Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

Позивач 12.01.2021 звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини посилаючись на те, що вона із відповідачем 12.01.2018 зареєстрували шлюб, який розірваний 24.11.2020. Від даного шлюбу є неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , який проживає із нею та знаходяться на її утриманні. У добровільному порядку відповідач матеріальну допомогу дитині не надає. Вона не має можливості самостійно утримувати дитину, дитині потрібні кошти для придбання одягу, лікування, продуктів харчування, належного відпочинку, придбання підручників тощо. Просить стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі ј частини з усіх видів його доходів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою суду від 13.01.2021 відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 09.03.2021 постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась. Про місце, дату та час судового розгляду повідомлена у встановленому законом порядку. Просить справу розглянути у її відсутність, у зв`язку із сімейними обставинами. Позов підтримала повністю, просить його задовольнити, про що подала заяву. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку (за зареєстрованим місцем проживання). Клопотання про відкладення розгляду справи не подавав, правом на надання відзиву не скористався. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. 280-283 ЦПК України. Враховуючи, що розгляд справи відбувається у відсутності сторін, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд перевіривши викладені у заяві по суті справи обставини та безпосередньо дослідивши письмові докази, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Права та обов`язки матері і батька дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу ( ст.121 СК України). Сторони є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим 18.12.2018 Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 3303 (а. с. 5). Факт проживання спільної дитини сторін з позивачкою та знаходження на її утриманні підтверджується довідкою № 164, виданою 12.01.2021 Монастирищенською міською радою, відповідно до якої у [PERSON] на утриманні знаходиться дитина [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Відповідно до довідки виконавчого комітету Монастирищенської міської ради № 163 від 12.01.2021 [PERSON] з 04.10.2016 по дату видачі довідки ніде не працює (а.с. 9). Судом встановлено, що сторони проживають окремо, позивачка одна несе витрати по утриманню дитини, не має достатніх коштів для забезпечення першочергових витрат по задоволенню потреб дитини. Частиною другою статті 141 СК України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу). Згідно з частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення ( ч. 1 ст. 182 СК України). Відповідач не надав суду доказів того, що не має можливості сплачувати кошти на утримання дитини, не надав документів, які підтверджують відсутність заробітку, перебування на утриманні інших осіб, існування будь-яких інших обставин, що мають істотне значення при вирішенні спору про стягнення аліментів на утримання дитини. Оскільки, дитина сторін проживає разом з матір`ю, добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації обов`язку про утримання дитини не досягнуто, судом встановлено достатньо правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі ј частини усіх видів доходів відповідача, але у відповідності до ч.2 ст.182 СК України не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття та задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 12.01.2021. Суд вважає за необхідне на підставі ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. Оскільки, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, з відповідача підлягають стягненню на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати в дохід держави в розмірі 908,00 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved