Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

Позивач [PERSON] 07.02.2017 звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 17.07.1999 перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. На даний час проживають окремо, близько року назад відповідач пішов з сімї . Спільне життя не склалося через різні погляди на шлюб та сімю, спільне господарство не ведеться. Вважає, що їх шлюб існує лише формально, примирення між ними неможливе, тому прохає шлюб розірвати. Крім того, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, а її коштів не достатньо для повноцінного забезпечення потреб доньки. Відповідач постійної роботи не має, але вважає, що він має можливість сплачувати аліменти в судовому порядку у твердій грошовій сумі в розмірі 550 грн, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. В судове засідання представник позивача [PERSON], що діє на підставі договору про надання правової допомоги /а.с.19-20/, надав письмову заяву про підтримання позовних вимог у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, прохає провести судовий розгляд без його участі /а.с.25/. Відповідач в судове засідання повторно не прибув, належним чином повідомлений відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України /а.с.18, 29/. Суд з урахуванням думки представника позивача вважає за можливо провести судовий розгляд без участі відповідача в заочному порядку відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Згідно\~ч.1 ст. 24 СК України\~шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. У відповідності з вимогами\~ч. 2 ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що\~\~подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, тому приймаючи рішення, слід врахувати всі обставини справи. За ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано\~Законом №475/97-ВР від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 17 липня 1999 року Дзержинським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, актовий запис № 523 /а.с.6/. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], походження дитини від відповідача підтверджується відповідним записом у свідоцтві про народження /а.с.7/. Відповідно до довідки комунального підприємства «Жилкомсервіс» дільниця № 34 [PERSON] з донькою [PERSON], [INFO] постійно проживають та зареєстровані в [INFO] /а.с.9/. Відповідач [PERSON] зареєстрований на території Солдатської сільської ради Великописарівського району Сумської області в с. Крамчанка по вулиці Мирній, 15, з 06.11.2002 на території сільської ради фактично не проживає, що підтверджено відповідною довідкою Солдатської сільської ради № 53 від 31.01.2017 /а.с.8/. Позивач [PERSON] працює на посаді заступника директора по УВР в Харківському приватному навчально-виховному комплексі «Благовіст» Харківської області, її середньомісячний заробіток складає близько 3\~800 грн /а.с.11/. Неповнолітня [PERSON], [INFO] є студенткою 2 курсу денної форми навчання Житлово-комунального коледжу ХУНМГ імені [PERSON] /а.с.10/. Оскільки сторони протягом року проживають окремо, ніяких стосунків між собою не підтримують, то збереження сімї є неможливим, тому позовні вимоги є обгрунтованими і в цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні встановлено,що відповідач офіційно не працює, отримує нестабільний заробіток, тому доцільно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі, як передбачено ст. 184 СК України. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника інших дітей, непрацездатних членів сімї та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини 2 статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу, тобто, якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною 2 статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років з 1 січня 2017 року становить 1 689 гривня, тобто 30% становить 506 гривні. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у Постанові від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у п. 17, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. З матеріалів справи слідує, що позивач має постійну роботу та заробіток, проживає з неповнолітньою донькою студенткою. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як слідує з матеріалів цивільної справи позивач суду надала докази, які б підтвердили можливість відповідача сплачувати аліменти у розмірі 550 гривень. Проте як відповідач не надав доказів про свій матеріальний стан, стан здоровя, знаходження у нього інших утриманців. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що відповідач зобовязаний сплачувати аліменти на утримання своєї неповнолітньої дочки, з урахуванням його матеріального та сімейного стану, прийшов до висновку про його можливість сплачувати на користь позивачки аліменти у розмірі 550 гривень щомісячно. Тому в цій частині позов слід задовольнити. Сторонам розяснено, що розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі, може бути згодом збільшений або зменшений судом на вимогу платника або одержувача аліментів. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 640 гривень.

Outcome: approved