Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

Позивач 13.10.2015 р. звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заявлений позов обґрунтовував тим, що 04.07.2006 р. між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем укладено договір № DNH4KP20910937, згідно якого банк надав відповідачу кредит у сумі 2728,70 грн. на строк до 04.07.2007 р. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості. Договір між сторонами укладено у порядку ч.1 ст.634 ЦК України шляхом приєднання, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») складає між ним і банком договір, та зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, а також оплачувати інші платежі, передбачені договором. У звязку з невиконанням відповідачем зобовязань за кредитним договором станом на 22.09.2015 р. утворилась заборгованість у сумі 63013,62 грн., що складається з 2728,70 грн. заборгованості за кредитом, 17614,37 грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом, 42670,55 пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. З урахуванням того, що рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 26.09.2013 р. з відповідача стягнуто на користь позивача 38146,02 грн., просив стягнути з відповідача різницю в розмірі 24867,60 грн. заборгованості, 1743,38 грн. штрафу та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не зявився, у поданій суду заяві просив справу розглянути в його відсутності, позов підтримав і просив його задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач, який був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи за адресою свого місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, повторно не зявився в судове засідання, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, у звязку з чим суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що 04.07.2006 р. між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем укладено договір № DNH4KP20910937, згідно якого банк надав відповідачу кредит у сумі 2728,70 грн. на строк до 04.07.2007 р. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості. Договір між сторонами укладено у порядку ч.1 ст.634 ЦК України шляхом приєднання, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») складає між ним і банком договір, та зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, а також оплачувати інші платежі, передбачені договором (а.с.5-9). У звязку з невиконанням відповідачем зобовязань за кредитним договором станом на 22.09.2015 р. утворилась заборгованість у сумі 63013,62 грн., що складається з 2728,70 грн. заборгованості за кредитом, 17614,37 грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом, 42670,55 пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. З урахуванням того, що рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 26.09.2013 р. з відповідача стягнуто на користь позивача 38146,02 грн., позивач заявив до стягнення з відповідача заборгованість у сумі 26610,98 грн. (63013,62 38146,02 = 24867,60 + 1743,38 грн. штрафу (500 грн. фіксована частина та 1243,38 грн. процентна складова згідно п.5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка»), що підтверджується наданим позивачем розрахунком (а.с.4). Судом встановлено, що вказаним судовим рішенням (а.с.3) з відповідача стягнуто 2728,70 грн. заборгованості за кредитом, 12298,86 грн. заборгованості по відсотках, решту стягнутої суми складала пеня у розмірі 20825,79 грн. та штраф, з якого 500 грн. фіксована частина та 1792,67 грн. процентна складова. Відповідно до вимог ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. У відповідності з вимогами ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 03.09.2014 р. у справі № 6-100цс14, яка згідно з вимогою ч.1 ст.360-7 ЦПК України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, за правилами п.1 ч.2 ст.258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання, не може перевищувати одного року; виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до ст.253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Частиною третьою ст.551 ЦК України, зокрема, передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя ст.551 ЦК України з урахуванням положень ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої ст.10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. З урахуванням того, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не дає можливості суду визначити розмір пені у межах річного строку, що передує зверненню до суду з позовом (пеня визначена станом на 22.09.2008 р. та на 22.09.2015 р. а.с.4 зв.ст.), з огляду на те, що розмір пені значно перевищує розмір збитків, що складає лише 5315,51 грн. заборгованості по відсотках з огляду на те, що заборгованість за кредитом та більша частина заборгованості по відсотках стягнуті вказаним вище судовим рішенням, суд вважає можливим зменшити розмір пені без відповідної заяви відповідача до 3000 грн. Щодо стягнення штрафу суд зазначає, що 500 грн. штрафу згідно п.5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») вже стягнуто з відповідача вказаним вище судовим рішенням. Крім того, судом встановлено, що п.5.1 Умов передбачено сплату позичальником у випадку порушення будь-якого із зобовязань, передбачених заявою та п.п.3.2.2 (погашати кредит в порядку та строки відповідно до заяви), п.п.3.2.3 даних Умов (сплатити відсотки за користування кредитом), пені у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожний день прострочки платежу. При цьому п.5.3 Умов передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника на основі закону невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Саме така правова позиція Верховного Суду України викладена у постанові від 21.10.2015 р. у справі № 6-2003цс15. З урахуванням вказаної правової позиції суд вважає, що у вимозі про стягнення з відповідача штрафу слід відмовити. З огляду на викладене суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. З відповідача слід стягнути на користь позивача 5315,51 грн. основного боргу та 3000 грн. пені, а також 1218 грн. судових витрат. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 526, 549, 551 ч.3, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial