Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-21 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника адвоката [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що у 2004 році в Італії вступила у фактичні шлюбні відносини з відповідачем, а 18 травня 2013 року у них народилася дочка [PERSON]. Оскільки на той час перебували на території Італії, народження дитини було зареєстроване у Генеральному Консульстві України в Неаполі і дитина була зареєстрована як громадянин України. Відповідач визнав себе її батьком, про що було внесено відповідні дані в Реєстр актів про народження відділом реєстрації актів цивільного стану міської ради м.Сан Джузеппе Везувіано Провінції м.Неаполь. Поряд з тим зазначила, що з 2017 року відносини з відповідачем погіршилилися, у зв»язку з чим вони спільне проживання припинили. Фактично саме з тих пір дитина знаходиться на її повному матеріальному утриманні, оскільки відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Станом на сьогодні за місцем проживання в [INFO] вона не працює, доходів не отримує, у власності будь-якого майна не має. Проживає за рахунок тимчасових заробітків за межами держави, утримання домашнього господарства та допомоги матері. Крім того зазначила, що дочка [PERSON] проживає у м.Борщеві в будинку її матері, де також проживають двоє її дітей від першого шлюбу. Утримання дочки [PERSON] потребує значних витрат, що зумовлено її розвитком, вихованням, підготовкою до навчання у школі, забезпеченням належних умов проживання, додатковими витратами, у зв'язку з забезпеченням ліквання, відпочинку. Також в державі постійно відбуваються зміни економічного характеру, що призводять до підвищення цін на продукти харчування, промислові товари, послуги. А тому враховуючи її матеріальний стан, а також те, що відповідач є фізично здоровий, працездатний, інших утриманців не має, працює за межами держави, де отримує дохід близько 1200-1300 євро на місяць, користується транспортним засобом, просила суд стягнути з нього аліменти на утримання дочки [PERSON] [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно і до досягнення нею повноліття. Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 19 грудня 2018 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та запропоновано відповідачу протягом п'ятнадцяти днів з дня одержання копії ухвали надіслати відзив на позовну заяву. Вжитими судом заходами встановлено, що відповідач за місцем реєстрації на даний час не проживає, вибув. Що в свою чергу стверджено наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями, поверненими на адресу суду. З огляду на що, судом 01 лютого 2019 року у відповідності до ст. 128 ЦПК України на офіційному веб-сайті судової влади України було розміщено оголошення про виклик відповідача до суду з метою отримання ним позовної заяви та доданих до неї документів та роз»яснено наслідки неявки. Однак відповідач [PERSON] оголошення про виклик до суду проігнорував, до суду не з»явився. Як слідує з матеріалів справи, що зокрема вбачається з інформації Більче - Золотецької сільської ради, відповідач по справі [PERSON] у визначеному законом порядку є зареєстрованим та проживає в [INFO], однак зі слів старости села, 17 років періодично знаходиться за межами України, а саме в Італії. Відповідно до ч.8 п.3 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. З огляду на зазначене вище суд приходить до висновку, що вжиті судом заходи свідчать про належне повідомлення відповідача про наявність спору між ним та позивачем, вирішення такого у судовому порядку. За таких обставин, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатнихчоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] [PERSON], [INFO], що сторонами не оспорювалося, стверджено довідкою про реєстрацією особи громадянином України №536-273 від 22.07.2013 року, виданою Генеральним Косульством України в Неаполі, витягом з реєстру актів про народження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану міської ради м.Сан Джузеппе Везувіано, провінція м.Неаполь. Позивач на даний час разом із дочкою та ще двома дітьми від першого шлюбу проживає у будинку своєї матері в м.Борщеві по вул.Об'їздова, 13 Тернопільської області, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Борщівської міської ради №5270 від 30.11.2018 року. Поряд з тим, позивач на даний час ніде не працює, періодично виїзджає за межі України на заробітки, живе за рахунок ведення домашнього господарства та допомоги матері. Доказів, які б стверджували, ті обставини, що відповідач є непрацездатним, з незадовільним станом здоровя, має інших утриманців, отримує регулярний дохід, суду не надано, не здобуто таких і в ході судового розгляду. Аналізуючи всі досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що, оскільки, відповідач є працездатною особою, батьком малолітньої дитини, то зобовязаний надавати матеріальну допомогу на її утримання, а отже вимоги позивача щодо стягнення з нього аліментів знаходить такими, що підлягають задоволенню. При визначенні розміру стягуваних аліментів, суд враховує розмір мінімального прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, який відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» визначений для дітей до 6\~років:\~з 1\~січня 2018\~року -\~1492\~гривні,\~з 1\~липня -\~1559\~гривень,\~з 1\~грудня -\~1626\~гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень, а відповідно до вимог ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», визначений для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Також суд враховує вік дитини, яка у травні 2019 року досягне віку 6-ти років, у зв»язку з чим державою гарантоване її право на отримання аліментів у розмірі, який протягом року збільшиться до 2218 грн. Те, що малолітня [PERSON] [PERSON] проживає з матір'ю, яка в зв»язку з цим несе додаткові витрати щодо належного утримання місця проживання, а відповідач таких витрат не несе. Враховує суд і загальновідомі обставини, що в державі постійно відбуваються зміни економічного характеру, що призводять до підвищення цін на продукти харчування, промислові товари, послуги. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. А тому, знаходить вимоги позивача в частині визначеного розміру адіментів такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, а саме, в сумі 3000 грн. щомісячно на дитину. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати по справі у виді судового збору на користь держави. Виходячи з наведенного вище, на підставі ст.ст. 180, 182, 184 Сімейного кодексу України, ст.7 Закону України Про державний бюджет на 2018 р., ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 р.»,

Outcome: approved