Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

Позивач [PERSON] 31.08.2017 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] про спонукання до виконання умов мирової угоди, в якому зазначив, що 06 грудня 2012 року Селидівський міський суд Донецької області розглядаючи цивільну справу №543/4831/12 за позовом до відповідача про стягнення боргу у розмірі 5000 (п'ять тисяч) доларів США, ухвалою затвердив мирову угоду, укладену між ним та відповідачем, за умовами якої: сторони досягли згоди про те, що борг в 5000 (п'ять тисяч) доларів США, що дорівнює 40 (сорок тисяч) гривень, [PERSON] зобов'язується сплачувати по 300 (триста) доларів США, що дорівнює 2400 (дві тисячі чотириста) гривень, щомісячно на строк 1 рік 6 місяців, починаючи з січня 2013 року по травень 2014 року. За вказаний у мировій угоді строк [PERSON] виплатив позивачу лише 500 доларів США та 400 гривень, чим порушив умови зазначеної угоди, щодо строку виконання зобов'язання відповідача. Несплачена сума боргу склала 4450 (чотири тисячі чотириста п'ятдесят) доларів США, що дорівнює 35600 (тридцять п,ять тисяч шістсот) гривень. Він неодноразово звертався до відповідача з проханням виконати повністю умови вказаної мирової угоди, однак до теперішнього часу відповідач угоду не виконав. Просить суд спонукати відповідача до виконання умови мирової угоди, затвердженої Селидівським міським судом Донецької області ухвалою від 06.12.2012 року по цивільній справі № 543/4831/12, укладеної між ним та відповідачем, шляхом примусового стягнення з [PERSON] на його користь частково несплаченої суми боргу у розмірі 4450 (чотири тисячі чотириста п'ятдесят) доларів США, що дорівнює 35600 (тридцять п'ять тисяч шістсот) гривень та судовий збір у розмірі 640 гривень. Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Надав суду заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. До суду надійшла заява, в якій позовні вимоги відповідач визнав у повному обсязі та просить слухати справу за його відсутністю. Суд, вивчив матеріали справи, дослідивши законодавство, що регулює дані правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. Судом встановлено, що ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 06.12.2012 року, було затверджено мирову угоду по цивільній справі №543/4831/12 укладеної між [PERSON] та [PERSON], за умовами якої: сторони досягли згоди про те, що борг в 5000 (п'ять тисяч) доларів США, що дорівнює 40 (сорок тисяч) гривень, [PERSON] зобов'язується сплачувати по 300 (триста) доларів США, що дорівнює 2400 (дві тисячі чотириста) гривень, щомісячно на строк 1 рік 6 місяців, починаючи з січня 2013 року по травень 2014 року На протязі визначеного ухвалою суду строку виконання мирової угоди, [PERSON] лише частково сплатив позивачу борг у розмірі 500 доларів США та 400 гривень, про що не заперечував відповідач, надавши суду заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі. Враховуючи часткове погашення боргу відповідачем, несплачена сума боргу складає 4450 (чотири тисячі чотириста п'ятдесят) доларів США, що дорівнює 35600 (тридцять п'ять тисяч шістсот) гривень. Відповідно до статті 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову. У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди. Згідно із пунктом 2 частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» виконанню державною виконавчою службою підлягають ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом. Вимоги до виконавчого документа закріплено у статті 18 цього Закону. Однією з підстав відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження є невідповідність виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» (пункт 6 частини першої статті 26 цього Закону). Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21 квітня 1999 року) було передбачено, що мирові угоди, які затверджені судом, відносяться до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою. Однак Законом України від 18 листопада 2003 року № 1255 «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» положення пункту 5 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» виключено. Отже, на момент постановлення ухвали суду (06.12.2012 року) про визнання мирової угоди вона не відносилась до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою. Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що у разі невиконання однією зі сторін зобов'язань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди. При цьому звернення заінтересованої особи до суду із зазначеним позовом без попереднього отримання постанови державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження не є підставою для відмови в задоволенні позову. Зазначений висновок відповідає правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України при розгляді справи № 6-274цс15. Згідно статті 202 Цивільного кодексу України, затверджена судом мирова угода є багатостороннім правочином, який відповідно до статті 11 та частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 599 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 610 ЦК визначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 611 ЦК України одним з правових наслідків порушення зобов'язання є зміна умов зобов'язання. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положеннями ст.ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права,свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до абз. 6 п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення в цивільній справі» від 18.12.2009 року N 14 у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі в порядку передбаченому ст. 174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача понесені судові витрати з відповідача в повному обсязі в розмірі 640 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved