Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] заявила позов до [PERSON], [PERSON] про зобов'язання вчинити певні дії. Зазначила, що вона проживає в житловому будинку [ADDRESS], який є її власністю. По сусідству із її будинком розташоване домоволодіння по [ADDRESS], яке належить з 2012 відповідачу [PERSON] За згодою [PERSON] домоволодінням користується її батько [PERSON] Особисто [PERSON] у будинку не проживає, а лише використовує його для утримання худоби та птиці. Позивач зазначила, що гній, сеча та відходи кормів від худоби складаються на території будинку з облаштуванням місця складування безпосередньо впритул до її межі, муру та біля її будинку на відстані 1.5 м. Гній та всі відходи [PERSON] накопичує в межах трьох-чотирьох тракторних причепів і лише після цього вивозить. Позивач вказує, що навпроти того місця, де [PERSON] складає гній, в її будинку розташована кухня. Вікно кухні виходить до місця складування гною. Позивач зазначає, що наявність гною, сечі та різних відходів викликає процеси бродіння та гниття, що супроводжується виділенням вмісту аміаку, різних інших шкідливих парів і спричинює сморід. Все це приваблює мух та різних інших комах, вона позбавлена можливості дихати чистим повітрям. Також позивач зазначила, що в процесі гниття та наявності сечі та інших речовин в місці складування гною, потоки цієї речовини роз'їдають її мур та проникають в підвал її будинку, внаслідок чого підвал сиріє, а стіна будинку зі сторони гноярки [PERSON] пошкоджується про що свідчать осипи штукатурки. Вона неодноразово зверталася до відповідачів з пропозиціями щодо перенесення ними місця складування гною в інше місце, але [PERSON] категорично відмовлявся. До початку судового розгляду справи позивач доповнила позовні вимоги, по що подала суду письмову заяву вх.№6904 від 05.11.2015. Вважаючи свої права порушеними, позивач просить суд зобов'язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні її житловим будинком та земельною ділянкою, які розташовані по [ADDRESS] та зобов'язати їх перенести протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили, місце складування гною (гноярку) з його теперішнього місця в інше місце, не ближче 15 метрів від її житлового будинку. Позивач [PERSON] та її представник Горбоконь Г.О., який діє на підставі договору №28 про надання правової допомоги від 07.10.2015 та ордеру серії [NUMBER] від 04.11.2015, позов підтримали. Позивач пояснила, що по [ADDRESS] раніше проживав [PERSON] та вказаний будинок належав йому. Вказала, що із [PERSON] перешкод не було. Також зазначила, що відповідач [PERSON] утримує дві корови та порушує норми ДБН. Вказала, що [PERSON] облаштував гноярку на відстані 1,5 м. від її будинку безпосередньо під муром. Представник позивача пояснив, що згідно ДБН відповідачі зобов'язані дотримуватися правил добросусідства та санітарних норм. Однак, відповідачі порушують права позивача. Просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON], представник відповідачів [PERSON], [PERSON] - [PERSON], яка діє на підставі довіреностей від 26.11.2015, 04.01.2016 позовні вимоги визнала частково, заперечували їх тим, що правил добросусідства вони не порушили. Представник відповідачів пояснила, що будинок по [ADDRESS] перейшов у спадок відповідачу [PERSON] Яма для гною була вимурувана раніше, тобто, попередніми власниками, та облаштована належним чином. Пояснила, що земельна ділянка, на якій розташована гноярка, розташована таким чином, що не можливо перенести яму для відходів так, щоб не заважати сусідам. Також вказала, що відповідачі не споруджували місце для складування гною, так як воно було облаштоване ще 40 років тому, і перейшло у спадок разом із будинком. У них немає іншого місця, де можна було б складувати гній. Також пояснила, що [PERSON] дозволила [PERSON] користуватися вказаним житловим будинком, йому ніхто не забороняв складати там гній. Це місце самий оптимальний варіант для складання гною, при якому шкода не наноситься. Також зазначила, що є можливість складувати гній в іншому місці на городі за 15 м. від будинку позивача, але там 2 м. перепад землі, тому гній буде стікати і проникати на земельну ділянку позивача. Відповідач [PERSON] зазначив, що він не встигав вчасно вивозити гній, але надалі зобов'язуються це робити вчасно. Адже в інше місце перенести худобу він не має змоги. Зазначив, що в нього є ще інший будинок, однак, у ньому він не має змоги утримувати домашніх тварин. Вказану яму для складування гною він вичистив, оцементував, вивіз все, що там було. В своєму письмовому запереченні відповідачі крім цього зазначили, що будинок відповідача [PERSON] був збудований раніше, однак, позивач при будівництві будинку не дотримала відповідних ДБН 360-92 та санітарних норм. Просили відмовити у задоволенні позову. Судом встановлено такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Із досліджених письмових доказів - копії свідоцтва про право власності на житловий будинок по [ADDRESS] встановлено, що вказане нерухоме майно належить та зареєстроване за [PERSON]. Із копії акту від 12.04.2015, затвердженого сільським головою Клембівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області, встановлено, що на підставі поданої заяви, комісією сільської ради були обстежені домоволодіння [PERSON] та [PERSON] При обстеженні виявлено, що гнойові відходи складаються в притул до межових знаків (муру), гнойові відходи протікають через мур в підвальне приміщення жилого будинку і створюють неприємні запахи у приміщенні. Із повідомлення Крижопільського міжрайонного управління ДСЕС України вих..№326 від 16.06.2015 встановлено, що 11.06.2015 при перевірці заяви [PERSON] викладені в заяві факти підтвердились, рекомендовано [PERSON] до 16.07.2015 перенести гноярку на відстань не ближче ніж 15 м. від вікон житлового будинку [PERSON] Із копії акту перевірки дотримання санітарного законодавства від 11.06.2015 встановлено, що місце для складування гною знаходиться на присадибній ділянці [PERSON], обмуроване та частково огороджене шифером на відстані 3,5 м. від вікна жилого будинку [PERSON] та від стіни будинку на відстані 1,5 м. на момент перевірки на гноєсховищі знаходилися гнойові відходи в невеликій кількості (заповнено біля 1/10 від об'єму гноєсховища). Із фотокарток встановлено, що гноєсховище [PERSON] знаходиться на короткій відстані від будинку [PERSON], зображені гнойові відходи. Із повідомлення Клембівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області вих..№02-25-465 від 01.10.2015 встановлено, що згідно із погосподарською книгою №22 за 2011-2015 роки власником домоволодіння розташованого по [ADDRESS] є [PERSON], згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.08.2012. В цьому домоволодінні зареєстрованих осіб не має, але згідно акта обстеження домоволодіння від 12.04.2015 фактично домогосподарством користується батько власниці [PERSON] Із пояснення від імені [PERSON], жителя [ADDRESS] від 18.01.2016 встановлено, що по [ADDRESS] завжди утримувалася худоба протягом багатьох років і складувався гній на цьому місці біля сараю. Із пояснення від імені [PERSON], жительки [ADDRESS] від 18.01.2016 встановлено, що житловий будинок по [ADDRESS] збудований набагато пізніше, як було збудовано господарство по [ADDRESS]. Із пояснення [PERSON], жителя [ADDRESS] від 18.01.2016 встановлено, що житловий будинок [PERSON] по [ADDRESS] збудований набагато пізніше, як було збудовано господарство, в тому числі і сарай, в якому весь час утримувалась худоба з усіма відходами. Оцінюючи усі докази у їх сукупності, суд вважає частково доведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторонами не заявлено клопотань про витребування інших доказів, виклик свідків чи призначення судових експертиз, а тому суд розглянув справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України. Як встановлено із доводів позивача, і вказана обставина визнана відповідачем та представником відповідачів - на території домоволодіння [PERSON] по-сусідству із позивачем [PERSON] на відстані менш як 15 метрів від її житлового будинку відповідач [PERSON] здійснює складування гною. Вказана обставина підтверджена також й дослідженими письмовими доказами - актом комісії сільської ради (а.с.6 ), повідомленням санітарно-епідеміологічної служби (а.с. 7 ) та актом перевірки дотримання санітарного законодавства (а.с. 8), фото№№1-5 (а.с.9-13). Пунком 3.26 Державних будівельних норм 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених наказом Держкоммістобудування від 17 квітня 1992 N 44 Відповідно до санітарних вимог майданчики для компосту, дворові вбиральні та очисні споруди каналізації повинні знаходитись у глибині двору не ближче 15 м від вікон житлових будинків, в тому числі і сусідніх садиб, сараї для утримання худоби і птиці - не ближче 12 м. Господарські будівлі й гаражі допускається об'єднувати на суміжних ділянках. Відповідно до пункту 3.31 вказаних ДБН, дворову вбиральню і компостосховище рекомендується розміщувати безпосередньо біля сараю для худоби на відстані не менше 15 м. від житлових будинків і 20 м. від джерела водопостачання (колодязя), обов'язково враховуючи напрямок ухилу ділянки. Оцінюючи усі докази, суд вважає встановленим, що дійсно відповідач [PERSON] при здійсненні складування гною не дотримується вказаних санітарних норм, чим порушує право позивача належні, безпечні і здорові умови проживання, оскільки розміщує побічні продукти тваринного походження, не призначені для споживання людиною (гній, сеча, інші відходи) безпосередньо біля житла позивача. Доводи відповідача [PERSON] та представника відповідачів [PERSON], їх письмове заперечення про те, що місце складування гною на межі земельних ділянок було облаштоване раніше будівництва позивачем житлового будинку, як і те, що позивачем при будівництві житла не було дотримано пунктів 3.15 ДБН Б.2.4-1-94 та 3.8 ДБН 360-92, не ґрунтуються на вимогах закону. Адже як встановлено із копії свідоцтва про право власності [PERSON] на житловий будинок (видане на підставі рішення виконкому Ямпільської районної ради від 24.12.1987 №283) (а.с.5), і ця обставина визнана сторонами, - будинок позивача збудовано в 1987 році. Норми ДБН Б.2.4-1-94, на які посилаються відповідачі, затверджені наказом №6 Мінбудархітектури 05.01.1994 року, норми ДБН 360-92 затверджені наказом № 44 Держкоммістобудування 17.04.1992, тобто, на момент будівництва житлового будинку позивача вказані будівельні та санітарні норми ще не були затверджені, а тому посилання відповідачів на недотримання цих норм позивачем є необґрунтованим. Надані відповідачами як докази письмові пояснення [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.43-45 та фото (а.с. 46-48) суд не приймає як належні та допустимі, оскільки вони не підтверджують правомірності дій відповідача [PERSON] щодо складування ним вказаних побічних продуктів тваринного походження біля межі земельної ділянки позивача. Відповідно до ч.5 ст.55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 293 ЦК України діяльність фізичної та юридичної особи, що призводить до нищення, псування, забруднення довкілля, є незаконною. Кожен має право вимагати припинення такої діяльності. Фізична особа має право на належні, безпечні і здорові умови праці, проживання, навчання тощо. Відповідно до ст. 22 ЗУ «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення» органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані утримувати надані в користування чи належні їм на праві власності жилі, виробничі, побутові та інші приміщення відповідно до вимог санітарних норм. У процесі експлуатації виробничих, побутових та інших приміщень, споруд, обладнання, устаткування, транспортних засобів, використання технологій їх власник зобов'язаний створити безпечні і здорові умови праці та відпочинку, що відповідають вимогам санітарних норм, здійснювати заходи, спрямовані на запобігання захворюванням, отруєнням, травмам, забрудненню навколишнього середовища. Органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані утримувати надані в користування чи належні їм на праві власності земельні ділянки і території відповідно до вимог санітарних норм. Факт порушення відповідачем [PERSON] санітарних норм при складуванні побічних продуктів тваринного походження, не призначених для споживання людиною (гною) повністю доведений в судовому засіданні. Крім, того відповідач та представник відповідачів визнали ту обставину, що яма для складування вказаних побічних продуктів, розташована на близькій відстані від будинку позивача і не заперечували факту розповсюдження неприємного запаху та розплоду мух влітку внаслідок такої діяльності. Відповідно до ч.1, п.3 ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право. Судом встановлено, що складування гною здійснюється саме відповідачем [PERSON], вказана обставина визнана сторонами та підтверджена дослідженими письмовими доказами. Вказана діяльність порушує право позивача, передбачене ч.ч.2,4 ст.293 ЦК України, і захист цього порушеного права можливий припиненням цієї дії, а саме - зобов'язанням відповідача [PERSON] перенести місце складування гною на земельній ділянці, розташованій по [ADDRESS] від межі земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS], на відстань не ближче п'ятнадцяти метрів від житлового будинку, який знаходиться по [ADDRESS] та належить позивачу [PERSON], тобто, зобов'язанням його дотриматися санітарних норм, передбачених п.п.3.16, 3.31 ДБН 360-92. З урахуванням наведеного, суд вважає вказану позовну вимогу обґрунтованою в цій частині і має підстави для її задоволення. Вирішуючи позовну вимогу про зобов'язання відповідача [PERSON] до перенесення місця складування гною та зобов'язання обох відповідачів вчинити дії щодо перенесення місце складування гною у місячний строк з дня набрання рішення законної сили, суд вважає ці вимоги необґрунтованими і такими, що не підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Докази про те, що таку діяльність здійснює відповідач [PERSON] - відсутні, а тому суд не має підстав для зобов'язання цього відповідача припинити цю діяльність, оскільки вона її не здійснює, і вважає необхідним відмовити у цій частині вимог. Вимога позивача про зобов'язання відповідачів вчинити дії щодо перенесення місця складування гною у місячний строк з дня набрання рішенням законної сили не ґрунтується на вимогах чинного ЦПК України, розділ VI якого регулює процесуальні питання звернення судових рішень до виконання та Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, ч.2 ст.30 цього Закону передбачені строки здійснення виконавчого провадження, і виконання судового рішення у разі його примусового виконання повинно здійснюватися в суворій відповідності до вказаних нормативно-правових актів. З урахуванням наведеного, суд має підстави відмовити у задоволенні цієї частини позову. Вирішуючи позовну вимогу [PERSON] до обох відповідачів про усунення перешкод у користуванні нею житловим будинком та земельною ділянкою, суд вважає вказану позовну вимогу необґрунтованою, оскільки складування побічних продуктів тваринного походження відповідач [PERSON] не здійснює на земельній ділянці позивача, відповідач [PERSON] цією діяльністю не займається взагалі. Вказаними діями відповідача [PERSON] права позивача, що пов'язані із користуванням нею її земельною ділянкою та житловим будинком, не порушуються. Така діяльність (складування гною) взагалі не завдає порушень будь-якій зі складових права власності (володіння, розпорядження, користування) позивача на належне їй нерухоме майно, оскільки здійснюється поза межами розташування земельної ділянки та житла позивача. Позивачем не наведено будь-яких інших дій відповідачів, які би завдавали їй перешкод у користуванні її власністю, а тому суд має підстави відмовити у задоволенні цієї частини позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено частково щодо одного із відповідачів - [PERSON], судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені, за правилами ст.88 ч.1 ЦПК України підлягають стягненню на користь позивача із цього відповідача. Вирішуючи заявлені позовні вимоги про стягнення судових витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору та наданням правової допомоги, суд вважає їх частково обґрунтованими, виходячи із наступного. Документально підтверджені судові витрати (а.с.1 ) по сплаті судового збору на час подання позову становили 487 гривень 20 копійок (п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір»), а тому суд має підстави для їх стягнення із відповідача [PERSON] на користь позивача, задовольнивши позовні вимоги у цій частині. Суд вважає недоведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу позовних вимог про стягнення судових витрат, пов'язаних із витратами на правову допомогу адвоката, виходячи із наступного. Суд не приймає як належні докази надану позивачем квитанцію та договір №28 від 07.10.2015 із адвокатом, за яким адвокату Горбоконю Г.О. позивач надала права, пов'язані із наданням їй правової допомоги. В цьому договорі не обумовлена вартість винагороди адвокату за надання правової допомоги. Суду не надано достовірних доказів в підтвердження факту сплати позивачем на рахунок адвоката суми коштів (платіжного доручення, прибуткового ордеру тощо), не надано договору (угоди) із чітким визначенням прав та обов'язків сторін, обсягу роботи адвоката щодо надання правової допомоги саме у цій справі, розміру винагороди та терміну її оплати, не додано витягу із журналу адвокатської діяльності. Надана позивачем квитанція №28 від 07.10.2015 не відображає, що кошти у сумі 300 гривень дійсно сплачені на рахунок адвоката саме на підставі доданої угоди. З урахуванням наведеного, суд має підстави відмовити у задоволені цієї частини позову. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані ч.5 ст. 55 Конституції України, ст.15, ч.1, п.3 ч.2 ст.16, ч.2,4 ст. 293 ЦК України, ч.1 абз.1 ст.4, ч.1 абз. 4 ст.5, ст.22 ЗУ «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення», п.3.26, п.3.31 Держаних будівельних норм 360-92, затверджених Наказом Держкоммістобудування 17.04.1992 N 44 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень ДБН 360-92» (зі змінами та доповненнями).

Outcome: partial