Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-24 00:00:00

Позивач 22.05.2018 року звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 03.01.2015 року він був переведений на повну ставку на посаду електрика СТ «50 років жовтня» із п'ятиденним робочим тижнем з режимом роботи - 8 годин та двома вихідними - субота та неділя. Наказом голови правління Невзорової І.А. від 23.06.2016 року він був звільнений за прогул. Постановою Апеляційного суду Харківської області від 11.01.2018 року скасовано наказ голови правління про звільнення позивача. Але голова правління різними способами уникала від виконання рішення суду та не поновлювала позивача на роботі, в зв'язку з чим він отримав виконавчий лист та звернувся до Московського ВДВС для примусового виконання рішення суду. 18.04.2018 року після телефонної розмови з головою правління він прийшов до адміністративної будівлі СТ «50 років жовтня» для подальшого ознайомлення з наказом та подачі трудової книжки. Після ознайомлення його з наказом про поновлення його на роботі електрика йому одразу був наданий для ознайомлення наказ від 27.02.2018 року про його звільнення за прогул без поважної причини на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, з яким він ознайомився 18.04.2018 року. Позивач просить суд скасувати наказ від 27.02.2018 року про звільнення в порядку п.4 ст.40 КЗпП України; поновити його на роботі СТ «50 років жовтня» на посаді електрика з 28.02.2018 року; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн. Представником відповідача подано відзив, в якому вона просить суд в задоволенні позову відмовити через безпідставність позову, оскільки вважає звільнення позивача законним та обґрунтованим. Ухвалою судді Московського районного суду м.Харкова від 25.05.2018 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Ухвалою судді Московського районного суду м.Харкова від 25.07.2018 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі. Інші процесуальні дії у справі (вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо): не застосовувались. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що наказом голови правління від 03.01.2015 року № 1 позивача переведено на повну ставку на посаду електрика з 03.01.2015 року. Наказом голови правління товариства Невзорової І.О. від 23.06.2016 року № 11 позивача звільнено у зв'язку з прогулом без поважних причин на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України. Постановою Апеляційного суду Харківської області від 11.01.2018 року скасовано наказ про звільнення [PERSON] з посади електрика на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України та поновлено на посаді електрика з 23.06.2016 року. Наказом №2 від 13.01.2018 року визнано недійсним наказ від 23.06.2016 року №11 та поновлено [PERSON] на посаді електрика. Наказ про поновлення на роботі направлено поштовою кореспонденцією на адресу реєстрації [PERSON] та отримано ним особисто 01.02.2018 року, що підтверджується особистим підписом [PERSON] на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Актами членів комісії СТ «50-років жовтня» про відсутність працівника на роботі встановлено відсутність [PERSON] с 15.01.2018 року по 23.02.2018 року на робочому місці повний робочий день. Відповідно до ст.21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Судом встановлено, що [PERSON] до виконання трудових обов'язків після поновлення на роботі не приступив. Наказом № 6 від 27.02.2018 року [PERSON] звільнено з посади електрика у зв'язку з прогулом без поважних причин на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України. З наказом про звільнення [PERSON] ознайомлений 18.04.2018 року. Відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Суд вважає, що позивач не довів суду, тих обставин, що причини його звільнення є неправильними або такими, що не відповідають чинному законодавству. При цьому, суд приймає медичну довідку КЗОЗ «Харківська міська поліклініка №6» від 31.01.2018 року про перебування позивача на амбулаторному лікуванні в якості доказу поважності невиходу [PERSON] на роботу в період з 15.01.2018 року по 31.01.2018 року. Разом з цим, жодних доказів, які б підтверджували поважність причин його невиходу на роботу, в тому числі і недопущення до роботи в період з 31.01.2018 по 27.02.2018 року, суду не надано. Також [PERSON] до видання наказу про його звільнення листом від 21 січня 2018 року відповідачем пропонувалось надати підтвердження поважності причин невиходу на роботу, що він не виконав, про хворобу або травмування не сповістив. За таких обставин, суд вважає, що [PERSON], починаючи з 31 січня 2018 року по день його звільнення 27 лютого 2018 року допустив прогули без поважних причин, і відповідач мав достатні підстави для звільнення його з роботи на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України. Посилання позивача на те, що він був ознайомлений з наказом про поновлення на роботі 18.04.2018 року спростовані матеріалами справи, оскільки, згідно копії поштового повідомлення про вручення кореспонденції [PERSON], 01.02.2018 року особисто отримав наказ про поновлення на роботі з вимогою пояснення відсутності на робочому місці. Посилання позивача на поважність причини відсутності на робочому місці в зв'язку з перебуванням на лікарняному не тягне за собою скасування наказу, оскільки судом беззаперечно встановлений факт щодо відсутності останнього на робочому місці без поважних причин понад трьох годин. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Разом з тим, судом не було встановлено, що відповідачем порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, за захистом яких мало місце звернення до суду. За таких обставин суд відмовляє у задоволенні позову. Одночасно суд поновлює позивачу строк звернення до суду з зазначеним позовом, оскільки вважає причину його пропуску поважною. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed