповноважена представник відповідача адвокат [PERSON] у судове засідання щодо розгляду справи по суті зявилася, проти позову заперечила. У поданому суду відзиві за вх. № 645 від 13.02.2019 року зазначила, що обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, відповідач не визнає, оскільки вирішальним для утримання дружини від батька дитини є наявність у чоловіка можливості надати матеріальну допомогу. Відповідач офіційно не працевлаштований, на обліку у центрі зайнятості не перебуває, соціальних виплат не отримує, не є власником нерухомого майна, має на утриманні непрацездатного батька. Крім того, відповідач справно сплачує аліменти у розмірі 1\~000 грн. на утримання дочки [PERSON], [INFO], щомісячно. У звязку з відсутністю можливості надавати матеріальну допомогу, відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Розглянувши матеріали справи, заслухавши присутніх у судовому засіданні учасників справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невідємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обовязків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та розяснень, суд, перевіряючи порушення прав позивача цивільного характеру, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. З матеріалів\~справи вбачається,\~що сторони\~у справі\~є батьками\~неповнолітньої[PERSON], [INFO]. Згідно з\~рішенням Сколівського\~районного суду\~Львівської області,\~ухваленим 13.09.2017\~року у\~цивльінй справі\~№ 453/660/17,\~провадження №\~2/453/433/17,\~з [PERSON]\~на користь\~[PERSON] (тепер\~ [PERSON])\~Н.М.,\~стягуються аліменти\~на дочку\~ [PERSON],\~[INFO],\~у твердій\~грошовій сумі\~у розмірі\~1\~000,\~00\~грн.\~щомісячно,\~починаючи з\~14.06.2017\~року і\~до досягнення\~дитиною повноліття. Згідно з рішенням Сколівського районного суду Львівської області, ухваленим 10.10.2017 року у цивільній справі № 453/951/17, провадження № 2/453/546/17, шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 15.02.2016 року виконавчим комітетом Скнилівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, актовий запис № 01 розірвано, після розірвання шлюбу залишено [PERSON] прізвище «Корчинська». \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~За приписами ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини, до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Отже, матеріальне становище дружини, з якою проживає дитина, правового значення не має, а вирішальним є наявність у чоловіка батька дитини можливості надавати матеріальну допомогу дружині. Як вбачається із наданої відповідачем трудової книжки серії АВ № 425350, він після його звільнення 28.11.2017 року за останнім місцем праці, ніде не працевлаштований, а довідкою за № 76 від 31.01.2019 року Пустомитівської районної філії Львівського обласного центру зайнятості стверджується, що відповідач також не зареєстрований як такий, що шукає роботу, допомоги по безробіттю не отримує. Суд наголошує на тому, що позивачем, всупереч перелічених вище норм процесуального права, зокрема ст. ст. 81, 89 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач має дохід і такі докази у матеріалах справи відсутні. Натомість твердження позивача у судовому засіданні про те, що відповідач працює неофіційно, а, отже, має дохід і може надавати матеріальну допомогу на свою дружину, без підтвердження такої обставини належними та допустимими доказами, є голослівними та такими, що не можуть бути прийняті судом до уваги і покладені в основу ухваленого судового рішення про задоволення позовних вимог. Відтак, суд дійшов висновку про те, що за умови сплати відповідачем аліментів на свою малолітню дитину [PERSON], [INFO], щомісяця, а також за умови отримання позивачем як матірю встановлених державою соціальних виплат до досягнення цією дитиною трьох років, що позивачем у судовому засіданні не заперечувалось і ті обставини сторонами визнавались, на відповідача не може бути покладено обовязку щодо утримання позивача, а особливо за умови, що позивачем не доведено суду можливості відповідача надавати таку матеріальну допомогу. Враховуючи усе вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення коштів на своє утримання (аліментів) задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed