Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

Позивач, [PERSON] , 07 жовтня 2019 року звернулася до Городнянського районного суду Чернігівської області з позовом до відповідача, [PERSON] , та просила розірвати шлюб, укладений між ними 22 липня 1978 року у відділі РАЦС Городнянської РДА, актовий запис № 57. Позовна заява мотивована тим, що 22 липня 1978 року сторони уклали між собою шлюб, який був зареєстрований відділом РАЦС Городнянської РДА, актовий запис № 57. Шлюб розпався тому, що між ними останнім часом виникають сварки та скандали, сторони мають різні погляди на життя. У зв`язку з цим, шлюбні відносини між сторонами припинені. Через органи реєстрації актів цивільного стану відповідач не бажає розривати шлюб. Ухвалою судді від 16 жовтня 2019 року у справі відкрито загальне позовне провадження /а.с.12-13/. Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити, не запечерує щодо заочного розгляду справи (а.с.17, 29). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином /а.с.24,30/ відповідно до приписів статей 128, 130, 131 ЦПК України, причини неявки не повідомив, представника не направив, відзив на позов до суду не подав. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, у відповідності до ст. 128 ЦПК України, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, для участі у розгляді не з`явився, про причини неявки не повідомив, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Сторони уклали шлюб 22 липня 1978 року, зареєстрований Городнянським районним відділом РАЦС Чернігівської області, актовий запис № 57, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.7). За даними довідки, що видана Городнянською міською радою 07 жовтня 2019 року за № 5043, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , до складу її сім`ї входить чоловік - [PERSON] , 1955 року народження (а.с.8). Статтею 51 Конституції України проголошено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з приписами статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частинами 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до статті 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до статті 10 Цивільного кодексу України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За частиною 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Як проголошено положеннями статті 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема статей 5, 8 вказаного міжнародного договору. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, шлюб між сторонами фактично розпався, сім`я носить формальний характер, рішення про звернення до суду із даним позовом є виваженим та відповідає волевиявленню позивача, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 768,40 грн, підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved