Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся 11.08.2015 року в суд у з цим первісним позовом вказуючи, що відповідно до укладеного договору №ОDKTGA00000303 від 12.07.2007 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 50000,00 грн. терміном до 12.07.2017 року і зобовязувалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядок, встановлених кредитним договором. Відповідно до умов укладеного договору зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором позичальник станом на 29.05.2015 року має заборгованість у розмірі 33605,33 грн., яка складається з наступного: - 25581,61 грн. - заборгованість за кредитом; - 5015,41 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 1169,96 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором; а також штрафи відповідно до пункту 5,3 Умов та правил надання банківських послуг: - 250,00 грн. - штраф (фіксована частина). - 1588,35 грн. - штраф (процентна складова). В забезпечення виконання зобовязання за Договором №ОDKTGA00000303 між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 12.07.2007 року було укладено договір поруки. З урахуванням зазначеного та невиконання відповідачами своїх зобовязань, позивач просив постановити рішення суду, яким стягнути солідарно з [PERSON] і [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість у розмірі 33605,33 грн. станом на 29.05.2015 року за кредитним договором №ОDКТGА00000303 від 12.07.2007 року, а також судові витрати. Заперечуючи у первісному позові, відповідач [PERSON] надала 28.10.2015 року зустрічну позовну заяву та з урахуванням уточнення нього від 16.01.2016 року просила у первісному позові відмовити повністю і визнати дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо одностороннього підвищення процентної ставки за користування кредитом, відповідно до кредитного договору від 12.07.2007 року №ODKTGA00000303 : - з 15.10.2008 року - до 15,12 %; - з 01.02.2009 року - до 26.88%; - з 16.07.2010 року - до 24,88% - неправомірними та зобовязати ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснити коригуючі операції щодо зниження процентної ставки за кредитним договором, починаючи з 15.10.2008 року та здійснити перерахунок сплачених нею, [PERSON], сум за період з 15.10.2008 року до 10.04.2013 року за процентною ставкою 1,17\~% місячних. Стягнути ПАТ КБ «ПриватБанк» понесені судові витрати. Підставою цьому зазначала те, що вона уклала ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредитний договір від 12.07.2007р. №ODKTGA00000303, згідно якого кредитор надав їй кредит в сумі 50000грн. на споживчі цілі та 7\~045 грн. на сплату страхових платежів, а вона повина повернути його у строк до 12.07.2017р. і сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 1,17 % на місяць, або 14,04 % річних. Протягом дії цього кредитного договору нею сумлінно виконувались і на сьогодні виконуються зобовязання по погашенню сум тіла кредиту та процентів за користування кредитом. Сукупна сума погашення складає близько 117\~000 грн., що повністю покриває отриманий нею кредит та проценти за його користування (виписка по рахунку з 01.07.2007 року по 21.08.2015 року). Банк неодноразово в односторонньому порядку збільшував процентну ставку за кредитним зобовязанням не повідомляючи її про це. Такі дії протирічать вимогам кредитного договору та чинному законодавству. Незаконне збільшення процентної ставки за користування кредитними коштами за період з 15.10.2008 року до 10.04.2013 року порушує її права як споживача банківських послуг. З урахуванням цього не можливо достовірно та законно розрахувати чи існує на сьогодні будь-яка заборгованість перед банком. Тому обґрунтованих і доведених доказами підстав для задоволення заявленого первісного позову не має. Заперечуючи у первісному позові, відповідач [PERSON], який є інвалідом 2 групи, надав 28.10.2015 року зустрічну позовну заяву та просив у первісному позові відмовити повністю та задовольнити його вимогу і визнати припиненою поруку його, [PERSON], за кредитним договором від 12.07.2007 року №ODKTGA00000303, укладеним між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] Підставою цьому зазначав те, що позивач неодноразово збільшував процентну ставку за кредитним зобовязанням. Зміни процентної ставки за користування кредитними коштами за кредитним договором від 12.07.2007 року №ODKTGA00000303 відбувались за власним рішенням позивача, без узгодження з ним, як поручителем. 10.04.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено додаткову угоду до кредитного договору від 12.07.2007 року №ODKTGA00000303 про збільшення процентної ставки за користування кредитними коштами до 23 %. Про існування даної додаткової угоди та про періодичне збільшення процентної ставки за користування кредитними коштами згідно кредитного договору від 12.07.2007 року №ODKTGA00000303 він дізнався тільки в вересні 2015 року, коли отримав копію позову. Незаконне збільшення обсягу його майнової відповідальності, як поручителя за кредитним договором порушує його права та є підставою визнання поруки припиненою. Представник позивача за довіреністю [PERSON] в ході розгляду справи на первісному позові наполягав у повному обсязі та просив відмовити у зустрічних позовах за їх безпідставності. Представник відповідачів по первісному позові і позивачів по зустрічному позові адвокат [PERSON] просив відмовити у первісному позові повністю та задовольнити у повному обсязі зустрічні позови. Додатково пояснював, що позичальник готовий у разі доведеної банком заборгованості погасити її одноразово навіть у позасудовому порядку. Ця пропозиція неодноразово озвучувалась представникам банку, однак останні на це ніяк не реагують та безпідставно вимагають погасити чи реструктуризувати уявну заборгованість. Наданий судом сторонам строк для можливого позасудового врегулювання спору результатів не мав, тому суд при вирішенні цього спору виходить із наявних у справі доказів. Вислухавши представників сторін та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про таке. Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором Банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Як вбачається з матеріалів справи згідно укладеного договору №ОDКТGА00000303 від 12.07.2007 року [PERSON], [INFO], ІН:[NUMBER] отримала кредит у розмірі 50\~000,00 грн., терміном повернення до 12.07.2017 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1.17% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. 12.07.2007 року забезпечення виконання зобовязання [PERSON] за Договором №ОDKTGA00000303 між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки. 10.04.2013 року до Кредитного договору №ОDKTGA00000303 від 12.07.2007 року сторонами укладено Додаткову угоду, між ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON], за умовами якої відбулось збільшення процентної ставки за користування кредитними коштами до 23 %. Згідно ст.ст.525 і 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень п. 2.3.1. кредитного договору від 12.07.2007р. №ODKTGA00000303 банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом за наявності певних умов, визначених в п.2.3.1. При цьому Банк надсилає Позичальнику письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що банк неодноразово збільшував процентну ставку за кредитним зобовязанням, а саме: - з 15.10.2008 року процентна ставка збільшилась до 15,12 %; - з 01.02.2009 року процентна ставка збільшилась до 26.88%; - з 16.07.2010 року процентна ставка збільшилась до 24,88%; - з 10.04.2013 року процентна ставка збільшилась до 23 %. До 10.04.2013 року зміни процентної ставки за користування кредитними коштами за кредитним договором від 12.07.2007 року №ODKTGA00000303 відбувались за власним рішенням банку, без зазначення умов зміни та без повідомлення позичальника протягом 7 календарних днів про такі зміни, тобто з порушенням вимог п.2.3.1 кредитного договору від 12.07.2007 року №ODKTGA00000303. Згідно із частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, яка була чинною на час укладення кредитного договору) у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що процентна ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну процентної ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна процентної ставки є недійсною. Доказів тому, що банк протягом 7 календарних днів повідомляв позичальника про збільшення процентної ставки за кристування кредитом до 15,12 % річних з 15.10.2008 року по 22.10.2008 року, а отже дане збільшення процентної ставки є недійсним в силу положень ч.4 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи. Згідно із чч. 1 та 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Відповідно до ч. 4 ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» ( в редакції від 12.12.2008 року) банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом. 9 січня 2009 року набрав чинності Закон № 661-VІ, яким ЦК України доповнено ст. 1056-1, якою передбачено, що: фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору, установлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку, умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є - нікчемною. Рішення банку про збільшення процентної ставки кредитним договором з 01.02.2009 року - до 26.88% та з 16.07.2010 року - до 24,88% було прийнято після набрання чинності Законом №\~661-VI. Виходячи з аналізу ст. ст. 5, 627, 629, 653 ЦК України, якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням встановленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним, за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», тобто до 9 січня 2009 року. Отже, зміна процентної ставки за користування кредитом від 01.02.2009 року до 26.88% та від 16.07.2010 року до 24,88% - неправомірна в силу вимог ч.4 ст. 55 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» та ст. 1056-1 ЦК України. Таким чином суд вважає, що наданий позивачем по первісному позові розрахунок заборгованості за кредитним договором виконано на підставі порушень умов кредитного договору і закону, а тому не може слугувати належним доказом заборгованості [PERSON] за цим кредитним договором. Встановлення судом наявності такої заборгованості чи її відсутність можливо провести лише шляхом проведення у справі судової бухгалтерської експертизи. Однак представники сторін відмовились від її проведення. З огляду на вищезазначене у первісному позові до позичальника [PERSON] і поручителя [PERSON] слід відмовити повністю та задовольнити зустрічний позов [PERSON] у повному обсязі. Крім цього первісний позов до відповідача [PERSON] не може бути задоволений з огляду також на те, що 10.04.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено додаткову угоду до кредитного договору від 12.07.2007 року №ODKTGA00000303 про збільшення процентної ставки за користування кредитними коштами до 23 %. Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України). Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника. Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч.ч.1,2 ст. 553 ЦК України). Згідно із ч.1 ст. 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (частина перша статті 653 ЦК України). За змістом ч.1 ст. 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Доказів укладання будь-яких додаткових угод, де б вказувалося на збільшення обсягу майнової відповідальності між поручителем і банком матеріали справи не містять. Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Отже, збільшення зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, з 10.04.2013 року є підставою припинення поруки. Тобто, зустрічний позов [PERSON] на цій підставі підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України понесені сторонами судові витрати у справі суд відносить на їх користь в межах задоволених позовних вимог та на користь держави щодо позовних вимог позивача якого звільнено від сплати судового збору згідно закону.

Outcome: approved