Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] (зареєстрована за адресою: [ADDRESS]) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (останнє відоме місце проживання та реєстрації: [ADDRESS]), Бахмутської міської ради (місце розташування: Донецька область, м. Бахмут, вул. Миру, 44),який згодом уточнила, та в якому остаточно просить визнати договір купівлі-продажу (біржовий контракт № 190-Н від 04.05.2000 року) житлового будинку [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON] - дійсним, посилаючись на те, що 04 травня 04 травня 2000 року, позивач придбала житловий будинок з надвірними побудовами за адресою: [ADDRESS], розташованого на земельній ділянці розміром 506,60 кв.м. у відповідача [PERSON] за 1590 гривень. Інвентаризаційна оцінка житлового будинку на день придбання склала 1590 гривень, на даний час квартира коштує - 64000 гривень. Договір купівлі-продажу №190-Н був оформлений 04.05.2000 року в Артемівському філіалі Донецької товарної біржи /Біржовий контракт №190-Н/, котрий знаходився по вул. Сибірцева, 21 в м. Артемівську Донецької області. Перед укладанням договору купівлі-продажу між сторонами було досягнуто угоду за всіма суттєвими умовами договору та відбулося повне виконання донного договору купівлі-продажу. Підтвердженням того, що договір мав місце є біржовий контракт №190-Н від 04.05.2000 року. Після купівлі-продажу вона зареєструвала даний житловий будинок в КП БТІ м. Артемівська 10 травня 2000 року за №2-283. 20.02.2001 року вона зареєструвалася в придбаному будинку та проживає у ньому до теперішнього часу, сплачує всі комунальні послуги за вищевказаною адресою, як власник даного житла. На даний час вона бажає продати вищевказаний житловий будинок, розпорядившись ним на власний розсуд. Проте, від нотаріуса вона дізналася, що зробити це вона не може, оскільки вищевказаний договір купівлі-продажу не посвідчений нотаріально. Артемівський філіал Донецької товарної біржі, фактично уклавши даний договір купівлі-продажу житлового будинку, приховав від неї його невідповідність ч. 1 ст. 227 ЦК України (1964 року), ч. 1 ст. 47 ЦК України (1964 року), котрі зобов'язують Договори купівлі-продажу нерухомості укладати тільки в обов'язковому нотаріальному посвідченні, у зв'язку з чим вона вимушена на даний час звернутися до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним, оскільки її право на житловий будинок не визнається державною у зв'язку з вищевикладеними обставинами та вона не може їм розпоряджатися, як фактичний власник житлового будинку. Даний договір купівлі-продажу житлового будинку було укладено на товарній біржі за пропозицією відповідача. Тому, дізнавшись про всі вище перелічені обставини, вона звернулася до відповідача, щоб переоформити даний договір в нотаріальній конторі, проте місце його проживання їй так і не вдалося встановити. Відповідач після передачі їй житлового будинку у володіння та укладення Біржового контракту №190-Н договору купівлі-продажу від 04.05.2000 року, виїхав з міста Артемівськ до свого сина. Де він перебуває на даний час їй невідомо, оскільки вона не має про нього ніяких відомостей з 2000 року, з моменту продажу вказаного житлового будинку та виїзду відповідача із житлового будинку до іншого постійного місця проживання. Той факт, що вищевказаний договір між позивачем та продавцем [PERSON] підтверджується договором купівлі-продажу /біржовим контрактом/, в якому вказано, що сторони домовилися відносно всіх важливих умов договору, та відбулося повне виконання умов договору: вона передала всю грошову суму продавцю, а продавець передав їй вищевказаний житловий будинок, що засвідчено їх підписами в договорі купівлі-продажу №190-Н. Житловим будинком [ADDRESS] позивач користується більше 17 років та сплачує всі комунальні послуги. На підставі викладених обставин, позивач звертається до суду із дійсним позовом. Ухвалою судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 07 грудня 2017 року відкрито провадження у праві та призначено до розгляду у відкритому у судовому засіданні на 12 годину 30 хвилин 22 грудня 2017 року. 22 грудня 2017 року відкладено розгляд справи до 09 години 00 хвилин 17 січня 2018 року у зв'язку із неявкою сторін. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, на підставі викладених у позовній заяві обставин, просила суд позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник відповідача Бахмутської міської ради Донецької області у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Надала суду заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного висновку. Судом установлено, що згідно договору купівлі-продажу (біржового контракту) від 04.05.2000 року, [PERSON] продав, а [PERSON] придбала житловий будинок з надвірними побудовами за адресою: [ADDRESS], розташований на земельній ділянці розміром 506,60 кв.м. Характеристика об'єкта: житловий будинок дерев'яний, обкладений цеглою, вкритий шифером, житловою площею - 27,78 кв.м. Стан: технічно задовільний. Вартість об'єкта: 1590,00 (одна тисяча п'ятсот дев'яносто гривень). Продавець засвідчує, що об'єкт продажу нікому іншому не проданий, не подарований, не закладений, в спорі і під забороною не перебуває. Право власності на майно зареєстроване у Бюро технічної інвентаризації 10.05.2000 року, реєстровий номер 2-283, що підтверджується відповідним реєстраційним написом на договорі (а.с.8). Згідно технічного паспорту житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON], реєстровий номер 2-283 (а.с.15). Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР від 18 липня 1963 р. нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Відповідно до частини 2ст. 48 ЦК УРСР від 18 липня 1963 р. по недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. Відповідно до частини 2ст.47 ЦК УРСР від 18 липня 1963 р., який діяв на час укладення угоди купівлі-продажу спірної квартири, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 28.04.1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними»(із змінами згідно з постановою Пленуму Верховного Суду від 25.05.98 року № 15), яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження (наприклад, статтями 105,114 ЦК). Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР від 18 липня 1963 р. за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Як було встановлено, при укладенні біржового контракту усі вимоги були виконані повністю,претензій до позивача (Покупця за контрактом) продавці не мали. Позивач вважала, що укладений договір є законним, оскільки згідно ст. 15 Закону України від 10.12.1991 року № 1956-XII «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, нотаріальному посвідченню не підлягають. Проте нещодавно позивач дізналася, що укладений між нею та відповідачами договір потребує обов'язкового нотаріального посвідчення. Згідно п. 1.1, п. 1.7 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, який діє з 07 березня 2012 року, правочини щодо відчуження майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується. Крім правовстановлюючого документа на житловий будинок, квартиру садибу та інше нерухоме майно, якщо воно підлягає реєстрації, долучається витяг із Реєстру прав власності на нерухоме майно. Судом встановлено, що будь-які перешкоди для нотаріального посвідчення договору на час його укладення були відсутні, що договір не був посвідчений нотаріально в зв'язку із неправильним тлумаченням на той час ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», згідно якого угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, що не виключало дотримання при його укладенні вимог ст. 227 ЦК УРСР 1963 р. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року, який діє з 01 січня 2004року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Свідок [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні кожен окремо підтвердили факт того, що позивач придбала вказаний будинок та згодом з'ясувалося, що документи не дійсні, позивач намагалася знайти продавця будинку, але не знайшла. Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем були обґрунтовані обставини, на які вона посилалася як на підстави своїх вимог, тож позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved