Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

Позивач [PERSON], в особі представника - [PERSON] звернувся до суду із позовом до територіальної громади с. Василів Заставнівського району про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно за заповітом, в якому просить встановити факти прийняття ним спадщини після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, а також визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. Посилається на те, що [INFO] року помер його дід [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно, до складу якої входить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по [ADDRESS] яку він відповідно до заповіту від 16.03.1999 року який зареєстрований в реєстрі під №5 та посвідчений секретарем Василівської сільської ради та на час відкриття спадщини змінений та скасований не був, заповів йому. Спадкоємцем, котра б мала право на обов'язкову частку при спадкуванні за заповітом є донька померлого [PERSON] - [PERSON], проте вона спадщину після його смерті не прийняла. Зазначає, що від спадщини він не відмовився, спадщину після смерті діда [PERSON] прийняв вчасно, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, доглядаючи за будинком, обробляючи земельну ділянку та сплачуючи податок за неї. З метою оформлення спадщини, звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на згаданий будинок, однак у його видачі нотаріусом було відмовлено, у зв'язку з тим, що ним не було надано належним чином оформлених документів, що посвідчують право власності на дане майно за [PERSON] Відсутність правовстановлюючих документів на будинковолодіння є перешкодою в оформленні спадщини. Саме тому, він змушений в судовому порядку визнавати право власності на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, обґрунтував вищенаведеним та просив задовольнити. Представник відповідача територіальної громади с. Василів Заставнівського району Чернівецької області в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про визнання позову та проханням розглянути справу в його відсутності. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований і його слід задовольнити в повному обсязі, виходячи з наступного. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Дана правова позиція також закріплена в п.9 Інформаційного листа № 24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року, в якому зазначено: «якщо спадщина відкрилась до набрання чинності ЦК, судам слід враховувати, що ст. 549 ЦК УРСР було визначено перелік дій, які свідчать про прийняття спадщини - фактичний вступ у володіння та управління спадковим майно». Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, чинного на час відкриття спадщини, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 того ж Кодексу, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що видно із копії свідоцтва про смерть [NUMBER] від 05.04.1999 року (а.с. 17). Після смерті останнього відкрилася спадщина на все належне йому майно, до складу якого входить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по [ADDRESS] Відповідно до ст.ст. 524, 525, 526, 527 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Судом встановлено, що 16.03.1999 року спадкодавець [PERSON] вчинив заповіт, яким все моє майно заповів онукові - [PERSON], тобто позивачу по справі. Вказаний заповіт на час відкриття спадщини змінений та скасований не був, посвідчений секретарем Василівської сільської ради [PERSON] та зареєстрований в реєстрі під №5. Вказане вбачається із заповіту (а.с. 18), довідки виконкому Василівської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №1012 від 09.06.2017 року (а.с. 22). Відповідно до ст. ст. 534, 535 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. На виконання зазначених вимог закону судом встановлено, що спадкоємем, яка б мала право на обов'язкову частку спадкового майна померлого [PERSON] при спадкуванні за заповітом є його донька - [PERSON], що підтверджується довідкою виконкому Василівської сільської ради №968 від 06.06.2017 року (а.с. 20). Остання протягом шестимісячного строку спадщину після смерті [PERSON] не приймала із спадкодавцем на час відкриття спадщини разом не проживала, спадщину не оформляла і на неї не претендує, одержувати свідоцтво про право на спадщину не бажає, матеріальних претензій до тих спадкоємців, які прийняли спадщину не має, що вбачається з поданої нею до Заставнівської державної нотаріальної контори заяви (а.с. 30). Судом встановлено, що позивач [PERSON] від спадщини не відмовився, в шестимісячний термін втупив в управління та володіння спадковим майном: обробляв присадибну земельну ділянку, провів ремонт будинку, що є об'єктом спадкового майна. Дана обставина підтверджується довідкою виконкому Василівської сільської ради №1036 від 13.06.2017 року (а.с. 21). Спадкове майно перебуває у фактичному користуванні у позивача, інших претендентів на спадщину не має. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили той факт, що позивач [PERSON] після смерті діда - [PERSON] проживав та проживає в належному останньому будинку, провів в ньому ремонт, обробляє присадибну земельну ділянку. Отже, в судовому засіданні знайшло підтвердження, що позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON], який помер [INFO] року і такий факт необхідно встановити. Відповідно до ч.4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно ч. 1 ст. 1268, ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З метою оформлення спадщини та отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого по [ADDRESS] позивач [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою, однак у видачі свідоцтва нотаріусом було відмовлено, оскільки ним не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності на згадане майно за [PERSON], що вбачається із заяви №155 від 25.05.2017 року (а.с. 2 спадкової справи №155/2017 року, яка витребувана судом та досліджена в судовому засіданні), постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій №622/02-31 від 09.06.2017 року (а.с. 29) та витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №47848907 від 25.05.2017 року (а.с. 28). Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по введенню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12.05.85 № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25.05.90 №69. З довідки виконавчого комітету Василівської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №969 від 06.06.2017 р. вбачається, що за даними по господарської книги домогосподарство по [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с. 25). Вказане видно також і з копії облікової картки об'єкта по господарського обліку на 2016-2020 роки, в якій [PERSON] зазначений як голова домогосподарства (а.с. 26-27). З копії рішення ХХІ сесії ХХІ скликання Василівської сільської ради від 03.02.1994 року вбачається, що [PERSON] передано у безоплатну приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,26 га (а.с. 23-24). В п. 3.3.Вищого Спецiалiзованого Суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ в інформаційному листi вiд 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» сказано, що всi господарсько-побутові будiвлi та споруди у домоволодіннях, якi належать громадянам i були побудовані до Указу Президії Верховної Ради Української РСР вiд 22 січня 1979 року «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель», i під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не вiдносяться до категорії самовільних (самочинних). Також в даному листі зазначається, що записи у по-господарських книгах, при вирішенні питання про визнання права власності на житлові будинки i споруди у порядку спадкування, оцiнюються у сукупності з iншими доказами, таким як: рiшення про оформлення права власностi громадян на будинки, технiчним паспортом на будiвлi, документами про вiдведення в установленому порядку земельних дiлянок пiд забудову тощо. Частинами 3, 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку, що оскільки житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, розташований по [ADDRESS] побудований на відведеній ділянці, сільська рада зареєструвала його у по господарській книзі, головою домогосподарства указала спадкодавця [PERSON], то останній набув право власності на спірний житловий будинок, проте не оформив право власності на нього належним чином. Відповідно до другого абзацу пункту 3.1 розділу ІІІ Порядку затвердженого Наказом від 19.03.2013р. №95 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. На даний час позивачем [PERSON], як спадкоємцем майна померлого [PERSON] за заповітом, виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с. 36), згідно зведеного акту вартості будинків господарських будівель та споруд (а.с. 37), довідки - характеристики Заставнівського РБТІ №184 від 07.06.2017 року (а.с. 35) житловий будинок розташований по [ADDRESS] побудований у 1950 році, його вартість становить 28204 (двадцять вісім тисяч двісті чотири) гривні. Таким чином, сукупність зібраних у справі доказів, дають суду право зробити висновок, що позовні вимоги обґрунтовані і їх слід задовольнити з метою реалізації позивачами своїх законних спадкових прав. На підставі викладеного та

Outcome: approved