Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

Позивач 17.02.2016 звернувся до суду з вищеназваним позовом та із заявою про доповнення позовних вимог від 28.03.2016, у якому просив суд визнати рішення другого засідання першої сесії Карлівської міської ради сьомого скликання від 04.12.2015 «Про надання дозволу Карлівському ВУЖКГ на виведення штатної одиниці та погодження штатного розпису на 2015 рік» незаконним; поновити його на роботі на посаді майстра Карлівського ВУЖКГ; стягнути з Карлівського ВУЖКГ на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з 09.02.2016 по 28.03.2016 в сумі 5834,40 грн., стягнути з Карлівського ВУЖКГ компенсацію за нанесену моральну шкоду в сумі 30 000 грн. Ухвалою судді Карлівського районного суду Полтавської області від 01.03.2016 відкрито провадження у справі, однак судовий розгляд не завершено у зв'язку зі звільненням у відставку головуючого судді Жмурка П.Я. З 23.09.2016 по 16.08.2017 автоматизований розподіл справи був неможливим через відсутність у суді суддів, які б мали повноваження на здійснення судочинства. Ухвалою судді Карлівського районного суду Полтавської області Лизенко І.В. від 19.08.2017 справу прийнято до провадження. Ухвалою Карлівського районного суду Полтавської області від 04.09.2017, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 12.10.2017, закрито провадження у справі в частині позовних вимог про визнання рішення другого засідання першої сесії Карлівської міської ради сьомого скликання від 04.12.2015 «Про надання дозволу Карлівському ВУЖКГ на виведення штатної одиниці та погодження штатного розпису на 2015 рік» незаконним. 22.11.2017 та 19.12.2017 заявами позивача та його представника збільшено позовні вимоги та змінено підстави позову (т.2 а.с.39, 154). Позивач просив суд поновити його на роботі на посаді майстра Карлівського ВУЖКГ; стягнути з Карлівського ВУЖКГ на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з09.02.2016 по 22.11.2017 включно в сумі 76705,20 грн.; стягнути з Карлівського ВУЖКГ на його користь грошову компенсацію за нанесену моральну шкоду в сумі 30 000 грн. та судові витрати у справі. В обґрунтування позову послався на те, що з 02.08.2013 працював начальником служби з експлуатації житла Карлівського виробничого управління житлово-комунального господарства (далі Карлівський ВУЖКГ), з 13.11.2014 у зв'язку зі скороченням штатів був переведений на посаду майстра Карлівського ВУЖКГ. 08.02.2016 звільнений з цієї посади у зв'язку зі скороченням чисельності або штату працівників за п.1 ст.40 КЗпП України. Вважає звільнення незаконним. Зміни до штатного розпису на 2015 рік, відповідно до яких виведено єдину одиницю майстра, яку він займав, прийняті в порушення закону, так як наказ начальника ВУЖКГ про затвердження штатного розпису відсутній, а є лише гриф затвердження; погодження змін до штатного розпису сесією ради від 04.12.2015 також не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки відповідно до п.6.3. Статуту підприємства штатний розпис затверджується начальником з обов'язковим погодженням міським головою, а не рішенням сесії. При звільненні відповідачем було порушено вимоги ст. 49-2 КЗпП України, оскільки він був попереджений про звільнення 07.12.2015, а інша робота йому запропонована лише 13.01.2016, тоді як з 07.12.2015 по 11.01.2016 існували вакантні посади: двірника, робітника з благоустрою, бухгалтера, обліковця, майстра (служба водопостачання та водовідведення), робітника зеленого будівництва. Йому не пропонувались посади двірника та бухгалтера, при цьому питання щодо наявності економічної освіти не з'ясовувалось. Порушені вимоги ст. 42 КЗпП України, оскільки скорочення штату обумовлено недопущенням дублювання майстром [PERSON] посадових обов'язків інших працівників, тобто визнано наявність посад майстра з ідентичними посадовими обов'язками. Однак приписи щодо його переважного права на залишення на роботі відповідачем не застосовано, хоча він має вищий рівень освіти та кваліфікації порівняно з іншими особами, які займають посади майстра. Порушено вимоги ст. 42-1 КЗпП України щодо його переважного права на поворотне прийняття на роботу. На час звільнення він не мав у сім'ї інших працівників із самостійним заробітком, до досягнення пенсійного віку залишалось 10 місяців. З 08.02.2016 по 08.02.2017 відповідачем було відкрито 23 вакансії, в тому числі які відповідають його кваліфікації, однак позивач на роботу запрошений не був. Відповідно до ст. 235 КЗпП України у зв'язку з незаконним звільненням йому належить до виплати середній заробіток за час вимушеного прогулу, який розраховано на дату подання заяви про збільшення позовних вимог (22.11.2017) у сумі 76 705,20 грн., виходячи з розміру одноденної заробітної плати за грудень 2015 року 155,26 грн. (3571 грн. : 23 робочі дні = 155,26 грн., де 3571 грн. заробітна плата за грудень 2015 року згідно довідки ВУЖКГ) та одноденної заробітної плати за січень 2016 року в сумі 187,95 грн. (3571 : 19 робочих днів = 187,95 грн., де 3571 грн. - заробітна плата за січень 2016 року), середньої одноденної заробітної плати у сумі 171,60 грн. ((155,26 грн. + 187,95 грн.) : 2 = 171,60 грн.) та кількості робочих днів вимушеного прогулу - 447. Підстави для зменшення розміру середнього заробітку у зв'язку з отриманням ним пенсії та працевлаштуванням відсутні, так як це не передбачено чинним законодавством, як зазначено у постановах Верховного Суду України у справах №6-511цс16 від 25.05.2016, №6-2597цс16 від 21.09.2017, №6-1660цс16 від 22.11.2017. Незаконним звільненням йому завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних переживаннях, так як різко змінився матеріальний стан сім'ї, у якій він був єдиним годувальником, так як дружина [PERSON] не працювала та тяжко хворіла теща [PERSON], на лікування потрібні були значні кошти. Були втрачені нормальні життєві зв'язки, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Незаконне звільнення принизило його; внаслідок моральних страждань в нього погіршився стан здоров'я: починаючи з грудня 2015 року систематично звертається до лікарів через виражений головний біль, запаморочення, шум у вухах, нудоту. Розмір моральної шкоди визначив за «Методикою встановлення заподіяння моральної шкоди та методу оцінки розміру компенсації спричинених страждань», виходячи з характеру моральних страждань, істотності вимушених змін у житті, тривалості негативних наслідків (18 місяців). Позивач до суду не з'явився, надав повноваження на представництво його інтересів [PERSON] та [PERSON] Представники позивача у судовому засіданні позов підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеному у позові та заявах від 22.11.2017, 19.12.2017, доповнивши, що під час роботи в Карлівському ВУЖКГ позивач працював у ПП «Ліон-Карлівка» за сумісництвом, що не заборонено законодавством. Після незаконного звільнення робота у приватному підприємстві не стала основною за тривалістю робочого часу. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, пояснивши усно та у письмових запереченнях (т.1 а.с.44, т.2 а.с.122), що чинним законодавством не визначено форми штатного розпису та порядку його затвердження, а штатний розпис Карлівського ВУЖКГ складено у довільній формі та затверджено особистим підписом начальника шляхом проставляння грифу «Затверджую». Порядок погодження штатного розпису міським головою не порушено, оскільки перед затвердженням штатного розпису міському голові було направлено листа про його погодження. Однак міський голова прийняв управлінське рішення та виніс це питання на розгляд сесії, на що підприємство вплинути не могло. Рішення сесії про погодження штатного розпису прийнято колегіально більшістю голосів депутатів, є законним і обґрунтованим. На час попередження позивача про вивільнення на підприємстві були відсутні вакантні посади, які б відповідали його кваліфікації. Позивачу було запропоновано в подальшому посади, які відповідали його кваліфікації або не потребували кваліфікації, а саме:майстра (служба водопостачання та водовідведення), яка є рівнозначною займаній посаді та з аналогічною заробітною платою, робітника зеленого будівництва, робітника з благоустрою, обліковця. Позивач від цих посад відмовився. Дійсно протягом двох місяців з'являлись вакансії на підприємстві, але позивач із заявами щодо цих вакансій не звертався. Не пропонувалась посада бухгалтера, бо позивач не має відповідної освіти та досвіду роботи. Не пропонувалась посада двірника, оскільки вакансія була закрита 07.12.2015, тобто до попередження позивача про вивільнення. Позивача 07.12.2015 було попереджено про можливе вивільнення, профспілка надала згоду на його звільнення, йому запропоновано всі вакансії, які відповідали його кваліфікації, тому процедура звільнення позивача дотримана. Не порушено переважне право позивача на поворотне прийняття на роботу, бо позивач не звертався із відповідними заявами до підприємства. Окрім того, позивач має основне місце роботи у ПП «Ліон-Карлівка». Позивачем не надано обґрунтованих пояснень щодо відшкодування моральної шкоди та її розміру. Не надано доказів причинно-наслідкового зв'язку між захворюваннями позивача та його звільненням. Третя особа Гончаренко Л.І. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, пояснивши, що звільнення позивача проведено відповідно до вимог законодавства. У 2015 році внаслідок значного росту цін на матеріали підприємство було вимушено економити, тому вважали необхідним скоротити посаду майстра, заощадивши на заробітній платі 56000 грн. на рік. У серпні 2015 року був створений новий цех з обслуговування водопровідної мережі, де була вакантною посада майстра. Вважала, що позивач має відповідний досвід та кваліфікацію для цієї посади, однак він відмовився. Обов'язки майстра, які виконував позивач, після його звільнення були розподілені між іншими працівниками, бо у його підпорядкуванні були лише двірники. Посаду двірника позивачу не пропонували, бо він би не погодився, бо мав вищу кваліфікацію, раніше займав керівні посади. Представник третьої особи Дзизенко В.В. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, пояснивши, що 26.11.2015 на засіданні профкому обговорювалась інформація адміністрації Карлівського ВУЖКГ про внесення змін до штатного розпису та скорочення штату працівників. Рішенням профкому було рекомендовано адміністрації запропоновувати працівнику всі наявні вакантні посади та не пізніш як за місяць до запланованого вивільнення звернутися до профкому з відповідним поданням. 15.01.2016 на засіданні профкомом за участі працівника було розглянуто подання адміністрації та надано згоду на звільнення майстра [PERSON] у зв'язку зі скороченням штату працівників, так як працівник відмовився від переведення на запропоновані йому вакантні посади. Він особисто спілкувався з позивачем, але [PERSON] відмовлявся від жодної із запропонованих посад. Вважає, що звільнення проведено з дотриманням вимог закону. Вислухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, покази свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає позов частково обґрунтованим з огляду на наступне. Відповідно до записів у трудовій книжці позивача (т.2 а.с.62-63) 02.08.2013 був прийнятий на роботу до Карлівського ВУЖКГ начальником служби, 13.11.2014 переведений майстром;08.02.2016 звільнений з посади майстра у зв'язку зі скороченням штату працівників за п.1 ст.40 КЗпП України. Наказом начальника Карлівського ВУЖКГ №33 від 08.02.2016 позивача звільнено 08.02.2016 у зв'язку зі скороченням штату працівників п.1 ст. 40 КЗпП України. Копія наказу отримана позивачем 08.02.2016, що підтверджується його підписом на звороті наказу (т.1 а.с.75). Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до ст.5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Розірвання трудового договору за зазначеною підставою відбувається в разі реорганізації підприємства (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення), зміни його власника, прийняття власником або уповноваженим ним органом рішення про скорочення чисельності або штату у зв'язку з перепрофілюванням, а також з інших причин, які супроводжуються змінами у складі працівників за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професією. Скорочення чисельності передбачає звільнення працівників, натомість скорочення штату - зменшення кількості або ліквідацію певних посад, спеціальностей, професій тощо. При цьому одночасно можуть вводитися інші посади, спеціальності, професії тощо, в результаті чого кількість працівників може і не зменшуватися, а в окремих випадках навіть збільшуватися (Роз'яснення Міністерства юстиції України від 25.01.2011). Відповідно до пунктів 1.1, 4.1, 6.3 статуту Карлівського ВУЖКГ (в редакції від 18.05.2015, чинній на день прийняття рішення про скорочення посади майстра та на день звільнення позивача) Карлівське виробниче управління житлово-комунального господарства є комунальним, унітарним, комерційним підприємством, що засноване на майні, що є спільною власністю територіальної громади м.Карлівка, засновником якого є Карлівська міська рада, та є юридичною особою. Начальник підприємства укладає трудові угоди, договори, контракти, видає доручення, відкриває в установах банків розрахункові та інші рахунки, затверджує штатний розпис (з обов'язковим погодженням міським головою), визначає конкретні розміри посадових окладів, тарифних ставок і відрядних розцінок працівникам, а також надбавок, доплат, премій і винагород (т.1 а.с.48-54). Наказом начальника Карлівського ВУЖКГ №69 від 06.11.2015 у зв'язку з недопущенням збільшення збитку та витрат по наданню послуг з утримання будинків та прибудинкової території, зменшенням навантаження і недопущення дублювання майстром Карлівського ВУЖКГ [PERSON] посадових обов'язків інших працівників підприємства, та неможливістю утримувати попередній штат працівників через збільшення витрат на фонд оплати праці, визначено скоротити з 07.02.2016 штатну одиницю майстра Карлівського ВУЖКГ, головному економісту внести зміни в штатний розпис підприємства в частині виключення з 07.02.2016 штатної одиниці майстра (т.1 а.с.66). В цей же день адміністрацією підприємства направлено звернення до первинної профспілкової організації Карлівського ВУЖКГ щодо проведення спільних консультацій (т.1 а.с.65). Згідно протоколу засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації Карлівського ВУЖКГ від 26.11.2015 інформація адміністрації взята до відома, рекомендовано адміністрації запропоновувати працівнику всі наявні вакантні посади, у випадку його відмови від виконання іншої роботи не пізніш як через місяць до дня запланованого звільнення звернутися до профкому з відповідним поданням (т.1 а.с.67). 03.12.2015 начальником Карлівського ВУЖКГ з метою погодження направлено міському голові м.Карлівка штатний розпис Карлівського ВУЖКГ на 2015 рік зі змінами, що підтверджується копією супровідного листа (т.1 а.с.93). Рішенням першої сесії Карлівської міської ради сьомого скликання від 04.12.2015 надано дозвіл Карлівському ВУЖКГ на виведення штатної одиниці майстра та погодження штатного розпису на 2015 рік зі змінами від 03.12.2015 (т.2 а.с.184). Згідно ст.17 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування. Статтями 26, 29 цього Закону не віднесено до виключної компетенції міської ради чи виконавчого органу міської ради погодження штатного розпису комунального підприємства, заснованого на майні територіальної громади. Таке погодження також окремо не передбачено статтею 42 цього Закону серед повноважень сільського, селищного, міського голови. Однак, відповідно до п.19 ст.42 Закону сільський, селищний, міський голова здійснює інші повноваження місцевого самоврядування, визначені цим та іншими законами, якщо вони не віднесені до виключних повноважень ради або не віднесені радою до відання її виконавчих органів. Також згідно статті 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», якою визначено загальну компетенцію сільських, селищних, міських рад, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Отже, чинним законодавством не передбачено обов'язкову процедуру погодження штатного розпису комунального підприємства саме міським головою. На виконання вимог п.6.3 статуту Карлівським ВУЖКГ направлено звернення до міського голови з цього приводу, тобто виконано вимоги щодо погодження змін до штатного розпису. Не підтверджується наявність вказаного у позові порушення показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] Так, свідки [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні пояснили, що є депутатами Карлівської міської ради. 04.12.2015 на розгляд сесії міської ради було внесено питання про виведення зі штатного розпису штатної посади майстра Карлівського ВУЖКГ, за яке [PERSON] та [PERSON] проголосували. Гончаренко Л.І. доповідала питання та вказала, що людину працевлаштують. Якби знали кого саме звільнять, голосували б проти. Свідок [PERSON], який також є депутатом Карлівської міської ради, підтвердив, що 04.12.2015 на сесії розглядалось питання про звільнення з посади майстра Карлівського ВУЖКГ. Прізвище особи, яка займала посаду, не називалось. Він утримався від голосування. Не пам'ятає, чи надавалось економічне обґрунтування вивільненню та чи виносилось це питання на обговорення комісії. З копії штатного розпису підприємства, затвердженого 21.09.2015, вбачається наявність однієї штатної одиниці майстра у підрозділі «Управління виробничими підрозділами» (т.1 а.с.85). Штатним розписом, затвердженим 31.12.2015 (т.1 а.с.81), не передбачено такої посади, нові посади з аналогічними функціями (перейменовані) не введено, тобто дійсно відбулось скорочення посади майстра. При цьому з посадових інструкцій майстра дільниці, майстра зеленого будівництва, майстра (т.2 а.с.110-116) вбачається, що вони передбачають різні функціональні обов'язки. Отже, оскільки штатним розписом передбачена одна посада майстра, яка підлягала скороченню, тому підстави застосування ст. 42 КЗпП України відсутні. Частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. За положеннями частини першої та третьої статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Виходячи з вимог статті 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про вивільнення конкретного працівника протягом двох місяців роботодавець повинен запропонувати йому всі наявні за відповідною кваліфікацією вакантні посади. Згоду на переведення на іншу роботу працівник підтверджує письмовою заявою про таке переведення. Наказом начальника Карлівського ВУЖКГ №72 від 07.12.2015 попереджено позивача про можливе вивільнення з 07.02.2016 у зв'язку зі скороченням штату працівників (ч.1 ст.40 КЗпП України). Позивач отримав копію наказу 07.12.2015, що підтверджується його особистим підписом на наказі (т.1 а.с.68). Рішенням профспілкового комітету первинної профспілкової організації Карлівського ВУЖКГ від 15.01.2016 надано згоду на звільнення позивача у зв'язку зі скороченням штату працівників, з наданням йому гарантій і компенсацій, передбачених чинним законодавством (т.1 а.с.73-74). Разом з тим, суд вважає, що відповідачем порушено встановлені законодавством гарантії позивача при вивільненні. Так, згідно інформації Карлівського районного центру зайнятості від 27.04.2016 (т.1 а.с.201) у період з 07.12.2015 по 08.02.2016 Карлівськаим ВУЖКГ було подано звіти за формою №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» від 16.12.2015 на посаду двірника та 31.12.2015 на посаду робітника з благоустрою. З інформації Карлівського ВУЖКГ (т.2 а.с.69-70) вбачається, що за період з 06.11.2015 по 08.02.2016 були вакантними посади: з 09.11.2015 по 11.11.2015 - робітник з благоустрою: з 07.12.2015 по 07.12.2015 - двірник (на період відсутності основного працівника); з 28.12.2015 по 31.12.2015 - робітник з благоустрою; з 03.11.2015 по 08.01.2016 - бухгалтер; з 08.01.2016 по 19.10.2016 - обліковець; з 09.01.2016 по 31.12.2016 - майстер (служба водопостачання та водовідведення); з 08.01.2016 - робітника зеленого будівництва; з 11.01.2016 - робітник з благоустрою. Позивачу, згідно копії листа від 13.01.2016 (т.1 а.с.71), письмово було запропоновано посаду майстра (служба водопостачання та водовідведення), робітника з благоустрою, робітника зеленого будівництва та обліковця. Позивачем лист отриманий 13.01.2016, про що свідчить його підпис. Отже, позивачеві запропоновано не всі посади, які були вакантними з 07.12.2015 по 08.02.2016. Посилання представника відповідача на те, що посада двірника була закрита до попередження позивача про вивільнення - 07.12.2015 (тобто в день попередження), є безпідставними, оскільки з листа Карлівського районного центру зайнятості від 27.04.2016 вбачається, що за формою №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» подано звіт від 16.12.2015 на посаду двірника. Окрім того, рішення про скорочення посади майстра прийнято наказом від 06.11.2015, зміни до штатного розпису погоджено 04.12.2015, що давало можливість запропонувати цю посаду позивачу першочергово. Відповідачем не надано суду доказів, які б свідчили про вкрай обмежену тривалість строкового трудового договору двірника, яка б перешкоджала зайняттю її позивачем. Не виправдовують дії відповідача пояснення третьої особи Гончаренко Л.І. про те, що позивач не погодився б на цю посаду, оскільки це є припущенням. Позивач не відповідає кваліфікаційним вимогам на заняття посади бухгалтера, тому обов'язок роботодавця її запропонувати відсутній. Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Отже, судом встановлено, що відповідачем не додержано норми законодавства, які регулюють вивільнення працівника, у зв'язку з чим звільнення проведено з порушенням вимог трудового законодавства, тобто є незаконним. Водночас, суд вважає необґрунтованими підстави позову щодо порушення відповідачем переважного права позивача на поворотне прийняття на роботу (ст. 42-1 КЗпП України), оскільки ці підстави виходять за межі предмету позовних вимог та не стосуються законності звільнення позивача. Відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Позивач звернувся до суду в межах передбаченого ст. 233 КЗпП України строку. Вимушений прогул більше одного року стався не з вини позивача з огляду на тривалість судового розгляду, яка обумовлена неможливістю автоматизованого розподілу справи через відсутність суддів, які б мали повноваження на здійснення судочинства, а також у зв'язку з апеляційним оскарженням ухвали суду від 04.09.2017. Отже, відшкодуванню підлягає середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. При цьому, враховуючи, що позивачу наперед не було відомо дату завершення вимушеного прогулу, у зв'язку з чим обраховано суму середнього заробітку станом на 22.11.2017, суд на виконання вимог ст. 235 КЗпП України стягує середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Таким чином, з відповідача слід стягнути на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.02.2016 по 02.02.2018 включно, що складає 497 робочих днів при 40-годинному робочому тижні. Відповідно до абз.3 пункту 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 (далі Порядок), у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно п.5 розділу IV Порядку нарахування витрат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. З довідки, виданої Карлівським ВУЖКГ (т.1 а.с.12), вбачається, що заробітна плата позивача за грудень 2015 року склала 3571,00 грн., за січень 2016 року - 3571 грн. Згідно пункту 8 Порядку середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Отже, середньоденна заробітна плата позивача складає 170,05 грн. ((3571 + 3571) : (23+19) = 170,05 грн., де 3571 грн. - заробітна плата за грудень 2015 року та за січень 2016 року, 23 - кількість робочих днів у грудні 2015, 19 - кількість робочих днів у січні 2016). Позивачем невірно вирахувано середньоденну заробітну плату у сумі 187,95 грн. в порушення вимог п.8 Порядку. Таким чином, середній заробіток позивача за весь час вимушеного прогулу з 09.02.2016 по 02.02.2018 включно складає 84 514,85 грн. (84 514,85 = 170,05 х 497, де 170,05 грн. - середньоденна заробітна плата позивача, 497 - кількість робочих днів з 09.02.2016 по 02.02.2018 включно за нормами тривалості робочого часу при 40-годинному робочому тижні). Законодавством не передбачено жодних підстав для зменшення його розміру за певних обставин, в тому числі у разі працевлаштування.Указана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року (№ 6-511цс16). Враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, за відсутності вимоги юридичної особи про стягнення з третьої особи, винної у незаконному звільненні позивача, шкоди у розмірі середнього заробітку, присудженого позивачу, суд вважає неможливим застосування ст. 237 КЗпП України в цій частині. Відповідно до ч.1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Незаконним звільненням позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у переживаннях з приводу незаконного звільнення за 10 місяців до досягнення пенсійного віку;втрату нормальних життєвих зв'язки, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя; у переживаннях через погіршення матеріального стану сім'ї, так як дружина [PERSON] не працювала, що підтверджується трудовою книжкою [PERSON] (т.2 а.с.60-61), та тяжко хворіла теща [PERSON], яка [INFO] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.71). Розмір моральної шкоди суд визначає у 15 000 грн., виходячи з характеру моральних страждань позивача, істотності вимушених змін у житті, значної тривалості негативних наслідків, з урахуванням вимог розумності та справедливості. При цьому суд зазначає, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими частково. Так, позивачем не надано доказів на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв'язку між незаконним звільненням та погіршенням стану його здоров'я. Також судом взято до уваги, що позивач мав джерело доходу, працюючи за сумісництвом (тобто неповний робочий час) у ПП «Ліон-Карлівка». На підставі ст. 141 ЦПК Українина користь позивача підлягають відшкодуванню понесені ним судові витрати на сплату судового збору в сумі 640 грн. (т.2 а.с.38). Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору з позовних вимог про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір з майнових та немайнових вимог у сумі 1907,72 грн. На підставі ст.430 ЦПК України слід допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в межах платежу за один місяць з вирахуванням податків, зборів та обов'язкових платежів. На підставі викладеного, ст. ст. 40 ч.1 п.1, 49-2, 235, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial