Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

Позивач 25.04.2014 року звернувся з позовом, в якому просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідачки на підставі рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22.08.2013 року на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], в розмірі 800,00 грн. щомісячно, починаючи з 15.07.2013 року до повноліття дитини, до 400,00 грн. Свої вимоги обґрунтовував тим, що він з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі з 02.06.2007 року по 20.02.2013 року, в якому [INFO] року у них народилась донька [PERSON]. Позивач посилається, що на час ухвалення рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22.08.2013 року про стягнення аліментів він працював на посаді комірника в філії ТОВ «Софіт-Люкс» у м. Києві та його щомісячний заробіток складав 3000,00 грн., якого було достатньо для виконання аліментного обов'язку на утримання дитини в розмірі 800,00 грн. Однак 10.01.2014 року позивача було звільнено з займаної посади за угодою сторін. 15.01.2014 року він влаштувався на посаду водія в ПАТ «Ватутінський хлібокомбінат», де його щомісячна заробітна плата склала 1220,00 грн., а тому, як зазначив позивач, на сьогоднішній день він не має матеріальної можливості сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 800,00 грн. Крім того, зазначав, що за таких обставин на даний час у нього утворилась заборгованість перед відповідачкою по сплаті вказаних аліментів у розмірі 1600,00 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачка в судовому засіданні проти позову заперечувала в повному обсязі, мотивуючи потребами дитини в наданні належного утримання та наявність у родичів відповідача певного майна. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Також згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Отже, в нормі закону закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів за рішенням суду: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я, інші випадки, прямо передбачені СК України. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.06.2007 року по 20.02.2013 року. Від цього шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 22.08.2013 року з позивача на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання доньки, в розмірі 800,00 грн. щомісячно, починаючи з 15.07.2013 року до повноліття дитини. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Так, судом встановлено, що на час ухвалення 22.08.2013 року рішення про стягнення аліментів з позивача останній працював на посаді комірника в філії ТОВ «Софіт-Люкс» у м. Києві та його щомісячний заробіток складав 3000,00 грн., якого було достатньо для утримання дитини в установленому судовим рішенням розмірі. 10.01.2014 року позивача було звільнено з займаної посади за угодою сторін. Позивач просив зменшити розмір призначених аліментів, посилаючись на те, що призначена рішенням суду сплата аліментів на сьогоднішній день перевищує його матеріальні можливості, оскільки заробітна плата на посаді водія в ПАТ «Ватутінський хлібокомбінат» складає 1220,00 грн., що підтверджується довідками №ССЧВВ000155 та №ВХК00000325, які видані ПАТ «Ватутінський хлібокомбінат» відповідно 22.03.2014 року та 07.07.2014 року. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Таким чином, оскільки доводи позивача про погіршення його матеріального стану як платника аліментів, яке викликано зміною місця роботи та зменшенням зарплати, що не дозволяє сплачувати аліменти в установленому розмірі, підтверджуються матеріалами справи та відповідають вимогам чинного законодавства, тому суд приймає їх до уваги. Отже, проаналізувавши наведені законодавчі норми, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги про зменшення розміру аліментів є обґрунтованими та засновані на нормах права, оскільки фактично на сьогоднішній день позивач не має матеріальної можливості для сплати аліментів в розмірі 800,00 грн. щомісячно. Між тим, суд враховує, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, правила конвенції декларують, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ст.3). Виходячи з того, що за період дії аліментного зобов'язання у позивача як платника, окрім доньки [PERSON], [INFO], не з'явились інші непрацездатні члени сім'ї, яких за законом він мусить утримувати, позивач отримує до виплати дохід за виключенням обов'язкових відрахувань у розмірі 1078 грн., то суд вважає можливим зменшити розмір аліментів та визначити його у розмірі 500 грн., що буде складати половину доходу позивача на даний час. При цьому суд також виходить з того, що, якщо аліменти були присуджені у твердій грошовій сумі, розмір платежів при задоволенні позову про зниження аліментів повинен бути визначений у твердій грошовій сумі, а не в частках до заробітку (доходу) відповідача, оскільки Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Так, ст. 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Разом з тим, суд звертає увагу сторін, що в подальшому вони не позбавлені права зміни в бік як зменшення, так і збільшення розміру аліментів, визначеного за рішенням суду у твердій грошовій сумі, на розмір аліментів, який визначатиметься у частках до заробітку (доходу) платника. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Однак право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів (що фактично є і зміною їх розміру) не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Проте, в даному судовому провадженні спосіб присудження аліментів позивачем не оспорювався, а суд відповідно до ст. 11 ЦПК України обмежений заявленими вимогами та не може за своєю ініціативою виходити за межі заявлених вимог, про що додатковим підтвердженням є правило ч. 1 ст. 15 ЦПК, за яким суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Outcome: partial