Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-05 00:00:00

Позивач [PERSON] 06.08.2019 року звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до посадової особи [PERSON] , заступника директора Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації начальника управління з питань фармації, фінансування та економіки, про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним: Позивач зазначив, що Конституція України гарантує кожному право на охорону здоров`я, яка забезпечується системною діяльністю державних організацій, що передбачено і гарантується законом, також законодавство України гарантує право на вільний вибір лікаря та, коли стан здоров`я підтверджує та виправдує це, вибір лікувально-профілактичного закладу. Цим правом, на вибір лікувального закладу, позивач вирішив скористатись, звернувшись до Міністерства охорони здоров`я України, на що отримав відповідь Департаменту охорони здоров`я ХОДА № Д-4278-07 від 14.06.2019 року за підписом заступника директора департаменту - [PERSON], якою, на думку позивача, порушені його права щодо вибору лікувального закладу. Посилання відповідача на наказ Міністерства охорони здоров`я України № 646 від 05.10.2011, позивач вважає порушенням вимог ст.64 Конституції України: конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть були обмежені, а саме положення ст. 49 Конституції України право на охорону здоров`я та медичну допомогу. На переконання позивача, відповідачем створюється перешкоджання у стаціонарному лікуванні позивача саме у відділенні відновного лікування закладу охорони здоров`я «Обласна клінічна лікарня - центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» про що свідчить надана за його підписом відповідь № Д-4278-07 від 14.06.2019 р., надана на думку позивача із порушенням положень та вимог ст. 15 та ст. 19 Закону Україні «Про звернення громадян», що виразилось у порушенні процедури розгляду звернення. Позивач також зазначив, що посадовою особою [PERSON] порушені принципи Конвенції про права осіб з інвалідністю, а саме рівність можливостей та поваги до особливостей осіб з інвалідністю і прийняття їх як компонента людської різноманітності й частини людства, а згідно ст.4 Конвенції посадова особа повинна утримуватися від будь-яких дій або методів, які не узгоджуються із цією Конвенцією, і забезпечувати, щоб державні органи та установи діяли відповідно до цієї Конвенції, уживати всіх належних заходів для усунення дискримінації за ознакою інвалідності з боку будь-якої особи, організації або приватного підприємства та норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим. 4. XI. 1950 року), а також практики Європейського суду і прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-1V «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справи як джерело права, в ст. 14 Конвенції використання правами та свободами, визначеними діючий Конвенцією, повинні бути забезпечені без будь-якої дискримінації по ознаку стану, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного та соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або по іншим ознакам. На переконання позивача, відповідь від 14.06.2019 р. заявнику, інваліду 2-ї групи, є принижуючою інваліда та громадянина, бо на його думку, його вважають особою, що недостойна лікування в закладі відновного лікування обласної лікарні, порушуючи Конвенцію про права осіб з інвалідністю посадова особа [PERSON] , як не компетентна особа, принижує його гідність, притаманну людської особистості, а бездіяльність контролюючого органу Міністерства охорони здоров`я надає можливості посадової особи [PERSON] порушувати права громадянина, який має право на вибір лікувального закладу, принижувати його, як особу маючу групу інвалідності, знущатися, відповідаючи йому про порядок направлення на стаціонарне лікування згідно підзаконного акту Наказу, не розглядаючи самого звернення в силу своєї некомпетентності та невидачі самого направлення. У зв`язку із вищенаведеним позивач просить признати неправомірними дії заступника начальника Департаменту, начальника управління з питань фармації, фінансування та економіки Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації посадової особи [PERSON] , які висловлюються у порушені вимог ст. 15, ст.19 Закону України «Про звернення громадян» ст. 6 та ст. 38 Закону «Основ законодавства України про охорону здоров`я» на право вільного вибору лікаря та лікувально-профілактичного закладу, як некомпетентної посадової особи, якої у зв`язку з займаною посадою порушена ст. 19 Закону України «Про звернення і громадян», а саме: забезпечення поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою рішення, зобов`язати розглянути заяву з наданням відповіді начальника Департаменту охорони здоров`я ХОДА. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.08.2019 року відмовлено в відкритті провадження за позовною заявою [PERSON] до посадової особи [PERSON] , заступника директора Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації начальника управління з питань фармації, фінансування та економіки про визнання дій неправомірними і зобов`язання вчинити певні дії. Роз`яснено позивачу його право звернутися до Харківського окружного адміністративного суду. Постановою Харківського апеляційного суду від 23.10.2019 року Апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 серпня 2019 року скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.11.2019 відкрито провадження по справі. Розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] у судове засідання з`явився. Позовні вимоги підтримав повністю, просив суд задовольнити позов у повному обсязі. В подальшому просив розглядати справу за його відсутності. Відповідач - посадова особа [PERSON] , заступник директора Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації начальника управління з питань фармації, фінансування та економіки, в судове засідання не з`явився, про місце та час судового засідання був повідомлений належним чином, просив розглядати справу за його відсутності. Відповідачем до суду 10.12.2019 року надіслано письмовий Відзив на позовну заяву (в порядку ст. 178 ЦПК України), у якому він просив суд у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі, з огляду на наступне: 03.06.2019 за вх. № Д-4278 до Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації від Міністерства охорони здоров`я України надійшло звернення [PERSON] від 27.03.2019 щодо організації роботи поліклініки № 18 м. Харкова, направлення на стаціонарне лікування до Харківської обласної клінічної лікарні та з інших питань. Міністерством охорони здоров`я України надано доручення Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації розглянути порушені у зверненні питання, вжити заходи щодо забезпечення заявника необхідною медичною допомогою, у разі необхідності направити його на стаціонарне лікування у профільний заклад. Також здійснити заходи щодо покращення забезпечення медичною допомогою населення у поліклініці № 18 м. Харків. Департаментом охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації на виконання доручення Міністерства охорони здоров`я України, в межах наданої компетенції, розглянуто зазначене звернення та за результатами розгляду надана відповідь заявнику від 14.06.2019 № Д-4278-07. Відповідач зазначає, що з липня 2017 року [PERSON] вимагає від посадових осіб Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації надання направлення до відділення відновного лікування Харківської обласної клінічної лікарні, при цьому не надавши жодного документу про наявність показань для лікування саме в цьому медичному закладі. КЗОЗ «Обласна клінічна лікарня - центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» (на теперішній час - комунальне некомерційне підприємство Харківської обласної ради «Обласна клінічна лікарня») є закладом третинного рівня. Направлення хворих для госпіталізації в лікувальні заклади третинного рівня регулюються Порядком організації медичного обслуговування та направлення пацієнтів до закладів охорони здоров`я, що надають вторинну (спеціалізовану) та третинну (високоспеціалізовану) медичну допомогу, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05.10.2011 № 646, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07.12.2011 за № 1416/20154. Відповідно до пункту 1.1. зазначеного Порядку цей Порядок регулює основні засади організації надання медичної допомоги в закладах ВМД та ТМД та умови, за яких пацієнт скеровується до закладів охорони здоров`я державної та комунальної форм власності, що надають вторинну (спеціалізовану) медичну допомогу (далі - ВМД) та третинну (високоспеціалізовану) медичну допомогу (далі - ТМД), а також шляхи надходження пацієнтів до зазначених закладів. Згідно з пунктом 3 Порядку направлення пацієнтів у плановому порядку до закладів. ТМД відповідної спеціалізації здійснюється за таких умов: необхідність у використанні високотехнологічних, високоспеціалізованих методів діагностики та лікування; відсутність ефекту від застосованого лікування в закладах ВМД; складні для діагностики випадки захворювань. Направлення пацієнтів до закладів ТМД у плановому порядку забезпечують: лікарі-спеціалісти закладів ВМД, ТМД; лікарсько-консультативні комісії обласних лікарень, спеціалізованих центрів (у разі направлення до клінік НДІ). У пункті 4 Порядку зазначено порядок госпіталізації пацієнтів до закладів охорони здоров`я, що надають вторинну (спеціалізовану) та третинну (високоспеціалізовану) медичну допомогу. Організація госпіталізації в закладі охорони здоров`я регламентується правилами внутрішнього розпорядку роботи закладу, затвердженими керівником закладу. Зазначені правила мають бути доступні для ознайомлення кожним пацієнтом (інформаційні матеріали в реєстратурі та/або приймальному відділенні). Відповідач зазначає, що основні показання для планової госпіталізації до закладів ТМД: складність діагностики наявного у пацієнта захворювання/стану та/або необхідність у застосуванні високоспеціалізованих високотехнологічних методів діагностики та лікування, що не можуть бути здійснені амбулаторно; відсутність ефекту від застосованого лікування в закладах ВМД. Таким чином, після консультації та лікування в умовах міських та районних поліклінік, а також лікування в стаціонарах другого рівня, мешканців міста та районів області, у разі необхідності, скеровують на обстеження та консультації до фахівців консультативної поліклініки КЗОЗ «Обласна клінічна лікарня - центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» або інших закладів охорони здоров`я третинного рівня, для визначення подальшої тактики лікування та профільності необхідних стаціонарних відділень. Відповідач звертає увагу суду і наголошує на цьому, що існує певний порядок/процедура отримання направлень на лікування, про що також неодноразово роз`яснювалося [PERSON] . Одночасно, заявнику неодноразово роз`яснювалося, що відповідно до Положення про Департамент охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням голови Харківської обласної державної адміністрації від 31.01.2019 № 41, надання направлення до відділення відновного лікування Харківської обласної клінічної лікарні не відноситься до повноважень ані Департаменту ані посадових осіб Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації. Не передбачено надання заявникам направлень на лікування посадовими особами Департаменту охорони здоров`я обласної державної адміністрації, через відсутність фахівців, які вирішують питання щодо необхідності госпіталізації хворих до відповідних закладів охорони здоров`я. Відповідач також звертає увагу суду, що позивачу - [PERSON] не було відмовлено у видачі направлення та не могло бути відмовлено враховуючи те, що надання заявникам направлень на лікування не відноситься до компетенції Департаменту охорони здоров`я обласної державної адміністрації. Таким чином, в межах наданої компетенції, Департаментом охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації повно та всебічно розглянуто звернення [PERSON] від 27.03.2019, яке надійшло від Міністерства охорони здоров`я України, а за результатами розгляду надана вичерпна відповідь на ті питання, вирішення яких входить до повноважень Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації. Оскільки КНП «Міська поліклініка № 18» Харківської міської ради не підпорядкований Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації, в частині питань щодо організації надання [PERSON] допомоги в умовах КНП «Міська поліклініка № 18» Харківської міської ради, звернення [PERSON] від 27.03.2019 надіслано за належністю до Департаменту охорони здоров`я Харківської міської ради з проханням повідомити заявника про результати розгляду. Також відповідач вважає за необхідне зазначити, що відповідно до Посадової інструкції заступника директора Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації - начальника управління з питань фармації, фінансування та економіки, до завдань, обов`язків та повноважень відноситься здійснення прийому громадян, розгляд та надання відповідей на звернення громадян. Враховуючи вищевикладене, відповідач наголошує, що питання, які порушені у зверненні [PERSON] від 27.03.2019 та вирішення яких входить до повноважень Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації розглянуті об`єктивно, повно та всебічно, в межах наданої компетенції, а за результатами розгляду у встановлений законодавством України строк надана повна та ґрунтовна відповідь, яка підписана повноважною посадовою особою. Суд, дослідивши доводи сторін, оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У відповідності до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 ЦК України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 ЦК України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно зі ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Під час розгляду справи Судом встановлено: Позивачу [PERSON] встановлена ІІ група інвалідності з 01.02.2011 року безстроково, про що свідчить довідка до акта огляду МСЕК серії 10 ААА №595493. Згідно листа Міністерства охорони здоров`я від 10.04.2019 року №04.02.20-Д-4225, Д-4227/4337-зв, звернення [PERSON] направлено до Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації для розгляду порушених у зверненні питань та, за наявності підстав, вжиття заходів щодо забезпечення заявника необхідною медичною допомогою, у разі необхідності направити його на стаціонарне лікування у профільний заклад. Також здійснення заходів щодо покращання забезпечення медичною допомогою населення у поліклініці № 18 м. Харкова. Як вбачається із листа Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації від 14.06.2019 року за вих. №Д-4278-07 за підписом заступника начальника Департаменту [PERSON], заяву [PERSON] за дорученням Міністерства охорони здоров`я України розглянуто і повідомлено, що на звернення, яке надійшло з Міністерства охорони здоров`я України про надання направлення до відділення відновного лікування Харківської обласної клінічної лікарні повторно повідомлено, що існує певний порядок направлення хворих для госпіталізації в лікувальні заклади третинного рівня, яким є КЗОЗ «Обласна клінічна лікарня - центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05.10.2011 за № 646 (г1414-11) «Порядок організації медичного обслуговування та направлення пацієнтів до закладів охорони здоров`я, що надають вторинну (спеціалізовану) та третинну (високоспеціалізовану) медичну допомогу», який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 7 грудня 2011 року за № 1416/20154. В наказі зазначено: п.п. 1.1. Цей порядок регулює основні засади організації надання медичної допомоги в закладах вторинної (спеціалізованої) та третинної (високоспеціалізованої) медичної допомоги та умови, за яких пацієнт скеровується до закладів охорони здоров`я державної та комунальної власності, що надають вторинну (спеціалізовану) та третинну (високоспеціалізовану) медичну допомогу, а також шляхи надходження пацієнтів до зазначених закладів; п. III. Порядок направлення пацієнтів до закладів третинної (високоспеціалізованої) медичної допомоги: п.п. 3.1. направлення пацієнтів у плановому порядку третинної (високоспеціалізованої) медичної допомоги відповідної спеціалізації здійснюється за таких умов: необхідність у використанні високотехнологічних, високоспеціалізованих методів діагностики та лікування; відсутність ефекту від застосованого лікування в закладах вторинної (спеціалізованої) медичної допомоги; складні для діагностики випадки захворювань; п. IV. Порядок госпіталізації пацієнтів до закладів охорони здоров`я, що надають вторинну (спеціалізовану) та третинну (високоспеціалізовану) медичну допомогу: п.п. 4.1. Організація госпіталізації в закладі охорони здоров`я регламентується правилами внутрішнього розпорядку роботи закладу, затвердженими керівником закладу; п.п. 4.7. Основні показання для планової госпіталізації до закладів третинної (високоспеціалізованої) медичної допомоги: складність діагностики наявного у пацієнта захворювання / стану та /або необхідність у застосуванні високоспеціалізованих високотехнологічних методів діагностики та лікування, що не можуть бути здійснені амбулаторно; відсутність ефекту від застосованого лікування в закладах вторинної (спеціалізованої) медичної допомоги». Таким чином, після консультації в міській поліклініці та лікування в стаціонарі другого рівня мешканців міста та районів області, у разі виникнення необхідності в обстеженні та консультації фахівців третинного рівня, медичні працівники скеровують хворих до консультативної поліклініки КЗОЗ «Обласна клінічна лікарня - центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» або інших закладів охорони здоров`я третинного рівня, для вирішення питань госпіталізації та визначення профільності необхідних стаціонарних відділень. Також заявнику повідомлено, що з метою розгляду питань щодо організації надання йому медичної допомоги в умовах КНП «Міська поліклініка № 18» Харківської міської ради, його звернення надіслано на розгляд за належністю до Департаменту охорони здоров`я Харківської міської ради з проханням повідомити його про результати розгляду звернення. Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно статті 33 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» медична допомога надається відповідно до медичних показань професійно підготовленими медичними працівниками, які перебувають у трудових відносинах із закладами охорони здоров`я, що забезпечують надання медичної допомоги згідно з одержаною відповідно до закону ліцензією, та фізичними особами - підприємцями, які зареєстровані та одержали відповідну ліцензію в установленому законом порядку і можуть перебувати з цими закладами у цивільно-правових відносинах. Медична допомога за видами поділяється на екстрену, первинну, вторинну (спеціалізовану), третинну (високоспеціалізовану), паліативну, медичну реабілітацію. Порядок надання медичної допомоги лікарями та іншими медичними працівниками і порядок направлення пацієнтів до закладу охорони здоров`я, що надає медичну допомогу відповідного виду, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до частин 1, 2 статті 38 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» кожний пацієнт, який досяг чотирнадцяти років і який звернувся за наданням йому медичної допомоги, має право на вільний вибір лікаря, якщо останній може запропонувати свої послуги, та вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій. Кожний пацієнт має право, коли це виправдано його станом, бути прийнятим у будь-якому закладі охорони здоров`я за своїм вибором, якщо цей заклад має можливість забезпечити відповідне лікування. Згідно ст. 35-3 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», третинна (високоспеціалізована) медична допомога - медична допомога, що надається в амбулаторних або стаціонарних умовах у плановому порядку або в екстрених випадках і передбачає надання консультації, проведення діагностики, лікування хвороб, травм, отруєнь, патологічних станів, ведення фізіологічних станів (під час вагітності та пологів) із застосуванням високотехнологічного обладнання та/або високоспеціалізованих медичних процедур високої складності; направлення пацієнта відповідно до медичних показань для надання вторинної (спеціалізованої) медичної допомоги або третинної (високоспеціалізованої) медичної допомоги з іншої спеціалізації. За приписами цієї ж статті, порядок направлення пацієнтів відповідно до медичних показань до закладів охорони здоров`я, що забезпечують надання третинної (високоспеціалізованої) медичної допомоги, а також порядок надання такої допомоги встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Статтею 35-3 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», окрім іншого, визначено, що третинна (високоспеціалізована) медична допомога надається відповідно до медичних показань за направленням лікуючого лікаря з надання первинної чи вторинної (спеціалізованої) медичної допомоги або закладу охорони здоров`я, який забезпечує надання первинної, вторинної (спеціалізованої) чи третинної (високоспеціалізованої) медичної допомоги, у тому числі й іншої спеціалізації. При цьому, без направлення третинна (високоспеціалізована) медична допомога надається безоплатно відповідно до медичних показань у закладах охорони здоров`я, з якими укладені договори про медичне обслуговування населення, пацієнтам із хронічними захворюваннями, які перебувають на диспансерному обліку у відповідному високоспеціалізованому багатопрофільному або однопрофільному закладі охорони здоров`я. Без направлення третинна (високоспеціалізована) медична допомога також надається безоплатно відповідно до медичних показань у закладах охорони здоров`я пацієнтам, які перебувають у невідкладному стані. Згідно п. 1.1 Розділу І Порядку організації медичного обслуговування та направлення пацієнтів до закладів охорони здоров`я, що надають вторинну (спеціалізовану) та третинну (високоспеціалізовану) медичну допомогу, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05.10.2011 № 646, та який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07.12.2011 за № 1416/20154, цей Порядок регулює основні засади організації надання медичної допомоги в закладах ВМД та ТМД та умови, за яких пацієнт скеровується до закладів охорони здоров`я державної та комунальної форм власності, що надають вторинну (спеціалізовану) медичну допомогу (далі - ВМД) та третинну (високоспеціалізовану) медичну допомогу (далі - ТМД), а також шляхи надходження пацієнтів до зазначених закладів. Розділом ІІІ вищенаведеного Порядку визначено порядок направлення пацієнтів до закладів третинної (високоспеціалізованої) медичної допомоги. Так, зокрема згідно п. 3.1. направлення пацієнтів у плановому порядку до закладів ТМД відповідної спеціалізації здійснюється за таких умов: 1) необхідність у використанні високотехнологічних, високоспеціалізованих методів діагностики та лікування; 2) відсутність ефекту від застосованого лікування в закладах ВМД; 3) складні для діагностики випадки захворювань. При цьому, направлення пацієнтів до закладів ТМД у плановому порядку забезпечують: лікарі-спеціалісти закладів ВМД, ТМД, лікарсько-консультативні комісії обласних лікарень, спеціалізованих центрів (у разі направлення до клінік НДІ) (п. 3.2). Направлення ж пацієнтів до закладів ТМД в екстреному порядку забезпечують: медичні працівники служби швидкої медичної допомоги; лікарі ЦПМСД, лікарі ЗП-СЛ, які провадять господарську діяльність з медичної практики як фізичні особи - підприємці, що перебувають з ЦПМСД у цивільно-правових відносинах, та лікарі спеціалісти закладів ВМД за необхідності в терміновому використанні високотехнологічних або високоспеціалізованих методів діагностики та лікування (п. 3.3). Таким чином, належить дійти висновку, що третинна медична допомога надається особам виключно за наявності медичних показань за направленням лікуючого лікаря з надання первинної чи вторинної (спеціалізованої) медичної допомоги або закладу охорони здоров`я, який забезпечує надання первинної, вторинної (спеціалізованої) чи третинної (високоспеціалізованої) медичної допомоги, у тому числі й іншої спеціалізації, оскільки метою такої допомоги є вузькопрофільна медична допомога, спеціалістами за певними напрямками медичної діяльності. На підставі наведених норм Порядку, а також проаналізувавши Положення про Управління охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації, яке затверджено розпорядженням голови обласної державної адміністрації 04.08.2016 року за №337, та яке міститься на офіційному сайті Харківської обласної державної адміністрації, суд погоджується з доводами відповідача, що містяться у відзиві, що повноваження щодо направлення на стаціонарне лікування до відділення відновного лікування комунального закладу охорони здоров`я «Обласна клінічна лікарня - центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», як того вимагає позивач, у посадових осіб Управління відсутні. Таким чином, відповідачем у встановленому законом порядку, своєчасно надано відповідь на звернення [PERSON] , та роз`яснено порядок реалізації останнім свого конституційного права на вибір лікувального закладу. Повноваженнями безпосередньо направити позивача до будь-якого лікувального закладу відповідач не наділений. Реалізацію такого права [PERSON] має здійснювати не так як він вважає за потрібне, а у встановленому законом порядку, який викладено вище. При цьому, у разі порушення реалізації його права у встановленому законом порядку, позивач вже вправі оскаржити безпосередньо до Управління охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації. Не підлягає задоволенню позовна вимога [PERSON] про «визнання неправомірними дій заступника начальника управління, начальника Департаменту, начальника управління з питань фармації, фінансування та економіки Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації [PERSON], які висловлюються у порушенні вимог ст.ст. 15, 19 Закону України «Про звернення громадян» щодо забезпечення поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою рішення, зобов`язати розглянути заяву з наданням відповіді начальника Департаменту охорони здоров`я ХОДА, оскільки листом Міністерства охорони здоров`я від 10.04.2019 року №04.02.20-Д-4225, Д-4227/4337-зв, звернення [PERSON] направлено до Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації для розгляду порушених у зверненні питань та, за наявності підстав, вжиття заходів щодо забезпечення заявника необхідною медичною допомогою, у разі необхідності направити його на стаціонарне лікування у профільний заклад. Також здійснення заходів щодо покращання забезпечення медичною допомогою населення у поліклініці № 18 м. Харкова. Як наголошує відповідач у відзиві, заявнику неодноразово роз`яснювались як процедура отримання направлення на лікування та отримання третинної (високоспеціалізованої медичної допомоги), а також неможливість надання такого направлення через відсутність відповідних повноважень у посадових осіб Управління охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації. Згідно приписів ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» , о ргани державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Заяви (клопотання) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій особисто. Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. Відповідно до норм ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи. У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті. З огляду на вищенаведене, та спираючись на матеріали справи, суд приходить до висновку, що в межах наданої компетенції, Департаментом охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації повно та всебічно розглянуто звернення [PERSON] від 27.03.2019, яке надійшло від Міністерства охорони здоров`я України, а за результатами розгляду надана вичерпна відповідь на ті питання, вирішення яких входить до повноважень Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації. Термін розгляду звернення [PERSON] заступником начальника Управління [PERSON] не порушено, адже за приписами ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Лист від Міністерства охорони здоров`я України надійшов до Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації 03.06.2019 вх. № Д-4278, а відповідь Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації позивачу [PERSON] складена і направлена 14ю06ю2019 за № Д-4278-07, тобто відповідь надана у встановлений законом термін. Доводи позивача про порушення вимог ст. ст. 6, 38 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» щодо його права на вільний вибір лікаря, на охорону здоров`я, суд відхиляє, оскільки і Законом України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» і Порядком організації медичного обслуговування та направлення пацієнтів до закладів охорони здоров`я, що надають вторинну (спеціалізовану) та третинну (високоспеціалізовану) медичну допомогу визначено як порядок направлення пацієнтів до закладів третинної (високоспеціалізованої) медичної допомоги, так і порядок надання третинної (високоспеціалізованої) медичної допомоги без такого направлення, а тому позивач може реалізувати це право та він у такому праві ніким не обмежений. Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Матеріали справи не містять даних на підтвердження позиції позивача [PERSON] щодо неправомірного не направлення його Управлінням охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації до закладу охорони здоров`я, що надає третинну (високоспеціалізовану) медичну допомогу, навпаки судом встановлено, що ні Порядок організації медичного обслуговування та направлення пацієнтів до закладів охорони здоров`я, що надають вторинну (спеціалізовану) та третинну (високоспеціалізовану) медичну допомогу, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05.10.2011 № 646, ні Положення про Управління охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації, затверджене розпорядженням голови обласної державної адміністрації 04.08.2016 року за № 337, не наділяє заступника директора Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації начальника управління з питань фармації, фінансування та економіки [PERSON] такими повноваженнями, тобто права та законні інтереси позивача відповідачем, до якого пред`явлено позов, жодним чином не порушені, а тому позов є необґрунтованим та безпідставним. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. У ч.ч. 1, 2, 8 ст. 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання дій неправомірними, компенсацію моральної шкоди, позивач відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України зобов`язаний довести обставини, які мають місце у диспозиції норми матеріального права, проте позивачем [PERSON] так і не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування своєї позиції. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, позивачем не надано належних доказів в обґрунтування своєї позиції, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] до посадової особи [PERSON] , заступника директора Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації начальника управління з питань фармації, фінансування та економіки, про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії задоволенню не підлягає, оскільки позивачеві своєчасно надано повну і обгрунтовану відповідь на його звернення, та роз`яснено порядок реалізації його права на вільний вибір лікувального закладу.

Outcome: dismissed