Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-12 00:00:00

Позивач 29.10.2019 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь грошові кошти у розмірі 58437,50 доларів США; визнати право приватної власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] на свою користь моральну шкоду у розмірі 50000 гривень. В обґрунтування позову зазначено, що 31.08.2017 року позивач позичив [PERSON] 55000 доларів США, які вона зобов`язалась повернути до 01.09.2019 року. Однак, відповідач грошові кошти в строк не повернула, не збирається їх повертати. Також, позивач зазначає, що на отримані кошти [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] , право власності на яку він просить визнати за собою. Ухвалою суду від 05.11.2019 року заяву [PERSON] про забезпечення позову повернуто заявнику. Ухвалою суду від 07.11.2019 року провадження у справі відкрите, справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 10.12.2019 року. Ухвалою суду від 12.11.2019 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову. Ухвалою суду від 18.11.2019 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову. Ухвалою суду від 29.11.2019 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення доказів. 10.12.2019 року у зв`язку з неявкою сторін, підготовче засідання перенесено на 05.02.2020 року. 05.02.2020 року судом закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 17.03.2020 року. 17.03.2020 року у зв`язку з неявкою сторін, розгляд справи перенесено на 13.04.2020 року. Ухвалою суду від 13.04.2020 року заяву [PERSON] про забезпечення доказів повернуто заявнику. У судове засідання 13.04.2020 року учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Від позивача раніше надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримано в повному обсязі, проти заочного розгляду справи заперечень не надано. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, за відсутності заперечень позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст. 280-281 ЦПК України, в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що посилаючись на факт надання позики [PERSON] , позивач [PERSON] надав суду копію розписки від 31.08.2017 року, згідно якої [PERSON] позичила у [PERSON] 55000 доларів США, які зобов`язалась повернути до 01.09.2019 року. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суд повинен виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15 та постанові Верховного Суду від 08.07.2019 року № 524/4946/16ц. Згідно ч.1,2 ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. При цьому, згідно ч.5 ст. 95 ЦПК України, учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. [PERSON] , при подачі позовної заяви, зазначив про наявність в нього оригіналу розписки, проте суду її не надав цього оригіналу. Наявна в матеріалах справи копія розписки [PERSON] містить підпис [PERSON] з поміткою «згідно з оригіналом», проте дата такого посвідчення відсутня, а отже вважати цю копію розписки допустимим доказом по справі, у суду підстав не має. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 липня 2018 у справі № 904/8549/17. Будь-яких інших доказів позичення відповідачем грошових коштів у позивача, суду не надано. Таким чином, суд повинен уникнути формальної правової оцінки наявності відповідної боргової розписки, та, в кожному окремому випадку, встановити реальний зміст правовідносин, які виникли між сторонами, що в даному випадку унеможливлено відсутність належних доказів укладення сторонами договору позики. Крім того, ст. 328 ЦК України передбачає підстави набуття особою права власності, а саме: право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Позивач не наводить жодних доказів, які б надавали суду можливість визначити підстави набуття ним права власності на квартиру [ADDRESS] , до того ж позивач взагалі не надав суду доказів того, що ця квартира належить відповідачеві та отримана нею після дати, яка зазначена в копії розписки. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, суд доходить висновку про необгрунтованість вимог [PERSON] щодо стягнення грошових коштів по розписці та визнання за ним права власності на квартиру, а тому залишає ці вимоги без задоволення. Щодо стягнення моральної шкоди, то згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відтак, оскільки неправомірність рішень, дій чи бездіяльності відповідача по відношенню до позивача не доведено, то суд доходить висновку про необгрутованість позову і в цій частині та залишає позов без задоволення повністю.

Outcome: dismissed