Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

Позивач 21 листопада 2016 року звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на нерухоме майно житловий будинок №38 по вулиці Богдана Хмельницького в м. Кодимі, Одеської області. В позовній заяві позивач [PERSON] посилається на те, що 21 січня 1970 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON]. Рішенням виконкому Кодимської міської ради №20 від 12 жовтня 1977 року [PERSON] виділена під забудову земельна ділянка площею 0,08 га. Згідно акту від 28 жовтня 1977 року, зазначена земельна ділянка була виділена в натурі за юридичною адресою: місто Кодима, вулиця Богдана Хмельницького, будинок №38. В тому ж році чоловік отримав дозвіл на виконання будівельних робіт. Після цього вона і чоловік почали будувати житловий будинок. В подальшому рішенням суду від 10 червня 1980 року, шлюб між нею та [PERSON] розірвано. Цим же решіннм суду поділено і спільно нажите майно. За рішенням суду вона компенсувала грошима [PERSON] половину вартості житлового будинку і тим самим стала одноособовим власником цього житлового будинку. На рішенні суду є відмітка Кодимського бюро технічної інвентаризації про визнання рішення суду правовстановлюючим документом та про реєстрацію на її імя будинку. Завершила вона будівництво житлового будинку одноособово в 1990 році. Після цього вчиняла неодноразові дії щодо отримання правовстановлюючого документу на це житло, однак безуспішно. Вона є дійсно власником побудованого житлового будинку №38 по вулиці Богдана Хмельницького в місті Кодимі, Одеської області Нею був виготовлений технічний паспорт на спірне житло. Після повторно укладення шлюбу її прізвище стало «Бондар». Тобто її право власності не визнається. Зазначена обставина і змусила її звернутися до суду за захистом свого права. Просить задовольнити позов і визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними спорудами №38 по вулиці Богдана Хмельницького в місті Кодимі Одеської області вартістю 1827 грн.. В судове засідання позивач не зявилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надавши заяву по визнання позову та розгляд справи без його участі. Дослідивши вимоги позивача та додані до позовної заяви докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Конституцією України (ст.41) передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Частиною першою статті 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно частини 3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобовязані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як убачається з дослідженого в судовому засіданні Запису акта про одруження №2 від 21 січня 1970 року, складеного в Будеївській сільській раді Кодимського району Одеської області [PERSON] і [PERSON] (до шлюбу Баграновська) [PERSON], одружились 21 січня 1970 року (а.с.5). Рішенням виконавчого комітету Кодимської міської ради Одеської області №20 від 12 жовтня 1977 року [PERSON] надана земельна ділянка розміром 769 кв.м по вулиці Богдана Хмельницького, 38 (а.с.6). Згідно дослідженого в судовому засіданні акту від 28 жовтня 1977 року, [PERSON], як забудовнику, здійснено відвід земельної ділянки в натурі по вулиці Богдана Хмельницького,38 (а.с.7). 28 жовтня 1980 року, згідно дозволу на виконання робіт,[PERSON] отримав дозвіл на будівництво житлового будинку, сараю, туалету, вигрібної ями, огорожі, озеленення (а.с.8). Згідно рішення Кодимського районного суду від 10 червня 1980 року, шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 3550 руб. За спільно придбане житло, яке залишити у власності [PERSON]. Прова власності на це житло житловий будинок №38 по вулиці Богдана Хмельницького в місті Кодимі зареєстроване в реєстрі Кодимського районного бюро технічної інвентаризації за №23 від 27 вересня 1980 року (а.с.11). Як убачається з дослідженого в судовому засіданні акту про закінчення будівництва і ввід в експлуатацію індивідуального житлового будинку від 23 березня 1992 року, будівництво житлового будинку №38 по вулиці Богдана Хмельницького в місті Кодимі завершене (а.с.10). 23 грудня 1995 року, після реєстрації одруження з [PERSON], [PERSON] присвоєне прізвище «Бондар», що вбачається з дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про одруження серії І-ЖД №015852, виданого Івашківською сільською радою 23 грудня 1995 року, актовий запис №17 (а.с.18). Отже, судом установлено, що позивач є власником житлового будинку №38 з надвірними спорудами на земельній ділянці площею 0,08 га, по вулиці Богдана Хмельницького в місті Кодимі Одеської області. Згідно статті 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди. Власник земельної ділянки набуває права власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Разом з тим, позивач не в змозі здійснити державну реєстрацію права на спірний житловий будинок, оскільки з не зрозумілих причин її право власності не було внесене КП «Кодимське бюро технічної інвентаризації» до Державного реєстру прав відповідно до діючого на той час Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Помилка, яка допущена Кодимським РБТІ, призвела до відсутності відповідного запису і в діючому Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Тобто, судом установлено, що право власності [PERSON] на її нерухоме майно не визнається таким. Статтею 16 ЦК України (ч.1, п.1 ч.2) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З огляду на викладене, суд констатує, що позивач, використовуючи своє право власника земельної ділянки, побудувала на ній житловий будинок, набувши тим самим право власності на нього, а тому позов повинен бути задоволеним. На підставі ст.41 Конституції України, ст.ст. 375,392 ЦК України, ст.ст.10,60,130 ч.3, 174, 213,215 ЦПК України, суд

Outcome: approved