Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

Позивач 30 жовтня 2015 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: Головне управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення (а.с.2-6). В обґрунтування позовних вимог вказав, що 12 червня 2007 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено договір про іпотечний кредит №651/1, відповідно до умов якого останній отримав грошові кошти в сумі 230 000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування у розмірі 15% річних, строком користування до 11 червня 2022 року. Того ж дня, між позивачем та [PERSON] у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS]. Позивач свої зобов'язання виконав, - кредит надав, але відповідач належним чином свої зобов'язання не виконав, допустив прострочення кредитних зобов'язань, внаслідок чого, станом на 30.09.2015 року має заборгованість в сумі 337 788,75 грн., з якої: -прострочена заборгованість за процентами - 0,00 грн.; -прострочена заборгованість за кредитом - 14 898,41 грн.; -заборгованість за нарахованими процентами - 1 475,84 грн.; -строкова заборгованість за кредитом - 103 499,78 грн.; -пеня за порушення взятих на себе зобов'язань по несвоєчасній сплаті процентів за користування кредитом в розмірі 0,04% (згідно з договором про іпотечний кредит) від сумі несплаченого платежу за кожен день прострочення - 3 825,78 грн.; -пеня за порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню основної суми кредиту і розмірі 0,04% (згідно з договором про іпотечний кредит) від суми несплаченого платежу за кожен день прострочення - 10 832,14 грн.; -3% річних за несвоєчасну сплату процентів (ст. 625 ЦК України) - 785,80 грн.; -3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (ст. 625 ЦК України) - 2 224,52 грн.; -втрати від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати процентів (ст.. 625 ЦК України) - 121 752,36 грн. Позивач уточнивши свої позовні вимоги просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки згідно Іпотечного договору від 12.06.2007 року, на нерухоме майно, а саме: домоволодіння, що складається з житлового будинку, зазначеного на плані під літерою А-1; літ.Б - літня кухня; літ.В - сарай; літ.Г- навіс; літ.Д - сарай; під літ.Б.В - підвал; №1-6 - огорожі, споруди; І - замощення. Жилий будинок має загальну площу - 30,1 кв.м., а житлову площу - 79,7 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 400 кв.м., крім того лишки 177 кв.м., яка знаходиться на [ADDRESS], яке належить [PERSON] (ІПН [NUMBER]) в рахунок погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит №654/1 від 12.06.2007 р. року і сумі 337 788,75 грн. (триста тридцять сім тисяч сімсот вісімдесят вісім грн. 75 коп.), з якої: прострочена заборгованість за процентами - 0,00 грн.; прострочена заборгованість за кредитом - 14 898,41 грн.; заборгованість за нарахованими процентами - 1 475,84 грн.; строкова заборгованість за кредитом - 103 499,78 грн.; пеня за порушення взятих на себе зобов'язань по несвоєчасній сплаті процентів за користування кредитом в розмірі 0,04% (згідно з договором про іпотечний кредит) від сумі несплаченого платежу за кожен день прострочення - 3 825,78 грн.; пеня за порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню основної суми кредиту і розмірі 0,04% (згідно з договором про іпотечний кредит) від суми несплаченого платеж\ за кожен день прострочення - 10 832,14 грн.; 3% річних за несвоєчасну сплату процентів (ст. 625 ЦК України) - 785,80 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (ст. 625 ЦК України) - 2 224,52 грн.; втрати від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати процентів (ст.. 625 ЦК України) - 121 752,36 грн.; визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу Банком як Іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку» за ціною, яка буде визначатись за експертною оцінкою на момент його реалізації; надати Публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України і особі філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» у порядку ст. 34 Закону України «Про іпотеку» право на подання та отримання в будь-яких установах, підприємствах, організаціях, а також у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрації права власності на нерухоме майно та нотаріусів, будь-яких документів (їх копії, дублікати, витягів з державних реєстрів, довідки) необхідних для продажу Предмета іпотеки; на період реалізації предмета іпотеки передати його в управління Публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» в особі філії - Дніпропетровськ обласне управління АТ «Ощадбанк» у порядку ст.. 34 Закону України «Про іпотеку»; виселити з будинку [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] зі зняттям і реєстраційного обліку в Головному управлінні Державної міграційної служби у Дніпропетровській області (49000, м. Дніпропетровськ, пл. Червона, 2а); стягнути з [PERSON] (ІПН [NUMBER]) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» витрати за проведення оцінки майна в розмірі 3 000 (три тисячі) грн.; стягнути з [PERSON] та [PERSON] користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 699 грн. 05 коп. та 5 032 грн. 00 коп. Позивач в особі свого представника за довіреністю - [PERSON], в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду представник надав письмову заяву, в якій просив розглядати справу без своєї присутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с.63). Відповідачі в судове засідання не з'явились. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, про що свідчать поштові повідомлення з відмітками про вручення адресату (а.с.137,138). Про причини своєї неявки не повідомляли. Письмових заяв про розгляд справи без своєї присутності не надсилаи. Третя особа в особі свого законного представника, в судове засідання не з'явилась. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. Про причини своєї неявки не повідомила. Письмових заяв про розгляд справи без своєї присутності до суду не надсилала. У відповідності до ст..1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного кредитного договору, на вимогу повернення грошових коштів у зв'язку із порушенням його виконання. За змістом ст.14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обов'язків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, в одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Суд, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду справи встановлено, що 12 червня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України») та [PERSON] було укладено кредитний договір №651/1, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати [PERSON] грошові кошти в сумі 230 000,00 грн., зі сплатою процентів за користування у розмірі 15% річних, строком повернення не пізніше 11 червня 2022 року (а.с.13-18). 12 червня 2007 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено іпотечний договір №б/н, відповідно до умов якого в забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: домоволодіння, що складається з житлового будинку, зазначеного на плані під літерою А-1; літ.Б - літня кухня; літ.В - сарай; літ.Г- навіс; літ.Д - сарай; під літ.Б.В - підвал; №1-6 - огорожі, споруди; І - замощення. Жилий будинок має загальну площу - 30,1 кв.м., а житлову площу - 79,7 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 400 кв.м., крім того лишки 177 кв.м., яка знаходиться на [ADDRESS], яке належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 12.06.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстром № 841 (а.с.19-26). Позивач свої зобов'язання по кредитному договору виконав належним чином, про що свідчить розпорядження операційному управлінню від 12 червня 2007 року видати [PERSON] позичковий рахунок [NUMBER] готівкою 230 000,00 грн. (а.с.28). Але, відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, допустив прострочення повернення кредитних коштів, внаслідок чого за ним станом на 30.09.2015 року має заборгованість в сумі 337 788,75 грн., з якої: -прострочена заборгованість за процентами - 0,00 грн.; -прострочена заборгованість за кредитом - 14 898,41 грн.; -заборгованість за нарахованими процентами - 1 475,84 грн.; -строкова заборгованість за кредитом - 103 499,78 грн.; -пеня за порушення взятих на себе зобов'язань по несвоєчасній сплаті процентів за користування кредитом в розмірі 0,04% (згідно з договором про іпотечний кредит) від сумі несплаченого платежу за кожен день прострочення - 3 825,78 грн.; -пеня за порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню основної суми кредиту і розмірі 0,04% (згідно з договором про іпотечний кредит) від суми несплаченого платежу за кожен день прострочення - 10 832,14 грн.; -3% річних за несвоєчасну сплату процентів (ст. 625 ЦК України) - 785,80 грн.; -3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (ст. 625 ЦК України) - 2 224,52 грн.; -втрати від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати процентів (ст.. 625 ЦК України) - 121 752,36 грн. (а.с. 7,8-11). Про наявність заборгованості за кредитним договором та вимогою сплатити заборгованість відповідачі повідомлялись вимогами №19/19-387 від 23.06.2015 року, 19/19-389 від 23.06.2015 року, повідомленням №19/19-388 від 23.06.2015 року (а.с. 29,30,31). У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності до ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільнює винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. У відповідності до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч.2 ст. 1054, ч.2 ст. 1050 ЦК України, наслідками порушення відповідачем зобов'язань щодо повернення чергової частини суми кредиту, є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У відповідності до п.п. 4.2.2. кредитного договору, банк має при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами більше ніж на 2 (два) місяці, а також в інших випадках, передбачених цим договором, вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором. Згідно ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. В порядку ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Таким чином, враховуючи вказане вбачається, що позивач діяв у спосіб, передбачений законом та кредитним договором, заборгованість за кредитним договором, не зважаючи також на вимогу кредитора з боку позичальника сплачена не була, порушенням з боку позичальника боргового зобов'язання завдаються збитків іпотекодержателю та змінюється обсяг його прав, можливість звернення стягнення на майно сторони за цим позовом погодили під час укладення кредитного та іпотечних договорів. Щодо заявленої вимоги про надання права позивачеві укласти від імені відповідача договору купівлі-продажу домоволодіння, то варто зазначити, що відповідно до ч. 5 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Отже, є такою, що не підлягає задоволенню вимога про надання права продажу іпотекодержателем від імені відповідачів предмета іпотеки. Разом з тим, з огляду на наведене вище правове обґрунтування та беручи до уваги вимоги закону щодо представництва інтересів у правовідношеннях, вбачаються підстави для ухвалення рішення про надання позивачеві права продажу предмета іпотеки - домоволодіння, від свого імені. Водночас, є такими що не підлягають задоволенню вимоги позову щодо надання права позивачу повноважень отримати витяг з Державного реєстру прав власності, а також повноважень з правом отримання дублікатів правовстановлюючих документів у відповідних установах та організаціях, підприємствах незалежно від форм власності та підпорядкування, з огляду на наступне. Підстави та порядок отримання витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно та дублікату технічного паспорту на майно, а також дублікату посвідченого нотаріально договору купівлі-продажу нерухомого майна, встановлений законом (зокрема, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року №20/5, Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року N 7/5 тощо), та за ст. 3 ЦПК України, - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, тобто судовому захисту та поновленню підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних або права і інтереси юридичних осіб, а не можливість їх порушення в майбутньому. Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотеко держателя, відповідно до ч.2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Позовні вимоги банку в частині виселення відповідачів зі спірного будинку на цей час є безпідставними, оскільки згідно п. 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року, при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто Позовні вимоги банку в частині виселення боржника зі спірного будинку на цей час стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Крім того, в ч.1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому ч.ч. 2,3 цієї ж статті встановлений певний порядок дій банку, а саме: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК України. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою ч. 1 ст. 35 Закону України Про іпотеку. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Проте матеріали справи не містять необхідних доказів які б свідчили про те, що відповідач або інші особи, добровільно відмовляються звільнити житлове приміщення. Що стосується зняття осіб з реєстраційного обліку, дана вимога не є такою, що підлягає розгляду та вирішенню при розгляді справи у порядку цивільного судочинства, та окрім того на виконання ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, у тому числі, остаточне рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою) є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання. Вирішуючи питання щодо судових витрат у відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд вирішив, що з відповідачів слід стягнути на користь позивача в рівних частках документально підтверджені судові витрати в сумі 12 731,05 грн. (9 731,05 грн. - судовий збір + 3 000,00 грн. витрати за проведення оцінки майна). На підставі викладеного і

Outcome: partial