Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

Позивач [PERSON] 27.09.2018 року звернувся у суд із позовом до відповідача Підгородецької сільської ради Сколівського району Львівської області, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок загальною площею 45,7 кв. м., житловою площею 15,2 кв. м., з господарськими будівлями і спорудами, розташований у с. Урич Сколівського району Львівської області по вул. Гірська, буд. 28 у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла 03.12.2017 року у с. Урич Сколівського району Львівської області. Ухвалою судді від 28.09.2018 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого засідання. \~ \~ \~ \~Ухвалою підготовчого судового засідання у справі від 13.11.2018 року підготовче провадження закрито, а справу призначено до розгляду по суті. \~ \~ \~ \~Розгляд справи по суті відбувся 29.11.2018 року. Позов обґрунтовано тим, що матір позивача за життя володіла вказаним вище домоволодінням, котрий був збудований ще її батьками, однак таке право не було зареєстроване у встановленому порядку. Це повязано з тим, що житловий будинок побудований на законних підставах ще у 1900 році із добудовою господарських приміщень у 1940 та 1970 роках і у такому стані, за винятком поточних ремонтних робіт, існує на даний час. Матір позивача померла 03.12.2017 року. За життя матір заповіту не склала, у звязку з чим, спадкування після смерті останньої повинно відбуватись за законом. Спадкоємцем за законом після смерті матері є позивач, який спадщину прийняв, подавши у встановлені законом строк та порядку до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, інших спадкоємців за законом, які б у встановленому законом порядку прийняли спадщину, немає. Таким чином, на даний час позивач є єдиним спадкоємцем прав та обовязків, котрі залишились після смерті матері, у тому числі і права на спірне домоволодіння у цілому, однак оформити таке право на нього позивач не може у звязку із відсутністю правовстановлюючого документа на нерухоме майно та реєстрації права власності на таке нерухоме майно. З огляду на вказане, отримавши відмову державного нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, повязаної із видачею свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач був змушений звертатися за захистом своїх спадкових прав до суду із даним позовом. \~ \~ \~ \~Позивач у судове засідання не зявився, однак 29.11.2018 року його уповноважена представник [PERSON] подала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, а розгляд справи по суті просила проводити без її участі та без участі позивача. \~ \~ \~ \~Відповідач у судове засідання явку уповноваженого представника не забезпечив, відзиву на позовну заяву не подав. Разом з тим, представник відповідача сільський голова [PERSON] брала участь у підготовчому провадження, у ході котрого проти позову не заперечувала, а у подальшому подала суду заяву вх. № 5497 від 13.11.2018 року про розгляд справи по суті без її участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання усіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відтак, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у даній цивільній справі не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невідємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обовязків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та розяснень, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. [PERSON], після смерті якої позивач має намір оформити спадщину за законом, померла 03.12.2017 року, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії І-СГ № 485697, виданого 04.12.2017 року Підгородецькою сільською радою Сколівського району Львівської області. Вказаний день смерті [PERSON], у відповідності із ч. 2 ст. 1220 ЦК України, є часом відкриття спадщини після неї. \~ \~ \~ \~Згідно копії свідоцтва про народження серії І-СГ № 440577, виданого 19.04.1975 року Бориславським міським відділом ЗАГС Львівської області, батьками позивача є [PERSON] та [PERSON]. За життя спадкодавець [PERSON] заповіту не складала. В силу ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Враховуючи відсутність складеного спадкодавцем [PERSON] заповіту, спадкування у даному випадку повинно здійснюватися за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 вказаного Кодексу батьки спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, а також його діти, мають право на спадкування у першу чергу за законом. Позивач є сином спадкодавця. Інших перелічених у ст. 1261 ЦК України осіб, котрі б входили до кола спадкоємців першої черги після смерті спадкодавця [PERSON] немає, що стверджується довідкою Підгородецької сільської ради Сколівського району Львівської області від 06.07.2018 року за вих. № 1012. Матеріалами справи встановлено, що на час відкриття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON], позивач з нею постійно проживав та був зареєстрованим у житловому будинку. Крім того, позивач, який бажає прийняти спадщину, подав 06.07.2018 року до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Відтак, позивач вправі успадкувати усі права та обовязки, які належали спадкодавцеві [PERSON] на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті, а також входили до складу спадщини. Так, детально перевіряючи права та обовязки, які належали зазначеному спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті, а також входили до складу спадщини, зокрема прав на домоволодіння, розташоване у с. Урич Сколівського району Львівської області по вул. Гірська, буд. 28, котре є предметом спору у межах заявлених позовних вимог, судом встановлено наступне. \~ \~ \~ \~Зокрема, розмежовуючи під час вирішення спору час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень чинного ЦК України, судом зясовано, що відповідне свідоцтво про право власності на спірне домоволодіння відсутнє, реєстрація такого домоволодіння не здійснювалась в силу незнання спадкодавцем відповідних прав та обовязків з вказаного приводу. \~ \~ \~ \~Так судом встановлено, що вказаний будинок збудований у 1900 році. Загальна площа такого будинку становить 45,7 кв. м., з яких житлова площа 15,2 кв. м., а решту допоміжна. Житловий будинок позначений у технічному паспорті літерою А-1. У 1940 та 1970 роках у межах зазначеного домоволодіння побудовані господарські споруди два сараї (позначені у технічному паспорті літерами Б, В) та вбиральня (позначена у технічному паспорті літерою Г). Наведені вище обставини стверджуються належно засвідченою копією технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого 14.08.2018 року КП ЛОР «Стрийське МБТІ» на замовлення позивача. Цим-же документом стверджується й те, що вказаний вище житловий будинок у цілому не являється самочинним будівництвом. \~ \~ \~ \~Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, у даному випадку, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15.01.1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 року,\~та інших\~нормативно-правових\~актів.Якщо право власності на спірне домоволодіння, незважаючи на відсутність свідоцтва про право власності, підтверджувалося належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, як про це стверджує позивач, то орган місцевого самоврядування в особі Підгородецької сільської ради Сколівського району Львівської області зобов'язаний був видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві [PERSON]., а нотаріус зобов'язаний прийняти таку довідку разом із іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину (п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). \~ \~ \~ \~Судом також\~встановлено,\~що,\~незважаючи на\~викладене вище,\~спадкодавець [PERSON]\~своє право\~власності в\~органах БТІ\~не зареєструвала\~(не\~оформила). Разом з тим, уже згадана вище Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), у тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). \~ \~ \~ \~У матеріалах справи наявна довідка Підгородецької сільської ради Сколівського району Львівської області від 06.07.2018 року за вих. № 1012 з інформацією про власника спірного домоволодіння та землекористувача виділеної під забудову такого домоволодіння земельної ділянки, котрим є спадкодавець [PERSON]. \~ \~ \~ \~Відтак, при вирішенні питання щодо визнання права власності на спірне домоволодіння у порядку спадкування, суд оцінює наявність належних доказів на підтвердження правомірності забудови земельної ділянки у сукупності з іншими доказами, зібраними у матеріалах справи, у тому числі матеріалами технічної інвентаризації, де відсутня відмітка про самочинне будівництво, а також довідки органу місцевого самоврядування із інформацією про правомірність забудови. Зазначені обставини повністю підтверджують право спадкодавця на спірне домоволодіння, яке не залежало від його реєстрації на момент здійснення. \~ \~ \~ \~Судом також встановлено, що позивач, який прийняв спадщину у встановленому порядку, звертався до приватного Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак одержав відмову у вчиненні зазначеної нотаріальної дії через відсутність усіх необхідних правовстановлюючих документів, а також довідки Підгородецької сільської\~ради Сколівського\~району Львівської\~областіпро належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві [PERSON]. Після вчинення вказаних дій позивач звернувся до суду. \~ \~ \~ \~Як уже йшлося вище, позивач вправі успадкувати усі права спадкодавця [PERSON], оскільки інших спадкоємців після її смерті, які б у встановленому порядку прийняли спадщину і не відмовилися від неї, немає. \~ \~ \~ \~На підставі вказаного вище, суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на житловий будинок загальною площею 45,7 кв. м., житловою площею 15,2 кв. м. (позначений у технічному паспорті літерою А-1) з господарськими спорудами двома сараями (позначені у технічному паспорті літерами Б, В) та вбиральнею (позначена у технічному паспорті літерою Г), розташований у с. Урич Сколівського району Львівської області по вул. Гірська, буд. 28, у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла 03.12.2017 року. \~ \~ \~ \~Судові витрати у справі слід залишити за позивачем.

Outcome: approved