Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

Позивач 14.02.2018 року звернулась до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. З позовної заяви вбачається, що 22.09.2003 року між сторонами було укладено шлюб. В шлюбі у них народився син - [PERSON], [INFO]. В 2005 році шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] фактично припинились й вони стали проживати окремо. Рішенням Кілійського районного суду від 24.02.2005 року було винесено рішення, яким стягнуто з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі ? частини від усіх його доходів щомісячно. 08.05.2008 року шлюб між сторонами було офіційно розірвано. Аліменти [PERSON] не сплачує, з моменту розірвання шлюбу в добровільному порядку дитині не допомагає. Вихованням сина відповідач не займається, життям сина не цікавиться, не приїжджає відвідувати його. Крім того, відповідач нещодавно надіслав на адресу позивача нотаріально завірену заяву про надання згоди на усиновлення [PERSON] нинішнім чоловіком позивача - [PERSON], що також свідчить про небажання відповідача виконувати батьківські обов'язки щодо свого сина, про відсутність в нього батьківських почуттів до дитини. На підставі зазначеного позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Позивач, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, однак неї надійшла заява, відповідно до якої вона зазначає, що просить розглянути справу за її відсутності. Відповідач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, за викликом суду в судове засідання не з'явився, однак від нього надійшла заява, відповідно до якої він зазначає, що визнає позовні вимоги в повному об'ємі, а також просить розглянути справу за його відсутності. Представник Служби у справах дітей Кілійської районної державної адміністрації, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, однак надала заяву, відповідно до якої зазначає, що позов підтримує у повному обсязі, просить розглянути справу за її відсутності. Таким чином, суд ухвалює рішення за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою, в порядку передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Як зазначено у ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно зі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог, суд достовірно встановив такі факти та відповідні їм правовідносини: 22.09.2003 року Десантненською сільською радою Кілійського району Одеської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], прізвище дружини після укладення шлюбу - [PERSON]. Про що складено відповідний актовий запис за № 07, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 22.09.2003 року. [INFO] народився [PERSON], його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON], про що складено відповідний актовий запис за № 02, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.01.2004 року. З свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 08.05.2008 року вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 71. З акту обстеження матеріально-побутових умов, складеного депутатом Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області Рогачко З.М., вбачається що за результатами проведення обстеження матеріально-побутових умов [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [ADDRESS], було встановлено, що [PERSON] мешкає за вказаною адресою разом з чоловіком [PERSON] та сином [PERSON]. [PERSON] разом з чоловіком піклується про свого сина, створює необхідні умови для його розвитку та виховання. [PERSON] завжди доглянутий чистий, він забезпечується всім необхідним для навчання, має своє окрему кімнату в будинку. Батько дитини [PERSON] не підтримує зв'язків з сином вже більше 14 років, не піклується про нього. З характеристики, наданої [PERSON], яка є класним керівником учня Вилківського НВК «ЗОШ І-ІІІ ст. - ліцей» [PERSON], [PERSON] відвідує регулярно батьківські збори, цікавиться успіхами сина в навчанні. [PERSON] завжди охайний, має всі необхідні шкільні приладдя, шкільні уроки без поважних причин не пропускає. [PERSON] приймає активну учать в культурно-масових заходах класу. Відповідно до розрахунку заборгованості. наданого Кілійським районним відділом Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, в [PERSON] наявна заборгованість по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON], [INFO], яка в станом на 01.02.2018 року складає 55824 гривень. [PERSON] 16.01.2018 року в нотаріальному порядку склав заву, що зареєстрована в реєстрі за № 191, відповідно до якої він дає згоду на усиновлення свого сина [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], Згідно ст. 150 Сімейного кодексу батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК встановлено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як зазначено в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» - ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем . Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Фактичні обставини справи свідчать про те, що відповідач, який є батьком неповнолітньої дитини, фактично самоусунувся від належного утримання та виховання сина і не бажає змінити своє ставлення до виконання своїх батьківських обов'язків. У зв'язку з чим суд приходить до висновку про свідоме нехтування [PERSON] своїми батьківськими обов'язками та, відповідно, про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні його неповнолітньої дитини [PERSON].

Outcome: approved