Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-27 00:00:00

Позивач 22.01.2020 року звернулася до суду з вищевказаним позовом та просить визнати за нею право власності на будинковолодіння [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер її батько, [PERSON] , до складу спадкової маси після смерті якого увійшло право власності на вказаний вище житловий будинок. Своїм майном на випадок смерті [PERSON] , не розпорядився, а тому спадкування після його смерті відбувається за законом почергово. Вона до дня смерті батька проживала разом з ним, а після його смерті у шестимісячний строк фактично вступила у володіння та управління спадковим майном, тому визнається такою, що прийняла спадщину. Інші спадкоємці першої черги, [PERSON] , [PERSON] спадщину не прийняли та не претендують на таку. Проте нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину оскільки свідоцтво про право особистої власності на вказаний житловий будинок видане 05.12.1988 року, тобто вже після смерті батька. У судове засідання позивач та її представник, [PERSON] , не з`явилися, останній подав суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , в судове засідання не з`явилися, подали відзив на позов, в якому зазначили, що позовні вимоги визнають в повному обсязі, розгляд справи просять здійснювати у їх відсутності. Представник відповідача - Лисиничівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки не повідомив. Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відтак, беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що представник відповідача - Лисиничівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності такого. Так як всі учасники справи не явилися в судове засідання, фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права суд вважає, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав. Як слідує з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.10.1961 року та копії паспорта громадянина України, [PERSON] народилася [INFO] , її батьками значаться [PERSON] та [PERSON] . Встановлено, що [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане повторно 03.12.2019 року. До складу спадкової маси після смерті [PERSON] увійшло право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Згідно копії дубліката Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, яке видане виконавчим комітетом Пустомитівської районної Ради народних депутатів 05.12.1988 року та зареєстроване за № 187, житловий будинок в [ADDRESS] належить на праві особистої власності [PERSON] на підставі рішення виконкому Пустомитівської районної ради від 15.09.1988 року № 332. Згідно рішення Лисиничівської сільської ради від 08.09.1988 року № б/н погоджено висновок Львівського МБТІ та надано дозвіл на оформлення [PERSON] право власності на житловий будинок в [ADDRESS] . Згідно довідки ЛОКП «БТІ та ЕО» № 2/883 від 04.11.2019 року житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 05.12.1988 року, виданого на підставі рішення Пустомитівської районної ради від 15.09.1988 року № 332. Станом на 04.11.2019 року загальна площа будинку становить 94,2 кв.м., житлова 64,6 кв.м. Житловий будинок складається з чотирьох житлових кімнат та кухні. До будинку відносяться: Б - літня кухня, У- вбиральня, В - гараж, Г- сарай, к - колодязь, № 1 - ворота, № 2, №3, №4, №5 - хвіртка, №6, №7 - огорожа. Таким чином судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] , проживав у [ADDRESS] та являвся власником вказаного житлового будинку з приналежними до нього господарськими будівлями, який при житті не оформив за собою права власності на дане нерухоме майно. За життя [PERSON] своїм майном на випадок смерті не розпорядився, а тому спадкування його майна відбувається за законом почергово. Судом встановлено, що спадщина відкрилась [INFO] - в день смерті спадкодавця [PERSON] та на час дії ЦК УРСР 1963 року. Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР. Тому дані правовідносини регулюються розділом VІІ «Спадкове право» ЦК УРСР 1963 року, статтею 524 якого визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Спадкоємцями першої черги майна померлого [PERSON] є його дружина - [PERSON] та діти - [PERSON] і [PERSON] . Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі статтями 549, 554 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Згідно правового висновку викладеного у постанові ВС від 25.03.2020 року у справі № 305/235/17, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: зокрема довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР 1963 року, якщо спадкоємець в установлений ст. 549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). Згідно довідки виконкому Лисиничівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 1923 від 03.12.2019 року, [PERSON] , який помер [INFO] році проживав та був зареєстрований по [ADDRESS] . Разом з [PERSON] в даному житловому будинку проживала та була зареєстрована його дочка, [PERSON] , [INFO] . Таким чином судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] , який проживав в [ADDRESS] , та являлася власником даного житлового будинку помер, спадщину якого прийняла його дочка, [PERSON] , шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном. Інші спадкоємці першої черги: [PERSON] та [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] не прийняли, та не орендують на таку, про що свідчать подані ними заяви. Згідно листа приватного нотаріуса Олефір Р.В.№ 1074/01-16 від 16.12.2019 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] , оскільки право власності спадкодавця [PERSON] на вказаний житловий будинок було оформлено 05.12.1988 року, тобто після смерті такого. З викладеного слідує, що [PERSON] являється єдиним спадкоємцем першої черги майна померлого, яка прийняла спадщину, проте не має можливості здійснити своє право на спадкування в позасудовому порядку із-за того, що батько за життя не зареєстрував за собою право власності на вказаний вище житловий будинок. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених даною статтею, є визнання права. Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Приписами ст.328 ч.2 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З врахуванням наведеного вище, позовні вимоги підставні та підлягають задоволенню.

Outcome: approved