Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

Позивач [PERSON] (далі також - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом до Територіальної громади с. Бобриця в особі Бобрицької сільської ради Черкаського району Черкаської області, Канівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання права власності на спадкове майно та зняття арешту з майна. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] помер її цивільний чоловік [PERSON] , який був зареєстрований та проживав на день смерті за адресою: [ADDRESS] . Після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку [ADDRESS] . Позивач по справі є спадкоємицею за законом, оскільки проживала із [PERSON] однією сім`єю як жінка і чоловік без реєстрації шлюбу з червня 2010 року. Окрім позивача інших спадкоємців немає. Позивач для оформлення спадкових прав на будинок звернулась до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на будинок, однак їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на домоволодіння та в подальшому з`ясувалось, що постановою Канівського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області б/н від 04.11.2008 на даний будинок накладено арешт. Виконавче провадження за вказаний період знищено у зв`язку з закінченням терміну зберігання. Таким чином, зняття арешту з майна Канівським міськрайонним відділом ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області неможливо у зв`язку з знищенням виконавчих проваджень. Вказане обтяження є перешкодою для позивача в оформленні спадкових прав. На підставі викладеного, позивач просить суд: - визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на спадкове майно, яке складається з житлового будинку [ADDRESS] , який належав померлому [PERSON] ; - зняти арешт з будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , (реєстраційний номер обтяження 8147130). В судове засідання позивач не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. В судове засідання представник відповідача - Територіальної громади с. Бобриця в особі Бобрицької сільської ради Черкаської області не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи. Надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнав та не заперечує щодо їх задоволення. Представник відповідача - Канівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, надав відзив на позов в якому пояснив, що в 2021 році виконавче провадження на підставі якого було накладено арешт на майно [PERSON] знищено за минуванням терміну зберігання, тому інформація стосовно того чи погашена заборгованість по виконавчому провадженню відсутня. Не заперечував проти заявлених вимог та просив суд розгляд справи проводити за його відсутності. Враховуючи думку учасників справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволенню, з наступних підстав. З матеріалів справи встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.4). Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 18.12.2020 встановлено факт проживання [PERSON] з [PERSON] , який помер [INFO] , однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу з червня 2010 року по [INFO] (а.с.6-7). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку по [ADDRESS] . З довідки, виданої виконавчим комітетом Бобрицької сільської ради № 331 від 26.03.2021 вбачається, що будинок, який знаходиться по [ADDRESS] належав на праві власності [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.8), що також підтверджується копією особового рахунка [NUMBER] з погосподарської книги (а.с.24-27). З постанови приватного нотаріуса Канівського районного нотаріального округу Стеблини Є.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.02.2021 № 16/02-31/02-14 вбачається, що позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок та наявності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно обтяження № 8147130 у виді арешту (а.с.18-19). З копії спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , наданої приватним нотаріусом Канівського районного нотаріального округу Черкаської області Стеблиною Є.В. вбачається, що спадкоємцем майна після смерті [PERSON] є [PERSON] , мати померлого - [PERSON] та сестра померлого - [PERSON] відмовились від прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] на користь позивача по справі [PERSON] (а.с.49-62). Окрім позивача інших спадкоємців немає. З відповіді Канівського міськрайонного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 16.06.2021 № 14739, наданої на виконання ухвали Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 10.06.2021, вбачається, що виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 01.04.2005, 24.10.2017 завершене та передане до архіву Канівського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області та у 2021 році знищено за минуванням терміну зберігання (а.с.48). Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 13 ЦК України). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які зазначені вище, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч. 6 ст. 13 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статей 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною другою статті 1223 ЦК України визначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Крім того, частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Натомість ч. 3 ст. 1296 ЦК України передбачено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до п. 3.1. роз`яснень, що містяться у листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Згідно з п. 23 постанови пленуму Верхового суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В пункті п. 3.3. роз`яснень, що містяться у листі №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначає, що у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Судам при вирішенні справ цієї категорії необхідно згідно із нормами, що регулюють підстави виникнення права власності на нерухоме майно, та нормами щодо складу спадщини перевіряти, чи належав та на якій правовій підставі об`єкт нерухомості спадкодавцеві. Оскільки відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно позбавляє позивача скористатися її законним правом на отримання спадщини, проте в судовому засіданні судом було встановлено, що будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належав померлому [PERSON] на праві власності, то враховуючи викладене, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Щодо позовної вимоги про зняття арешту зі спадкового майна, то суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до інформаційної довідки 243373771 сформованої 08.02.2021 (а.с.61), [PERSON] є власником будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на який накладено арешт, реєстраційний номер обтяження 8147130, зареєстровано 04.11.2008 за №8147130 на підставі постанови відділу ДВС Канівського МРУЮ б/н від 04.11.2008, об`єкт обтяження: будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З відповіді Канівського міськрайонного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 16.06.2021 № 14739, наданої на виконання ухвали Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 10.06.2021, вбачається, що виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 01.04.2005, 24.10.2017 завершене та передане до архіву Канівського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області. У зв`язку із закінченням терміну зберігання, матеріали виконавчого провадження знищені у 2021 році. За таких обставин, позивачу рекомендовано звернутися до суду, так як підстави, що передбачені ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», за яких державний виконавець самостійно може зняти арешт, відсутні. Отже, на даний час арешт накладений в рамках виконавчого провадження, про яке йшлося вище продовжує існувати. Позивач являється спадкоємцем померлого, проте не може в повній мірі реалізувати свої права на спадкове майно через наявність накладеного в рамках виконавчих проваджень арешту та оголошення заборони на його відчуження. Спадкове майно перебуває під арештом та забороною на відчуження, у зв`язку з цим, позивача обмежено у праві розпоряджатися своїм майном, яке визначено ст. 41 Конституції України. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 № 6 (в редакції від 30.06.1978 №5) надані роз`яснення, що вимоги особи, які ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Нормами частин 1 та 2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Згідно з ст. 391 ЦК України, власник майна може вимагати скасування заборон в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004, під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції, законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» (чинна редакція), особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Позивач має намір розпорядитися належним їй правом, а саме оформити спадщину після смерті чоловіка, проте через наявність арешту позбавлена можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Виходячи з вищевикладеного, суд враховує, що на даний час відсутні підстави для продовження дії арешту, оскільки, спадкодавець (боржник) помер, а тому права позивача підлягають судовому захисту у заявлений нею спосіб шляхом, зокрема, скасування арешту з майна. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved