Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

Позивач 20.02.2019 року звернувся до суду із позовною заявою вказуючи, що 15 липня 2005 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований виконкомом Завадівської сільської ради Володарського району Київської області. В шлюбі у них народилось двоє дітей: донька [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що сім'я фактично розпалася із-за непорозумінь, спільного небажання відновити сімейні відносини і існує лише формально. Подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити його інтересам та інтересам неповнолітніх дітей, які проживають разом з ним. Строк на примирення надавати не доцільно. Позивач, посилаючись на вище викладені обставини та на ч.2 ст. 104, ч.3 ст. 105, ч.1 ст.110, ч.2 ст.112 СК України, ст. ст. 4, 5, 28, 175, 177, 184 ЦПК України, просить суд розірвати шлюб укладений між ним, [PERSON], та відповідачем [PERSON], зареєстрований виконкомом Завадівської сільської ради Володарського району Київської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження 15.07.2005 року зроблено запис за № 02. 06.03.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 02.04.2019 року. В судове засідання сторони не з'явились, належним чином повідомлені про час та місце його проведення. На адресу суду надійшли заяви, якими сторони просили суд розгляд справи проводити за їх відсутності. Окрім того позивач просив задовольнити його позов, строк для примирення не надавати ( а.с.24). Відповідач позовні вимоги визнала, проти розірвання шлюбу не заперечувала, час на примирення просила не надавати, оскільки вона планує створити нову сім'ю ( а.с.20). Суд, ознайомившись із позовною заявою, взявши до уваги позиції позивача, відповідача викладені у відповідних заявах, що надійшли на адресу суду, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що 15.07.2005 року сторони уклали шлюб, який зареєстровано виконкомом Завадівської сільської ради Володарського району Київської області, про що складено відповідний актовий запис № 02 (а.с. 10). Від спільного проживання сторони мають двох дітей: дочку [PERSON], [INFO], сина - [PERSON], [INFO] ( а.с. 8, 9). Через відсутність порозуміння, сторони сімейно-шлюбні відносини припинили та проживають окремо. Про бажання примиритися сторони суд не повідомили. Своєю заявою позивач наполягає на розірванні шлюбу ( а.с.24). Відповідач у заяві від 01.04.2019 року вказує, що примирення між нею та позивачем не можливе, вона не заперечує проти розірвання шлюбу, оскільки має намір створити нову сім'ю ( а.с. 20). Задовольняючи позовні вимоги, суд виходить із наступних міркувань. Так, відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Ст. 112 ч. 2 СК України, зазначає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Взявши до уваги обставини життя подружжя, наведені в позовній заяві, суд вважає, що позов слід задовольнити, оскільки добровільність шлюбу є однією з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Приймаючи до уваги відсутність заперечень відповідача проти розірвання шлюбу і відсутність згоди позивача на примирення, суд вважає що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та інтересам їх дітей. Встановлені судом обставини вказують, що сім'я фактично розпалася, суд вважає, що подальше сумісне проживання подружжя неможливе. Строк на примирення надавати подружжю недоцільно. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір за позовну вимогу про розірвання шлюбу у розмірі 768 грн 40 коп, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved