Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

Позивач 22.12.2014 року звернулась до суду з зазначеним позовом, посилаючись на такі обставини. Вона з 27.08.2003 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку [PERSON], [INFO]. Відповідач працює електромонтером на ПрАТ «СЕНТРАВІС ПРОДАКШН ЮКРЕЙН», регулярно отримує заробітну плату, а отже має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Однак в добровільному порядку такої допомоги не надає. Враховуючи викладене, просить суд стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку на свою користь на утримання дитини до досягнення нею повноліття. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі. Суду пояснила, що від шлюбу вони мають одну дитину - дочку [PERSON]. З вересня 2014 року шлюбно-сімейні відносин між нею та відповідачем були припинені, на даний час шлюб між ними розірваний. Дитина проживає з нею, але за домовленістю, дитина по 3-4 дні знаходиться у відповідача. Вказала, що відповідач надає матеріальну допомогу на утримання дитини шляхом часткового придбання для неї взуття, одягу, їжі тощо. Однак, витрати з придбання ліків, необхідних речей, оплати гуртків вона несе самостійно. Крім того, вона також придбаває для дитини одяг та взуття, їжу. Зазначила, що відповідач в регулярному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Коли потрібні гроші, то їй приходиться просити відповідача про це і не завжди останній надає таку допомогу. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні. Суду пояснив, що вересня 2014 року шлюбно-сімейні відносин між ним та позивачем припинені. Шлюб розірваний із-за позивача, яка, на його думку, зруйнувала сім'ю. Від шлюбу мають одну дитину - [PERSON]. Дитина проживає з позивачем, але по 3-4 дні щотижня проживає у нього. Коли дитина у нього, то він забезпечує її всім необхідним. Вказав, що не відмовляє позивачу у наданні матеріальної допомоги на утримання дитини. Відмовив позивачу лише один раз, коли його матір потребувала операції та лікування. Зазначив, що купував для дитини одяг та взуття. З огляду на вказані обставини, він відмовляється сплачувати аліменти на утримання дитини, оскільки вважає, що підстави для цього відсутні. Крім того, у нього є сумніви щодо того, що відповідач буде витрачати аліменти на утримання дитини, а не на свої потреби. На запитання суду зазначив, що за місцем роботи заяв про добровільне відрахування з заробітної плати аліментів на утримання дитини не писав. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов на підставі ст.ст. 180-183,191 СК України підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено наступне. Сторони з 27.08.2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають одну малолітню дитину: дочку - [PERSON], [INFO] (а.с.2,3). Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.02.2015 року, яке набуло чинності 17.02.2015 року, шлюб між сторонами був розірваний. Цим рішенням було встановлено, що дитина після розірвання шлюбу залишиться проживати з матір'ю - позивачем по справі [PERSON] (а.с.18,18а). Згідно довідки про склад сім'ї вих. № 98 від 01.12.2014 року, виданою ОСББ «№ 50», дитина проживає з позивачем (а.с.4). Позивач та відповідач в судовому засіданні підтвердили, що дитина проживає то з позивачем, то з відповідачем - за домовленістю між ними. Позивач працює машиністом крану металургійного виробництва у ПрАТ «СЕНТРАВІС ПРОДАКШН ЮКРЕЙН», її середній заробіток (без урахування утримань) складає 4050,33 грн., що підтверджується довідкою № 181, виданою у ПрАТ «СЕНТРАВІС ПРОДАКШН ЮКРЕЙН» від 01.04.2015 року № 06-1-827 (а.с.19). Доходів позивача не вистачає на належне забезпечення дитини всім необхідним. Відповідач працює електромонтером по ремонту та обслуговуванню електрообладнання (бригадир) у ПрАТ «СЕНТРАВІС ПРОДАКШН ЮКРЕЙН», його середній заробіток (без урахування утримань) складає 6752,89 грн., що підтверджується довідкою № 120, виданою у ПрАТ «СЕНТРАВІС ПРОДАКШН ЮКРЕЙН» від 25.02.2015 року № 06-1-499 (а.с.13). Відрахувань по виконавчим листам з нього не проводиться. Суд, враховуючи викладене, приходить до висновку, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, однак в добровільному порядку регулярно такої допомоги не надає. Посилання відповідача на те, що дитина проживає з ним по 3-4 дні на тиждень, як на підставу для відмови у позові, суд до уваги не приймає, оскільки ці обставини не є підставою для відмови в позові. За рішенням суду дитина залишилась проживати з матір'ю, проживає з нею, а перебуває у відповідача за домовленістю з позивачем. Суд також не може покласти в основу рішення і посилання відповідача на те, що у нього є сумніви відносно того, що позивач буде витрачати кошти саме на утримання дитини, так як такі посилання також не є підставою для відмови в позові. Суд не бере до уваги і посилання відповідача на те, що в рішенні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.02.2015 року неправомірно було визначено, що дитина проживатиме з матір'ю - оскільки рішення набуло чинності, відповідач мав можливість оскаржити вказане рішення, про що йому було роз'яснено у самому рішенні, однак своїм правом не скористався. При таких обставинах, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. При визначенні розміру аліментів суд, враховуючи матеріальне положення сторін, обставини справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved