Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

Позивач [PERSON] 24.04.2019 року звернулася у суд з позовною заявою, в якій просить збільшити розмір аліментів та стягувати з відповідача [PERSON] у її користь аліменти на сина [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини із всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання до суду позовної заяви, а саме з 24.04.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді від 15.05.2019 року, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача, який не є підприємцем, вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із визначенням дати судового засідання. Розгляд справи по суті відбувся 04.09.2019 року, без участі сторін. Позов обґрунтовано тим, що позивач самостійно виховує дитину - [PERSON] , [INFO] . На даний час дитина проживає із позивачем. Згідно з виконавчим листом № 2-1226-03 від 04.06.2003 року відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі ј частин із всіх видів заробітку, але не менше як 50% неоподаткованого мінімального доходу громадян на дитину щомісячно і продовжувати до його повноліття. Зазначає, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів її доходи зменшились, вона перебивається незначними заробітками і ніде не може влаштуватись на офіційну роботу, так як їх син [PERSON] часто хворіє, також зросли потреби на навчання, харчування, одяг, лікування. Відповідач має змогу сплачувати аліменти у більшому розмірі, оскільки працює та має сталий заробіток, здає квартиру в оренду у м. Стрий і, відповідно, має з цього прибуток. Відтак, маючи змогу платити аліменти у більшому розмірі, він оплачує тільки по 363 грн. щомісяця та не бере участі у додаткових витратах на дитину. Стверджує, що усі речі, необхідні для дитини, позивач купує самостійно, оплачує рахунки за комунальні послуги та інні платежі Просить на підставі ст. ст. 180-182, 192 СК України просить позов задовольнити. Позивач у судове засідання щодо розгляду справи по суті не з`явилася, хоча була належно повідомленою про дату, час та місце судового засідання у справі, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення почтового відправлення - судової повістки від 08.07.2018 року. Разом з тим, позивач подала суду заяву вх. № 2865 від 27.06.2019 року, в якій позов підтримала, просила такий задовольнити з наведених у ньому підстав та розгляжати справу у її відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання щодо розгляду справи по суті не з`явився, хоч був належно повідомленим про дату, час та місце судового засідання у справі, що стверджується розміщеним на веб-сайті судової влади України оголошенням про виклик до суду. Відзиву на позовну заяву відповідачем не подано. У зв`язку із встановленням обставин, визначених ст. 280 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд даної справи. Розглянувши матеріали справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із наведених вище процесуальних норм, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 СК України. Такий принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини ґрунтується на нормах Конституції України, які проголошують, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах (ст. 21), громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (ст. 24). Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Отже, обов`язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. На підставі ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відтак, враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. З матеріалів справи вбачається, що сторони у справі є батьками неповнолітнього [PERSON] ,[INFO] . На підставі виконачого листа у справі № 2-1226 з [PERSON] стягуються на користь [PERSON] , аліменти на утримання сина - [PERSON] ,[INFO] у розмірі ј частин із всіх видів заробітку, але не менше як 50% неоподатковуваного мінімуму доходів громадян на дитину щомісячно, починаючи з 22.05.2003 року і продовжувати до її повноліття. Як встановлено судом, [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачем [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Окрім цього, судом з`ясовано, що встановлений раніше розмір аліментів не відповідає вимогам чинного законодавства, виплати аліментів не співрозмірні із матеріальними можливостями відповідача, також враховуючи, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою як матері, так і батька, утримання неповнолітньої дитини сторін потребує від позивача додаткових зусиль та матеріальних витрат, відповідач не приймає участі у додаткових витратах на дитину, відтак розмір аліментів на дитину в розмірі ј частини із всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, здатний забезпечити дитині належні умови для існування. Такий розмір аліментів суд вважає достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, враховуючи, що позивачем наведено достатньо підстав для зміни розміру аліментів у бік суттєвого збільшення. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, відтак з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави за подання позовної заяви про збільшення розміру аліментів.

Outcome: approved