Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

Позивач [PERSON] 31.08.2015 року звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в якій зазначила, що їй на праві приватної власності належить квартира за адресою: Донецька область, м. Селидове, вул. Щорса, 7/45. Ця квартира належить їй на підставі свідоцтва про прав власності на нерухоме майно, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Селидівської міської ради № 201/1 від 28.11.2012 року. Зазначила, що з відповідачем вона перебувала в зареєстрованому шлюбі до квітня 2011 року. Але фактично з 2009 року відповідач [PERSON] за вищевказаною адресою не проживає. З моменту виїзду відповідач не приймає участі у витратах по комунальним послугам, у звязку з чим вона вимушена нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг. Крім того, не може розпорядитися свої майном на власний розсуд. Просить суд, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, що розташована за адресою: Донецька область, м. Селидове, вул. Щорса, 7/45. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву слухати справи у її відсутність та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, проти винесення заочного рішення по справі не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у випадку неявки до судового засідання відповідача, належним чином повідомленого та такого, що не повідомив про причини неявки, суд може прийняти заочне рішення на підставі доказів, що маються в справі, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає, можливим розглянути справу з постановленням заочного рішення в порядку ст. ст. 224-225 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали справ, вивчивши законодавство, що регулює спірні правовідносини встановив наступне. Відповідно до рішення Селидівського міського суду Донецької області від 22.04.2011 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно свідоцтва про прав власності на нерухоме майно, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Селидівської міської ради № 201/1 від 28.11.2012 року, квартира за адресою: Донецька область, м. Селидове, вул. Щорса, 7/45 належить на праві приватної власності [PERSON]. Згідно до акту про не проживання від 14.08.2015 року, складеного депутатом Селидівської міської ради [PERSON] за участю свідків [PERSON] та [PERSON], [PERSON], зареєстрований за адресою: [INFO] але з 2009 року за цією адресою не проживає. Відповідно до акту про встановлення факту не проживання, складеного ОСББ «Союз-2 м. Селидове, [PERSON], зареєстрований за адресою: [INFO] але з січня 2009 року за цією адресою не проживає, місце знаходження його не відоме, його права власності в даній квартирі немає. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. \~ Згідно частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини 4 статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Статтею 191 ЖК України закріплено, що житлові спори вирішуються відповідно до закону. Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1\~ст. 156 ЖК України, з урахуванням вимог\~ст. 405 ЦК України, за якими члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням у обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд вивчивши матеріали справи, оцінивши представлені в силу ст. 60 ЦПК України докази, законодавство, що регулює спірні правовідносини, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач не проживає у спірному житловому приміщенні понад один рік.

Outcome: approved