Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON] 04.02.2019 року звернулася до суду з позовом, у якому просить усунути перешкоди в користуванні квартирою №6 буд. №3 по вул. Стародубська в м. Львові шляхом зняття відповідачки [PERSON] з реєстрації місця проживання, а саме: [ADDRESS].. Свої вимоги мотивує тим, що вона являється власницею квартири [ADDRESS]. Відповідачка являється донькою [PERSON] У січні 2013 року [PERSON] попросила позивачку зареєструвати її в своїй квартирі на короткий термін, без права проживання. При тому, обіцяла сплачувати частину вартості комунальних послуг і знятися з реєстрації на першу вимогу матері. З трьох взятих зобовязань відповідачка виконала тільки одне, це те, що з дня її реєстрації в квартирі жодного дня вона не проживала і не проживає. Решту зобовязань вона не виконує і не бажає цього зробити, а саме сплатити частину вартості комунальних послуг і знятися з реєстрації. Наявність її реєстрації в у вказаному житлі призводить до зайвої оплати житлово- комунальнних послуг і перешкоджає позивачці в повній мірі володіти, розпоряджатися своїм майном. У звязку із чим, вона змушена була звернутись до суду із позовом, який просить задовольнити. Згідно ст. 277 ЦПК України, питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі. 04 березня 2019 року ухвалою судді відкрито спрощене провадження по справі за позовом [PERSON] до\~[PERSON] про\~усунення перешкод\~в користуванні\~житломбез повідомлення сторін та запропоновано відповідачеві протягом п'ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження подати письмовий відзив разом з доказами, що обґрунтовують доводи заперечень. Відповідачем відзив на позовну заяву суду не надано. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст.178 та ч.5 ст.279\~ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247ЦПК України\~в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. \~За змістом ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно\~ст.41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Зміст права власності, відповідно до ч.1\~ст. 317 ЦК України, складає право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд\~ч.1\~ст. 319 ЦК України. Частиною 1 ст.\~321\~ЦК\~України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно вимог ст.\~391\~ЦК\~України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб і будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до\~ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.\~383\~ЦК\~України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. З ч. 1 ст. 346 ) із зняттям останнього з реєстрації. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] являється власницею квартири [ADDRESS], що стверджується копією реєстраційного посвідчення, виданного Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації 15.12.1995 року за реєстровим № 11687. Згідно довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописки № 3727 виданої ЛКП «Граніт» від 25.10.2018 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровано двоє осіб: власник [PERSON] та її донька [PERSON] Відповідно до актів ЛКП «Граніт» № 232 від 25.07.2018 року, № 384 від 25.10.2018 року та № 261 від 23.08.2018 року, [PERSON] не проживає у [INFO] . Окрім того, згідно довідки вих..№ 905 від 05.10.2018 року виданої Годовицько-Басівською Сільською радою Пустомитівського району Львівської області [PERSON], [INFO] дійсно проживає без реєстрації за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с. Годовиця, вул. І. Франка, 1. Відповідно до положень\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, наявність остаточного рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття її з реєстраційного обліку відповідними державними органами при пред'явленні їм такого рішення без додаткового зобов'язання рішенням суду здійснити державними органами такі дії. Зняття з реєстрації є питанням виконання рішення суду про визнання особи такою, що втратила права користування житлом. Наведена позиція, зокрема, відображена у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав». За наведених обставин у задоволенні позовних вимог про усунення перешкод користування квартирою шляхом зняття [PERSON] з реєстрації за місцем проживання слід відмовити, оскільки остання не зверталась до суду із заявою про визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловою площею спірної квартири , у той час коли, реалізуючи свої повноваження державний орган зобов'язаний після набрання рішенням стосовно визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняти цю особу з реєстраційного обліку без будь-якого зазначення про це в рішенні суду. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed