Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

Позивач - [PERSON] ( [ADDRESS] ) звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до [PERSON] ( [ADDRESS] ), про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовної заяви позивачка посилається на те, що 27.04.1996 року між нею [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, зареєстроване виконкомом Н-Селищенської сільської ради, Хустського району, Закарпатської області, актовий запис №8, серія [NUMBER] . Від шлюбу у сторін народилися спільні діти: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, зареєстроване відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради, актовий запис №29, серія [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, зареєстроване міським відділом реєстрації актів цивільного ану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис №458, серія [NUMBER] . Позивачка зазначає, що протязі останніх чотирьох років, між подружжям постійно виникають сварки, що призвело до втрати любові та поваги один до одного. Дані сварки, з часом, починають лише загострюватися, з`являються необґрунтовані претензії один до одного, що позбавляє як позивача, так і відповідача, можливості жити спокійним життям. Усі спроби позивача примиритися були безрезультатними, у зв`язку з чим, остання прийняла рішення про необхідність розірвання шлюбу. Шлюб фактично перестав існувати, має формальний характер, подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Окрім цього, позивачка звертає увагу суду, що спір про поділ майна на даний час відсутній. На підставі зазначеного, позивач просить суд, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований виконкомом Н-Селищенської сільської ради, Хустського району, Закарпатської області, актовий запис №8, серія [NUMBER] - розірвати, залишити [PERSON] дошлюбне прізвище - « [PERSON] ». Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.10.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судове засідання не з`явилася, при цьому представник позивача - адвокат Овсепян К.А. подала до суду заяву, згідно з якою просить суд, розгляд справи проводити без участі позивача, зазначає, що позивачка позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення від нього не надходило. Судове засідання у справі було призначене на 16.12.2021 року на 16 год. 00 хв., однак через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 27.04.1996 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, зареєстрованим виконкомом Н-Селищенської сільської ради, Хустського району, Закарпатської області, актовий запис № 8, серія [NUMBER] . За час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, зареєстроване відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради, актовий запис № 29, серія [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, зареєстроване міським відділом реєстрації актів цивільного ану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис №458, серія [NUMBER] . Як стверджує позивач, протягом останніх років сімейне життя між подружжям постійно погіршувалося. Подальше спільне життя стало неможливим, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, а збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини сторони не вбачають через відсутність прагнення до примирення, відтак збереження сім`ї неможливе Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] , слід розірвати. Крім того, статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, при розірванні шлюбу особа, яка змінила прізвище при державній реєстрації шлюбу, визначає для себе чи далі іменуватися цим прізвищем або відновити дошлюбне прізвище. В позовній заяві позивачка, крім іншого, просила суд після розірвання шлюбу залишити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Зі свідоцтва про шлюб серії серія [NUMBER] від 27.04.1996 року, слідує, що позивач мала до одруження прізвище « [PERSON] ». З огляду на вищенаведене, суд вважає, що ця позовна вимога також підлягає задоволенню. Питання щодо витрат зі сплати судового збору суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного, ст.ст. 56, 110, 112 Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved