Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

Позивач [PERSON] в травні 2016 р. звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив зобов'язати [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у користуванні квартирою [ADDRESS], та вселити його до квартири [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27 листопада 2015 р. він набув у власність, шляхом залишення за собою у власності в рахунок несплаченого боргу, непроданого з аукціону майна, квартиру [ADDRESS]. Після отримання у власність вищевказаної квартири в ній залишилися проживати попередні власники. Згідно довідки форми №3 у вищезазначеній квартирі проживає відповідач [PERSON] Зазначає, що 31.03.2016 р. його представники: [PERSON] та [PERSON] здійснили виїзд на адресу з метою домовитися з попередніми власниками квартири про план подальших дій, а саме час виселення або можливість укладання договору оренди житла. Під час виїзду, через домофон їм відповіла жінка, яка не представилася, будь-які розмови про подальші дії щодо виселення відмовилася обговорювати, посилаючись на те, що вона не власниця, всю інформацію про нових власників передасть попереднім власникам квартири. Двері відчинити відмовилася. Після цього, ними було викликано патруль поліції. Працівники поліції намагалися поспілкуватися з мешканкою квартири, але вона вже на дзвінки в домофон не відповідала та двері не відчиняла. З метою захисту своїх прав 06.04.2016 р. було подано до Солом'янського УП ГУНП у м. Києві заяву. У відповідь на заяву було рекомендовано звертатися до суду за захистом своїх прав, оскільки між позивачем та відповідачем виникли цивільно-правові відносини. У зв'язку з наведеним, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та просив вселити його до квартири [ADDRESS], зобов'язати відповідача не чинити йому перешкод у користуванні даним житлом, оскільки він, як власник квартири, бажає користуватися та розпоряджатися квартирою на власний розсуд, без будь-яких перешкод. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві, та надані докази. Відповідач та її представник просили відмовити в задоволенні позову повністю. Відповідач пояснила, що вона дійсно проживає у квартирі [ADDRESS], власником зазначеної квартири є позивач [PERSON] Вказана квартира в результаті проведення електронних торгів передана позивачу, згідно акту державного виконавця про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу. Відповідач заперечує проти позову, оскільки іншого житла вона не має. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, пояснення відповідача та його представника, врахувавши їх доводи та вивчивши матеріали справи, надані письмові докази у сукупності, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення позову в повному обсязі з наступних підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], на підставі свідоцтв, а саме: - свідоцтва від 27.11.2015 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тимченко Л.Р., зареєстрованого в реєстрі за №2497, виданого [PERSON] на ? частини квартири, яка належала на праві власності [PERSON], на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації житла Солом'янського району м. Києва 06 березня 2002 р., за [NUMBER], зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 15.03.2002 р., записаного у реєстрову книгу №д.1349-91 за реєстровим № 8447, реєстраційний номер майна 34376931; - свідоцтва від 27.11.2015 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тимченко Л.Р., зареєстрованого в реєстрі за №2498, виданого [PERSON] на ? частини квартири, яка належала на праві власності [PERSON], на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації житла Солом'янського району м. Києва 06 березня 2002 р., за [NUMBER], зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 15.03.2002 р., записаного у реєстрову книгу №д.1349-91 за реєстровим № 8447, реєстраційний номер майна 34376931. Зазначене підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №48607586 від 27.11.2015 р. та №48609429 від 27.11.2015 р. Вказану квартиру позивач набув у власність шляхом залишення за собою у власності в рахунок несплаченого боргу, непроданого з аукціону майна. Так, відповідно до виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Міленіної К.О. від 07.08.2014 р., звернуто стягнення на квартиру [ADDRESS], яка належала на праві власності в рівних частках [PERSON] та [PERSON], на підставі Іпотечного договору, посвідченого Міленіною К.О. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 06.09.2011 р. за реєстровим №1355. За рахунок коштів, отриманих від реалізації зазначеного майна, задоволено вимоги [PERSON] у розмірі 734510 грн. 98 коп. Згідно довідки форми №3, виданоїв ЖЕД №905 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» 06.03.2017 р. за № 1941, вбачається, що кв. [ADDRESS], складається з двох кімнат, загальна площа квартири 55,6 кв.м., житлова площа 30,6 кв.м. Квартира приватизована. Власником особового рахунку є [PERSON] [PERSON] проживає та зареєстрована у квартирі з 08.09.1994 р. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що відповідач [PERSON] чинить перешкоди у користуванні належним йому на праві власності майном, у зв'язку з чим він звертався до правоохоронних органів, на підтвердження чого надав заяву, зареєстровану в Солом'янському УП ГУНП у м. Києві 06.04.2016 р. Як вбачається з висновку начальника Солом'янського УП ГУ НП у м. Києві від 28.04.2016 р., по заяві позивача було проведено перевірку, однак опитати мешканців квартири [ADDRESS] не виявилось можливим, так як на неодноразові візити двері ніхто не відчинив. Позивачу рекомендовано звертатися до суду за захистом своїх прав, оскільки між [PERSON] та мешканцями зазначеної квартири виникли цивільно-правові відносини. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] 09.09.2015 р. звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним договір Іпотеки, укладений 06.09.2011 р. між [PERSON], [PERSON] та нею в особі представника [PERSON] в частині укладення даного договору щодо передачі ? частини квартири від її імені [PERSON] з підстав ч. 1 ст. 230 ЦК України, а також зобов'язати ВДВС Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві виключити з акта опису та арешту майна від 18.11.2014 р. по ВП № 45142744, ? частину двокімнатної квартири [ADDRESS] та зняти з неї арешт. Ухвалою Соломянського районного суду м. Києва від 15 травня 2018 р., позовну заяву [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], Відділу державної виконавчої служби Солом'янського РУЮ в м. Києві, третя особа: Міленіна Катерина Олегівна приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу про визнання частково недійсним договору іпотеки та виключення майна з акта опису і зняття арешту, - залишено без розгляду. Також ухвалою суду від 30.01.2018 р., позовну заяву [PERSON] до ВДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві, [PERSON], Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Діленян Ліана Размиківна, [PERSON] про визнання недійсними електронних торгів з продажу квартири, акту державного виконавця та свідоцтва про придбання нерухомого майна, - залишено без розгляду. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті згідно ухвали судді Солом'янського районного суду м. Києва від 17.08.2016 р., якою заборонено відчуження квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як роз'яснено в п. 33 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень ст. 391, ст. 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Вселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю (квартирою) шляхом вселення предметом доказування є наявність права на житло. Позивач це довів, надавши свідоцтва про право власності. Відповідач в судовому засіданні не заперечувала, що позивач є власником квартири [ADDRESS]. Разом з тим, позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні. Як на підставу своїх заперечень послалась на те, що у неї немає іншого житла. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед інших, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а саме, те, що відповідно свідоцтв від 27.11.2015 р., посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тимченко Л.Р., позивач є власником квартири [ADDRESS], беручи до уваги, що відповідач [PERSON] перешкоджає позивачу користуватися належною йому на праві власності квартирою, а тому суд прийшов до висновку, що порушене право позивача підлягає захисту, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved