Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

Позивач 26 грудня 2014 р. звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив суд постановити рішення, яким розірвати шлюб, зареєстрований між ним та відповідачкою в Відділі реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 23.07.1999 року, про що є актовий запис 826. В обґрунтування заявлених вимог вказуючи на те, що 23 липня 1999 р. між ним та відповідачкою зареєстровано шлюб, про що є відповідний актовий запис № 826, від шлюбу вони мають спільну дитину - доньку [PERSON], [INFO], позивач вказує, що на протязі останніх двох років сімейне життя між ними поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, на даний час ведення спільного господарства та сумісне проживання не припинено, однак сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки кожен має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю, крім того зазначає, що спорів щодо поділу майна немає, крім того досягнуто угоду про участь батька у вихованні та утриманні доньки та її місця проживання з матір'ю. Враховуючи, що подальше сімейне життя не можливе, збереження шлюбу недоцільне та суперечитиме інтересам кожного, а тому на підставі 104, 105, 110, 112 СК України просив заявлені позовні вимоги задовольнити. Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві, зазначав, що з 2007 р. вони з дружиною не ведуть спільного господарства, спільного бюджету не мають, проживають окремо, вказував, що донька після розірвання шлюбу буде проживати з матір'ю, однак він як батько дитини братиме участь у вихованні та утриманні доньки, примирення між ним та відповідачкою не можливе, рішення про розірвання шлюбу є зваженим та обміркованим. Відповідачка в судовому засіданні проти задоволення заявлених позовних вимог не заперечувала, крім того виявила бажання після розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]». Суд, вислухавши пояснення відповідачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що відповідно до свідоцтва про одруження [NUMBER] сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 23 липня 1999р. про що є актовий запис № 826 (а.с. 4 - копія свідоцтва про шлюб). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 7 - копія свідоцтва про народження). Відповідно до ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні, в родині позивача та відповідачки втрачена основа сім'ї, почуття довіри, поваги та любові один до одного, а тому суд не може примусити сторони до збереження подружніх відносин, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки та може бути припинено внаслідок волевиявлення як одного так і обох з подружжя шляхом його розірвання. Суд, заслухавши пояснення відповідачки дослідивши матеріали справи, вважає, що причини, що спонукали сторони на розірвання шлюбу є обґрунтованими, оскільки судом достовірно встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї не можливе, сторони фактично з 2007 р. не ведуть спільного господарства не підтримують шлюбних стосунків, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved