Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

Позивач 9.08.2018 року, посилаючись на положення ст.ст.110, 112 СК України, звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, зареєстрованого 27.12.2006 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Чернігівського районного управління юстиції Чернігівської області, актовий запис №08. Позивач обґрунтовує свій позов тим, що у період подружнього життя почали виникати конфлікти із-за несумісності характерів. Заходи врегулювання відносин позитивного результату не дали. На даний час сторони проживають окремо і сімейних відносин не підтримують, при цьому позивач впевнена, що збереження шлюбу неможливе. 10.08.2018 судом направлено запит щодо доступу до персональних даних, на підставі ст.187 ЦПК України, з метою отримання інформації щодо місця проживання (перебування) відповідача. Відповідно до наданої відповіді відповідач значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою від 20 серпня 2018 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою від 2 жовтня 2018 року відкладено підготовче засідання, з метою розміщення оголошення про виклик відповідача на офіційному веб-сайті Чернігівського районного суду Чернігівської області. 31.10.2018 суд закінчив підготовче провадження та призначив справу для розгляду по суті на 23 листопада 2018 року, про що постановлено ухвалу. До судового засідання від позивача надійшло письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності, позов вона підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Згідно положень ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце засідання повідомлявся належним чином, відповідно до приписів статей 128, 130, 131 ЦПК України, причини неявки не повідомив, представника не направив і відзив на позов до суду не подав. Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов'язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки, що закріплено в статті 43 ЦПК України. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, для участі у розгляді не з'явився, про причини неявки не повідомив, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Сторони уклали шлюб 27.12.2006 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Чернігівського районного управління юстиції, актовий запис №08, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії «[NUMBER]. (а.с.9) З свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] встановлено, що сторони по даній справі є її батьками. (а.с.5) За даними паспорта позивача серії «[NUMBER] вона є зареєстрованою за адресою: [ADDRESS]. (а.с.7, 8) Статтею 51 Конституції України проголошено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з приписами статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частинами 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до статті 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до статті 10 Цивільного кодексу України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За частиною 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Як проголошено положеннями статті 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім'ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема статей 5, 8 вказаного міжнародного договору. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, шлюб між сторонами фактично розпався, сім'я носить формальний характер, рішення про звернення до суду із даним позовом є виваженим та відповідає волевиявленню жінки, а тому позов підлягає задоволенню. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 704,80 грн, який підлягає стягненню з відповідача, відповідно до приписів ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved