Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-25 00:00:00

Позивач [PERSON], в особі представника [PERSON], звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Посилається на те, що він є власником будинку за адресою м.Заставна вул.Дністровська,3. У вказаному будинку крім нього зареєстровані відповідачі [PERSON], [PERSON] Останні протягом тривалого часу, а саме близько 5 років, в ньому не проживають, він, як власник будинку, не має можливості безперешкодно користуватись, розпоряджатись своїм майном через реєстрацію відповідачів в будинку. Саме тому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки відповідачі відмовляються в добровільному порядку знятися з реєстрації. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, обґрунтував вищенаведеним та просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином судовими повістками, однак до суду повернувся конверт із відміткою «адресат за зазначеною адресою не проживає». З відповіді на запит до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Чернівецькій області стосовно місця реєстрації відповідача видно, що відповідачі [PERSON], [PERSON] зареєстровані в [INFO] куди і направлялися судові повістки. Згідно п.4 ч.8\~ст. 128 ЦПК України\~днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до ч. 10\~ст. 130 ЦПК України\~якщо місце перебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. Відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, справу, зі згоди представника позивача розглянуто в порядку заочного розгляду на підставі наявних у ній доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований, а тому підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві свідоцтва про право на спадщину від 16.06.2015 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності належить житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, розташований за адресою м.Заставна вул. Дністровська, 3 (а.с.8,9). У вказаному будинку зареєстрований позивач та відповідачі, які з 2010 року в ньому не проживають, що вбачається з акту обстеження умов проживання [PERSON] (а.с. 11). В судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] пояснили, що відповідачі [PERSON], [PERSON] приходяться сином та донькою позивача. Їм відомо, що останні виїхала за межі України, і з 2010 року в будинку позивача не проживають. На сьогоднішній день позивач [PERSON] не може вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідача у його домоволодінні. Згідно частини 1\~статті 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до\~статті 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до частини 1\~ст. 383 ЦК України\~власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Оскільки об'єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира, а права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, отже обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно п.2\~ст. 3 Сімейного кодексу України: сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки Відповідно до\~ст. 1 ЗУ «Про запобігання корупції»\~члени сім'ї - особи, які перебувають у шлюбі, а також їхні діти, у тому числі повнолітні, батьки, особи, які перебувають під опікою і піклуванням, інші особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки (крім осіб, взаємні права та обов'язки яких не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі. Відповідно до ч. 1\~ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1\~ст. 405 ЦК України\~члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Частина 4\~ст.156 ЖК України\~передбачає збереження права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Згідно ч. 2\~ст. 405 ЦК України\~член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відомості щодо укладення між сторонами договору найму (оренди) житла у відповідності до ст.ст.\~810,\~814 ЦК України\~у суду також відсутні. Угоди про користування спірним житлом не мають, сторони не пов'язані між собою спільним побутом, відповідач утриманням будинку не займається. Статтею 41 Конституції України\~та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог\~Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст.\~319,\~321 ЦК Українизакріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.\~16,\~386,\~391 ЦК України. Зокрема, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи те, що відповідачі більше року в спірному будинку не проживають, спільного господарства не ведуть, то суд приходить до висновку, що відповідачі втратили право користування спірним житловим будинком, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.\~316,\~318,\~319,\~383,\~391 ЦК України,\~ст. 3 СК України,\~ст. 1 ЗУ «Про Запобігання корупції»,

Outcome: approved