Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] 02.10.2020 року звернулася до відповідача [PERSON] з позовом про визнання за нею права власності на Ѕ будинку за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 21.11.2006 року у справі № 2-584 за її позовом до [PERSON] було визнано частково недійсним свідоцтво про право особистої власності на цілий жилий будинок в [ADDRESS] , видане на ім`я [PERSON] (батька відповідача у вищевказаній судовій справі) і визнано його власником половини цього буднику. Відтак, вважає, що власником другої половини вказаного будинку є позивач, однак не може скористатися своїм правом власності, проте в резолютивній частині рішення про це не згадується, і вона не може реалізовувати своє право власності на майно. Позивач вказує, що вона не може зареєструвати його в установленому законом порядку через відсутність первісних документів та невирішення питання власності на її половину будинку в рішенні від 21.11.2006 року. Таким чином, позивач позбавлений можливості оформити своє право власності на Ѕ житлового\~будинку за\~адресою [ADDRESS] у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на нього. Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області від 23.11.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на Ѕ будинку, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 03.12.2020 року. Підготовче засідання відкладалось на 14.12.2020 року з підстав, викладених в ухвалі Сколівського районного суду Львівської області від 03.12.2020 року. В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача [PERSON] - подав заяву про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задоволити. Відповідач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та визнала позовні вимоги в повному обсязі. Суд, дослідивши вимоги позовної заяви, заяв сторін, матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Стаття 41 Конституції України\~встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до ч. 1\~ст. 15 Цивільного Кодексу України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. \~Згідно вимог ч. 1\~ст. 16 Цивільного Кодексу України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вимогами п. 1 ч. 2 цієї ж статті одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Зміст права власності встановлено\~статтею 317 Цивільного Кодексу України\~і полягає у належності власникові права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, при цьому на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 21.11.2006 року у справі № 2-584 за позовом [PERSON] (яка є позивачем і в даній справі) до [PERSON] визнано частково недійсним свідоцтво про право особистої власності на цілий жилий будинок в [ADDRESS] , видане на ім`я [PERSON] і визнано його власником половини цього буднику. Разом з тим, у мотивувальній частині цього рішення встановлено, що [PERSON] фактично є власником другої половини цього будинку, проте в резолютивній частині про це не зазначено. Відповідно технічного паспорту від 16.02.1988 року на вищевказаний будинок його співвласниками вказані [PERSON] та [PERSON] (батько відповідача у рішенні Сколівського районного суду Львівської області 21.11.2006 року у справі № 2-584). Відповідно до Витягу із погосподарської книги № 245 від 30.03.2006 року за позивачем рахується Ѕ житлового будинку за адресою [ADDRESS] . У 2018 році [PERSON] подарував належну йому половину цього будинку відповідачу у справі - [PERSON] , яка зареєструвала своє право власності у визначеному законом порядку. Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 115235786 від 24.02.2018 року підтверджується, що власником Ѕ будинку [ADDRESS] згідно договору дарування № 271 від 24.02.2018 року є [PERSON] . Окрім того, відповідач [PERSON] заявою від 14.12.2020 року повністю визнала позовні вимоги [PERSON] та просила проводити розгляд справи без її участі. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 392 ЦК України\~визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки правовстановлюючі документи на Ѕ житлового\~будинку за\~адресою [ADDRESS] відсутні, суд вважає, що позов слід задовольнити, визнавши за позивачем право власності на вказану Ѕ житлового будинку за адресою [ADDRESS] . Таким чином, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність, враховуючи визнання відповідачами позову, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. За змістом частини четвертої статті 200\~ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206,\~207 цього Кодексу. Так, частиною четвертою статті 206\~ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, ЦПК України допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами відповідач позов визнав, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тобто в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зважаючи на викладене вище суд приходить до переконання, що позов є підставним та підлягає до задоволення, оскільки відсутність правовстановлюючих документів перешкоджає позивачу та порушує її права щодо володіння, користування та розпорядження належним їй майном. При цьому, даний спір підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити не можливо, а визнання за позивачем права власності на Ѕ житлового\~будинку за\~адресою [ADDRESS] за [PERSON] не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Таким чином,

Outcome: approved