Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON], 17 жовтня 2017 року звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, що залишилося після смерті рідного брата [PERSON], померлого 25 серпня 1998 року. В позовній заяві позивач [PERSON] посилається на те, що після смерті рідного брата [PERSON], який помер 25 серпня 1998 року, відкрилась спадщина: земельна частка (пай) розміром 2,23 в умовних кадастрових гектари, вартістю 38153,82 грн., на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0213224, виданого Кодимською районною державною адміністрацією по території Пиріжнянської сільської ради на імя [PERSON]. Рішенням Кодимського районного суду від 02 березня 2017 року, було встановлено факт прийняття ним спадщини, що відкрилася. Звернувся до нотаріуса за оформленням спадщини, однак отримав відмову в цьому, оскільки був відсутній оригінал правовстановлюючого документу на земельну ділянку. З приводу втрати сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0213224, він звернувся для опублікування оголошення до газети «Вісті Кодимщини». Правовстановлюючий документ так і не знайшовся. Все вище зазначене і змусило його звернутися за захистом свого права до суду. Просить визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на земельну частку (пай) розміром 2,23 в умовних кадастрових гектари, вартістю 38153,82 грн., на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0213224, виданого Кодимською районною державною адміністрацією по території Пиріжнянської сільської ради на імя [PERSON], померлого 25 серпня 1998 року, який був утрачений. В судове засідання позивач не зявився, надавши заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача (Пиріжнянської сільської ради, Кодимського району, Одеської області) в судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Позов визнає. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх учасників справи) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до частини третьої статті 200 ЦПК України, у випадку визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення. Дослідивши вимоги позивача, заяву відповідача та матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено наступне. 22 серпня 1998 року помер [PERSON], що вбачається з дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про смерть серії І-ЖД №473320, виданого повторно, 24 грудня 2016 року Кодимським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.3). Позивач [PERSON] - є спадкоємцем за законом за, як рідний брат спадкодавця. Це вбачається з дослідженого в судовому засіданні рішення Кодимського районного суду Одеської області від 02 березня 2017 року (справа №503/2507/16-ц), згідно якого встановлено факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] (а.с.6). Спадщина, що відкрилася після смерті [PERSON], складається з земельної частки (паю) розміром 2,23 в умовних кадастрових гектари, вартістю 38153,82 грн., на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0213224, виданого Кодимською районною державною адміністрацією по території Пиріжнянської сільської ради на імя [PERSON] (інформація Відділу Держгеокадастру в Кодимському районі №798/109-17 від 04 вересня 2017 року)(а.с.9). Згідно статті 527 ЦК Української РСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Статтею 530 ЦК Української РСР передбачено, що при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Отже, судом установлено, що позивач є спадкоємцем другої черги за законом згідно Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року. Звернення до суду за захистом свого права позивачем є обґрунтованим, оскільки воно продиктоване тою обставиною, що при зверненні до нотаріуса із заявою про оформлення спадщини після смерті спадкодавця, зясувалося, що відсутні документи на спадкове майно (оригінал сертифікату про право на земельну частку (пай)). Про втрату правовстановлюючого документу позивачем опубліковане оголошення в газеті «Вісті Кодимщини» №31 від 05 серпня 2017 року (а.с.5). З огляду на викладене нотаріусом було відмовлено позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину (лист №1153/01-16 від 08 серпня 2017 року) (а.с.4). В пункті 23 постанови №7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року розяснюється, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Іншого способу захисту свого права у позивача не було. Докази, надані позивачем є належними і допустимими (ст.ст.58,59 ЦК України). Отже, суд констатує, що позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON] і тим самим набув право власності на спадкове майно - земельну частку (пай) розміром 2,23 в умовних кадастрових гектари, вартістю 38153,82 грн., на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0213224, виданого Кодимською районною державною адміністрацією по території Пиріжнянської сільської ради на імя [PERSON], померлого 25 серпня 1998 року, який був утрачений. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 527,530 ЦК Української РСР в редакції 1963 року,

Outcome: approved