Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

Позивач [PERSON] 23 січня 2017 року звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 вересня 2002 року. Від шлюбу вони мають трьох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Через постійні сварки та докори, вони приблизно наприкінці літа 2016 року припинили підтримувати шлюбні відносини. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, у зв'язку з чим сумісне життя просто стало неможливим. Вважає, що шлюбно-сімейні відносини припинилися остаточно, подальше спільне життя, збереження родини та примирення між ними неможливе. Тому просив розірвати шлюб. Представник позивача по угоді адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав, в їх обґрунтування пояснив так, як викладено вище в описовій частині рішення та вказав, що у позивача та відповідача фактично були створені нові сім'ї, почуття втрачені, збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам дітей, а тому просив не призначати строку для примирення. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоч був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, погоджується на розірвання шлюбу, вважає, що шлюб розпався остаточно, просила не призначати строку для примирення, так як збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дітей. Вона втратила почуття до чоловіка. З серпня 2016 року вони не підтримують подружніх відносин. Шлюб розпався остаточно, категорично наполягала на розлученні. Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши письмові докази справи, суд прийшов до висновку, що позов є законний, обґрунтований доказами, а тому підлягає задоволенню. Установлено, що сторони перебувають у шлюбі з 28 вересня 2002 року. Від шлюбу мають трьох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], 24 вересня 2010 року народженняв та [PERSON], [INFO]. Через різні погляди на життя, постійні сварки та докори, сторони з серпня 2016 року припинили сімейні стосунки, подружнього життя не підтримують, так як не знаходять взаєморозуміння між собою. Вони втратили почуття один до одного, бажання та наміру відновити сімейні стосунки у сторін відсутні. Просили суд не призначати їм строку для примирення, так як збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їх дітей. Шлюб розпався з вини обох сторін. Згідно статті 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Цих вимог сторони не дотрималися, що призвело до руйнування сім'ї. Відповідно до статті 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно ч.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.\~ За таких обставин суд з підстав статей 110-112 Сімейного кодексу України постановляє рішення про розірвання шлюбу між сторонами. Відповідно до ч.1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно квитанції позивач [PERSON] сплатив судовий збір в сумі 640 гривень (а.с.1), ці витрати суд стягує з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved