Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

Позивач [PERSON], [INFO], звернувся 25 листопада 2016 року в суд з цим позовом, вказуючи, що на праві приватної власності йому - [PERSON], належить житловий будинок який розташований по [ADDRESS]. Разом з ним в указаному будинку постійно проживає його дружина - [PERSON], а з початку листопада 2016 року і їх син [PERSON]. В 2009 році його син [PERSON] одружився з [PERSON] і вони постійно проживали в будинку останньої в [ADDRESS]. В червні 2011 року, з метою стати на обліку по вагітності і родам, а також родити дитину в родильному відділені Котовської ЦРБ, він дав згоду на реєстрацію місця проживання [PERSON] в своєму будинку розташованому за адресою: [ADDRESS]. З того часу [PERSON] зареєструвала своє місце проживання в будинку який належить йому на праві приватної власності, разом з тим вона в цьому будинку фактично не проживала ні одного дня. На даний час сімейні відносини між його сином [PERSON] і його дружиною [PERSON] значно погіршились. Вони проживають в різних місцях, його син проживає в його будинку в [ADDRESS], а [PERSON] проживає в своєму будинку в [ADDRESS]. Враховуючи той факт, що [PERSON] фактично ніколи не проживала в будинку [ADDRESS], то відповідно до норм Житлового та Цивільного кодексів України вона не набула права користування житловим приміщенням по вищевказаному адресу. Просив ухвалити рішення суду, яким визнати [PERSON], [INFO], такою, що не має права користування жилим приміщення в будинку, який розташований по [ADDRESS], та належить йому - [PERSON] на праві приватної власності та зобов'язати Котовський районний відділ Головного Управління Державної міграційної служби України в Одеській області, відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», скасувати реєстрацію місця проживання [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS]. Позивач помер [INFO]. Ухвалою суду від 27.11.2017 року до справи у якості правонаступника позивача залучено спадкоємця першої черги за законом - [PERSON]. Позивачка [PERSON] в ході судового розгляду справи підтримала позов у повному обсязі. Відповідачка [PERSON], [INFO], яка зареєстрована на постійне місце поживання по [ADDRESS], у судове засідання не з'явилась. Причин своєї неявки суду не повідомила. Заяви про розгляд справи у свою відсутність суду не надала. Тому справу розглянуто у її відсутність. У зв'язку з відсутністю у судовому відповідача, з урахуванням закінчення передбачених ст.157 ЦПК України строків розгляду цієї справи та за згоди позивача справу розглянуто у порядку заочного провадження за наявними у справі письмовими доказами. Вислухавши пояснення позивачки та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок /частину будинку/, квартиру, користуються ним /нею/ для особистого проживання і мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд. Встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], є власником житлового будинку [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 09 березня 1998 року державним нотаріусом Котовської міської державної нотаріальної контори Одеської області Крисюк Л. В., зареєстровано у реєстрі за №306. В цьому будинку на постійне місце проживання зареєстрована з 30.06.2011 року відповідач [PERSON], [INFO]. Згідно ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Факт того, що відповідачка у вказаному будинку не проживає підтверджується довідкою голови квартального комітету №130 від 21.11.2016 року, згідно якої [PERSON] за адресою по [ADDRESS] ніколи не проживала. Згідно ч.1 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до цієї норми закону відповідач зобов'язана була зареєструватись за новим постійним місцем проживання протягом 10 днів з дня переїзду до цього постійного місця проживання. Тому суд вважає, що реєстрація постійного місця проживання відповідача у житловому будинку [ADDRESS], є формальною, без наміру її фактичного проживання в цьому будинку. Відповідно вона втратила право на користування цим будинком, оскільки добровільно припинила користування вказаним будинком та переселилась на інше місце свого проживання. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, рішення суду про визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням і є підставою для зняття її з реєстраційного обліку за місцем реєстрації та є захистом порушеного права позивача щодо користування своєю власністю. Що стосується вимоги позову щодо зобов'язання Котовського районного відділу Головного Управління Державної міграційної служби України в Одеській області, відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», скасувати реєстрацію місця проживання [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS], то суд бере до уваги таке. Згідно положення статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Позивач не надав належних доказів тому, що він звертався до Котовського РВ ГДМС України в Одеській області із відповідною заявою та наданням документів визначених ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» для зняття відповідача із реєстрації за його будинком. Крім цього питанням реєстрації осіб за місцем проживання з 2012 року замається відповідний орган при Подільській міській раді, а не Котовського РВ ГДМС України в Одеській області. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тому підстав для задоволення цієї вимоги позову суд не вбачає. Питання розподілу понесених сторонами судових витрат по справі суд не вирішує, оскільки таких вимог сторони не заявляли.

Outcome: partial