Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] в січні 2017 р. звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом, в якому просив розірвати шлюб, укладений між ним, [PERSON], та [PERSON], зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за № 1744, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося з різних причин, через протилежні погляди на спосіб життя та сімейний побут, через відсутність взаєморозуміння, що призвело до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин. Два роки тому вони припинили шлюбно-сімейні відносини та стали проживати окремо. Втративши почуття любові та поваги один до одного, вони не вживали заходів до примирення. Від шлюбу мають неповнолітню дочку - [PERSON], [INFO]. Позивач вважає, що примирення не можливе, а подальше спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу суперечить його інтересам. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18 січня 2017 р., було відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2017 р., розірвано шлюб, укладений між [PERSON], [INFO], уродженцем м. Київ та [PERSON], [INFO], уродженкою м. Київ, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 22.09.2013 року, актовий запис за № 1744. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22 березня 2017 р., заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15.02.2017 року ухвалене по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу - було скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2017 р., було відмовлено в задоволенні клопотання представника [PERSON] про надання строку на примирення подружжя. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2017 р., розірвано шлюб, укладений між [PERSON], [INFO], уродженцем м. Київ та [PERSON], [INFO], уродженкою м. Київ, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 22.09.2013 року, актовий запис за № 1744. Постановою Апеляційного суду Одеської області від 03.04.2018 р., рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2017 р., скасовано. Справу направлено до Солом'янського районного суду м. Києва за встановленою підсудністю для розгляду по суті позовних вимог. 20.04.2018 р. до Солом'янського районного суду м. Києва за підсудністю з Апеляційного суду Одеської області надійшла справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, та була призначена до розгляду в загальному порядку. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розірвати шлюб укладений між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1744, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві. В матеріалах справи міститься заява позивача, відповідно до якої позивач підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить розірвати шлюб з відповідачем та розглядати справу без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання неодноразово не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, а саме засобами поштового зв'язку, рекомендованою кореспонденцією, кур'єрською службою, по телефону. Відповідач про причини неявки суд не повідомила, будь-яких заяв, клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо позову від відповідача до суду не надійшло. Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 128 ЦПК України, судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Згідно ч. 6 ст. 128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. Згідно ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення. Відповідно до ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місце знаходження під час провадження справи. Учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. На момент розгляду справи суду не було надано відповідачем жодних відомостей щодо зміни її місця проживання/перебування. В матеріалах справи міститься телефонограма від 26.09.2018 р., згідно якої відповідача належним чином повідомлено про день, час та місце розгляду справи. Згідно інформаційних листів, які містяться в матеріалах справи від 13.08.2018 р., 04.09.2018 р., 11.10.2018 р., вбачається, що кур'єрською службою доставки не вдалося доставити [PERSON] відправлення, оскільки [PERSON] відмовилася від прийому документів (судової повістки-повідомлення про день, час та місце судового засідання). Крім того, інформацію про розгляд зазначеної цивільної справи завчасно було опубліковано на сайті «Судова влада». Таким чином, судом вичерпані всі можливості щодо належного повідомлення відповідача [PERSON] про день, час та місце розгляду справи. Враховуючи викладене, суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів, про що не заперечувала представник позивача в судовому засіданні. Так, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи‚ суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 22 вересня 2013 р., що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис № 1744. Від шлюбу мають малолітню дочку - [PERSON], [INFO]. Позивач посилається на те, що з 2014 р. вони з відповідачем проживають окремо один від одного, припинили шлюбно-сімейні відносини, спільного господарства не ведуть. З 2015 р. він проживає однією сім'єю з [PERSON] та їхніми спільними дітьми. Вважає примирення з відповідачем неможливим. Так, як вбачається з матеріалів справи, позивач має трьох спільних з гр. [PERSON] дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження. Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що причини, на підставі яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить його інтересам, що має істотне значення. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад в сім'ї має не тимчасовий характер, що підтверджується матеріалами справи, а подальше спільне проживання в шлюбі стало неможливим, оскільки взаєморозуміння між сторонами втрачено, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. При таких обставинах шлюб підлягає розірванню. З урахуванням наведеного‚ на підставі ст.ст. 24, 56, 104, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved