Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON], зареєстрований за адресою: [INFO], звернувся до суду з даним позовом та просить суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком за адресою: с. Коровинці Недригайлівського району Сумської області, вул. Київська (колишня Леніна), буд. 218, який належить йому на праві власності, та примусово зняти останнього з реєстраційного обліку з даного будинку. Вказаний позов обґрунтований тим, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: с. Коровинці Недригайлівського району Сумської області, вул. Київська (колишня Леніна), буд. 218. Після реєстрації шлюбу дочки позивача [PERSON] з [PERSON], відповідачем по справі, позивач зареєстрував відповідача у своєму будинку, але останній в даному домогосподарстві ніколи не проживав. Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 28 серпня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, і відповідач понад рік у даному домогосподарстві відсутній. У звязку з наведеним позивач просив позов звдовольнити. Позивач [PERSON] у судове засідання не прибув, подав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розгляд справи провести без його участі. Не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.23-24). Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, у відповідності до ч. 4 ст. 74 ЦПК України, є належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи, про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення, про причини неявки суд не повідомив, своїм правом на подання заперечень не скористався, клопотань про відкладення розгляду справи не направляв (а.с.21). Розгляд справи проведено у відповідності до вимог статті 224 ЦПК України у зв'язку з неявкою відповідача, який належним чином був повідомлений про час та місце судового розгляду. Справу розглянуто у відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народився 24 лютого 1955 року в селі Коровинці Недригайлівського району Сумської області, що підтверджується копією паспорта серії МА № 037855, виданого 27 серпня 1996 року Недригайлівським РВ УМВС України в Сумській області (а.с.3). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, сформованого 12 червня 2007 року комунальним підприємством «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» позивачу [PERSON] належить житловий будинок з надвірними спорудами згідно технічного паспорту, що знаходиться за адресою: с. Коровинці Недригайлівського району Сумської області, вул. Київська (колишня Леніна), буд. 218, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07 травня 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-497 (а.с.4, 5, 9-13). Після реєстрації шлюбу дочки позивача [PERSON] з [PERSON], відповідачем по справі, позивач зареєстрував відповідача у своєму будинку, але останній в даному домогосподарстві ніколи не проживав. Згідно довідки, виданої Коровинською сільською радою Недригайлівського району Сумської області 09 жовтня 2017 року за вих. № 1859, в даному будинку зареєстровані: [PERSON], [INFO], голова домогосподарства, позивач по справі, [PERSON], [INFO], дружина позивача, [PERSON], [INFO], дочка позивача, [PERSON], [INFO], зять позивача, відповідач по справі, [PERSON], [INFO], теща позивача, та [PERSON], [INFO], онук позивача (а.с.7). Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 28 серпня 2017 року шлюб між [PERSON], дочкою позивача, та [PERSON], зятем позивача, відповідачем по справі, розірвано (а.с.8). Відповідач у спірному будинку не проживає понад рік, хоч і зареєстрований, і ніколи не проживав, що підтверджується також і письмовим пояснення [PERSON], жительки с. Коровинці, Недригайлівського району Сумської області, вул. Київська (колишня Леніна), буд. 132 (а.с.25-26). Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Право власності на житло охоплює правомочності із володіння, користування та розпорядження ним як об'єктом права власності. Ці правомочності можуть належати тільки власнику житла та іншим особам, зокрема, які проживають разом із ним, у тому числі на праві спільної власності. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. У відповідності до ч. 1 ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник має право володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник майна згідно зі ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 107 Житлового кодексу України у разі вибуття наймача або членів сім`ї на інше постійне місце проживання, така особа втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття. Із змісту ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вбачається, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Із змісту п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 року вбачається, що суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 Житлового кодексу України. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України № 6-709цс16 від 16 листопада 2016 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Виходячи з вищезазначеного суд вважає, що оскільки відповідач, будучи належним чином зареєстрованим у будинку, належному на праві власності позивачу, понад рік у ньому не проживає, а тому є таким, що втратив право користування ним, будь-яких письмових домовленостей стосовно користування житловим будинком за вказаною адресою не існує, власник будинку немає ніяких обов`язків по наданню житла відповідачу, тому вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню. В той же час, не підлягають задоволенню вимоги позивача про зняття з реєстрації відповідача у належному йому на праві власності домоволодінні, оскільки прийняття судом рішення про позбавлення відповідача права користування належним йому житловим приміщенням вже є підставою для зняття його з реєстрації у цьому житловому приміщенні відповідно до вимог, передбачених ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні. Вимога про стягнення з відповідача витрат по сплаті судового збору, позивачем не заявлялась. На підставі викладеного та

Outcome: partial