Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

Позивач [PERSON] 08.05.2020 звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] боргу за договором позики у розмірі 5054149 грн. 51 коп., з яких 4866919 грн. 40 коп. основного боргу, що еквівалентно 177800 доларів США згідно курсу НБУ станом на 06.04.2020, 148534 грн. 11 коп. процентів за користування чужими коштами та 386969 грн. 3% річних. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між ним та [PERSON] 17.10.2019 укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Рачинською І.Ю. за реєстровим номером №2101, відповідно до якого він позичив [PERSON] грошові кошти в сумі 4416552 грн., що еквівалентно 177800 доларів США згідно курсу НБУ. Згідно з пунктом 1 Договору, позичальник отримав від позикодавця, а позикодавець передав позичальникові на термін до 31.12.2019 включно гроші у готівковому порядку шляхом надання коштів у сумі 4416552 грн., що на день передачі грошей відповідає еквівалентові суми 177800 доларів США за курсом, встановленим НБУ на дату укладення договору. Відповідно до п.2 Договору, сторони домовилися, що договір позики є безпроцентним, остаточний розрахунок щодо повернення позикодавцю суми позики має бути здійснено позичальником не пізніше 31.12.2019 включно, сума позики, що підлягає поверненню має відповідати еквівалентові суми 177800 доларів США за курсом, встановленим НБУ на день передачі грошей. Листом-повідомленням про місце виконання зобов`язання від 04.12.2019, визначено, що остаточне повернення позики має бути здійснено за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, станом на сьогодні, всупереч взятих на себе зобов`язань, [PERSON] будь-яких грошових коштів йому не повертав і жодних розписок про виконання зобов`язання ним не підписувалося, що зумовило його право ставити перед судом питання щодо стягнення суми заборгованості за договором позики. Враховуючи наявність прострочення зобов`язання, просить на підставі ч.2 ст.625 ЦК України стягнути з відповідача три проценти річних від простроченої суми за період з 01.01.2020 по 06.04.2020 у розмірі 38696 грн. Окрім цього, на підставі ст.1214, 536, 1048 ЦК України просить стягнути з відповідача проценти за користування чужими коштами в розмірі однієї облікової ставки НБУ за період з 01.01.2020 по 06.04.2020 у розмірі 148534грн. 11 коп. За викладених обставин просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 29.05.2020 відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. Представник відповідача [PERSON] 30.07.2020 подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що згідно п.5 договору позики від 17.10.2019 після виконання позичальником свого зобов`язання по поверненню своєчасно та в повній мірі позикодавцю повної суми позики, позикодавець повинен передати позичальнику оригінальний примірник цього договору та розписку до нього, яка є невід`ємною частиною цього договору. Наявність у позикодавця після спливу терміну повернення грошей примірника цього договору та розписки до нього є свідченням прострочення виконання позичальником свого зобов`язання. Водночас у матеріалах справи відсутня розписка до договору позики від 17.10.2019, що з огляду на положення п.5 договору свідчить про відсутність прострочення з боку позичальника виконання зобов`язання по поверненню коштів та відповідно про відсутність підстав для задоволення позову загалом. При цьому, зауважує, що позивач замовчує той факт, що частина грошових коштів була йому повернута відповідачем, що може підтвердити низка свідків. Також зазначає, що сторони за договором позики домовилися, що цей договір позики є безпроцентним, а відтак вимога про стягнення процентів за користування чужими коштами на підставі ст.1048, 1214 ЦК України є безпідставною та не підлягає задоволенню. Просить в позові відмовити. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі, надав пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві та додатково пояснив, що позивач позичив відповідачу грошові кошти у сумі 4416552,00 грн., що на день передачі грошей відповідало еквівалентові суми 177800 доларів США за курсом НБУ, що підтвердується договором позики від 17.10.2019, посвідченим приватним нотаріусом Рачинською І.Ю. за реєстровим номером №2101. Вказана сума коштів була отримана відповідачем в приміщенні приватного нотаріуса під час укладення договору позики, при цьому розписка про отримання коштів відповідачем не складалася. Взятих на себе зобов`язань за договором позики відповідач не виконав і жодних грошових коштів позивачу не повернув, що стверджується наявністю у позивача оригіналу договору позики від 17.10.2019. Представник відповідача в судовому засіданні позову не визнав та зазначив, дійсно 17.10.2019 відповідач позичив у позивача грошові кошти у сумі 4416552,00 грн., про що було укладено нотаріально посвідчений договір позики. Про факт отримання вказаної у договорі суми коштів відповідачем була складена розписка, яка разом з оригіналом договору позики знаходилася у позивача. До визначеного договором строку, тобто до 31.12.2019 відповідач повернув позивачу всю суму позики, а позивач у свою чергу передав відповідачу його розписку, не повернувши при цьому оригіналу договору позики від 17.10.2019. Побоюючись, щоб хтось не скористався цією розпискою, відповідач знищив таку. Вважає вимоги позивача безпідставними, оскільки факт повернення відповідачем всієї суми грошових коштів підтверджується відсутністю у позивача розписки, яка є невід`ємною частиною договору позики. Просить в позові відмовити. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила і суд вважає за можливе розглянути справу без її участі. Заслухавши пояснення пердставників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши та давши належну оцінку зібраним по справі доказам, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст. ст.\~12,\~13,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом, 17 жовтня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Рачинською І.Ю. за реєстровим номером №2101. Договір позики від 17 жовтня 2019 року підписано сторонами договору. Цей договір укладено в двох примірниках: один залишився в справах приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Рачинської І.Ю., а інший викладений на спеціальних бланках нотаріальних документів видано позикодавцю. Нотаріально посвідченою заявою від 17.10.2019 [PERSON] дала свою згоду своєму чоловікові [PERSON] на отримання в позику грошових коштів у сумі 4416552,00 грн., що станом на 17.10.2019 згідно курсу НБУ становить 177800,00 доларів США за курсом, а також на укладення та підписання її чоловіком договору позики з [PERSON] . Згідно умов договору позики, позичальник [PERSON] отримав від позикодавця [PERSON] , а позикодавець [PERSON] передав позичальникові [PERSON] на термін до 31 грудня 2019 року включно, гроші в готівковому порядку (надалі позика) шляхом надання коштів у сумі 4416552,00 грн., що на день передачі грошей відповідає еквівалентові суми 177800,00 доларів США за курсом, встановленим НБУ (1 долар США = 24,84 грн.) на дату укладення цього договору (пункт 1 договору позики). Згідно пункту 2 Договору, сторони за цим договором домовилися про те, що: цей договір позики є безпроцентним; остаточний розрахунок щодо повернення позичальником позикодавцю суми позики, що підлягає поверненню позичальником, має відповідати еквівалентові суми 177800 доларів США за курсом встановленим НБУ на день передачі грошей; виконання позичальником свого зобов`язання за цим договором по остаточному поверненню позики має бути здійснено готівкою у межах міста Львова за адресою, вказаною позикодавцем. Пунктом 5 Договору визначено, що після виконання позичальником свого зобов`язання по поверненню своєчасно та в повній мірі позикодавцю повної суми позики, позикодавець повинен передати позичальнику оригінальний примірник цього договору та розписку до нього, яка є невід`ємною частиною зазначеного договору. Наявність у позикодавця після спливу терміну повернення грошей примірника цього договору та розписки до нього є свідченням прострочення виконання позичальником свого зобов`язання. Згідно пункту 12 Договору, договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення. Листом-повідомленням про місце виконання зобов`язання від 04.12.2019 [PERSON] повідомив [PERSON] , що остаточне повернення всієї суми позики повинно бути проведено ним в приміщенні за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до частини першої\~статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України\~передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України\~визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою\~статті 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. В судовому засіданні представник позивача ствердив, що грошові кошти за договором позики були передані відповідачу в приміщенні приватного нотаріуса, при цьому розписка про отримання коштів позичальником не складалася. Відповідач жодних грошових коштів за договором позики позивачу не повернув. Представник відповідача в судовому засіданні ствердив, що дійсно відповідач отримав грошові кошти за договором позики, про що склав розписку, яка була передана позивачу. Після повернення всієї суми коштів у зазначений в договорі строк, позивач повернув відповідачу його розписку, однак не передав оригіналу договору позики. При цьому, отриману від позивача розписку відповідач знищив, щоб такою ніхто не скористався. Таким чином, між сторонами виникли позикові відносин за договором позики від 04.12.2019, який підтверджує як факт отримання [PERSON] як боржником коштів за договором позики у розмірі 4416552,00 грн., що станом на 17.10.2019 згідно курсу НБУ становить 177800,00 доларів США за курсом, так і зобов`язання повернути ці кошти у строк до 31.12.2019 в сумі еквівалентній 177800 доларів США за курсом НБУ. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 грудня 2018 року у справі № 544/174/17 (провадження № 61-21724св18) зроблено висновок, що «у частині 545\~ЦК України\~передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. У контексті презумпції належності виконання обов`язку боржником потрібно акцентувати на декількох аспектах: (а) формулювання «наявність боргового документа у боржника» варто розуміти розширено, адже такий документ може перебувати в іншої особи, яка на підставі\~статті 528 ЦК України\~виконала зобов`язання; (б) вона є спростовною, якщо кредитор доведе протилежне. Тобто кредитор має можливість доказати той факт, що не зважаючи на «знаходження» в боржника (іншої особи) боргового документа, він не виконав свій обов`язок належно; (в) у частині третій\~статті 545 ЦК України\~регулюються як матеріальні, так і процесуальні відносини. Матеріальні втілюються в тому, що наявність боргового документа в боржника (іншої особи) свідчить про належність виконання зобов`язання. У свою чергу, процесуальні відносини проявляються в тому, що презумпція належності виконання розподіляє обов`язки з доказування обставин під час судового спору; (г) частина третя\~статті 545 ЦК України\~не охоплює всіх підстав підтвердження виконання зобов`язання, перерахованих у\~статті 545 ЦК України. Це пов`язано з тим, що і розписка про одержання виконання доводить належність виконання боржником обов`язків, особливо у тих випадках, за яких кредитору не передавався борговий документ. Тобто й наявність у боржника (іншої особи) розписки кредитора про одержання виконання підтверджує належність виконання боржником свого обов`язку». Враховуючи наявність у [PERSON] оригіналу договору позики, який був судом оглянутий в судовому засіданні, беручи до уваги суперечливість покликань представників відповідача щодо повернення позичальником позики [PERSON] , зокрема у відзиві на позов від 30.07.2020 зазначено, що частина грошових коштів була відповідачем повернута позивачу, що можуть підтвердити свідки, а в судовому засіданні представник відповідача зазначив, що відповідач повернув позивачу повну суму позики у строк, визначений договором, а також, враховуючи не надання відповідачем суду доказів про повернення ним позивачу коштів за договором позики, суд приходить до висновку про невиконання [PERSON] своїх зобов`язань за цим договором позики. Отже, суд приходить висновку, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики, зобов`язання перед позикодавцем позичальником не виконані, кошти, отримані у позику, не повернуті, та з урахуванням встановленої\~статтею 204 ЦК України\~презумпції правомірності правочину наявні підстави для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми основного боргу у розмірі 4\~866 919 гривень 40 копійок, що є еквівалентом 177800,00 доларів США станом на 06.04.2000 згідно курсу НБУ. Суд бере до уваги розрахунок наведений позивачем, оскільки позивач скористався своїм процесуальним правом обирати валюту зобов`язання та пред`явив позовну вимогу щодо стягнення заборгованості у гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 06.04.2020. Щодо позовних вимог про стягнення 148534 грн. 11 коп. процентів за користування чужими коштами за період з 01.01.2020 по 06.04.2020 на підставі ст.1214, 536, 1048 ЦК України та 386969 грн. 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України, суд зазначає наступне. Главою 83 Цивільного кодексу України\~врегульовано відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Положення\~статті 1212 ЦК України \~визначають загальні умови існування цивільно-правових зобов`язань, що виникають у зв`язку із так званим безпідставним збагаченням, тобто набуттям або збереженням майна без достатньої правової підстави. Норми вказаної статті мають застосовуються для вирішення спорів, пов`язаних із відновленням майнового стану, оскільки зобов`язання із безпідставного збагачення є загальною підставою для відновлення майнового стану осіб (відновлення справедливості) в разі відсутності інших підстав для цього, якщо захист прав особи не може бути здійснений на підставі договору, делікту, закону тощо. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення\~статті 1212 Цивільного кодексу України\~можна застосовувати тільки у разі, якщо така правова підстава в подальшому відпала, зокрема, визнана недійсною в установленому порядку, або була відсутня взагалі. Згідно із частиною 1, пункту 1 частини 2 статті\~11, частин 1,\~2\~статті\~509 Цивільного кодексу України\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Системний аналіз положень частини 1, пункту 1 частини 2 статті\~11, частини 1 статті\~177, частини 1 статті\~202, частини 1 статті\~1212 ЦК України\~дає підстави дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Згідно ч.2 ст. 1214 ЦК України, у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (ст.536 цього кодексу). Суд зауважує, що між сторонами у справі існують договірні правовідносини з позики, а відтак відсутні правові підстави для застосування положень глави 83 ЦК України та нарахування процентів на підставі ст.1214 цього кодексу. Частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Пунктом 2 Договору, сторони домовилися, що договір позики є безпроцентним. Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Великої Палати\~\~Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14?10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі №\~\~202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до вимог\~ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~ст. 625 цього Кодексу. За змістом частини другої\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Окрім того, передбачене ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 № 6-49цс12. Отже, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, нарахованих після закінчення строку дії договору позики. За наведеного, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача 148534 грн. 11 коп. процентів за користування чужими коштами за період з 01.01.2020 по 06.04.2020. Оскільки станом на 06.04.2020 розмір невиконаного зобов`язання за договором позики складає 4\~866 919 гривень 40 копійок, то позивач вправі вимагати від [PERSON] сплати 3% річних за період з 01.01.2020 по 06.04.2020, що становить 38 696 грн. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача борг за договором позики в сумі 4\~866 919 грн. 40 коп. та 3% річних від простроченої суми боргу в сумі 38696 гривень, а всього 4\~905 615 грн. 40 коп. На підставі ст.141 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог з відповідача підлягає стягненню в користь позивача судовий збір у розмірі 10201 грн. На підставі наведеного та

Outcome: partial