Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

Позивач [PERSON] 19.03.2021 року звернувся до Суворовського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача у відшкодування матеріальної шкоди 98969,54грн., витрати пов`язані з проведенням експертного дослідження в сумі 3000,00 грн., франшизи у розмірі 2600,00 грн. та витрати зі сплати судового збору. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 10.11.2020 року о 08:25 год., в м. Одеса, по вул. Львівська, біля будинку №7, водій [PERSON] , керуючи автомобілем «MITSUBISHI CARIZMA», номерний знак [NUMBER] , виїжджав на регульоване перехрестя на заборонений (червоний) сигнал світлофору та скоїв зіткнення з автомобілем «SKODA OCTAVIA А5», державний знак [NUMBER] , який рухався по вул. Львівській на зелений сигнал світлофору. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «SKODA OCTAVIA А5», державний номер [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] , отримав значні механічні пошкодження. 10.12.2020 року відповідача було визнано винним у скоєнні вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується постановою Київського районного суду м. Одеси від 10.12.2020 року по справі № 947/35501/20, яка набрала законної сили 22.12.2020 року. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди була завдана шкода, розмір якої згідно з висновком судового експерта ФОП [PERSON] (свідоцтво судового експерта № 1036 від 28.09.2012р.) становить 127382, 66 гривень. Також зазначеним висновком судового експерта визначено вартість відновлювального ремонту у сумі 221151,13 гривень. Витрати пов`язані з проведенням експертного дослідження склали 3000 гривень, що підтверджується квитанцією від 26.11.2020 року. Згідно полісу АР/0398855 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеному між ТДВ «СК «Гардіан» та [PERSON] , була застрахована цивільна відповідальність останнього за шкоду завдану третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди. 05.02.2021 року ТДВ «СК «Гардіан» здійснило страхову виплату за шкоду, спричинену в результаті ДТП у розмірі 122 181,59 гривень. Отже, позивач зазначає, що різниця між виплаченим страховим відшкодуванням та встановленою вартістю відновлювального ремонту становить 98 969,54 гривень. Також до стягнення відноситься франшиза, відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у розмірі 2600 гривень. Як стверджує позивач, 19.02.2021 року позивач звернувся до відповідача із письмовою вимогою про відшкодування шкоди в сумі 104569,54 гривень, завдану джерелом підвищеної небезпеки в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 10.11.2020 року. Зазначена вимога була залишена відповідачем без відповіді та задоволення. Вищевказані обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом. Ухвалою судді Суворовського районного суду міста Одеси від 06.04.2021 року вказану цивільну справу передано за підсудність до Київського районного суду міста Одеси. 11.05.2021 року справа надійшла до суду та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 12.05.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення судового засідання. В судовому засіданні 08.09.2021 року позивач уточнив позовні вимоги та додатково зазначив, що через технічну помилку, не вказав у первісному позові, що додатково просить суд стягнути з відповідача на свою користь у відшкодування моральної шкоди 10000,00 грн., оскільки через дтп, яка сталась з вини відповідача, він переніс душевні хвилювання, що пов`язано через пошкодження улюбленого автомобіля, який він придбав новим. Також через пошкодження транспортного засобу, позивач позбавлений можливості відвідувати своїх батьків, які мешкають у Саратському районі Одеської області, у зв`язку з чим, він повинен витрачати додаткового часу і матеріальних витрат для здійснення таких поїздок. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення вказаного позову, з підстав його необґрунтованості та безпідставності, а також стверджували, що наданий до суду висновок експертного авто товарознавчого дослідження є неналежним доказом. Заслухавши пояснення сторін по справі та їх представників, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 10.11.2020 року о 08:25 год., в м. Одеса, по вул. Львівська, біля будинку №7, водій [PERSON] (, керуючи автомобілем Mitsubishi Carizma, номерний знак [NUMBER] , виїжджав на регульоване перехрестя на заборонений (червоний) сигнал світлофору та скоїв зіткнення з автомобілем Skoda Oсtavia A5, державний знак [NUMBER] , який рухався по вул. Львівській на зелений сигнал світлофору, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а особа, що притягується до адміністративної відповідальності порушила п.8.7 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена за ст.124 КУпАП. Постановою судді Київського районного суду міста Одеси від 10.12.2020 року по справі №947/35501/20 [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Постанова суду набрала законної сили 22.12.2020 року. Відповідно до ч. 6\~ст. 82 ЦПК України\~вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Позивач [PERSON] є власником транспортного засобу автомобіля марки «Skoda Oсtavia A5», номерний знак [NUMBER] , 2011року випуску, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Як вбачається, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «MITSUBISHI CARIZMA», номерний знак [NUMBER] , [PERSON] було застраховано в СТ «ГАРДІАН» на підставі полісу №АР/0398855 від 23.07.2020 року, з визначеним лімітом страхового відшкодування за завдану третій особі майнову шкоду у розмірі 130000,00 грн., та сумою франшизи у розмірі 2600,00 грн. Страховою компанією 05.02.2021 року позивачеві було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 122795,57 грн., що підтверджується випискою з АТ «КБ «Приватбанк». Позивач зазначає, що вказаної суми грошових коштів недостатньо для відшкодування повної вартості відновлювального ремонту, який складає у розмірі 221151,13 грн., у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача різницю між виплаченим страховим відшкодуванням та сумою відновлювального ремонту. Відповідно до\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з ч. 1\~ст. 5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В Україні визнається і діє принцип верховенства права.\~Конституція України\~має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі\~Конституції України\~і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у\~статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою\~статті 1 ЦК України\~цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 988 ч.1 ЦК України\~передбачено, що страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Статтею 526 ЦК України\~визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Згідно ч.2\~ст. 8 Закону України «Про страхування»\~страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно п.3\~ст. 20 Закону України «Про страхування»\~при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Відповідно до\~ст. 979 ЦК України\~за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до\~ст.629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Стаття 22.1\~Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~(далі - Закон) визначає, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим\~Законом\~порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частинами першою, другою та п`ятою\~статті 1187 ЦК України\~передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема, з використанням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:\~\~шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої\~статті 1188 ЦК України). Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зазначене положення кореспондується частиною 3 статтею 12 ЦПК України. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач на підтвердження розміру відновлювального ремонту транспортного засобу надав до суду висновок №206-20 експертного авто товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу марки «Шкода», реєстраційний номер [NUMBER] , складений 31.12.2020 року судовим експертом Крутих Є.О., відповідно до якого визначено вартість матеріального збитку, завданого власнику вказаного автомобілю, пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 10.11.2020 року, у розмірі 127382,66 грн. По тексту висновку вбачається, що експерт дійшов до висновку, що вартість відновлювального ремонту складає 221151,13 грн. Оцінюючи зазначений висновок в якості належного доказу, суд зазначає наступне. Згідно з\~ч.1 ст. 76 ЦПК України,\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування \~. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. \~Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. \~Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Оцінюючи вищевказаний висновок експерта в якості належного доказу, суд враховує те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.12.2019 року №522/1029/18 зазначила, що\~ст. 106 ЦПК України, передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи. Частиною 6\~ст. 106 ЦПК України\~зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з ч. 5\~ст. 106 ЦПК України\~у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.\~Непопередження експерта про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку тягне за собою неналежність експертного висновку. Разом з тим, у наданому позивачем висновку №206-20, не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду. З вказаного висновку експерта також вбачається, що під час огляду пошкодженого транспортного засобу був відсутній другий учасник дорожньо-транспортної пригоди та представник СК «ГАРДІАН». Пунктом 34.2. ст. 34\~Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~передбачено, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених\~статтею 41\~цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. А пунктом 34.3. ст. 34 згаданого Закону встановлено, якщо представник страховика (у випадках,\~передбачених\~статтею 41\~цього\~Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Стороною позивача до суду не надано доказів на підтвердження якого саме висновку було здійснено СК «ГАРДІАН» розрахунок виплаченого страхового відшкодування. За наслідком викладеного суд доходить до висновку, що поданий позивачем висновок №206-20 від 31.12.2020 року,\~не може бути\~визнаний судом належним та допустимим доказом. При викладених обставинах, суд вважає позов позивача в частині відшкодування матеріальної шкоди та витрат пов`язаних з проведенням експертного дослідження, необґрунтованими та не підлягаючими задоволенню. У відповідності до п. 12.1 Закон № 1961-IV, страхове відшкодування зменшується на суму франшизи. Відповідно до полісу АР/0398855 від 23.07.2020 року, франшиза становить 2600,00 гривень. Отже, розмір виплаченого позивачеві страхового відшкодування було зменшено на розмір франшизи в сумі 2600,00 грн. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача суми франшизи, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо вимог\~ [PERSON] про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн.,\~суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування,а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Постанова Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995року передбачає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд зазначає, що позивачем в порушення ч.1 ст.81 ЦПК України до суду не надано жодного доказу на підтвердження викладених підстав понесеної моральної шкоди, а саме змінення режиму життя під час здійснення подорожей до батьків, хвилювань пов`язаних з пошкодженням транспортного засобу, придбаного з автосалону. Разом з тим, судом приймається, що позивачеві було виплачено страхове відшкодування в межах дев`яностоденного терміну з дня скоєння дорожньо-транспортної пригоди. На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги позивача в цій частині необґрунтованими. Ухвалюючи рішення суду в цій справі, судом приймається, що Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У відповідності до ст. 141 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог, \~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 26,00 грн. (2600*100/114569,54 = 2,27 *1145,70/100=26,00).

Outcome: partial