Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] в лютому 2013 звернулася до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить зобов`язати відповідача [PERSON] звільнити зайняті без належних на те підстав 81 кв.м. земельної ділянки на [ADDRESS] , кадастровий номер 4610300000:10:014:0464, шляхом знесення пов`язаної фундаментом із землею цегляної огорожі. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] подала в інтересах [PERSON] заяву про уточнення позовних вимог, зазначивши, зокрема, площу спірної земельної ділянки - 80 кв.м., а також просить стягнути з [PERSON] витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи у розмірі 4 493 гривень 28 копійок. В обґрунтування позову посилається на те, що земельна ділянка площею 0,1 га на [ADDRESS] , кадастровий номер 4610300000:10:014:0464 належить [PERSON] на праві власності на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 563095, зареєстрованого 30.01.2006 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01.06.439.00057, цільове призначення (використання) земельної ділянки - будівництво і обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Однак, 81 кв.м. згаданої земельної ділянки самовільно, без належних на те підстав, зайняв відповідач - власник сусідньої та суміжної земельної ділянки, розташованої на [ADDRESS] . На звернення звільнити самовільно зайняту земельну ділянку відповідач не відповідав. Згідно договору № 33-КП від 31 серпня 2012 р., ліцензованою організацією (ліцензія серія АГ № 505690) ТзОВ фірмою «Траверс» була проведена кадастрова зйомка земельної ділянки та складено план земельної ділянки, що за адресою [ADDRESS] . Як вбачається з плану земельної ділянки, виготовленого ТзОВ «Фірма «Траверс» у серпні 2012 року, відповідач [PERSON] самовільно зайняла 81 кв.м. належної позивачу земельної ділянки шляхом встановлення цегляної, пов`язаної фундаментом із землею, огорожі. Зазначені дії відповідача порушують право позивача на використання земельної ділянки відповідно до її цільового призначення. Посилаючись на положення ст.ст.13, 14, 41 Конституції України, ст.ст.90, 152 ЗК України, ст.ст.15, 16, 158, 373 ЦК України, позивач просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 21.06.2013 було призначено земельно-технічну експертизу, згідно з висновком якої площа накладання цегляної, пов`язаної фундаментом із землею огорожі, становить 80 кв.м., а не 81 кв.м., як раніше зазначала позивач. Крім того, 28.05.2014 [PERSON] було оплачено вартість експертизи в розмірі 4440 гривень та комісію банку в сумі 53 гривень 28 копійок, що разом складає 4 493 гривень 28 копійок. Відповідач за первісним позовом [PERSON] , в особі представника [PERSON] , подала до суду зустрічний позов, та остаточно уточнивши зміст позовних вимог, просить суд: відмовити в задоволенні позову [PERSON] ; зобов`язати [PERSON] встановити тверді межі та відновити межові знаки між земельною ділянкою кадастровий 4610300000:10:014:0464 по [ADDRESS] та земельною ділянкою кадастровий номер 4610300000:10:014:0461 по [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] судовий збір. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] посилається на те, що на підставі державного акту серії ЯБ №563095 [PERSON] є власником земельної ділянки на [ADDRESS] площею 1,10 га. кадастровий номер 4610300000:10:0-14:0464. Вказану земельну ділянку [PERSON] набула у власність внаслідок приватизації раніше наданої їй земельної ділянки за рішенням Бориславської міської ради №498 від 12 .0. 2005 «Про передачу у власність та з оренду земельних ділянок громадянам міста». До переоформлення у власність у [PERSON] згідно рішення виконавчого комітету Бориславської міської Ради народних депутатів Львівської області №232 від 17.11.1989 «Про надання громадянам міста в постійне користування земельних ділянок під будівництво індивідуальних житлових будинків», перебувала в безстроковому користуванні земельна ділянка 450 кв.метрів, тобто в користуванні була менша земельна ділянка ніж передана їй у власність. Державний акт ЯБ №563095 на ім`я [PERSON] було видано на підставі технічної документації «технічного звіту про виконані роботи по підготовці та видачі Державного акта у власність [PERSON] » (надалі - Технічна документація). В Акті встановлення та узгодження меж, що входить до складу Технічної документації [PERSON] є інформація про розмежування земельної ділянки по [ADDRESS] межовими знаками в кількості 5 штук, при цьому на межі від В до Г земельна ділянка межує із земельною ділянкою [PERSON] Цей акт скріплено підписами всіх суміжних землекористувачів та [PERSON] , що є свідченням відсутності між підписантами межового спору. На дату складення Акту встановлення та узгодження меж та видачі Державного акту на ім`я [PERSON] , власником суміжної земельної ділянки по [ADDRESS] був [PERSON] . Останньому на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 0,0677 га, право власності якого посвідчувалось Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЛВ № 1246, виданого 26.05.1997 Бориславською міською радою згідно рішення від 27.03.1997 № 195. Державний акт на ім`я [PERSON] було зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю серії ЛВ за № 1246. Земельна ділянка по [ADDRESS] розмежована. У Державному акті ЛВ № 1246 зазначено наступний опис меж земельної ділянки: від А до Б, лінійний промір 29 метрів, - міськземфонд; від Б до В, лінійний промір 22,7 метрів, - сусідня ділянка гр. [PERSON] ; від В до Г, лінійний промір 29 метрів, - вул.Квіткова; від Г до А, лінійний промір 24 метри, - сусідня ділянка гр. [PERSON] . На дату видачі Державного акту на ім`я [PERSON] , а саме станом на 26 травня 1997 року спору щодо меж із суміжником [PERSON] у нього - не було, оскільки на цю дату [PERSON] на умовах безстрокового користування належала земельна ділянка площею 450 кв.м. для будівництва індивідуального двоповерхового житлового будинку. 28 грудня 2006 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, серії ВЕМ №361110, укладеного приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Кучеренко Т.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 1512, стала власником земельної ділянки кадастровий номер 4610300000:10:014:0461 площею 0,0677 га. по [ADDRESS] . Правочин зареєстровано в Державному реєстрі правочинів за №1853574, про що свідчить витяг з Державного реєстру правочинів за № 3427089 від 28.12.2006 року. Вказану земельну ділянку [PERSON] набула у власність із земель приватної власності громадянина [PERSON] . 29 грудня 2006 року задля оформлення державного акту на земельну ділянку кадастровий номер 4610300000:10:014:0461, позивач уклала договір № 14.01.1144, відповідно до умов п.1.1 якого Бориславський міський відділ Львівської регіональної філії «ЦДЗК» (надалі - Розробник документації), в особі начальника відділу Данилюка Ореста Омеляновича взяло на себе зобов`язання за завданням замовника [PERSON] виконати роботи по виготовленню технічної документації із землеустрою щодо складання документів (надалі - Технічна документація), що посвідчують право на земельну ділянку, яка розташована за адресою [ADDRESS] . Пунктом 4.1. вказаного договору встановлено, що кінцевим результатом умов договору є технічна документація із землеустрою, виконана згідно нормативних документів на виконання цих робіт. Технічні, економічні та інші вимоги до технічної документації із землеустрою по переоформленні державного акту викладені у технічному завданні на виконання робіт №489 від 09.08.2007 із якого, окрім іншого вбачається, що площа земельної ділянки повинна становити 0,0677 га. Підставою для укладення угоди на розроблення технічної документації щодо переоформлення державного акту на землю є договір купівлі-продажу земельної ділянки серії ВЕМ №361110 та державний акт на право приватної власності на землю серії ЛВ за № 1246, виданий на ім`я [PERSON] 26 вересня 2007 року [PERSON] видано технічну документацію та державний акт на право власності серії ЯД 467659 від 05.10.2007 року, із якого вбачається як явна зміна лінійних промірів меж, так і зміна конфігурації та площі придбаної земельної ділянки. Водночас змінено і напрямок спільних меж із суміжниками. Відтак площа придбаної земельної ділянки кадастровий 4610300000:10:014:0461, що була предметом договору купівлі продажу зменшилась на 82 кв.метри і почала становити 0,0595 га. При цьому жодних рішень представницьким органом місцевого самоврядування про зміну меж та конфігурації земельної ділянки кадастровий номер 4610300000:10:014:0461 площею 0,0677 га. під ознаки якого підпадає Бориславська міська рада Львівської області та до земель якої відноситься спірна земельна ділянка відповідача - не приймалось. Разом з тим, не приймалось і рішення про поділ вказаної земельної ділянки, а [PERSON] згоду на зменшення площі вказаної земельної ділянки, як і на зміну конфігурації та лінійних промірів меж Розробнику документації не виказувала. Приймання - передача Технічної документації із землеустрою оформлена Актом здачі - прийняття виконаних робіт № 14.01.1144 від 26.09.2007 із зазначенням інформації, що технічна документація на земельну ділянку належним чином оформлена і відповідає умовам договору. До складу вказаної документації входять: пояснювальна записка, технічне завдання на виконання робіт, кадастровий план та план встановлення меж. На аркуші 3 «Пояснювальна записка» є наявне посилання, яке нібито засвідчує, що місцеположення кутів зовнішніх меж землекористування обстежено і встановлено в натурі по фактичному їх положенню на місцевості в присутності землекористувача і узгоджено з представниками суміжних землекористувань. При узгодженні меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами претензії відсутні. Якість виконаних робіт відповідає діючим нормативно-правовим документам і відображена у відповідних актах прийомки. Під час прийняття Технічної документації позивач бачила явну зміну конфігурації та площі її земельної ділянки, проте в силу відсутності спеціальних знань якими наділений Розробник документації задля провадження господарської діяльності в сфері землеустрою, не могла виявити суттєві недоліки у виготовленій [PERSON] у належній якості проведеної роботи, а суміжні землекористувачі, зокрема [PERSON] майнові претензії до попереднього власника - не заявляли. У березні 2013 року суміжний землекористувач [PERSON] пред`явила до [PERSON] позов щодо знесення її цегляного паркану, збудованого згідно з Технічною документацією. Підставою для пред`явлення позову є державний акт на право власності серії ЯД 467659 від 05.10.2007, виданий згідно із Технічною документацією складеною ЛФ ЦДЗК. На думку [PERSON] відповідачка [PERSON] користується частиною її земельної ділянки площею 80 кв.метрів, оскільки у власності останньої перебуває земельна ділянка площею 0,0595 га, що підтверджується державним актом серії ЯД 467659 від 05.10.2007. [PERSON] вважає, що висновком земельно-технічної експертизи № 2463 від 05.09.2014, складеного судовим експертом [PERSON] відділу будівельно-технічних досліджень Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, підтверджується факт протиправного користування [PERSON] земельною ділянкою [PERSON] . На думку позивача, площа накладання земельної ділянки [PERSON] площею 0,0595 га та [PERSON] площею 0,10 га складає 80 кв.метрів. Предметом судової експертизи не були координати геопросторових поворотних точок меж, а лише кадастровий план відображений в державному акті на ім`я [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0595 га., виданий згідно технічної документації, яка є предметом спору в цивільній справі за позовом [PERSON] до Львівської філії центру ДЗК, [PERSON] про захист прав споживачів та про зобов`язання усунути недоліки у виконаній роботі. Згідно з висновком експерта Головного управління Держземагенства у Львівській області за №56 від 16.02.2015 Технічна документація [PERSON] не відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим нормам і правилам, та оцінюється негативно і не погоджується. Державну землевпорядну експертизу проведено Головним управлінням Держземагенства у Львівській області відповідно до Договору №55/56 від 03 грудня 2015 року «про надання адміністративних послуг з проведення державної землевпорядної експертизи на предмет відповідності змісту Технічної документації вимогам чинного законодавства України, вимогам та завдань». Замовником державної землевпорядної експертизи є [PERSON] в зв`язку з тим, що суміжний землевласник пред`явив майнові права задля обмеження останню правомочностей у використанні для забудови та експлуатації майна розміщеного на земельній ділянці площею 0,0595 га кадастровий номер 4610300000:10:014:0461, розмір якої і так зменшено на 82 кв.метри від того, що придбаний за вказаним договором купівлі-продажу. Щодо набуття права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0677 га. [PERSON] за договором купівлі-продажу придбала в [PERSON] земельну ділянку кадастровий номер 4610300000:10:014:0461 площею 0,0677 га по [ADDRESS] . Предметом договору купівлі-продажу була сформована земельна ділянка приватної власності кадастровий номер 4610300000:10:014:0461 площею 0,0677 га по [ADDRESS] . З урахуванням норм ст.ст.125, 126, 132 ЗК України, з часу посвідчення договору купівлі-продажу нотаріально (реєстровий номер 1512), з 28.12.2006 до [PERSON] перейшло право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] площею 677 кв.м. Що стосується Державного акту на землю від 05.10.2007 року, то ним підтверджується лише титульне володіння [PERSON] на частину придбаної земельної ділянки по [ADDRESS] , а саме площею 595 кв.м. Щодо якості Технічної документації [PERSON] на земельну ділянку площею 595 кв.м. Підставою для розроблення технічної документації щодо переоформлення державного акту на землю є договір купівлі-продажу земельної ділянки серії ВЕМ №361110 та державний акт громадянина [PERSON] 26.05.1997 року серії ЛВ за № 1246. 26 вересня 2007 року за наслідками землевпорядних робіт, [PERSON] видано технічну документацію та державний акт на право власності серії ЯД 467659 від 05.10.2007, із якого вбачається як явна зміна лінійних промірів меж, так і конфігурації та площа земельної ділянки кадастровий №4610300000:10:014:0461. При цьому змінено і спільні межі із суміжниками. Зміна та неспівпадання меж полягає в наступному: так від А до Б, лінійний промір межі становив - 29 метрів та межував із міськземфондом. Після межування становить - 24,81 метри та межує з [PERSON] . Неспівпадання межі становить 4,19 метри, при цьому змінено самого суміжника із міськземфонду на [PERSON] . Від Б до В, лінійний промір межі становив - 22,7 метрів, суміжна земельна ділянка гр. [PERSON] . Після межування межа становить - 48,77 метрів, сумарно складається із двох меж - 23,98 метри та 24,79 метрів та межує із вул.Квіткова. Неспівпадання становить 26,07 метри, водночас змінено суміжника із гр. [PERSON] на вул.Квіткова. Від В до Г, лінійний промір межі становив 29 метрів, межував із вул . Квіткова . Після межування окремої межі від В до Г - не існує. Від Г до А, лінійний промір межі становив 24 метри, межував із сусідньою ділянкою гр. [PERSON] . На даний час із таким проміром існує від В до А, що межує із земельною ділянкою не [PERSON] , а ділянкою [PERSON] Відтак площа придбаної земельної ділянки кадастровий № 4610300000:10:014:0461, що була предметом договору купівлі-продажу зменшилась на 82 кв.метри та почала становити 0,0595 га. У розробника підстав для встановлення інших меж, внесення змін у конфігурацію, площу та орієнтування земельної ділянки кадастровий №4610300000:10:014:0461 - не було, оскільки Бориславською міською радою Львівської області рішення про зміну меж та конфігурації земельної ділянки кадастровий номер 4610300000:10:014:0461 площею 0,0677 га не приймалось. Не приймалось і рішення про поділ цієї земельної ділянки. Разом з тим [PERSON] згоду на зменшення площі вказаної земельної ділянки,, як і на зміну конфігурації та лінійних промірів меж у технічному завданні на виконання робіт №489 від 09.08.2007 - не виказувала. Отже зміна площі, конфігурації, лінійних промірів меж, координат та просторове орієнтування спірної земельної ділянки була проведено не у встановленому законом порядку, що вплинуло як на значення технічних вимірів у технічній документації виготовленій згідно угоди №14.01.1144, так і на саму якість цієї технічної документації. Однак, як вбачається з матеріалів справи, у матеріалах технічної документації, яка була розроблена ЛРФ ЦДЗК за договором № 14.01.1144 від 29.12.2006, відсутня копія справи щодо підготовки рішення про передачу земельної ділянки у приватну власність [PERSON] , якою визначались місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0677 га. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні збірний кадастровий план суміжних землевласників і землекористувачів; відомість обчислення площі земельної ділянки; відомість обробки теодолітного ходу та вирахування координат поворотних точок меж земельної ділянки, експлікація земельних угідь згідно з формою 6-зем. Проте в матеріалах технічної документації є договір купівлі земельної ділянки серії ВЕМ №361110 та державний акт громадянина [PERSON] від 26.05.1997 року серії ЛВ за № 1246. Крім того, у матеріалах технічної документації, яка була розроблена ЛРФ ЦДЗК, акт про встановлення поворотних точок меж земельної ділянки відображає інші поворотні точки меж земельної ділянки, ніж кадастровий план земельної ділянки розміром 0,0677 га відображений в державному акті громадянина [PERSON] від 26.05.1997 року серії ЛВ №1246, який був предметом договору купівлі-продажу земельної ділянки серії ВЕМ №361110. Таким чином, є підстави прийти до висновку, що технічна документація розроблена на підставі договору № 14.01.1144 від 29.12.2006 року є такою, що не відповідає вимогам Законодавства України, зокрема статтям 26,28 та 55 ЗУ «Про землеустрій», ст.79-1 ЗК України, статтям 847, 887, 888, 890 ЦК України нормам і правилам встановленим пунктами 1.13.,1.16., 1.17.та 2.2 Наказу Держкомзему від 04.05.1999 р. № 43 «Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі»; умовам пункту 4.1. договору № 14.01.1144 від 29.12.2006, та вимогам встановленим в технічному завданні на виконання робіт №489 від 09.08.2007 року та договору купівлі-продажу земельної ділянки її ВЕМ №361110 від 28.12.2006. Щодо належності як доказу висновку державної землевпорядної експертизи. Під час прийняття Технічної документації відповідачка [PERSON] бачила явну зміну конфігурації та площі її земельної ділянки, проте в силу відсутності спеціальних знань не могла виявити суттєві недоліки у виготовленій Технічній документації. При цьому розробник документації запевнив [PERSON] у належній якості проведеної роботи, а суміжні землекористувачі майнові претензії до попереднього власника не заявляли. В зв`язку із пред`явленням до відповідача, в березні 2013 року, суміжним землекористувачем [PERSON] майнових претензій задля обмеження позивача правомочностей у використанні для забудови та експлуатації майна (знесення цегляного паркану) розміщеного на земельній ділянці площею 0,0595 га. кадастровий номер 4610300000:10:014:0461, [PERSON] за власні кошти уклала з Головним управлінням Держземагенства у Львівській області договір №55/56 від 03.12.2015 року про надання адміністративних послуг з проведення державної землевпорядної експертизи на предмет відповідності змісту цієї технічної документації вимогам чинного законодавства України, вимогам завдань на її розроблення. За результатами державної експертизи позивач отримала висновок № 56 від 16.02.2015 року про невідповідність змісту цієї технічної документації вимогам чинного законодавства України, вимогам завдань на її розроблення. Висновок чинний, розробником ЛРФ ЦДЗК не оскаржений, в порядку встановленому статтею 37 ЗУ «Про державну експертизу землевпорядної документації» - не спростований. Спірна технічна документація є один із видів документації із землеустрою, що є об`єктом добровільної державної експертизи. Підставою проведення якої є дослідження, перевірка, аналіз та оцінка об`єктів експертизи на предмет їх відповідності вимогам законодавства, встановленим стандартам, нормам і правилам. При цьому ініціатором може виступати замовник, під ознаки якого підпадає відповідач [PERSON] . Щодо законності відведення [PERSON] земельної ділянки та встановлених меж. [PERSON] вважає, що держаний акт позивачки [PERSON] на право приватної власності на землю був складений та виданий з порушенням Наказу Держкомзему від 04.05.1999 р. № 43, зокрема, винесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки [PERSON] та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка, під час видачі відповідного державного акту на земельну ділянку, фактично не відбулося. Також державний акт [PERSON] на право приватної власності на землю був складений та виданий з порушенням вимог розділу 2 зазначеної Інструкції, зокрема, щодо проведення підготовчих робіт та встановлення в натурі меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки, які б дали змогу вчасно виявити (зокрема [PERSON] ), що частина земельної ділянки, якою користується [PERSON] передається [PERSON] . Встановлення меж земельних ділянок [PERSON] мало б відбуватися - в натурі (на місцевості), та за участі або принаймні за належного повідомлення про це сторін, як суміжних землекористувачів. Проте, акт прийому-передачі межових знаків на зберігання [PERSON] відсутній. Суміжник [PERSON] (первісний власник) свій підпис у акті заперечує. Стверджує, що встановлення меж земельних ділянок [PERSON] в натурі (на місцевості) під час видачі їй відповідних державних актів на земельні ділянки взагалі не здійснювалося. В Акті встановлення і узгодження меж земельної ділянки від 20.12.2004 прізвище [PERSON] заповнено іншою особою, та іншою авторучкою ніж основний текст, а це вказує на те, що цей акт заповнювався (складався) не одномоментно, а отже не на місці встановлення меж. При цьому матеріали технічної документації [PERSON] не містять повідомлень виконавця ЦДЗК до власників (користувачів) суміжних земельних ділянок зокрема [PERSON] , про дату та час проведення робіт щодо закріплення межовими знаками меж земельних ділянок [PERSON] в натурі (на місцевості). Відтак таке встановлення та узгодження меж [PERSON] було проведено формально та не відповідає Закону. Інструментальне ж встановлення координат кутів зовнішніх меж земельних ділянок позивачки [PERSON] , зокрема спірної земельної ділянки площею 0,10 га. було здійснено лише 30.09.2012р., виконавцем ТзОВ «Траверс» на підставі договору №33-КП від 31.08.2012 року укладеного із [PERSON] . Проте фактичне встановлення меж в натурі на місцевості як і закріплення їх межовими знаками - не здійснювалось, про що свідчить угода №33-КП, кошторис від 31.08.2012 року. Разом з тим, із листа Державної інспекції сільського господарства в Львівській області від 19.03.2013 року №1753/3-21-8 та акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 20.12.2012 року, складеного інспектором Державної інспекції сільського господарства в Львівській області Андрущакевичем Р.Ю. вбачається, що земельна ділянка [PERSON] по [ADDRESS] - не розмежована (не винесена в натуру). При цьому жодних доказів, що могли би свідчити про знищення межових знаків на земельній ділянці [PERSON] інспектором не встановлено. Таким чином, технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки позивачки [PERSON] , а також видані на підставі такої державні акти на право власності на земельні ділянки, були складені та видані з грубим порушенням чинної на той час Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Держкомзему України від 04.05.1999р. №43, та земельного законодавства України, зокрема частини 6-10 ст. 118 ЗК України, абз.1 ст.50, ст.55 Закону України «Про землеустрій», абз.1,9 ст.40 ЗУ «Про державну експертизу землевпорядної документації», що призвело до порушення прав [PERSON] та є перешкодою для реалізації нею права власності на земельну ділянку, яка перебуває у її фактичному користуванні, відповідно до ст.ст.81, 126, 132 Земельного України у відповідних межах та розмірах. На незакріплення межовими знаками меж земельних ділянок [PERSON] в натурі на місцевості вказує також і відсутність претензій до відповідачки з боку [PERSON] щодо проведення [PERSON] у 2008 році робіт зі встановлення цегляного муру на спірних земельних ділянках. Відтак є підстави вважати, що саме [PERSON] незаконно набуто у власність частину земельної ділянки площею 82 кв.метри, яку [PERSON] придбала та користується нею з 28 грудня 2006 року і на титульне оформлення права власності якої має право саме [PERSON] . Щодо способу захисту прав. Враховуючи, що між сторонами виник межовий спір, у випадку виникнення якого межі підлягають відновленню на основі даних земельно- кадастрової документації. Проте технічна документація на ім`я [PERSON] містить помилки у визначенні місця розташування її земельної ділянки, а первісна технічна документація на ім`я [PERSON] на земельну ділянку по [ADDRESS] - втрачена, то є підстави для висновку, що за таких обставин дійсність меж встановлюється за фактичним використанням земельної ділянки, що узгоджується зі статею 107 Земельного кодексу України. З листа Державної інспекції сільського господарства в Львівській області від 19.03.2013 року №1753/3-21-8 та акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 20.12.2012 року, складеного інспектором Державної інспекції сільського господарства в Львівській області Андрущакевичем Р.Ю. вбачається, що земельна ділянка [PERSON] по [ADDRESS] - не розмежована (не винесена в натуру). Незважаючи на відсутність твердих меж, земельна ділянка [PERSON] була предметом судової експертизи. Проте з огляду на пункт 4.1. розділу IV Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 N376, межі спірної території необхідно було відновити. Як наслідок це спростовує висновок вищезгаданої земельно- нічної експертизи щодо можливого порушення меж [PERSON] . Разом з тим свідченням порушення меж [PERSON] з боку [PERSON] не може бути і план земельних ділянок виготовлений ТзОВ фірма Гравере» згідно угоди №33-КП, оскільки виготовлений протиправно. Тверді межі відновлювались формально, а фактично не встановлювались із суміжниками не погоджувались. Самі ж суміжники, зокрема [PERSON] до становлення меж ТзОВ фірма «Траверс» - не залучалась. Свої зобов`язання щодо встановлення та зберігання межових знаків, а також вчинення дій на відновлення спільної межі [PERSON] - не виконує, межові знаки на ній відсутні. Натомість земельна ділянка [PERSON] розмежована цегляним муром. Оскільки в даному спорі між сторонами [PERSON] прав [PERSON] не порушила, перешкоди у здійсненні права користування земельною ділянкою є надуманими та не відповідають дійсним обставинам справи. Правовстановлюючі документи [PERSON] на даний час чинні. Відтак з огляду на вимоги ч. 4 ст. 41 Конституції України, слід в задоволенні позову [PERSON] відмовити за безпідставністю вимог та у зв`язку із неналежним способом захисту прав. В той же час, є підстави задоволити вимоги [PERSON] про зобов`язання [PERSON] встановленню твердих меж своєї земельної ділянки, а також відновленню межових знаків оскільки вони зникли. Крім цього, у травні 2017 року позивач [PERSON] звернулась з позовом до суду до Бориславської міської ради Львівської області, [PERSON] , управління держгеокадастру у Дрогобицькому районі, головного управління Держгеокадастру у Львівській області, третя особа: Державне підприємство «Центр Державного земельного кадастру» в особі Львівська регіональна філія Центру державного земельного кадастру, у якому просить поновити строк позовної давності; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №563095 від 30 січня 2006 року, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01.06.439.00057 виданий [PERSON] , скасувати право власності на земельну ділянку площею 0.100 га. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по [ADDRESS] , з кадастровим номером 4610300000:10:014:0464. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила обставини, аналогічні змісту її зустрічного позову. Крім цього, свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія та номер: 46287662, виданого 26.10.2015 року, за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок у [ADDRESS] , площею 239.6 кв.метрів на земельній ділянці кадастровий номер 4610300000:10:014:0461. За [PERSON] зареєстровано 25 січня 2014 року право власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку кадастровий номер 4610300000:10:014:0464 площею 0,10 га по [ADDRESS] . В межах розташування земельної ділянки позивача знаходиться частина іншої земельної ділянки, що належить [PERSON] (надалі- Відповідачу 2) на правах права власності. Згідно з висновком земельно-технічної експертизи № 2463 від 05.09.2014 року, складеного судовим експертом [PERSON] відділу будівельно-технічних досліджень Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, площа накладання земельної ділянки [PERSON] , підтвердженої держаним актом на землю, площею 0,0595 га. та [PERSON] площею 0.10 га. складає 80 кв.метрів. При цьому, земельна ділянка фактичного користування позивачки становить лише 0,0633 га. Незважаючи на те, що позивач користується меншою ділянкою ніж тою, що придбана за вказаним договором купівлі-продажу, [PERSON] наполягає на перенесенні межі закріпленої цегляним муром в сторону зменшення ділянки позивача. З цією метою [PERSON] пред`явлено до позивача позов щодо знесення його цегляного паркану, збудованого згідно з Технічною документацією виготовленою відповідачем Бориславською міською радою. Підставою для пред`явлення позову є державний акт на право власності серії ЯД 467659 від 05.10.2007 року площею 0.0577 га, виданий згідно із Технічною документацією складеною Відповідачем Бориславською міською радою. На думку [PERSON] нею набуто право власності на частину земельної ділянки, якою фактично користується позивач, набуття права власності на цю земельну ділянку остання не має. [PERSON] вважає, що висновок земельно- технічної експертизи є свідченням порушення її прав зі сторони позивача. Проте законодавством передбачено вимоги щодо набуття права власності на земельні ділянки, з аналізу норм права вбачається, що приватизація земельної ділянки, яка перебуває в користування громадян, здійснюється в порядку частини 1-2 ст. 118 Земельного Кодексу України та на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Так окремим положенням рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради №232 від 17.11.89 «Про надання громадянам міста в безстрокове користування земельних ділянок під будівництво індивідуальних житлових будинків», громадянці [PERSON] було надано в безстрокове користування земельну ділянку площею 450 кв.м по [ADDRESS] під будівництво житлового будинку. Відтак з огляду на порядок встановлений вимогами частини 1 та 2 ст. 118 ЗК України, відповідачу [PERSON] мали б передати у власність для будівництва індивідуальних житлових будинків земельну ділянку площею 450 кв.м по [ADDRESS] на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки, оскільки саме така земельна ділянка перебувала в користуванні останньої з листопада 1989 року. Проте, 27 грудня 2004 року громадянка [PERSON] уклала договір з Бориславським міським відділом Львівської регіональної філії Центру державного земельного кадастру на виконання робіт зі складання (переоформлення) державного акту на права власності на землю. Пунктом 1.12 частини 1 рішення Бориславської міської ради № 498 від 12 січня 2005 року «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам міста», [PERSON] передано у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку земельну ділянку площею 1000 кв.м. по [ADDRESS] . 02.09.2005 Бориславський міський відділ Львівської регіональної філії Центру державного земельного кадастру виготовив технічну документацію (звіт) про виконання робіт з підготовки та видачі Державного акту у власність [PERSON] на земельні ділянки в [ADDRESS] загальною площею 1262 кв.м, що не були в її користуванні. У разі відсутності у користуванні земельної ділянки, відведення земельних ділянок здійснюється з урахуванням ст.ст.20, 25, 50 ЗУ «Про землеустрій», тобто за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок,а не за технічною документацією щодо складання державного акту. Однак, цього не було зроблено. Не зважаючи на вимоги законодавства, Бориславський міський відділ Львівської регіональної філії Центру державного земельного кадастру при проведенні землевпорядних робіт виготовив такий вид землевпорядної документації, що не підлягала застосуванню у таких правовідносинах. Натомість документацію (проект землеустрою), що підлягав обов`язковій землевпорядній експертизі - не було розроблено. Як наслідок передачу у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку [PERSON] , за рішенням Бориславської міської ради №498 від 12.01.2005 року, було здійснено протиправно та без одержання висновку обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації. Крім того, винесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки [PERSON] та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка, під час видачі відповідного державного акту на земельну ділянку, фактично не відбулося, що є порушенням положень п.1.12, 1.13 Наказу Держкомзему від 04.05.1999 № 43. Також [PERSON] вважає, що держаний акт відповідачки [PERSON] на право приватної власності на землю був складений та виданий з порушенням вимог розділу 2 зазначеної Інструкції, зокрема, щодо проведення підготовчих робіт та встановлення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки, які б дали змогу вчасно виявити (зокрема [PERSON] ), що частина земельної ділянки, якою користується [PERSON] , передається [PERSON] . Крім цього, застосовуючи до вищевказаних правовідносин діючі на момент їх виникнення норми законодавства (ст.55 Закону України «Про землеустрій», Інструкцію про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затверджену наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 4 травня 1999 р. № 43) та аналогію закону (Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему України від 18.05.2010р. №376), є підстави прийти до висновку, що встановлення меж земельних ділянок [PERSON] мало б відбуватися: по перше - в натурі (на місцевості), по друге - за участі або принаймні за належного повідомлення про це сторін, як суміжних землекористувачів. Вказані умови встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) підтверджуються і самим змістом акту встановлення і узгодження меж земельної ділянки [PERSON] від 20.12.2004. Так, зокрема в акті встановлення і узгодження меж земельної ділянки відповідачки [PERSON] зазначено, що такий складено комісією «в складі землевпорядника, землекористувача і представників суміжних землекористувань», «проведено встановлення і узгодження меж ділянки .. і опис положення їх на місцевості..», «встановлені в натурі межі відповідають фактичному стану», «землевласник приймає на збереження фізичні позначки меж і встановлені межові знаки в кількості 5 шт.». Акт прийому-передачі межових знаків на зберігання [PERSON] - взагалі відсутній. Інформація щодо прийому-передачі межових знаків на зберігання [PERSON] , яка нібито засвідчує, що межі земельної ділянки закріплені межовими знаками у кількості 5 шт.; межові знаки на зберігання землевласнику передані, із відповідальністю за їх зберігання землевласник ознайомлений міститься в акті встановлення меж. Однак суміжник [PERSON] (первісний власник) свій підпис у цьому акті заперечує. Стверджує, що встановлення меж земельних ділянок [PERSON] в натурі (на місцевості) під час видачі їй відповідних державних актів на земельні ділянки взагалі не здійснювалося. В Акті встановлення і узгодження меж земельної ділянки від 20.12.2004 прізвище [PERSON] заповнено іншою особою, та іншою авторучкою ніж основний текст, а це вказує на те, що цей акт заповнювався (складався) не одномоментно, а отже не місцевості за місцем встановлення меж. При цьому матеріали технічної документації [PERSON] не містять повідомлень виконавця ЦДЗК до власників (користувачів) суміжних земельних ділянок зокрема [PERSON] , про дату та час проведення робіт щодо закріплення межовими знаками меж земельних ділянок [PERSON] в натурі (на місцевості). Відтак таке встановлення та узгодження меж [PERSON] було проведено формально та не відповідає Закону. Інструментальне ж встановлення координат кутів зовнішніх меж земельних ділянок [PERSON] , зокрема спірної земельної ділянки площею 0,10 га. було здійснено лише 30.09.2012р., виконавцем ТзОВ «Траверс» на підставі договору № 33-КП від 31.08.2012 укладеного із [PERSON] . Проте фактичне встановлення меж в натурі на місцевості як і закріплення їх межовими знаками - не здійснювалось, про що свідчить угода №33-КП, кошторис від 31.08.2012. Разом з тим, із листа Державної інспекції сільського господарства в Львівській області від 19.03.2013 року №1753/3-21-8 та акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 20.12.2012 року, складеного інспектором Державної інспекції сільського господарства в Львівській області Андрущакевичем Р.Ю. вбачається, що земельна ділянка [PERSON] по [ADDRESS] - не розмежована (не винесена в натуру). При цьому жодних доказів . що могли би свідчити про знищення межових знаків на земельній ділянці [PERSON] інспектором Андрущакевичем Р.Ю. не встановлено. Таким чином, технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки позивачки [PERSON] , а також видані на підставі такої державні акти на право власності на земельні ділянки, були складені та видані з грубим порушенням чинної на той час Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі затвердженої наказом Держкомзему України від 04.05.1999р. №43 та земельного законодавства України, зокрема частини 6-10 ст. 118 ЗК України, абз.1 ст.50, ст.55 Закону України «Про землеустрій», абз.1,9 ст.40 ЗУ «Про державну експертизу землевпорядної документації», що призвело до порушення прав позивача [PERSON] та є перешкодою для реалізації нею права власності на земельну ділянку, яка перебуває у її фактичному користуванні, відповідно до ст.ст.81, 126, 132 Земельного Кодексу України у відповідних межах та розмірах. Разом з тим, на не закріплення межовими знаками меж земельних ділянок [PERSON] в натурі на місцевості вказує також і відсутність претензій до позивачки з боку [PERSON] щодо проведення [PERSON] у 2008 році будівельних робіт зі встановлення цегляного муру та проведення забудови (вимощення) на спірній земельній ділянці. У разі встановлення твердих меж [PERSON] достовірно б знала та відповідно б реагувала на порушення її меж та знищення межових знаків будівництвом паркану. Відтак не чекала б чотири роки поспіль на укладення із ТзОВ «Траверс» угоди задля інструментального встановлення координат кутів зовнішніх меж та планів її земельних ділянок. У таких випадках чинним законодавством у сфері землеустрою передбачено проведення авторського нагляду розробником техдокументації, а не укладення угоди із новим розробником. Відтак є підстави вважати, що саме [PERSON] незаконно набуто у власність частину земельної ділянки площею 82 кв.метри, яку [PERSON] придбала та користується нею з 28 грудня 2006 року і на титульне оформлення права власності якої має право саме [PERSON] . Щодо належності як доказу висновку судової земельно-технічної експертизи. Згідно з висновком земельно-технічної експертизи № 2463 від 05.09.2014, складеного судовим експертом [PERSON] відділу будівельно-технічних досліджень Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, площа накладання земельної ділянки [PERSON] площею 0.0595 га та [PERSON] площею 0,10 га складає 80 кв.метрів. При цьому, згідно з висновком експерта земельна ділянка фактичного користування [PERSON] становить лише 0,0633 га. Проте цей висновок судової земельно-технічної експертизи № 2463 від 05.09.2014 заслуговує на увагу лише в частині наявності факту накладання частини земельної ділянки [PERSON] площею 80 кв.метрів на земельну ділянку площею 633 га. якою фактично користується [PERSON] , оскільки [PERSON] з порушенням вимог земельного законодавства набула у власність свою земельну ділянку. Висновок судової експертизи спростовується наявністю на спірній земельній ділянці житлового будинку, право власності на який зареєстровано за позивачем відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 26.10.2015 року. Наявне право власності на житловий будинок на земельній ділянці кадастровий номер 4610300000:10:014:0461, є свідченням законності володіння та користування позивачем спірною земельною ділянкою. Відсутність факту самочинності і є свідченням того, що позивач [PERSON] забудувала свою земельну ділянку у встановленому законом порядку. Разом з тим, свідченням порушення права власності (меж) [PERSON] з боку [PERSON] не може бути і план земельних ділянок виготовлений ТзОВ фірма «Траверс» згідно угоди №33-КП, оскільки виготовлений протиправно. Як вбачається із плану меж складеного «Траверс» тверді межі відновлювались формально, а фактично не встановлювались та із суміжниками не погоджувались. Самі ж суміжники, зокрема [PERSON] до встановлення меж ТзОВ фірмою «Траверс» - не залучалась. Свідченням того є відсутність акту про встановлення ТзОВ фірмою «Траверс» меж земельної ділянки [PERSON] в натурі на місцевості та узгодження її меж із [PERSON] . Відтак предметом судової експертизи мала б бути технічна документація, що була підставою для передачі у власність цієї земельної ділянки первісному власнику [PERSON] . Проте як свідчить лист управління Держземагенства у Дрогобицькому № К-30/0-50/6-15 від 13.10.2015 року, технічна документація із землеустрою що посвідчує право власності на земельну ділянку [PERSON] по [ADDRESS] в місцевому фонді документації із землеустрою - відсутня. Враховуючи, що між сторонами виник щодо права власності, у випадку виникнення якого підлягають відновленню межі суміжних ділянок на основі даних земельно-кадастрової документації. Проте технічна документація на імя [PERSON] містить помилки у визначенні місця розташування її земельної ділянки, а первісна технічна документація на імя [PERSON] на земельну ділянку по [ADDRESS] - втрачена, то є підстави прийти до висновку, що за таких обставин дійсність меж встановлюється за фактичним використанням земельної ділянки. Що в свою чергу узгоджується із статтею 107 Земельного кодексу України. Із листа Державної інспекції сільського господарства в Львівській області від 19.03.2013 року №1753/3-21-8 та акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 20.12.2012 року, складеного інспектором Державної інспекції сільського господарства в Львівській області Андрущакевичем Р.Ю. вбачається, що земельна ділянка [PERSON] по [ADDRESS] - не розмежована (не винесена в натуру). Незважаючи на відсутність встановлених у законному порядку твердих меж, земельна ділянка [PERSON] була предметом судової експертизи. При цьому судовий експерт досліджував лише державний акт на право власності виданий на ім`я [PERSON] , що не відображає ані координати поворотних точок меж, ані розміри та лінійні виміри придбаної за договором купівлі-продажу ВЕМ №361110 від 28.12.2006 року земельної ділянки. Натомість за положенням пункту 4.1. розділу IV Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 № 376, межі спірної території необхідно було би відновити. Як наслідок все зазначене вище спростовує висновок вищезгаданої земельно-технічної експертизи щодо можливого порушення меж [PERSON] з боку [PERSON] . Щодо способу захисту прав. Внаслідок неякісно проведених землевпорядних робіт в позивача [PERSON] протиправно вилучено частину земельної ділянки, на яку відповідач [PERSON] відповідно до Інформаційної довідки з ДРРП на нерухоме майно номер: 45021799 від 02.10.2015 року зареєстрував 25 січня 2014 року право власності на земельну ділянку кадастровий номер 4610300000:10:014:0461 площею 0,10 га по [ADDRESS] . Як наслідок на ім`я позивача було видано державний акт, що фактично позбавив її правомочностей володіння, користування та розпоряджання земельною ділянкою, придбаною за договором купівлі-продажу серії ВЕМ №361110. Виданням [PERSON] . Державного акта на право приватної власності на землю на забудовану позивачем земельну ділянку порушується право власності [PERSON] на її земельну ділянку, придбану за вказаним договором. Оскільки видачею державного акту на ім`я [PERSON] оспорюється право власності позивачки, при цьому вичерпало свою дію рішення Бориславської міської ради №498 від 12.01.2005, то слід прийти до висновку, що оскаржуваний позивачем державний акт [PERSON] слід визнати недійсним, а право власності [PERSON] на земельну ділянку - скасувати. Щодо строку позовної давності. Про порушення прав позивачки або можливість такої обізнаності у позивача слід розглядати з врахуванням наявності чи відсутності у останньої спеціальних знань у сфері землеустрою. Про те, що у межах володіння та фактичного користування земельної ділянки позивача знаходиться частина іншої земельної ділянки, що належить відповідачу [PERSON] на правах права власності, [PERSON] довідалась лише 05 вересня 2014 року із висновку земельно-технічної експертизи № 2463. Довідатись раніше про порушення своїх прав видачею державного акту на землю на ім`я [PERSON] позивачка не могла в силу відсутності у неї спеціальних знань, якими наділені суб`єкти (ліцензіати) діяльності у сфері землеустрою серед яких є і ТзОВ фірма «Траверс». Також в силу того, що встановлення меж при приватизації відповідачем [PERSON] земельної ділянки, як і відновлення ТзОВ «Траверс» меж земельної ділянки відбувались формально, без участі позивачки та винесення (закріплення межовими знаками) меж. Натомість інформація зазначена у державному акті [PERSON] не відображає фактичне місце розташування спірної території. Своєчасно подати позов до [PERSON] щодо визнання не чинним її державного акту і скасування права власності позивачка не мала реальної можливості, оскільки могла його подати лише ознайомившись із дослідженнями спеціалістів, викладених у висновках судової експертизи та державної експертизи землевпорядної документації. Тобто лише після отримання інформації про накладання земельних ділянок та якості технічної документації позивачки. Таким чином, перебіг процесуального строку щодо оскарження державного акту серії ЯБ №563095 для [PERSON] пов`язаний із вереснем 2014 року, коли в судовому засіданні експерт повідомив результати експертизи. Державну реєстрацію земельної ділянки [PERSON] було здійснено 25.01.2014. 02 жовтня 2015 року, згідно інформаційної довідки №45021799 з ДРРП, сформованої згідно запиту представника [PERSON] , позивачка дізналась про індексний номер рішення №10315894 щодо державної реєстрації державним реєстратором Радецькою Марією Іванівною права власності [PERSON] на земельну ділянку [ADDRESS] . Таким чином, перебіг процесуального строку щодо оскарження державної реєстрації речових прав на нерухоме майно пов`язаний із 02 жовтня 2015 року, тобто з датою коли позивачка могла довідатись про реєстрацію [PERSON] речових прав на спірну земельну ділянку. Ухвалою судді Бориславського міського суду Львівської області від 15 березня 2013 року відкрито провадження у вказаній справі. Згідно з розпорядженням керівника апарату Бориславського міського суду Львівської області №199 від 21 грудня 2016 року проведено повторний автоматизований розподіл зазначеної справи та передано її на розгляд судді Бориславського міського суду Львівської області Слиша А.Т. Ухвалою Бориславського міського суду Львівської області від 25 липня 2017 року було об`єднано у одне провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про захист порушеного права на земельну ділянку, зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення твердих меж та відновлення межових знаків між земельними ділянками та цивільну справу за позовом [PERSON] до Бориславської міської ради Львівської області, [PERSON] , управління держгеокадастру у Дрогобицькому районі, головного управління Держгеокадастру у Львівській області, третя особа: Державне підприємство «Центр Державного земельного кадастру» в особі Львівська регіональна філія Центру державного земельного кадастру, про поновлення порушеного права власності, визнання недійсним державного акту та скасування державної реєстрації (справа №438/414/17). Об`єднаній справі присвоєно номер: справа № 438/160/13-ц. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом та представник відповідача за зустрічним позовом [PERSON] , первісний позов з підстав, наведених у поданій до суду позовній заяві підтримала повністю. Просить його задоволити. У задоволенні зустрічного позову, а також у задоволенні позову [PERSON] до Бориславської міської ради Львівської області, [PERSON] , Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Державне підприємство «Центр Державного земельного кадастру» про поновлення права власності, визнання недійсним державного акту та скасування державної реєстрації відмовити, зіславшись на обставини викладені у запереченнях та відзивах. Просить застосувати до позовних вимог [PERSON] строки позовної давності як додаткову підставу для відмови в позові. Представник відповідача за первісним позовом та представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] позов не визнав, в задоволенні такого просить відмовити, оскільки при виготовлені сторонами технічної документації із землеустрою було допущено певні порушення, поворотні точки земельних ділянок є зміненими, а тому площа земельних ділянок в натурі, власниками яких є сторони, не відповідає даним внесеним у технічну документацію, інші правовстановлюючі документи, що посвідчують право власності сторін на належні їм земельні ділянки, які є суміжними. Права позивача внаслідок встановлення відповідачем огорожі ніяким чином не є порушеними. Просить у задоволенні первісного позову відмовити, зіславшись на обставини, викладені у відзиві. Крім цього, просить задоволити позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі. Представник відповідача Бориславської міської ради Львівської області Романів І.Б. просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Бориславської міської ради Львівської області, [PERSON] , Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Державне підприємство «Центр Державного земельного кадастру» про поновлення права власності, визнання недійсним державного акту та скасування державної реєстрації відмовити у зв`язку із пропуском строку позовної давності, зіславшись на обставини викладені у запереченнях та відзиві. Представник Головного управління Держгеокадастру у Львівській області у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання. Відповідно до наявного у матеріалах справи відзиву відповідача, сторона просить відмовити позивачу у позову у зв`язку із спливом строків позовної давності. Представник третьої особи Державне підприємство «Центр Державного земельного кадастру» Данилюк О.О. просить відмовити [PERSON] до Бориславської міської ради Львівської області, [PERSON] , Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Державне підприємство «Центр Державного земельного кадастру» про поновлення права власності, визнання недійсним державного акту та скасування державної реєстрації відмовити у зв`язку із пропуском строку позовної давності, зіславшись на обставини викладені у відзиві. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідка, експерта, дослідивши письмові докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 81 ЦПК України, які сторона вважає достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини, приходить до наступного висновку. Провадження у справі відкрито до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 , яким Цивільний процесуальний кодекс України викладено в новій редакції. Так, згідно з п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч.1-ч.3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 79 Земельного кодексу України визначено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб. Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ст. 90 Земельного кодексу України визначено, що власники земельних ділянок мають право на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Згідно п. г ч.1 ст. 91 Земельного кодексу України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. В силу вимог ч. ч. 1, 2, 3 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо). Статтею 106 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Судом встановлено, відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 563095, зареєстрованого 30.01.2006 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01.06.439.00057, позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 4610300000:10:014:0464, цільове призначення (використання) земельної ділянки - будівництво і обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Дата державної реєстрації земельної ділянки 30.01.2006 року. Вказану земельну ділянку [PERSON] отримала у власність на підставі рішення Бориславської міської ради «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам міста» від 12.01.2005 року № 498. Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки, серії ВЕМ №361110, укладеного приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Кучеренко Т.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 1512, від 28 грудня 2006 року відповідач [PERSON] придбала у [PERSON] земельну ділянку площею 0,0677 га. по [ADDRESS] , кадастровий номер 4610300000:10:014:0461. Правочин зареєстровано в Державному реєстрі правочинів за №1853574, про що свідчить витяг з Державного реєстру правочинів за № 3427089 від 28.12.2006 року. Відповідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №461659 зареєстрованого 05.10.2007 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01.07.439.00561, цільове призначення (використання) земельної ділянки - обслуговування житлового будинку відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0595 га. по [ADDRESS] , кадастровий номер 4610300000:10:014:0461. Відповідно складених планів земельних ділянок, що за адресою [ADDRESS] та [ADDRESS] , виготовлених ТзОВ фірма «Траверс» (ліцензія серія АГ № 505690 Державного комітету України із земельних ресурсів від 25.11.2010) вбачається що відповідач [PERSON] зайняла 81 кв.м. належної [PERSON] земельної ділянки шляхом встановлення цегляної, пов`язаної фундаментом із землею, огорожі. Також вбачається, що площа земельної ділянки на [ADDRESS] становить 0,0630 га. (т.1 а.с.10, 34, 35). Таким чином судом встановлено, що сторони у справі є суміжними землекористувачами. Між сторонами по справі існує довготривалий спір, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами. Згідно з висновком №2463 судової земельно-технічної експертизи від 05.09.2014, проведеної експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз на виконання ухвали суду від 21 червня 2013 року, було надано такі відповіді. На запитання чи відповідає фактичний порядок користування земельними ділянками, що належать на праві власності [PERSON] (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №461659) та [PERSON] (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №563095), правовстановлювальним документам на дані земельні ділянки? - було надано такий висновок: Фактичний порядок користування земельними ділянками, що належать на праві власності [PERSON] (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №461659) та [PERSON] (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №563095), не відповідають правовстановлюючим документам на дані земельні ділянки. Невідповідність полягає у зміні площ та розмірів по периметру земельних ділянок, що виникли внаслідок встановлення [PERSON] цегляної огорожі з відступленням від меж зазначених в державному акті. На запитання чи має місце порушення землекористування, зокрема порушення меж та накладання земельних ділянок відповідно до право встановлювальних документів на ці земельні ділянки (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №461659та Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №563095)? - було надано такий висновок: Порушення землекористування, зокрема порушення меж та накладання земельних ділянок відповідно до правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №461659 та Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №563095) має місце. Порушення полягає у накладанні частини земельної ділянки, якою фактично користується [PERSON] на земельну ділянку [PERSON] відповідно до державного акту на право власності земельною ділянкою серії ЯБ№5330095 (див. чорну штриховку додатку №1 до висновку). На запитання чи відповідає фактичне розташування цегляної, пов`язаної фундаментом із землею, огорожі відносно меж земельних ділянок правовстановлювальним документам та технічній документації із землеустрою та землекористування на ці ділянки? Якщо ні, то в чому полягають невідповідності? - було надано такий висновок: Фактичне розташування цегляної, пов`язаної із землею, огорожі відносно меж земельних не відповідає правовстановлюючим документам та технічній документації із землеустрою та землекористування на ці земельні ділянки. Невідповідність полягає у тому, що цегляна огорожа, що пов`язана фундаментом із землею розмежовує земельні ділянки не по тих межах, що зазначені в державних актах, а знаходиться з відступленням від меж зі сторони вулиці на 4.57м., а зі сторони подвір`я на 2.70 м на земельній ділянці, що належить [PERSON] Площа накладання становить 80.0 кв.м. (див. чорну штриховку додатку №1 до висновку). У судовому засіданні експерт [PERSON], який проводив судову земельно-технічну експертизу, даний експертний висновок підтримав в повному обсязі, вказав, що висновок містить чіткі відповіді на поставлені запитання та є категоричним. Додатково вказав, що саме частина земельної ділянки [PERSON] площею 80,0кв.м є самовільно зайнятою [PERSON] . Суд звертає увагу, що сторони не звертались до суду із клопотаннями про призначення додаткової чи повторної експертизи а порядку ст.113 ЦПК України. Наведені обставини підтвердив в судовому засіданні свідок [PERSON] який показав, що земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] згідно державних актів не накладаються, натомість має місце факт встановлення [PERSON] цегляної огорожі, яка проходить по земельній ділянці [PERSON] та займає площу 80,00 кв.м., тобто йде накладання по фактичному користуванню. Далі, правовстановлюючі документи щодо права власності [PERSON] на земельну ділянку земельної ділянки площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , як і правовстановлюючі документи щодо права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0595 га. по [ADDRESS] , на даний час є чинними. Як вбачається з кадастрових номерів земельних ділянок позивачки та відповідачки, то вони різні, й відповідачка [PERSON] не є власником земельної ділянки з кадастровим номером 4610300000:10:014:0461, тобто позивачка й відповідачка є власниками різних земельних ділянок, з різними кадастровими номерами та площами. Що земельні ділянки не накладаються, підтверджується також інформацією з публічної кадастрової карти України (ці відомості знаходяться у вільному доступі на сайті http://map.land.gov.ua/kadastrova-karta). Вказані вище обставини підтверджені також кадастровою зйомкою земельної ділянки, що була проведена ліцензованою організацією ТзОВ фірма «Траверс». Як вбачалося з плану земельної ділянки, виготовленого ТзОВ фірмою «Траверс» у серпні 2012 року, [PERSON] самовільно зайняла 81 кв.м. належної [PERSON] земельної ділянки шляхом встановлення цегляної, пов`язаної фундаментом із землею, огорожі. Доказів, які б свідчили про узгодження [PERSON] з [PERSON] , при облаштуванні нею огорожі, того , що з відступленням від меж зі сторони вулиці на 4.57м., а зі сторони подвір`я на 2.70 м на земельній ділянці, що належить [PERSON] , також, що при цьому сторонами було узгоджено зміну межових знаків. суду стороною відповідача надано не було. Вищезазначені докази свідчать про те, що відповідачкою по справі - [PERSON] , продовжується чинення перешкод в користуванні земельною ділянкою [PERSON] , яка належить їй на праві власності. Суд також звертає увагу на те, що відповідач у справі [PERSON] відповідно до вимог ч.2 ст.331 КК, зокрема якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації, не провела державної реєстрації земельної ділянки площею 0,0677 га. по [ADDRESS] придбаної відповідно договору купівлі-продажу земельної ділянки у [PERSON] . Відповідно до положень Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Вирішуючи спір, суд кваліфікує дії відповідача як самовільне зайняття земельної ділянки, тобто дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. При цьому, дана норма закону передбачає, що власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно до ст.ст. 103, 152, 153 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них. Власник та користувач земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобіганню вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, застосування інших, передбачених законом способів. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7«Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Пленум ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ в п. 33 Постанови № 5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснив, що позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 212 ЗК України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Системний аналіз положень ст. 391 ЦК України, ст. ст. 152, 212 ЗК України свідчить про те, що особа, яка використовувала земельну ділянку з порушенням прав іншої, повинна привести земельну ділянку у придатний для використання стан, зокрема у попередній стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, за власний кошт. В свою чергу, у положеннях спеціальної матеріально-правової норми, що міститься в частині першій статті 376 ЦК України, поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких обєкт нерухомості, в тому числі споруда, може бути визначений самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно ч. 4 цієї статті, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. З урахуванням приписів ч. ч. 4, 7 ст. 376 ЦК України, в поєднанні з положеннями ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України, ВСУ під час розгляду справи № 6-137цс14 сформулював правову позицію від 17.12.2014р., відповідно до якої роз`яснив, що вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Оскільки в справі яка розглядається відповідач здійснив будівництво огорожі на земельній ділянці, яка належить позивачу, порушивши тим самим права останньої, за відсутності доказів про протилежне, позов судом визнається обґрунтованим та задовольняється в повному обсязі. Щодо заявленого зустрічного позову [PERSON] про встановлення твердих меж та відновлення межових знаків між земельними ділянками, суд прийшов до наступного висновку. Як встановлено судом, позивач за зустрічним позовом [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0595 га. по [ADDRESS] , кадастровий номер 4610300000:10:014:0461. Відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 4610300000:10:014:0464 Земельні ділянки сторін мають спільну межу, з приводу якої і виник спір. Позивач фактично використовує свою земельну ділянку у меншому розмірі, ніж встановлено договором купівлі-продажу земельної ділянки, серії ВЕМ №361110, укладеного приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Кучеренко Т.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 1512, від 28 грудня 2006 року у розмірі земельної ділянки площею 0,0677 га. Згідно із статтею 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до статті 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. Статтею 55 Закону України «Про землеустрій» визначено, що встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. За правилами статті 198 ЗК України кадастрові зйомки -це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану. Погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який, у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі земельних ділянок у власність чи в користування. Встановлення меж земельної ділянки по суті зводиться до вирішення питань, чи не належить земельна ділянка іншому власнику чи правомірному користувачеві та чи не накладаються межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками. Доводи позовних вимог [PERSON] про встановлення твердих меж та відновлення межових знаків між земельними ділянками, враховуючи що зменшення розміру її земельної ділянки відбулось у зв`язку з накладенням на неї земельної ділянки відповідача необґрунтовані з огляду на таке. Судом встановлено, що з матеріалів технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, зокрема комплексу проведених робіт, а саме: топографо-геодезичних, картографічних, польових вимірів вбачається, що місце розташування кутів зовнішніх меж землекористування детально досліджено і встановлено в натурі по фактичному їх положенню на місцевості, які не змінювалися відповідачем [PERSON] з часу придбання спірної земельної ділянки [PERSON] у попереднього власника. Як зазначено в технічному звіті про виконані роботи по підготовці та видачі державного акта у власність [PERSON] , який містить акт встановлення та узгодження меж земельної ділянки [PERSON] від 20.12.2004року, складений за участю землевпорядника Бориславської міської ради І.Котович, представника Бориславського міського відділку ЛФДП «ЦДЗК» Л.Жигало в присутності [PERSON] , а також представників суміжних земельних ділянок, зокрема [PERSON] , яким було встановлено та узгоджено межі земельної ділянки [PERSON] та закріплено межовими знаками. Акт був підписаний усіма суміжними землекористувачами, зокрема [PERSON] - попереднім власником. Суд не приймає до уваги покази допитаного в якості свідка попереднього власника земельної ділянки [PERSON] , який стверджує що не підписував вищезазначеного акту, а наявний підпис являється підробленим, оскільки факт підроблення підпису [PERSON] на акті встановлення та узгодження меж земельної ділянки, був перевірений Бориславським МВ ГУ МВС України у Львівській області та спростовується постановою про закриття кримінального провадження від 22.12.2014 року. Суд також не приймає до уваги посилання представника позивача [PERSON] на те, що з листа Державної інспекції сільського господарства в Львівській області від 19.03.2013 року №1753/3-21-8 та акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 20.12.2012 року, складеного інспектором Державної інспекції сільського господарства в Львівській області Андрущакевичем Р.Ю. вбачається, що земельна ділянка [PERSON] по [ADDRESS] - не розмежована (не винесена в натуру). При цьому жодних доказів, що могли би свідчити про знищення межових знаків на земельній ділянці [PERSON] інспектором не встановлено, оскільки зазначені письмові докази спростовуються дослідженими вище судом доказами. Крім цього, вищезазначений акт складений інспектором лише за участі [PERSON] та її представника ( [PERSON] про проведену перевірку повідомлена не була, незважаючи на те, що її Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 56309 був предметом перевірки). Крім цього, суд звертає увагу, що відповідно чч. 2, 3, 5 ст.158 ЗК України виключно судом вирішуються: земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом. У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що згідно зі ст. 158 ЗК суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади с питань земельних ресурсів. Тобто зобов`язати відповідача [PERSON] щодо встановлення меж земельної ділянки чи відновлення межових знаків між земельними ділянка не є компетенцією суду. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] про встановлення твердих меж та відновлення межових знаків між земельними ділянками слід відмовити. Щодо заявлених позовних вимог [PERSON] до Бориславської міської ради Львівської області, [PERSON] , Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Державне підприємство «Центр Державного земельного кадастру» про поновлення права власності, визнання недійсним державного акту та скасування державної реєстрації, суд вважає їх безпідставними, з огляду на наступне. Земельна ділянка площею 0,1000 га на [ADDRESS] , кадастровий номер 4610300000:10:014:0464 належить [PERSON] на праві власності на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 563095, зареєстрованого 30.01.2006 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01.06.439.00057, цільове призначення (використання) земельної ділянки - будівництво і обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Дата державної реєстрації земельної ділянки 30.01.2006 року. Вказану земельну ділянку [PERSON] отримала у власність на підставі рішення Бориславської міської ради «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам міста» від 12.01.2005 року № 498. Статтею 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно зі статтею 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно ст.ст. 321, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом, а припинення права власності можливе лише з підстав, передбачених статтею 346 ЦК України. Відповідно до ст.116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, зокрема у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян. Відповідно до ст.153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Підстави припинення права власності на земельну ділянку визначені, зокрема ст.140 Земельного кодексу України. Такими підставами є: добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; відчуження земельної ділянки за рішенням власника; звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; конфіскація за рішенням суду; невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Зазначений перелік є вичерпних. Частиною 1 ст. 155 Земельного кодексу України встановлено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Проте, судом не здобуто належних та допустимих доказів, які б підтверджували що прийняттям Бориславською міською радою рішення від 12.01.2005 року № 498 та, відповідно, видачою у подальшому Державного акту на землю, були порушені права позивача [PERSON] , як власника земельної ділянки. Більш того, на момент видачі державного акту про право власності на земельну ділянку [PERSON] , позивач [PERSON] не була власником суміжної земельної ділянки. Попередній власник даної суміжної земельної ділянки [PERSON] підписав акт погодження меж земельної ділянки і жодних претензій до [PERSON] не мав, що підтверджується наявною в матеріалах справи технічною документацією із землеустрою. Таким чином, ще у 2005 році, межі земельних ділянок в натурі між суміжними користувачами [PERSON] та попереднім власником земельної ділянки [PERSON] були визначені та погоджені, спірні питання та претензії відсутні, тобто відповідач [PERSON] раніше погодила межі земельної ділянки, ніж позивач [PERSON] отримала право власності на суміжну земельну ділянку. Далі, відповідно ч. 1 ст. 13 та ч. 1 ст. 14 Конституції України земля, її надра, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охорони держави. Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порушення встановленого законом порядку володіння, користування і розпорядження землями, що перебувають у державній та комунальній власності, спричиняють шкоду державі і є підставою для втручання органів прокуратури, у тому числі для звернення з позовами до суду в інтересах держави щодо визнання недійсними державних актів та повернення земельних ділянок. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, їхніх посадових і службових осіб. Враховуючи, що земельну ділянку відповідач [PERSON] набула із земель комунальній власності територіальної громади м.Борислава, відповідно позов про визнання недійсним державного акту на землю може пред`явити лише особа, якій таке відповідне право надано законом, зокрема Бориславська міська рада Львівської області. Крім цього, позивачем [PERSON] пропущено строк позовної давності для звернення до суду з позовом до Бориславської міської ради Львівської області, [PERSON] , Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Державне підприємство «Центр Державного земельного кадастру» про поновлення права власності, визнання недійсним державного акту та скасування державної реєстрації. Представники відповідачів Бориславської міської ради Львівської області та Головного управління Держгеокадастру у Львівській області просять суд відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду із вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі статтею 257 ЦК у спорах про захист прав власників земельних ділянок застосовується позовна давність тривалістю у три роки, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 ЦК України). У матеріалах справи міститься акт № 14.01.1144 здачі-прийняття виконаних робіт згідно договору № 14.01.1144 від 29.12.2006р., складений 26.09.2007р. за участю [PERSON] , та підписаний нею про те, що технічна документація на земельну ділянку належним чином оформлена і відповідає умовам договору. Станом на день підписання акту 26.09.2007р. позивач була ознайомлена зі змістом технічної документації із землеустрою. Станом на день підписання акту 26.09.2007р. позивач була ознайомлена зі змістом технічної документації із землеустрою. У подальшому [PERSON] видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 461659, виданий 05.10.2017р. [PERSON] про те, що вона є власником земельної ділянки на [ADDRESS] , площею 0,595 га, кадастровий номер 4610300000:10:014:0461. Відповідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який набрав законної сили. Суть преюдиції полягає і в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності. Тобто, преюдиціальні факти слід відрізняти від оцінки іншим судом певних обставин. Обставини, встановлені рішенням Трускавецького міського суду Львівської області у справі за позовом [PERSON] до Львівської регіональної філії Центру державного земельного кадастру, [PERSON] про захист прав споживачів та про зобов`язання відповідача безоплатно усунути недоліки у виконаній роботі від 14 грудня 2016 року у справі № 457/564/15-ц, свідчать про що актом № 14.01.1144 здачі-прийняття виконаних робіт згідно договору № 14.01.1144 від 29.12.2006р., складеного 26.09.2007р. за участю [PERSON] , та підписаного нею про те, що технічна документація на земельну ділянку належним чином оформлена і відповідає умовам договору. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 ЦК України). Станом на день підписання акту 26.09.2007р. позивач була ознайомлена зі змістом технічної документації із землеустрою. Зокрема, до складу технічної документації входили технічне завдання на виконання робіт, кадастровий план, план встановлення меж та пояснювальна записка, в якій зазначена площа вказаної земельної ділянки - 0,0595 га, а не площа 0,0677 га, що зазначена в договорі купівлі - продажу земельної ділянки, укладеному позивачем 28.12.2006 та в державному акті на право приватної власності на землю серії ЛВ1246, виданому продавцеві [PERSON] . Оскільки позивач 26 вересня 2007 року прийняла виконання робіт за договором від 29 грудня 2006 року та підписала акт здачі - прийняття виконаних робіт від 26 вересня 2007 року, - суд дійшов висновку, що саме з 26.09.2007 позивачу було відомо про те, що площа земельної ділянки, зазначена у технічній документації, виготовленій на її замовлення, не відповідає площі земельної ділянки, придбаної нею на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки та площі, що зазначена в державному акті на право приватної власності на землю серії ЛВ1246, виданому попередньому власнику ділянки - [PERSON] . З огляду на це, безпідставними є доводи позивача та її представника про те, що вона не пропустила строк звернення до суду з цим позовом та що початок строку слід відраховувати з інших вказаних нею дат, пов`язаних зі складенням висновку земельно-технічної експертизи №2463 від 05.09.2014, допитом у вересні 2014 року в судовому засіданні експерта, складенням 16.02.2015 висновку державної експертизи землевпорядної документації №56. Також необґрунтованим є посилання позивача на те, що допущення недоліків у технічній документації із землеустрою є триваючим порушенням. Відтак, суд дійшов висновку, що підстав відраховувати перебіг строку позовної давності з 2014 чи 2015 року немає. Натомість, з позовом до відповідачів Бориславської міської ради Львівської області, [PERSON] , Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Державне підприємство «Центр Державного земельного кадастру» про поновлення права власності, визнання недійсним державного акту та скасування державної реєстрації, [PERSON] звернулася лише у травні 2017 року. У своїй позовній заяві [PERSON] просить суд поновити строк позовної давності через відсутность у останньої спеціальних знань у сфері землеустрою. Проте суд, твердження позивача [PERSON] про те, що порушення її прав або можливість такої обізнаності у позивача слід розглядати з врахуванням наявності чи відсутності у останньої спеціальних знань у сфері землеустрою, суд до уваги не приймає, оскільки зазначене являється її суб`єктивним баченням і не регулюється жодними нормами чинного законодавства. Відповідно до ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги те, що відповідачами заявлено про застосування позовної давності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] до Бориславської міської ради Львівської області, [PERSON] , Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Державне підприємство «Центр Державного земельного кадастру» про поновлення права власності, визнання недійсним державного акту та скасування державної реєстрації слід відмовити, у зв`язку з пропущенням терміну позовної давності. Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 133 ЦПК України: судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. При зверненні до суду з позовом [PERSON] сплачено 114 гривень 70 копійок судового та понесено витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи в розмірі 4440 гривень 00 копійок. У відповідності до ст.141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, - з відповідача [PERSON] підлягає стягненню в користь [PERSON] понесені судові витрати. Також оскільки судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову в повному обсязі, суд на підставі ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України не розглядає питання розподілу судових витрат, понесених позивачем за первісним позовом.

Outcome: approved