overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

Позивач [PERSON] 16 вересня 2016 року звернувся до суду з позовом , в якому зазначив, що він є основним наймачем квартири [ADDRESS], в якій проживають його сестра [PERSON], її чоловік [PERSON] її діти [PERSON] та [PERSON]- відповідачка за позовом. Відповідачка за позовом, племінниця [PERSON] з березня 2016 р. в квартирі не проживає, перебуває в Туреччині, повертатись в Україну наміру не має. Він не бажає сплачувати комунальні послуги з урахуванням її реєстрації в квартирі, крім того, має намір приватизувати житло. Просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловою площею квартири [ADDRESS]. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, зазначила, що відповідач - її дочка. Вона виїхала в Туреччину в липні 2015 року. В березні 2016 року вона заявила про те, що одружилась там та не має наміру повертатися в Україну, забрала всі свої речі . З зазначеного часу вони не спілкуються ніякими засобами зв'язку: а ні через Інтернет, а ні телефоном. Просила задовольнити вимоги. Треті особи [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились про час та розгляд справи повідомлені належним чином, надали в судове засідання клопотання про розгляд справи без їх участі, просили задовольнити вимоги. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, заперечень суду не надав, у зв'язку з чим у відповідності до ст.224 ЦПК України, суд розглядає справу без присутності відповідача, постановляючи заочне рішення. Вислухавши пояснення осіб, що приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи та надавши їм оцінку в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Судом встановлено, що згідно довідки ЛКП «Нове» в квартирі [ADDRESS] зареєстроване місце проживання відповідача, основним квартиронаймачем є позивач [PERSON] Згідно з Актом обстеження від 9 вересня 2016 року, складеного ЛКП «Нове», відповідач в зазначеній квартирі не проживає більш ніж 6 місяців. З пояснень позивача, третьої особи [PERSON] вбачається, що відповідач [PERSON] не мешкає у спірній квартирі з березня 2016 року, речей в квартирі не має, постійно проживає в Туреччині, створила там сім'ю, участі в оплаті комунальних послуг, в утриманні спірної квартири не приймає. Згідно ст.71 ЖК України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім протягом шести місяців. В судовому засіданні достовірно встановлено, що в спірній квартирі відповідач [PERSON] не проживає більше 6-ти місяців без поважних причин, а тому відповідно до ст. 72 ЖК України її слід визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-10 00:00:00

Позивач [PERSON] , 16 вересня 2019 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сімейні стосунки у них не склались, перестали вести спільне господарство. Від даного шлюбу у сторін є неповнолітні діти. На даний час шлюбних стосунків вони не підтримують, їх шлюб носить формальний характер, тому вважає його збереження таким, що буде суперечити його інтересам. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечує щодо розірвання шлюбу. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 27 серпня 2009 року сторони зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис №1295 Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України. Від даного шлюбу у сторін є неповнолітні діти: син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Судом з`ясовано, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, їх шлюб носить формальний характер, тому його збереження неможливе та недоцільне, оскільки буде суперечити інтересам позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхній дітей, що має істотне значення. При таких обставинах, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. На підставі 141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача підлягає до стягнення судовий збір за подання позову про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] 16 вересня 2019 року звернулася в Київський районний суд м. Полтави з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В поданій до суду позовній заяві посилалася на те, що подружнє життя не склалося через несумісність характерів, втрату поваги один до одного. Просила розірвати зареєстрований з відповідачем [PERSON] 15 жовтня 2019 року шлюб. Згідно з ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 16 вересня 2019 року відкрито провадження в справі за позовом [PERSON] та призначено підготовче судове засідання на 7 жовтня 2019 року. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 7 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження в справі за позовом [PERSON] та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання з розгляду справи по суті позивач [PERSON] не з`явилася, але зверталася до суду з заявою про розгляд справи без її участі, зазначала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений про розгляд справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подавав. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 15 жовтня 2015 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Аналіз статті 111 СК України дає підстави вважати, що закріплена у статті норма є диспозитивною. Суд може вживати заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд, враховуючи встановлені обставини, приходить до висновку, що збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам сторін та моральним засадам суспільства. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім`я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

Позивач [PERSON] 16 вересня 2020 року звернувся в суд з цим позовом та наполягав на розірванні шлюбу з відповідачем [PERSON] , який вони зареєстрували 04 серпня 2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Котовського міськрайонного управління юстиції Одеської області, за актовим записом №167. Свої вимоги мотивував тим, що життя з відповідачем не склалось, у зв`язку з різними характерами та поглядами на життя. В результаті чого між ними виникали постійні сварки. Все це призвело до того, що перестали розуміти один одного, втратили почуття любові та поваги. На даний час вони припинили шлюбні стосунки. Вважає, що подальше спільне життя, збереження сім`ї та примирення є не можливим. Позивач в судове засідання не з`явився. Надав заяву, згідно якої позов підтримав та просив розглянути справу у його відсутність.. Відповідачка у судове засідання не з`явилась. Надала заяву, згідно якої позов визнала та просила розглянути справу у її відсутність. Просила після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] ». Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 04 серпня 2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Котовського міськрайонного управління юстиції Одеської області, за актовим записом №167. Від шлюбу мають малолітню дитину: доньку [PERSON] , [INFO] . Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сімейно-шлюбні відносини сторони не підтримують та не мають наміру поновлювати їх. Мають спільне бажання розірвати шлюб, за обставин, що склалися, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони бажання не мають. Згідно з ст. ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дослідивши обставини справи, беручи до уваги положення ст.24 СК України про те, що шлюб є добровільним союзом чоловіка і жінки, примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню, оскільки сім`ї між сторонами фактично не існує і подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

Позивач [PERSON] 16 вересня 2020 року звернулась в суд з цим позовом та наполягала на розірванні шлюбу з відповідачем [PERSON] , який вони зареєстрували 12 грудня 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Котовську Котовського міськрайонного управління юстиції Одеської області, за актовим записом №297. Свої вимоги мотивувала тим, що життя з відповідачем не склалось, у зв`язку з різними характерами та поглядами на життя. В результаті чого між ними виникали постійні сварки. Все це призвело до того, що перестали розуміти один одного, втратили почуття любові та поваги. З середини 2020 року вони сімейні відносини не підтримують. Вважає, що подальше спільне життя, збереження сім`ї та примирення є не можливим. Позивачка в судове засідання не з`явилась. Надала заяву, згідно якої на позові наполягала та просила розглянути справу у її відсутність. Відповідач у судове засідання не з`явився. Надав заяву, згідно якої позов не визнав, та просив розглянути справу у його відсутність. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 12 грудня 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Котовську Котовського міськрайонного управління юстиції Одеської області, за актовим записом №297. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сімейно-шлюбні відносини сторони не підтримують та не мають наміру поновлювати їх. Судом надавався позивачці й відповідачу місячний строк для примирення, однак воно досягнуто не було. Згідно з ст. ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дослідивши обставини справи, беручи до уваги положення ст.24 СК України про те, що шлюб є добровільним союзом чоловіка і жінки, примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню, оскільки сім`ї між сторонами фактично не існує і подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] 16 грудня 2014 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27 жовтня 2007 року. Від шлюбу дітей вони не мають. Спільне життя у них не склалося. Через різні погляди на життя та несумісність характерів в сім'ї почали виникати непорозуміння та сварки. Все це призвело до втрати почуття любові та поваги. На початку листопада 2014 року їх сім'я фактично розпалася через погіршення між ними відносин. На даний час вони проживають за однією адресою, але спільного господарства не ведуть і мають різні бюджети. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем є неможливим, збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам відповідача. Тому вона вимушена звернутися до суду з вказаним позовом, оскільки в органах ДРАЦС відповідач розірвати шлюб не побажав. Просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] та стягнути судові витрати з відповідача. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала, в їх обґрунтування пояснила так, як викладено в описовій частині рішення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав повністю. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази справи, суд прийшов до висновку, що позов є законний, обґрунтований доказами, а тому підлягає задоволенню. Установлено, що сторони перебувають у шлюбі з 27 жовтня 2007 року. Від шлюбу дітей не мають. Шлюб сторін виявився невдалим, вони припинили сімейні стосунки з листопада 2014 року і з того часу хоч і проживають разом, однак спільного господарства не ведуть, мають різні бюджети, так як не знаходять взаєморозуміння між собою. Просили суд не призначати їм строк для примирення, так як збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Позивач втратила почуття любові до відповідача, бажання відновити сімейні стосунки у сторін відсутні. Шлюб розпався з вини обох сторін. В органах ДРАЦС розірвати шлюб сторони не побажали. Згідно статті 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Цих вимог сторони не дотрималися, що призвело до руйнування сім'ї. За таких обставин суд з підстав статей 110-112 Сімейного кодексу України постановляє рішення про розірвання шлюбу між сторонами. Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на її користь судового збору в розмірі 243,60 гривень (а.с.1) підлягають задоволенню з підстав статті 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON] 16 грудня 2014 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач [PERSON] обґрунтовує тим, що з 20 листопада 1998 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], народження [INFO] та [PERSON], народження [INFO]. З 2013 року сторони припинили сімейні стосунки у зв'язку зі створення позивачем нової сім'ї, через що позивач уважає збереження шлюбу неможливим та просить його розірвати. Позивач у судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на обставини, указані в позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні проти розірвання шлюбу не заперечував. Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини: Сторони знаходяться у шлюбі, зареєстрованому 20 листопада 1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану Пирятинської райдержадміністрації Полтавської області, актовий запис № 136 (а.с. 9). Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], народження [INFO] та [PERSON], народження [INFO]. З 2013 року сторони припинили сімейні стосунки у зв'язку зі створення позивачем нової сім'ї, позивач вагітна від чоловіка, із яким знаходиться в фактичних шлюбних відносинах, у відповідача також склалась нова сім'я, примиритись сторони не бажають. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України (далі СК) суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на викладене, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що примирення між подружжям неможливе, подальше збереження сім'ї суперечитиме інтересам обох сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] 16 грудня 2019 року звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позов обґрунтований тим, що позивач [PERSON] є власником жилого будинку з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] в будинку знаходиться на реєстраційному обліку з 30.12.2014, але не проживає, не сплачує комунальні послуги та не приймає участі в утриманні. В позовній заяві просив визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування жилим приміщенням в будинку [ADDRESS] . Згідно з ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 17 грудня 2019 року відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні з розгляду справи по суті позивач повністю підтримав подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Відповідач в судове засідання не з`явилася, відзив на позовну заяву не подавала, з клопотаннями до суду не зверталася. Суд, заслухавши позивача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до договору дарування жилого будинку від 10 травня 2005 року є власником жилого будинку з господарськими спорудами в [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] , в будинку [ADDRESS] знаходиться на реєстраційному обліку, але не проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Норми ст. ст. 386, 391 ЦК України передбачають умови та порядок захисту права власності. Відповідно до ст. ст. 386, 391 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] не користується жилим приміщенням в будинку [ADDRESS] , самостійно залишила жиле приміщенні. Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд виходить з того, що порушення прав позивача не пов`язане з позбавленням власності, тому вважає за можливе визначити спосіб захисту порушеного права шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Тому позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При вирішенні справи суд також виходить з того, що рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття особи з реєстрації за такою адресою. Також відповідно до норм ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

позивач [PERSON] 16 жовтня 2014 р. звернулася до Дружківського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що з 20 лютого 2009 року вона знаходилась із відповідачем у зареєстрованому шлюбі . [INFO] року народилась дочка [PERSON] . Спільне життя з відповідачем не склалось. Дитина мешкає разом з нею, відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання дочки не оказує. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини. В судове засіданні позивачка [PERSON] не з'явилася, надала заяву з клопотанням розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, його було допитано на підставі ухвали про судове доручення, надав пояснення, що він згоден на стягнення з нього аліментів, про час та місце розгляду його повідомлено, просить розглянути справу у його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Сторони з 20 лютого 2009 року знаходилися у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO]. Відповідно до актового запису № 380 від 04 серпня 2009 року, батьком [PERSON], [INFO] є [PERSON] (а.с. 8 ) Згідно зі ст..180 Сімейного Кодексу батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В наступний час відповідач проживає окремо від сім'ї, матеріально сім'ю не підтримує та грошей на утримування неповнолітньої дочки не надає. Згідно зі ст.. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде сплачуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Позивач просить стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини. Відповідно до ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частини на утримання доньки. Враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, що він не має інших неповнолітніх дітей, інші обставини, суд вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти на свою неповнолітню дитину в розмірі 1/4 частини.

Outcome: approved