Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

Позивач - [PERSON] акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи позовні вимоги тим, що 14.08.2006 року відповідач [PERSON] отримала відповідно до укладеного договору №Е/V062254, кредит в розмірі 45000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 12.08.2011 року. Вказують, що у забезпечення повернення кредиту за кредитним договором №Е/V062254 від 14.08.2006 року між [PERSON] акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] акціонерним товариством «Акцент Банк» було укладено договір поруки, відповідно до якого відповідач [PERSON] акціонерне товариство «Акцент Банк» виступив поручителем перед банком за виконання зобовязань [PERSON], як солідарного боржника. Зазначають, що у звязку з порушенням відповідачем [PERSON] взятих на себе кредитних зобовязань, станом на 21.08.2012 року утворилася заборгованість, що становить 110988,41 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 39052,22 доларів США.; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 42447,42 доларів США; заборгованість за пенею в сумі 29488,77 доларів США. Просять, заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості у зазначеній вище сумі і судових витрат задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» [PERSON] позовні вимоги зменшив, посилаючись на те, що під час розгляду справи, а саме: 13.12.2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» частково задовольнив позовні вимоги, які були забезпечені іпотекою шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. У звязку з чим заборгованість станом на 21.08.2012 року повністю не погашена та складається з заборгованості за кредитом в розмірі 39052,22 доларів США; заборгованість по процентам в розмірі 42447,42 доларів США; заборгованості по пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором за період з 21.08.2009 року по 21.08.2012 року - в розмірі 26572,54 доларів США, що згідно щоденного курсу НБУ становить 211705,45 грн. та стягнути судові витрати. Зменшені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві просив зменшені позовні вимоги задовольнити і не заперечував в разі повторної неявки відповідачів справу розглянути в заочному порядку. 20.09.2017 року представник позивача [PERSON] акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» подав заяву про зменшення позовних вимог та просив стягнути з відповідача заборгованості за кредитом в розмірі 8963,54 доларів США; заборгованість по процентам в розмірі 42447,42 доларів США; заборгованості по пені - в розмірі 26572,54 доларів США, що згідно щоденного курсу НБУ становить 211705,45 грн. та стягнути судові витрати. Відповідач [PERSON] надала заперечення на позовну заяву, (а.с.59-62) та надала заяву, в якій просила відмовити в задоволенні позовної заяви в звязку з пропуском строку позовної давності, в судове засідання не зявилася, будучи повідомленою про день, час і місце розгляду справи належним чином, відомостей про поважність причини неявки в засідання суду не повідомила, надавши право представляти її інтереси [PERSON] Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в задоволенні позову, оскільки позивач в односторонньому порядку змінив строки настання виконання зобовязання за кредитним договором і саме з цього часу вони є такими, що настали, відповідно строк позовної давності повинен відраховуватися саме з цієї дати і в задоволенні позовних вимог банку до відповідача необхідно відмовити у звязку з пропуском строку позовної давності. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» [PERSON], представника відповідача [PERSON] - [PERSON], вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом, належними доказами по справі встановлено, що 14.08.2006 року відповідач [PERSON] отримала відповідно до укладеного з позивачем договору №Е/V062254, кредит в розмірі 45000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 12.08.2011 року (а.с.8-9). Між [PERSON] акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] акціонерним товариством «Акцент Банк» було укладено договір поруки в забезпечення повернення кредиту за кредитним договором №Е/V062254 від 14.08.2006 року, відповідно до якого відповідач [PERSON] акціонерне товариство «Акцент Банк» виступив поручителем перед банком за виконання зобовязань [PERSON], як солідарного боржника (а.с.6). У звязку з порушенням відповідачем [PERSON] взятих на себе кредитних зобовязань, станом на 21.08.2012 року утворилася заборгованість, що становить 110988,41 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 39052,22 доларів США.; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 42447,42 доларів США; заборгованість за пенею в сумі 29488,77 доларів США (а.с.4-5). Розрахунок заборгованості по кредиту (а.с.4-5) відповідача [PERSON] перед [PERSON] акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» станом на 21.08.2012 року свідчить про те, що сума заборгованості по наведеній вище сумі відповідачем не погашена. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.10.2016 року провадження у справі в частині позовних вимог [PERSON] акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] акціонерного товариства «Акцент Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором закрито та розяснено позивачу, що розгляд цієї справи відноситься до компетенції господарського суду. Цивільну справу за позовною заявою [PERSON] акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості передано на розгляд до Шевченківського районного суду м.Чернівці (а.с.78-79). Суд встановив, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. У відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.12.2016 р., вбачається, що 13.12.2016 р. [PERSON] акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» зареєстрували за собою право власності на підставі іпотечного договору від 14.08.2006 р. на двох кімнатну квартиру загальною площею 49,40 кв.м., [ADDRESS] . Згідно ст. 37 Закон України «Про іпотеку», іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Із розрахунку заборгованості від 13.12.2016 р. [PERSON] акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» суму від набуття іпотеки у власність направили на погашення заборгованості по сальдо кредиту в розмірі - 30 088,68 дол. США. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Отже виходячи з сукупності досліджених по справі доказів, їх співмірності з наведеними нормами закону, суд вважає, що при вирішенні спору слід враховувати правові позиції Верховного Суду України, висловлені в постанові від 07.09.2016 р. справа 6/2322ц16), відповідно до яких вбачається, одержання від позичальника процентів за користування чужими коштами після спливу строку договору здійснюється відповідно до статей 1047 та 1048 ЦК України у поєднанні зі статтею 625 цього Кодексу. Вважаючи, що є розбіжності Суд зазначив, що наведені мотиви не відповідають правовим висновкам Верховного Суду України щодо застосування норм частини першої статті 530, частини першої статті 1047, частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України у поєднанні зі статтями 625 та 1048 ЦК Українита вказав, що вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судами положень статті 530 та статті 1047 ЦК України у поєднанні зі статтею 625 та 1048 цього Кодексу, виходив з того, що за статтею 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами або стороною.Зміст правовідносин учасників договору повинен оцінюватись виходячи з дійсних намірів учасників договору та відповідно до всіх документів, підписаних сторонами при укладенні або виконанні цього договору. Натомість як було установлено в судовому засіданні про те, що 13.12.2016 р. [PERSON] акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» зареєстрували за собою право власності на підставі іпотечного договору від 14.08.2006 р. на двох кімнатну квартиру загальною площею 49,40 кв.м., [ADDRESS] відповідачка не була повідомлена і дізналася про це лише в судовому засіданні. Відпорвідно до Звіту про оцінку майна квартири [ADDRESS] з призначенням прийняття на баланс станом оцінки на 15.12. 2016 року, проведеної фактично під час розгляду справи в суді, суб»єт оціночної діяльності прийшов до висновку, що ринкова вартість вказаної квартири становить 30637 доларів США еквівалентних по курсу НБУ - 827212 тис грн.. (а.с. 189 204) та дане підтверджено меморіальним валютним ордером № 1 від 15.03.2016р. (а.с. 159), тобто кошти усі були зараховані на відповідні рахунки позивача, що вбачається з досліджених доказів (а.с. 183 185, 187 188) та, як було встановлено в судовому засіданні і даного не заперечувалося представником позивача ПАТ КБ ПриватБанк задовольнив забезпеченою іпотекою кредитний договір № Е/У0622254 від 14.08. 2006 року шляхом набуття права власності на предмет іпотеки та як пояснив в засіданні представник позивача ПАТ КБ ПриватБанк має право на отримання суми різниці від оцінки майна і суми якої не вистачає (розрахунок станом на 10.08.2017р. а.с. 173 175), за рахунок договорів застави № Е/У 062254 2 від 14.08. 2006 року та договором застави № Е/У 062254 3 від 14.08. 2006р. (а.с. 162 172). Разом з тим, суд вважає, що позивач зменшуючи позовні вимоги (а.с. 181-182) про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором) в розмірі 211705,45 грн. пропустив строк позовної давності. Відповідачем [PERSON] в її інтересах представником [PERSON] подано в суд заяву про застосування строку позовної давності (а.с. 103). Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно\~ст. 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Відповідно до\~ст.264 ЦК України\~перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно\~ст. 266 Цивільного кодексу України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Згідно\~ст. 267 ч. 4 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Приймаючи до уваги, що відповідач [PERSON] та в її інтресах представник - [PERSON] заявили клопотання про застосування строку позовної давності, в задоволенні позову [PERSON] акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити за пропуском строку позовної давності. При цьому, суд враховує і правові позиції Верховного Суду України щодо обрахування строків позовної давності до вимог кредитора, викладених в постановах № 6-990цс/15, справа 6/2251цс16 та вважає, що позивач в односторонньому порядку змінив строки настання виконання зобов»язання за вказаним кредитним договором визначивши його до 18.07. 2008 року і саме з цього часу вони є такими що настали, а отже і строк позовної давності слід відраховувати саме з цієї дати і сплив трьохрічного строку закінчився 18.07. 2011 року, позовні вимоги до відповідача ПАТ КБ ПриватБанком були пред»явлені 23.08. 2012 року (а.с. 1). Отже, виходячи з наведеного, відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача, суд вважає, що ПАТ КБ ПриватБанк змінив строк виконання зобов»язання, що зумовило перебіг позовної давності, і з врахуванням ч. 2 ст. 1050 ЦК України фактично змінив строк виконання основного зобов»язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення суму заборгованості в розмірі 211705,45 грн. по означеному вище кредиту та платежів почався з наступного дня зазначеного кредитом у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання його умов (претензійний лист позивача а.с. 108). Згідно положень ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вимогами ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.ст. 212, 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно ї законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.\~15,\~16 ЦК України,\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На основі всебічно з'ясованих обставин, на які посилається позивач, як сторона по справі, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, доводів заперечення з посиланням на докази, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, про відмову в задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed