Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

Позивач [PERSON] 21.03.2017 року звернулася до суду з позовом та з уточненим позовом до [PERSON], в якому просила усунути їй перешкоди у користуванні її квартирою [ADDRESS], які чинить [PERSON], шляхом вселення [PERSON] у зазначену квартиру. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 12.12.2000 року належить на праві власності квартира [ADDRESS]. Незважаючи на це, позивач не може користуватися своєю квартирою, оскільки її колишній чоловік [PERSON] не пускає її до власної квартири, змінив замки на вхідних дверях, не дає їй ключів від них та не дає їй можливості потрапити до свого майна. Шлюб між позивачем та відповідачем було зареєстровано 09.03.1990 року, а припинено 15.02.2005 року. Факт відсутності у [PERSON] доступу до власної квартири підтверджується актами, з даного приводу позивач зверталася до правоохоронних органів, де їй порадили звернутися до суду. Посилаючись на те, що вона неодноразово зверталася до відповідача з приводу вказаних обставин, але отримувала лише відмови та образи, позивач просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 18.04.2017 року було відкрито провадження по даній справі. Заочним рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 23.08.2017 року зазначений позов [PERSON] до [PERSON] задоволено повністю. Ухвалою суду від 04.12.2017 року заочне рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 23.08.2017 року за заявою [PERSON] скасовано і призначено справу до судового розгляду у загальному порядку. Ухвалою суду від 14.12.2017 року зупинено провадження у даній цивільній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Ухвалою суду від 18.01.2018 року поновлено провадження по даній справі. Позивач та її представник до суду не з'явилися, надали заяву, в якій просять справу розглянути у їх відсутність, на задоволенні позову наполягають, не заперечують проти заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про місце та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяви про розгляд справи за його відсутності від відповідача не надходило. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача, її представника та відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 06.03.2018 року постановлено про заочний розгляд справи за відсутності відповідача, що відповідає вимогам ст.ст.280,281 ЦПК України. Фіксація судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 12.12.2000 року (а.с.5). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.21) сторони 15.02.2005 року розірвали шлюб. Відповідно рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 07.12.2017 року позов [PERSON] до [PERSON] задоволено частково. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] м.Полтави. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] м.Полтави. Із матеріалів справи вбачається, що у вищезазначеній квартирі співвласник не проживає, в ній проживає та зареєстрований колишній чоловік позивача - відповідач по справі [PERSON], який повністю заволодів квартирою [ADDRESS] (а.с.6), змінив замки від вхідних дверей, не дає позивачу ключів від них , не пускає її до власної квартири, що підтверджується актами від 01.05.2015 року, від 21.10,2015 року, від 12.02.2016 року, від 18.04.2016 року (а.с.7,8,9,10), та ці обставини не були спростовані відповідачем в ході розгляду справи. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Статтею 47 Конституції України гарантовано, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В силу ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами судового захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових , сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає, що право позивача на здійснення права користування квартирою [ADDRESS] підлягає захисту у судовому порядку шляхом вселення позивача у вказане житлове приміщення. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України). Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна). Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 321 ЦК України). Статтею 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст.380 ЦК України). Відповідно до ст.383 ЦК України квартира використовується власником для власного проживання та проживання членів його сім'ї. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з врахуванням досліджених обставин справи, суд дійшов висновку про те, що оскільки [PERSON] чиняться перешкоди у користуванні майном, яке належить їй на праві власності, вона має право вимагати усунення таких перешкод шляхом вселення у квартиру. Тому, позов [PERSON] належить задовольнити. Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved