Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

Позивач [PERSON] заявила позов до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. У своєму позові позивач посилається на те, що 12.12.2015 [PERSON] звернулась до неї аби вона позичила їй гроші в сумі 50000 гривень. Зазначила, що вона позичила гроші, які були необхідні відповідачу, а відповідач одержавши кошти особисто написала розписку у вигляді договору позики, надала копію паспорта та ідентифікаційного коду, а також пообіцяла повернути кошти до 31.12.2015. У визначений відповідачем строк кошти повернутими не були, час сплив, а на її неодноразові прохання повернути гроші відповідач не реагувала. Зазначила, що нещодавно їй стало відомо, що відповідач не буде повертати гроші так як їх у неї не має. Вважаючи свої права порушеними, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь 50000 (пятдесят тисяч) гривень боргу по договору позики. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON], який діє на підставі угоди №22 від 06.06.2016 та ордеру серії ВН №22/020914 від 06.06.2016 заявлені позовні вимоги визнав повністю, про що суду надано письмову заяву вх..№3181 від 07.06.2016 із клопотанням про розгляд справи без його участі та без участі відповідача. Судом встановлено такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Із досліджених письмових доказів - договору позики від 12.12.2015 встановлено, що між сторонами у простій письмові формі укладено договір позики, згідно з умовами якого [PERSON] позичила [PERSON] 50000 гривень, [PERSON] зобовязується вказану суму повернути до 31.12.2015. Розписка написана власноручно, підписана відповідачем [PERSON] Оцінюючи усі докази у їх сукупності, суд вважає встановленим, що між позивачем та відповідачем виникли взаємні цивільні права та обовязки, із підстави, передбаченої ст.11 ч.2 п.1ЦК України, а саме із укладеного 12.12.2015 договору позики. Відповідно до ст..6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст.. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ст.. 627 ЦК України сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Оцінюючи усі докази у їх сукупності, суд вважає обґрунтованими обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог. Судом встановлено, що борг відповідача перед позивачем становить 50\~000 гривень, які й підлягають стягненню. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і має підстави для задоволення позову у повному обсязі. Оскільки позовні вимоги задоволено, судові витрати за правилами ст.88 ЦПК України присуджуються позивачеві за рахунок відповідача, а тому суд має підстави для стягнення із відповідача на користь позивача судові витрати за ставкою, встановленою п.1 п.п.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір», тобто, у сумі 551 гривню 20 копійок. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані ст.ст. 509, 526, 527, 625, ЦК України.

Outcome: approved