Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

позивач [PERSON], в інтересах якої діє Рубінський Володимир Михайлович, звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON], третя особа - орган опіки та піклування Тернопільської районної державної адміністрації, про позбавлення його батьківських прав стосовно сина [PERSON] та дочки [PERSON]. В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що діти проживають разом з нею. [PERSON] злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків стосовно дітей, а саме: не виявляє щодо них батьківських почуттів, не спілкується з ними, не забезпечує матеріально, не цікавиться їх духовним та моральним розвитком та станом здоров'я. Про дітей піклується лише вона, тобто позивач. У судовому засіданні Рубінський В.М. вказані вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Також просив не брати до уваги висновок органу опіки та піклування Тернопільської районної державної адміністрації, щодо недоцільності позбавляти відповідача батьківських прав, оскільки він є необґрунтованим та суперечить інтересам дітей. Подані відповідачем заперечення вважає формальними, а докази, подані на їх підтвердження, - неспроможними. У своїх письмових поясненнях зазначає, що у разі якщо суд прийде до переконання про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача, [PERSON] просить попередити останнього про необхідність змінити своє ставлення до виховання дітей. Відповідач у судове засідання не з'явився, забезпечивши явку свого представника - Чорної Марії Григорівни, котра проти задоволення позову заперечила. Вказала, що [PERSON] піклується про дітей, надає кошти на їх утримання, неодноразово відсилав гроші, купив мобільні телефони, планшет та велосипед. Позивачка, натомість, постійно чинить йому перешкоди у спілкуванні з дітьми. Представник органу опіки та піклування Тернопільської районної державної адміністрації у судовому засіданні вказав, що підтримує наданий органом який він представляє висновок і вважає недоцільним позбавляти відповідача батьківських прав щодо сина [PERSON] та дочки [PERSON]. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, всесторонньо, повно та об'єктивно дослідивши докази у справі, прийшов до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити з огляду на таке: позивач та відповідач є батьками сина [PERSON], [INFO] та дочки [PERSON]. Після розірвання шлюбу батьків (14 вересня 2016 року) діти проживають з матірю. Вказані обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а тому не підлягають доказуванню в силу ч. 1 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). [PERSON] є дитиною-інвалідом, що стверджується фотокопією посвідчення [NUMBER] від 30 квітня 2014 року. Як вбачається з довідки № 406-01/11 від 29 липня 2016 року, наданої комунальною установою Тернопільської обласної ради «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня», з 2011 по 2015 роки кожен з дітей неодноразово проходив лікування у даному закладі охорони здоров'я. З жовтня по листопад 2015 року [PERSON] відвідував оздоровчу групу з плавання комунального закладу Тернопільської міської ради «Комплексна дитячо-юнацька спортивна школа № 2», а [PERSON] - спортивної гімнастики у жовтні та неповний місяць у листопаді 2015 року. На заняття їх приводила мати. Вказані факти підтверджуються довідкою № 59 від 26 червня 2016 року, виданою за підписом в.о. директора зазначеного закладу. З характеристики на батьків учня другого класу Петриківської ЗОШ І-ІІ ступенів [PERSON], наданої класним керівником, вбачається, що мати дитини приділяє належну увагу його вихованню. Відповідно до довідки Заліщицького обласного комунального дитячого санаторію, з 18 листопада по 02 грудня 2016 року позивач знаходилась на лікуванні в цьому закладі по догляду за дітьми. Як вбачається з довідки Управління соціального захисту населення Тернопільської районної державної адміністрації № 2452 від 07 грудня 2016 року, позивач перебувала на обліку в Управлінні як одержувач державної соціальної допомоги як малозабезпечена сім'я з 01 вересня 2016 року по 28 лютого 2017 року. Оцінивши вказані матеріали суд приходить до переконання, що виховання спільних дітей сторін, забезпечення їх фізичного розвитку та підтримання належного стану здоров'я в основному здійснюється за участі матері. Водночас суд, надаючи правову оцінку доказам сторони відповідна, звертає увагу на таке: у судовому засіданні встановлено, що після розірвання шлюбу у сторін склались неприязні стосунки. Діти проживають з матірю і, очевидно, що у цій ситуації участь батька в їх вихованні є ускладненою. Як вбачається з фотокопій квитанцій ТА УАПЗ «Укрпошта» позивач неодноразово у 2011, 2012 та 2016 роках надсилав на адресу позивача грошові кошти. Суд не бере до уваги твердження відповідача про те, що він купував дітям мобільні телефони, планшет та велосипед, оскільки вони, всупереч вимогам ч. 1 ст. 60 ЦПК України, не підтверджені доказово. Також суд відкидає і наданий відповідачем рецеп на купівлю ліків, оскільки з цього документу неможливо встановити жодних відомостей про обставини, які мають значення для справи, а отже він не може вважатись доказом в розумінні ст. 57 ЦПК України. Незважаючи на це суд вважає, що зазначеними вище квитанціями спростовуються твердження позивача щодо відсутності будь-якої, суд підкреслює - будь-якої, участі відповідача в утриманні дітей, «відречення» від них та злісного ухилення від виконання свої батьківських обов'язків. При цьому суд бере до уваги висновок Тернопільської районної державної адміністрації № 01-371/01-10 від 24 лютого 2017 року відповідно до якого, комісією з питань захисту прав дитини Тернопільської районної державної адміністрації визнано за недоцільне позбавляти батьківських прав відповідача, відносно сина [PERSON] та дочки [PERSON]. Частиною 1 ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав виключно з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Як уже частково зазначалось вище [PERSON], обґрунтовуючи необхідність позбавлення відповідача батьківських прав, посилається на ухиляння останнього від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, тобто на п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 16 своєї постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У пункті 18 цієї ж постанови роз'яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. <…>. У даному випадку суд вважає, що поведінка відповідача по відношенню до своїх дітей справді містить ознаки неналежного виконання батьківських обов'язків. Це насамперед полає у відсутності в належному обсязі турботи про сина та дочку, інтересу до їх фізичного і духовного розвиток, навчання, підготовки до самостійного життя; безпосередньої його участі у вихованні дітей. При цьому суд зважає на: той факт, що [PERSON] таки намагається турбуватись про дітей, шляхом надання матеріальної допомоги; наявність висновку компетентного органу опіки і піклування про недоцільність позбавлення останнього батьківських прав; напружені стосунки між позивачем та відповідачем. При цьому слід надати особливої уваги тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а тому до його застування необхідно вдаватись виключно за відсутності найменшої можливості до вирішення ситуацій у відмінний спосіб. На підставі вказаного суд приходить до переконання, що на даний момент недостатньо підстав для позбавлення відповідача батьківських прав щодо сина [PERSON] та дочки [PERSON]. Однак усі зазначені вище обставини в сукупності на думку суду говорять про винятковість даної ситуації за якої хоча і слід у задоволенні позову відмовити, однак попередити батька про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed