Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

Позивач [PERSON] 01.04.2020 року звернулась до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з 14.06.2019 року вона працювала у Комунальному підприємстві «Херсонська енергосервісна компанія» на посаді головного бухгалтера. 25.11.2019 року позивача було звільнено з Комунального підприємства «Херсонська енергосервісна компанія» за угодою сторін за\~ст.36\~КЗпП України на підставі наказу №17-К від 25.11.2019 року. За період роботи у Відповідача Позивачу була нарахована заробітна плата на загальну суму 57942,00 гривень. До сплати з урахуванням податків відповідач мав би сплатити 46 643,34 гривень. Проте, відповідачем за весь період роботи виплачено було лише 22976,88 гривень, що підтверджується виписками за картковим рахунком клієнта за період з 11.07.2019 по 30.09.2019 року, з 01.10.2019 року по 31.12.2019 року, з 01.01.2020 року по 31.03.2020 року. Таким чином на день звільнення позивача відповідач не розрахувався та не сплатив заробітну плату в повному обсязі, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 23666,46 гривень. Ухвалою суду від 18.05.2020 року відкрито провадження за справою та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою суду від 10.09.2020 року було здійснено перехід розгляду цивільної справи зі спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у спрощене позовне провадження з викликом сторін. 22.02.2021 року позивач надала заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість із заробітної плати в сумі 23666,46 гривень та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01.12.2019 року по 28.01.2021 року у розмірі 150953,41 гривень. В судове засідання сторони за справою не з`явились, про розгляд справи повідомлені у встановленому законом порядку. Представник позивача [PERSON] надала до суду заяву, якою наполягала на розгляді справи за відсутності сторін за справою, не заперечувала щодо винесення заочного рішення за справою, просить задовольнити позовні вимоги з урахуванням їх збільшення, заперечувала щодо відкладення судового розгляду на підставі поданої представником відповідача заяви з урахуванням строку розгляду справи та завчасного повідомлення сторони відповідача про розгляду справи, а також відсутності відзиву проти позову. Представник відповідача 09.09.2021 року надав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою. З листка непрацездатності вбачається, що [PERSON] , яка є директором відповідача КП «Херсонська енергосервісна компанія», перебуває на лікарняному з 01.03.2021 року. Заяв про розгляд справи за відсутності сторони відповідача, відзиву проти позову та клопотань від відповідача станом на 09.03.2021 року до суду не надходило. 20.01.2021 року судом відкладено розгляд справи за заявою представника відповідача у зв`язку з необхідністю надати час для підготовки відзиву на позовну заяву. З урахуванням завчасного повідомлення про день та час розгляду справи, строку розгляду справи, а також з урахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд дійшов переконання щодо розгляду справи за відсутності відповідача. Враховуючи згоду позивача на слухання справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Судом встановлено згідно трудової книжки, що позивач [PERSON] з 14.06.2019 року по 25.11.2019 року працювала у Комунальному підприємстві «Херсонська енергосервісна компанія» на посаді головного бухгалтера. 25.11.2019 року [PERSON] \~звільнено\~з Комунального підприємства «Херсонська енергосервісна компанія» за угодою сторін за\~ст.36 КЗпП України, про що зроблений відповідний запис в трудовій книжці. За період роботи у відповідача позивачу була нарахована заробітна плата на загальну суму 56556,16 гривень, до сплати з урахуванням податків відповідач мав би сплатити 44043,65 гривень, що підтверджується довідкою за формою ОК-5 з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Проте, відповідачем за весь період роботи сплачено було лише 22976,88 гривень, що підтверджується виписками за картковим рахунком клієнта за період з 11.07.2019 по 30.09.2019 року, з 01.10.2019 року по 31.12.2019 року, з 01.01.2020 року по 31.03.2020 року. Таким чином, заборгованість із заробітної плати [PERSON] складає 21066,77 гривень. Частиною 1\~ст.1 ЗУ «Про оплату праці»\~встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зі\~ст.115 КЗпП України\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується на передодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Відповідно до ч.2\~ст.233 КЗпП\~у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідач не надав доказів на підтвердження виплати заборгованості по заробітній платі [PERSON] . За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача в сумі 21066,77 гривень. Крім цього, відповідно до\~ст.116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до\~ст.117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд на підставі ст.117\~КЗпП України\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. З огляду на те, що право позивача на своєчасне отримання заробітної плати за виконану ним роботу порушено з боку відповідача, оскільки останній не виплатив у повному обсязі позивачеві при звільнені заробітну плату, суд приходить до висновку про стягнення з стягнути відповідача на користь позивача заборгованість середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені в розмірі 142254,51 гривень, який розраховано наступним чином: Кількість робочих днів\~- 43 дня (вересень 2019 року+ жовтень 2019 року). Середньоденна заробітна плата\~(9\~834,30 + 9\~834,30): 43 = 457,41 грн. Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.12.2019 року по 28.02.2021 року включно становить: 311 днів х 457,41 гривень = 142254,51 гривень. Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь період затримки розрахунку, що відповідає вимогам\~ст.117 КЗпП України, відповідно позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень ч.1\~ст.430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача на користь держави підлягає стягненню судові витрати по сплаті судового збору у загальній сумі 1422,54 гривень, що відповідає 1% від 142254,51 гривень, які підлягають стягненню з відповідача в рахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Outcome: partial