Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] 20.10.2021 звернулася в Київський районний суд м. Полтави з позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна, який уточнила в поданій до суду 27.10.2021 заяві. Позовна заява обґрунтована тим, що 09.07.1983 між столонами по справі було зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 23.05.2011. 02.04.2004 сторонами в шлюбі було придбано квартиру [ADDRESS] , яку в 2005 році переобладнано в нежитлове приміщення, а саме - магазин непродовольчих товарів. Право власності на нерухоме майно зареєстровано за відповідачем [PERSON] . Позивач зазначала, що виникло питання про розподіл спільного майна подружжя. В своїй позовній заяві [PERSON] просила визнати нерухоме майно, а саме - нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , магазин непродовольчих товарів-ювелірних виробів, загальною площею 25,9 кв.м., спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . Просить визнати за [PERSON] право власності на 1/2 нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , магазин непродовольчих товарів-ювелірних виробів. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 27.10.2021 відкрито провадження в справі за позовом [PERSON] за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачем [PERSON] 29.11.2021 подано до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтовано тим, що спірне нерухоме майно було переобладнане особисто ним за власні кошти. В 2011 році в провадженні суду знаходилася справа в спорі між тими самими сторонами про поділ майна подружжя, предметом розгляду в якій були в тому числі і вимоги позивача про визнання за нею права власності на 1/2 частину нерухомого майна в [ADDRESS] . Зазначав, що в 2011 році позивачу було відомо, що відповідач категорично заперечує право позивача на частину нерухомого майна, як на частку в спільній власності. Вважає, що позивачем пропущено строки позовної даності. Позивач 09.12.2021 подала відповідь на відзив, в якому виклала свої заперечення на клопотання відповідача про застосування судом наслідків спливу строків позовної даності. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, матеріали цивільної справи № 2-2851/11, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] з 09.07.1983 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 23.05.2011 в справі № 2-533/11, яке вступило в законну силу. Також встановлено, що за договором купівлі-продажу від 02.04.2004 за час перебування в шлюбі з позивачем [PERSON] , відповідач [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] , загальною площею 25,7 кв.м. Станом на час вирішення справи судом за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в реєстрі прав власності містяться відомості по об`єкту нерухомого майна, реєстраційний номер майна: 5320841, тип майна: квартира, в буд. А-2, адреса: [ADDRESS] , загальна площа 25,9 кв.м., технічний опис майна: магазин непродовольчих товарів-ювелірних виробів, дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 20.09.2012. Відповідно до ст. ст. 60 Сімейного кодексу України, ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Як встановлено судом, спірне майно, а саме, квартира [ADDRESS] , було придбане подружжям [PERSON] та [PERSON] за час перебування в зареєстрованому шлюбі, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість твердження позивача про те, що таке майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Будь-які підстави вважати, що спірне майно було придбане виключно за особисті кошти, що на спірне майно не розповсюджується режим спільної сумісної власності подружжя відповідно до норм ст. 57 СК України, відсутні. Тому суд приходить до висновку, що спірне нерухоме майно в розумінні норм ст. 60 СК України та ст. 368 ЦК є об`єктом спільної сумісної власності сторін по справі, як подружжя. Вирішуючи питання про перебіг строку позовної давності та клопотання відповідача [PERSON] про застосування судом наслідків пропуску позивачем строків звернення до суду, суд виходить з такого. Відповідно до норм ч. 2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки, яка обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч. 4 ст. 65 СК України). Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, що мають істотне значення. У ст. 261 ЦК України закріплено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття рішення державного органу РАЦС (статті 106, 107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК України). Тобто визначальним для висновку про застосування строку позовної давності у спорі про поділ майна подружжя, заявленому після розірвання шлюбу, є саме момент, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Як встановлено судом та не оспорювалося сторонами, в провадженні Київського районного суду м. Полтави перебувала цивільна справа № 2-2851/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та за зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя. Предметом спору в даній справі було нерухоме майно, в тому числі і нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] . Відкрито провадження в справі № 2-2581/11 Київським районним судом м. Полтави було згідно з ухвалою від 15.09.2011. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 11.04.2013 в справі № 2-2851/11 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя залишено без розгляду. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 22.05.2013 в справі № 2-2851/11 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя залишено без розгляду. Суд приходить до висновку, що саме з цього часу, з часу відкриття провадження в справі № 2-2851/11 Київським районним судом м. Полтави, позивач дізналася про порушення її права. В період з часу залишення її позову без розгляду, тобто, з 11.04.2013, позивач [PERSON] з позовом до суду не зверталася. Даний позов [PERSON] подано до суду лише 21.10.2021, тобто, з пропуском трирічного строку позовної давності. Тому суд приходить до висновку, що позивачем [PERSON] пропущено строки звернення до суду з позовом про поділ спільної сумісної власності подружжя, клопотання відповідача про застосування судом наслідків спливу позовної давності є обґрунтованим та підлягає задоволенню. З цих підстав в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання майна спільної сумісною власністю подружжя, поділ майна слід відмовити. У зв`язку з відмовою позивачу в задоволенні позовних вимог відповідно до норм ст. 141 ЦПК України понесені нею судові витрати не підлягають їй відшкодуванню.

Outcome: dismissed