Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

Позивач [PERSON] з 1996р. працював в ВАТ «Запорізький завод «Високовольтної апаратури», який перетворено у Командитне товариство «Запорізький завод «Високовольтної апаратури - Вакатов» і Компанія». 30.03.2015р. він звільнився з підприємства за ст.38 ч.3 КЗпПУ на підставі наказу №27 від 24.03.2015р. В ході судового слідства, а саме - 21.07.2015р., відповідач виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі в сумі 19023гр. Відповідно до вимог ст.44 КЗпПУ позивач просив відповідача сплатити йому вихідну допомогу в розмірі не менше трьохмісячного заробітку, т.я. підприємство тривалий час порушувало вимоги законодавства про працю, а саме, строки виплати заробітної плати. Оскільки відповідач не виконав встановлені законом обов'язки, позивач звернувся до суду з позовом, який він уточнив в ході судового слідства, та просить суд стягнути з відповідача суму вихідної допомоги при звільненні - 9860,37гр., із розрахунку середньомісячного заробітку - 3286,79гр. за 3 місяці, та компенсацію за затримку розрахунку при звільненні - 9203,04гр. В судове засідання позивач не з'явився, його інтереси в суді представляв адвокат Мартиненко А.В. на підставі договору про надання правової допомоги від 20.07.2015р., який підтвердив в судовому засіданні доводи позивача та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача повторно в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений завчасно рекомендованою кореспонденцією. Причини неявки суду представник відповідача не повідомив, заперечень на позов не надав, з заявою про розгляд справи за його відсутності до суду не звертався. Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про час та місце розгляду справи, але вони виявилися марними. Неявка в судове засідання представника відповідача, судом розцінюється, як зловживання процесуальними правами та намагання затягнути розгляд справи. Згідно із положенням статті 169 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи лише в разі першої неявки в судове засідання належним чином повідомленої сторони без поважних причин. Отже, згідно із вимогами ЦПК України суд не повинен з'ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого відповідача у судове засідання, тому на підставі ст.169, 224 ЦПК України зі згоди представника позивача, суд ухвалює заочне рішення. Заслухавши представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: згідно записів в трудовій книжці, позивач з 1996р. працював в ВАТ «Запорізький завод «Високовольтної апаратури», який перетворено у Командитне товариство «Запорізький завод «Високовольтної апаратури - Вакатов» і Компанія» /а.с.3-5/. 30.03.2015р. він звільнився з підприємства за ст.38 ч.3 КЗпПУ на підставі наказу №27 від 24.03.2015р. /а.с.32-35/. Відповідно до вимог ч.3 ст.38 КЗпПУ, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного договору чи трудового договору. В своїй письмовій заяві позивач зазначив, що звільняється з підприємства за власним бажанням через порушення підприємством строків виплати заробітної плати. Відповідно до ст.60 ч.1 ЦПК України, кожна з сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається. В ході судового слідства, а саме - 21.07.2015р., відповідач виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі в сумі 19023гр. Однак, відповідно до вимог ст.44 КЗпПУ, відповідач повинен був виплатити позивачу при звільненні за ст.38 ч.3 КЗпПУ, вихідну допомогу в розмірі не менше трьохмісячного заробітку. Відповідно до п.є та п.1 «Порядку обчислення середньої заробітної плати» затвердженого Постановою КМУ 8.02.1995р. N100, Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках: є) виплати вихідної допомоги. Згідно п.2 цього Порядку, обчислення середньої заробітної плати здійснюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Таким чином, враховуючи заробітну платню за січень 2015р. - 3261,58гр. та за лютий 2015р. - 3312гр., відповідно довідки про середню заробітну плату, тому, середньомісячна заробітна плата позивача становить - 3286,79гр., тобто, за 3 місяці вихідна допомога становить - 9860,37гр. Крім того, відповідно до вимог ст.117 ч.1 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тому, відповідач повинен сплатити позивачу за затримку виплати вихідної допомоги в сумі середньомісячного заробітку за три місяці - 9203,04гр., оскільки позивач отримав суму заробітної плати тільки 21.07.2015р. А всього, з відповідача на користь позивача слід стягнути /9860,37гр.+ 9203,04гр./ - 19063,41гр. Крім того, з відповідача підлягає стягненню і сума судового збору, відповідно до вимог ст.80 ЦПК України.

Outcome: approved