Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

Позивач [PERSON], [INFO], звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON], [INFO], про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що кожний із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, позивач втратив почуття кохання та довіри до відповідачки. У зв'язку з цим шлюбні стосунки були фактично припинені. Переконаний, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливі. Шлюбні відносини припинено на початку серпня 2013 року. Вважає, що шлюб носить лише формальний характер, примирення з відповідачкою неможливе. Сім'я фактично розпалась, в зв'язку з чим виникла необхідність в юридичному оформленні їх розлучення. Майнових спорів немає. Від даного шлюбу подружжя неповнолітніх дітей немає. В судове засідання, позивач не з'явився, проте надав заяву слухати позов за його відсутності, наполягає на позові, просить його задовольнити, проти заочного рішення не заперечує /а.с.17/ Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, не надала суду заяву про поважність пропуску судового засідання, заперечень на позовну заяву не надала. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливим розглядати справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення по даній справі в порядку ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд дійшов до таких висновків. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з розірванням шлюбу. У відповідності до вимог ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається . Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За правилами, встановленими ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом установлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 17 травня 2013 року, свідоцтво про укладення шлюбу серії І-НО № 342343 від 21 січня 2014 року, актовий запис № 94 зроблено відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дружківського міського управління юстиції у Донецькій області /а.с. 5/. З серпня 2013 року подружжя мешкає окремо один від одного, спільного господарства не веде, стосунки не підтримує. Суд вбачає, що застосування строку для примирення між подружжям є недоцільним. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права сторін. Враховуючи вищеназвані обставини, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] існує формально, а тому підлягає розірванню. Відповідно до положень частини 1 статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачка по справі, не надала суду клопотання про заміну прізвища на дошлюбне, тому суд вважає за можливе залишити відповідачці після розірвання шлюбу прізвище «[PERSON]». Відповідно до ст. 88 якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п.9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів. Згідно до довідки до акту огляду МСЕК, виданою міністерством охорони здоров'я України, позивач [PERSON] являється інвалідом другої групи з дитинства /а.с.6/ Враховуючи вищеназвані обставини позивача [PERSON] звільнено від сплати судових витрат, тому, суд приходить до висновку, що судовий збір підлягає стягненню з відповідачки по справі [PERSON] На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved