Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

Позивач [PERSON] в березні 2019 р., звернувшись до суду з позовом до відповідача [PERSON] , просить розірвати шлюб, зареєстрований 08.09.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Костопільського районного управління юстиції Рівненської області, актовий запис № 181. Крім того, просить суд стягнути з відповідача на утримання неповнолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти твердій грошовій сумі у розмірі 2027 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня звернення до суду з позовом до досягнення дитиною повноліття; [PERSON] , [INFO] , аліменти твердій грошовій сумі у розмірі 2027 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня звернення до суду з позовом до досягнення дитиною повноліття; на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти твердій грошовій сумі у розмірі 1626 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня звернення до суду з позовом до досягнення дитиною повноліття; стягнути на користь позивачки на її утримання аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 960 грн. щомісячно з дня подачі позовної заяви та до досягнення найменшою дитиною трирічного віку; та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує, що через часті виїзди відповідача за кордон на заробітки до Польщі їх відносини погіршились через подружні зради. Вона намагалась зберегти сім`ю, але перебувати в подружніх відносинах їй психологічно важко, вони відвикли один від одного, у них сформувались різні побутові звички, погляди на життя. Часті побутові сварки призвели до того, що вони втратили повагу один до одного та почуття, перестали будувати плани на спільне майбутнє, у зв`язку з чим вона неодноразово повідомляла відповідача про свої наміри розірвати шлюб. Їй зрозуміло, що відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу. Крім того, пояснює, що зароблені кошти відповідач витрачає на задоволення своїх потреб, вже не надає їй та дітям необхідних грошових коштів. Вважає, що відповідач не виконує належним чином свої обов`язки щодо матеріального утримання дітей. Виділені ним інколи дрібні суми є мізерними і не покривають фактичних витрат, які нею реально несуться. Інколи раз в декілька місяців відповідач на невеликі суми привозить з Польщі продукти харчування, речі з розпродажів, але не завжди за розміром, бо діти постійно ростуть. На її прохання давати щомісячно певну грошову суму на утримання дітей, а не один раз в чотири місяці дрібні суми, відповідач відмовляється. На реальні потреби дітей вона витрачає кошти, яких не вистачає через суттєве зростання цін. Відповідні витрати несе на забезпечення творчого, культурного та духовного розвитку та оздоровлення дітей. Дохід відповідача дозволяє належним чином виконувати батьківські обов`язки і щодо матеріального утримання дітей, адже останній систематично їздить за кордон на заробітки, де отримує стабільно та щомісячно дохід. Позивачка просила відповідача у зв`язку з перебуванням у декретній відпустці по догляду за дітьми, надавати їй кошти на її утримання, однак відповідач відмовляється. Вийти на роботу на даний час вона не має змоги, найменшій дитині два роки, дитина постійно потребує матеріальної турботи. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просять суд їх задоволити. Позивачка в судовому засіданні пояснила, що примирення з відповідачем не можливе, категорично наполягає на розірванні шлюбу. Крім того, вказує, що з 1 квітня 2019 року вона вийшла на роботу і працює, тому уточнила позовну вимогу щодо стягнення з відповідача на її користь аліментів на її утримання та просить стягнути вказані аліменти за період з дня подачі позову 15.03.2019 р. та до 01.04.2019 р. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовну вимогу щодо розірвання шлюбу визнав та категорично заперечив проти надання строку на примирення, оскільки вважає його неможливим, бо не бачить можливості надалі спільного продовження спільного життя з позивачкою. Згоден на даний час сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі по 700-800 грн., а згодом буде платити і більше. Згоден понести судові витрати, про які вказує позивач. В решті вимог заперечує, оскільки він дійсно систематично виїжджає за кордон, де працює в агросадибі, отримує за 1 год. 8-9 злотих в залежності від погодніх умов, оплачує комунальні послуги 500-600 злотих на місяць та за оренду житла 200 злотих. Він лікується у Польщі у військовому госпіталі в Любліні, але не офіційно, і всі зароблені гроші витрачає на своє лікування. Крім того, пояснює, що продав автомобіль півроку назад. Вислухавши позивачку, її представника та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Як вбачається з матеріалів справи, шлюб між сторонами був зареєстрований 08.09.2009 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Костопільського районного управління юстиції Рівненської області, актовий запис № 181 (свідоцтво серія [NUMBER] ). Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із ст.24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка. При з`ясуванні фактичних взаємин подружжя встановлено, що їхня сім`я розпалась остаточно, оскільки вони не проживають разом, спільного господарства не ведуть, отже шлюб існує формально, суперечить інтересам сторін. Судом встановлено, що наміру відновлювати подружні стосунки сторони не мають. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем, що відповідачем не заперечується. Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.191 СК України за рішенням суду аліменти на утримання дитини стягуються від дня пред`явлення позову. Відповідно до частин першої та другої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно із частиною першою статті 27 цієї Конвенції визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно із частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. 3. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлений прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Суд критично ставиться до пояснень відповідача [PERSON] щодо визначення ним розміру сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі по 700-800 грн. на кожну дитину, оскільки суд не визначає мінімального розміру аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів суд ураховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема ч.2 ст.182 СК України. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч.3 ст.182 СК України). У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. На думку суду, позов підлягає до часткового задоволення, оскільки для забезпечення необхідного фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей необхідним є стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей, що фактично визнано в судовому засіданні відповідачем, однак визначаючи їх розмір, суд враховує матеріальне становище платника аліментів, та те, що відповідач є працездатним, отримує щомісячні доходи, про що він особисто стверджує в судовому засіданні і фактично погоджується в подальшому сплачувати аліменти у заявленому позивачкою розмірі. Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Жодних об`єктивних доказів щодо зазначених обставин як позивачем, так і відповідачем не надано. Крім того, як ствердив відповідач у судовому засіданні він отримав дохід в розмірі 500 доларів США близько півроку назад від продажу автомобіля. Жодних доказів про незадовільний стан його здоров`я чи перебування інших осіб на його утриманні до суду не подано, тому суд прийшов до висновку, що розмір аліментів необхідно визначити у розмірі заявленому позивачем, що буде відповідати вимогам сімейного законодавства із врахуванням прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, суд зважає, що обов`язок утримання дитини покладений на обох батьків. Тому суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти в розмірі по 2027 грн. на неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , та по 1626 грн. на малолітню [PERSON] дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ураховуючи наведене та виходячи із сукупності матеріалів справи, з огляду на найвищі інтереси неповнолітніх дітей по їх матеріальному забезпеченню, судом враховано фактичне визнання відповідачем позовних вимог щодо сплати аліментів, його працездатність, отримання доходів, що свідчить про достатність заробітку (доходу) платника аліментів, обов`язку нести витрати по утриманню дітей, яке повинно забезпечувати хоча б мінімальні потреби дітей необхідні для повноцінного фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, тому, на думку суду, із нього слід стягувати аліменти в розмірі по 2027 грн. на неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , та в розмірі по 1626 грн. на малолітню доньку [PERSON] , що відповідатиме принципу добросовісності, розумності та справедливості та мінімальному рекомендованому розміру аліментів на одну дитину, що становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Що стосується вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача [PERSON] на утримання позивачки [PERSON] аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 960 грн. за період з 15.03.2019 р. по 01.04.2019 р., то суд вважає що вказана позовна вимога не підлягає до задоволення. Відповідно до ч.4 ст. 75 СК України один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно з ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Будь-яких належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.77, 78 ЦПК України на обгрунтування вимоги позивачки щодо стягнення на її утримання аліментів на підставі ст.ст. 75-77, 79, 80 СК України, про які вона вказує у позові, до суду не надано. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved