Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

Позивач 26 жовтня 2015 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, в якому згідно уточнень вказала, що [INFO] померла її мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 05 серпня 2015 року позивач звернулася до нотаріальної контори з метою отримати свідоцтво про право на спадщину, однак свідоцтво не отримала, оскільки нотаріус не мав доказів фактичного вступу у спадщину, а строк встановлений ст. 1270 ЦК України позивачем був пропущений. Враховуюче, що батько позивачки не претендує на спадщину, вона має пріоритетне право. Просила визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на домоволодіння № 28, розташоване на земельній ділянці площею 1856 кв.м. по [ADDRESS], після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Позивач та її представник в судовому засіданні позовну заяву підтримали та просили задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача Дніпропетровської міськради в судовому засідання позовну заяву не визнав в повному обсязі та просив відмовити в задоволенні позову. Співвідповідач [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву визнав та не заперечував проти її задоволення. Третя особа Друга Дніпропетровська держнотконтора в судове засідання не з'явилася, письмово просила слухати справу у відсутність їх представника. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню по наступним підставам. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності з ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Матеріалами справи встановлено, що домоволодіння [ADDRESS] належало на праві власності [PERSON], на підставі договору дарування, посвідченого 26.05.2004 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Башкіною І.Ю., за реєстровим № 1715 (а.с.7-8). [PERSON] [INFO] померла (а.с.14). Після її смерті відкрилася спадщина на домоволодіння [ADDRESS] Згідно ст.ст.1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 1 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05 серпня 2015 року, відмовлено [PERSON] у подачі заяви про прийняття спадщини, після смерті [PERSON], у зв'язку з пропущеним строком та рекомендовано звернутися до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини (а.с.18). Разом з тим, позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом, при цьому з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини не зверталася. У відповідності до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК України. Тобто, при зверненні позивача до суду з вказаною позовною заявою, відсутні докази наявності спору, як наслідок захист цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Враховуюче вищевикладене, аналізуючи докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги є передчасними, необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд в силу ст.88 ЦПК України, враховує, що позовні вимоги майнового характеру оплачені позивачем, судом залишено без задоволення, позивач не звільнений від їх оплати, у зв'язку з чим поверненню не підлягають. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed