Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

Позивач 12.06.2014 року звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в якому він перебуває з відповідачем з 04.08.2007 року зареєстрованим відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського РУЮ у м. Києві, актовий запис № 1396. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що від зазначеного шлюбу з відповідачем у них є двоє малолітніх дітей: син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], сімейне життя з відповідачем не складається, виникли неприязні стосунки та розбіжності щодо подальшого сімейного життя. Шлюбні стосунки між подружжям припинили своє існування останніх 6 місяців, жодних сімейних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, мають окремий бюджет та вважають, що подальше збереження їхнього шлюбу є неможливим, недоцільним та суперечить їхнім інтересам. Добровільно матеріальної допомоги відповідач на утримання дітей не надає, а сама позивачка не в змозі утримувати двох неповнолітніх дітей, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку. Джерел доходу окрім соціальних виплат не має. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав викладених в позові. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково та просить суд стягнути з нього, на користь позивачки аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, шлюб між ними розірвати, а в задоволенні позову в частині стягнення аліментів на утримання позивачки до досягнення дітьми трирічного віку відмовити, оскільки він також матеріально допомагає своїй матері. Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до п. 2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб в відділі реєстрації актів цивільного стану Солом'янського РУЮ у м. Києві, актовий запис № 1396 ( а.с. 4 - копія свідоцтва про шлюб). Від даного шлюбу у подружжя є двоє малолітніх дітей: син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO] (а.с. 5, 6 - копії свідоцтв про народження). Сімейне життя позивача з відповідачем не складається, виникли неприязні стосунки та розбіжності щодо подальшого сімейного життя. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач мають різні погляди на взаємовідносини в сім'ї, в зв'язку з чим між ними постійно виникають різного роду непорозуміння, конфлікти. Вказані взаємовідносини призвели до того, що вони останні шість місяців, спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, мають окремий бюджет, сім'я фактично розпалася, а шлюб існує формально. Судом також встановлено, що позивачка на даний час перебуває у відпустці по догляду за дітьми до досягнення ними трьох років (а.с. 9 - довідка). Відповідач офіційно працевлаштований та має постійне місце роботи (а.с. 23 - довідка). Малолітні діти проживають разом із своєю матір'ю (а.с. 7). Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково, а посилання відповідача на утримання ним своєї матері суд вважає необґрунтованим, оскільки відповідачем надана єдина квитанція про переказ коштів в сумі 300 грн. датована 30.06.2014 року, як доказ обставини на яку він посилається. На підставі викладеного,

Outcome: partial