Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач 31 травня 2013 року звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська із вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 14.08.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль» (правонаступником якого є Публічне\~акціонерне товариство «[PERSON] АВАЛЬ») та Приватним підприємством «Згода 06» було укладено Генеральну кредитну угоду № 01/03-00/141-08 (далі Генеральна кредитна угода). В рамках дії такої Генеральної кредитної угоди між Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль» та Приватним підприємством «Згода 06» було також укладено Кредитний договір № 012/03-00/142-08 від 14.08.2008 року (далі Кредитний договір) відповідно до умов якого Приватному підприємству «Згода 06» було надано кредит в формі невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 15 956 592, 03 доларів США. В забезпечення виконання зобовязань ПрП «Згода 06» за вказаним кредитним договором між Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль» та [PERSON] ( далі Відповідач) укладено Договір поруки № 12/03-00/039 від 30.06.2009 року із змінами та доповненнями внесеними додатковою угодою № 12/03-00/039/1 від 02.11.2011 року. У звязку із невиконання позичальником та поручителем своїх договірних зобовязань за вказаними договорами, позивач змушений був звернутися до суду із даним позовом та просити суд стягнути з [PERSON] на його користь суму заборгованості за Генеральною кредитною угодою № 01/03-00/141-08 від 14.08.2008 року та Кредитним договором за № 012/03-00/142-08 від 14.08.2008 року на загальну суму, що дорівнює 141 442 669 грн. 49 коп. та 4 261 280, 57 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на 01.05.2013 року становить 34 060 415 грн. 60 коп., з яких заборгованість за тілом кредиту 126 424 170 грн. 74 коп., заборгованість за процентами по кредиту у гривнях 15 018 498 грн. 75 коп., заборгованість за процентами по кредиту у доларах США 4 261 280, 57 доларів США., що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 01.05.2013 року 34 060 415 грн. 60 коп. та судові витрати по справі у розмірі 3 441 грн. 00 коп. Заочним рішення суду від 22 жовтня 2014 року вимоги позову ПАТ «[PERSON] Аваль» задоволено у повному обсязі (том ІІ а.с.197-201). Не погодившись із заочним розглядом справи [PERSON] подала до суду заяву про перегляд вищевказаного заочного рішення (том ІІ а.с.205-210). Ухвалою суду від 13 листопада 2014 року скасовано заочне рішення суду від 22.10.2014 року (том ІІ а.с.235-236). Уточнивши свої позовні вимоги позивач зазначив, що з урахуванням суми погашення основної заборгованості (тіла кредиту) в розмірі 7\~507\~597,98 грн., що мала місце у 2015 році, загальна сума заборгованості становить 133\~935\~071,51 грн. та 4\~261\~280,57 доларів США (у еквіваленті за курсом НБУ на 01.05.2013 року становила 34\~060\~415,60 грн.), з якої: заборгованість за тілом кредиту - 118\~916\~572,76 грн., заборгованість за процентами по кредиту 15\~018\~498,75 грн., заборгованість за процентами по кредиту 4\~261\~280,57 доларів США, яку і просить стягнути на свою користь із відповідача (том ІV а.с.66). 12 жовтня 2016 року [PERSON] до суду подано зустрічний позов до ПАТ «[PERSON] Аваль», третя особа: Приватне підприємство «Згода 06» про визнання договору поруки припиненим (том ІІІ а.с.191-197), в якому посилаючись на викладені обставини просить суд визнати припиненими зобовязання за договором поруки №12/03-00/039 від 30 червня 2009 року, укладений між [PERSON] та ВАТ\~«[PERSON] Аваль» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «[PERSON] АВАЛЬ»). В період часу із жовтня 2013 року до вересня 2014 року провадження у справі було зупинено, у звязку із проведенням експертизи (том ІІ а.с.107-108,178). 09 грудня 2014 року [PERSON] зверталась до суду із позовом до ПАТ\~«[PERSON] Аваль», третя особа: Приватне підприємство «Згода 06» про визнання договору поруки припиненим, у прийняття якого на підставі ухвали суду від 12\~грудня 2014 року відмовлено (том ІІІ а.с.27-33,42). У період часу з 12 грудня 2014 року до 09 листопада 2015 року, із 09.12.2015 року до 15.08.2016 року, із 30.05.2017 року по 3108.2018 року провадження у справі було зупинено, у звязку із призначенням судової почеркознавчої експертизи (том ІІІ а.с.43-44, 119, том ІІІ а.с.\~161-163, 184, том ІV а.с.110-112, 132). В судовому засіданні позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним в особі свого представника за довіреністю [PERSON], вимоги первісного позову підтримав та просив задовольнити, проти вимог зустрічного позову заперечував та просиві відмовити у повному обсязі. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним [PERSON] в особі свого представника за довіреністю [PERSON], в судовому засідання проти вимог первісного позову заперечувала та просила відмовити у його задоволенні. Вимоги зустрічного позову підтримала та просила задовольнити. Третя особа як за первісним так і за зустрічним позовами - ПрП «Згода 06» в особі свого представника у судове засідання не зявилась. Про причини неявки свого представника не повідомила. Письмових заяв та пояснень до суду не надсилала. У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились. Вступна та резолютивна частини судового рішення проголошені у залі судового засідання. Повний текст виготовлений 13 грудня 2018 року. За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного кредитного договору, на вимогу повернення грошових коштів у звязку із порушенням його виконання. Суд, зясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги первісного позову підлягають задоволенню, у задоволенні вимог зустрічного слід відмовити виходячи із наступних підстав. В ході судового розгляду справи встановлено, що 14 серпня 2008 року між Відкритим\~акціонерним товариством «[PERSON] Аваль» та Приватним підприємством «Згода 06» було укладено Генеральну кредитну угоду № 01/03-00/141-08 із наступними змінами та доповненнями внесеними до неї додатковою угодою № 1 від 20.10.2008 року, додатковою угодою № 01/03-00/141/2-08 від 21.11.2008 року, додатковою угодою № 01/03-00/141/3 від 03.04.2009 року, додатковою угодою № 01/03-00/141/4 від 01.06.2009 року, додатковою угодою № 01-03/00/141/5 від 30.07.2009 року та додатковою угодою № 01/03-00/141/6 від 02.11.2011 року (т.1, а.с.8-19). В межах дії вказаної Генеральної кредитної угоди між Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль» та Приватним підприємством «Згода 06» укладений Кредитний договір № 012/03-00/142-08 від 14.08.2008 року із наступними змінами та доповненнями, внесеними додатковою угодою №\~1 від 20.10.2008 року, додатковою угодою № 012/03-00/142/3 від 03.04.2009 року, додатковою угодою № 012/03-00/142/4 від 30.06.2009 року, додатковою угодою № 012/03-00/142/5 від 07.07.2009 року, додатковою угодою №\~012/03-00/142/6 від 07.07.2009 року, додатковою угодою № 012/03-00/142/7 від 30.07.2009 року та додатковою угодою № 012/03-00/142/8 від 02.11.2011 року Приватному\~ підприємству «Згода 06» було надано кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 15 956 592, 03 доларів США. У відповідності до п. 1.1. Додаткової угоди № 012/03-00/142/8 від 02.11.2011 року, зобовязання сторін щодо умов кредитування були змінені, а саме змінено валюту рефінансування кредитної заборгованості на гривню у загальному розмірі 126 424 170 грн. 74 коп. з кінцевим терміном повернення заборгованості 15.08.2018 року. Згідно п. 1.2 кредитного договору плата за користування кредитом встановлюється на основі процентної ставки у розмірі 8% річних. Пунктом 5 Додаткової угоди № 012/03-00/142/8 від 02.11.2011 року було зафіксовано, що позичальник визнає ту обставину, що на момент підписання такої додаткової угоди від 02.11.2011 року у боржника була прострочена заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом за кредитним договором № 012/03-00/142-08 від 14.08.2008 року у розмірі 4 232 882,74 доларів США. Згідно із п.п.1.1 п.1 Додаткової угоди № 012/03-00/142/8 від 02.11.2011 року заборгованість за кредитом погашається позичальником у строки визначені Графіком погашення, що є Додатком №1 до даної угоди. Із метою забезпечення виконання зобовязань ПрП «Згода 06» за Генеральною кредитною угодою № 01/03-00/141-08 від 14.08.2008 року (з наступними змінами та доповненнями) та означеним Кредитним договором (з наступними змінами та доповненнями), та [PERSON] укладено Договір поруки № 12/03-00/039 від 30.06.2009 року із наступними змінами та доповненнями внесеними додатковою угодою № 12/03-00/039/1 від 02.11.2011 року (т.1, а.с.62). Матеріалами справи підтверджено, а сторонами не спростовувалась та обставина, що позивач свої зобовязання за означеними Генеральною кредитною угодою № 01/03-00/141-08 від 14.08.2008 року (з наступними змінами та доповненнями) та Кредитним договором (з наступними змінами та доповненнями) виконав належним чином, надавши відповідачеві суму кредитних коштів, в порядку, та на умовах, визначених таким договором. Із матеріалів даної цивільної справи вбачається, що в порушення умов договору, позичальник свої зобовязання належним чином не виконує, допустив прострочення повернення тіла кредиту і сплати процентів, внаслідок чого за нею утворилась заборгованість, яка становить 133\~935\~071,51 грн. та 4 261 280, 57 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на 01.05.2013 року становить 34 060 415,60 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 118\~916\~572,76 грн., заборгованість за процентами по кредиту у гривнях 15 018 498 грн. 75 коп., заборгованість за процентами по кредиту у доларах США 4 261 280, 57 доларів США., що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 01.05.2013 року 34 060 415 грн. 60 коп. (том 4 а.с.66). Як вбачається із матеріалів справи, позивачем на адресу відповідача була направлена вимога про усунення порушень умов кредитного договору № 140-0-0-00/8/177 від 07.02.2013 року, але відповідач порушення умов договору не усунула, своїх зобов'язань за договором поруки також не виконала (т.1, а.с.220-222). Відтак позивач правомірно поставив питання про стягнення кредитної заборгованості із відповідача у судовому порядку. Суд також зазначає, що з метою зясування обставин правильного розрахунку заборгованості за означеними Генеральною угодою та Кредитним договором судом було призначено судово-економічну експертизу (том 2, а.с.107-108). Відповідно до висновків судової експертизи в результат проведеного експертного дослідження по кредитному договору від 14.08.2008 року станом на 01.05.2013 року документально підтверджується заборгованість на суму 141 442 669 грн. 49 коп. та 4 261 280, 60 доларів США, при цьому розбіжність між даними експертизи та даними розрахунку банку складають лише 0,23 грн. (т.2, а.с.127). Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 04 березня 2014 року визнано банкрутом ПрП «Згода 06» та відкрито ліквідаційну процедуру (том 3 а.с.198-203). Відповідно до ухвали Господарського суду Дніпропетровської області 16 лютого 2016 року ПрП «Згода 06» ліквідовано (том 4 а.с.25-54). В ході розгляду справи встановлено та не заперечувалось сторонами, що в період процедури ліквідації ПрП «Згода 06» була здійснена реалізація нерухомого майна, що було передано в заставу ПАТ «[PERSON] Аваль», у звязку із чим, розмір заборгованості зменшено на 7\~507\~597,98 грн. За результатами проведеної почеркознавчої експертизи висновком №237-16 від 14.07.2016 року встановлено, що підпис від імені [PERSON] на другій сторінці третього аркуша в загальній графі «Позичальник» в розділі «Фінансовий поручитель ознайомлений з умовами даної додаткової угоди» на оригіналі додаткової угоди №012/03-00/142/4 від 30.06.2009 року до кредитного договору №012/03-00/142-08 від 14.08.2008 року виконаний не [PERSON], а два підписи від імені [PERSON], які розміщені в графі «Поручитель» під текстом на першій сторінці аркушу та в загальній графі «Поручитель» під текстом на другій сторінці аркушу на оригіналі додаткової угоди №12/03-00/039/1 від 02.11.2011 року до договору поруки №012/03-00/039 від 30.06.2009 року, - виконані [PERSON] (том 4 а.с.80-84). Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо кожна із сторін у зобовязанні має одночасно і права, і обовязки, вона вважається боржником у тому, що вона зобовязана вчинити на користь другої сторони, в одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. За змістом ч.1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених в постановах від 20 лютого 2013 року по справі № 6-172цс та від 25 вересня 2013 року по справі № 6-97цс/13, зазначено, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання, виникає в разі: підвищення розміру процентів, відстрочення виконання, що призводять до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами, установлення (збільшення розміру) неустойки, встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. За положенням ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Отже, виходячи з аналізу зазначеної правової норми порука припиняється за дії двох умов: внесення без згоди поручителя змін до основного зобовязання та якщо ці зміни призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Відповідно до статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Згідно з п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року, договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Згідно з приписами статті 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором. Згідно із п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року, зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Так, відповідно до п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року, відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. Враховуючи вищезазначене суд, вважає що порука [PERSON] не може вважатися припиненою з підстав збільшення розміру відповідальності поручителя, так як додаткова угода №12/03-00/039/1 від 02.11.2011 року до договору поруки №12/03-00/039 від 30.06.2009 року, підписана саме [PERSON], про що свідчить висновок експерта від №237-16 від 14.07.2016 року, а тому відповідачу як поручителю було відомо про збільшення обсягу відповідальності. Щодо позиції [PERSON] з приводу того, що порука є припиненою у звязку із припиненням основного зобовязання, то суд вважає ці посилання та доводи необґрунтованими виходячи із такого. Положення статті 559 ЦК України стосовно припинення поруки з припиненням забезпеченого нею зобовязання не може застосовуватися до правовідносин, у яких обовязок поручителя щодо виконання зобовязання за основним договором виник у тому числі із договору поруки. Правовий аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що припинення основного зобовязання внаслідок ліквідації юридичної особи боржника за цим зобовязанням не припиняє поруки, якщо кредитор реалізував своє право на стягнення заборгованості до припинення юридичної особи боржника. Отже, оскільки право на стягнення з поручителя заборгованості (шляхом звернення до суду з позовом) було реалізоване кредитором до ліквідації боржника, то ліквідація останнього не свідчить про припинення зобовязання поручителя. Саме до цього зводяться висновки Верховного Суду України щодо застосування частини першої статті 559, частини першої статті 609 ЦК України, викладені в постанові від 25 листопада 2015 року № 6-172 цс15, від 29 березня 2017 року №6-2013цс16. Оскільки, право на стягнення з поручителя заборгованості шляхом звернення до суду з позовом (травень 2013 року) було реалізоване кредитором до ліквідації боржника (лютий 2016 року), то ліквідація останнього не свідчить про припинення зобов'язання поручителя. Наявний чинний запис про ліквідацію ПрП «Згода 06» у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців не свідчить про припинення основного зобов'язання та договору поруки, оскільки моментом реалізації кредитором права на захист порушеного права до ліквідації боржника є звернення до суду із позовом. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача за первісним позовом є законними, обґрунтованим, доведеними з його боку, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі, а вимоги зустрічного позову є необґрунтованими та безпідставними, а отже такими, що не підлягають задоволенню. Вирішуючи щодо судових витрат, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що при зверненні до суду позивачем за первісним позовом сплачено судовий збір, його вимоги задоволено, тому із [PERSON] належить стягнути судові витрати в сумі 3\~441,00 грн. З урахуванням наведеного,

Outcome: approved