Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

Позивач - [PERSON], в особі представника [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив суд визнати за ним право власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок №43, що знаходиться за адресою: Харківська область, с. Камяна Яруга, вул. Миру, з господарськими будівлями та спорудами: житловий будинок літ. «А», загальною площею 85,0 кв.м, житловою площею 50,2 кв.м, в тому числі приміщення 1-1 коридор, 1-2 кімната, 1-3 кімната, 1-4 кімната, 1-5 ванна кімната, 1-6 коридор, 1-7 кухня, 1-І тамбур, прибудова літ. «А1», тамбур літ. «а», ганок літ. «а1», літня кухня літ. «Б», погріб літ. «В», сарай літ. «Г», гараж літ.«Д», сарай літ. «Е», сарай літ. «Ж», сарай літ. «З», навіс літ. «И», огорожа №1, хвіртка №2, ворота №3, огорожа №4, що належали [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Чугуївською державною нотаріальною конторою від 29.11.1978 року №5035, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] померлої 07 вересня 2004 року. В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що 07 вересня 2004 року померла бабуся Позивача [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із садибного (інливідуального) житлового будинку. 30 травня 1988 року померла дочка [PERSON], [PERSON]. Враховуючи викладене, спадкоємцями майна [PERSON] стали за правом представлення її онуки [PERSON] та [PERSON]. Після смерті [PERSON] у встановлений ч.1 ст.1270 ЦК України строк [PERSON], звернувся з заявою про прийняття спадщини до Чугуївської державної нотаріальної контори. Отже, Позивач [PERSON] є таким, що прийняв спадщини так як у встановлений законодавством строк подав заяву про прийняття спадщини. Відповідач, [PERSON], хоча і була зареєстрована, але фактично із спадкодавцем за однією адресою на момент її смерті не проживала, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталася, на спадкове майно не претендує та не заперечує проти оформлення спадкових прав Позивачем. Коли Позивач звернувся до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів та рекомендовано звернутись до суду. Представник Позивача - [PERSON], діюча за довіреністю від 16.08.2016 року (а.с. 15) в судове засідання не з'явилася, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надала заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримала, та просила суд позов задовольнити (а.с. 31). Відповідач- [PERSON], в судове засідання не з'явилася, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надала заяву про слухання справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала (а.с. 30). Суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутності \~не з'явившихся осіб за наявними доказами справи. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 07 вересня 2004 року померла бабуся Позивача [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії 1-ВЛ №467132 виданим 08.09.2004 року Камяноярузькою сільською радою Чугуївського району Харківської області (а.с. 10). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із садибного (індивідуального) житлового будинку № 43, загальною площею 85,0 кв.м, житловою площею 50,2 кв.м який знаходиться за адресою: Харківська область, с. Камяна Яруга, вул. Миру, що належав померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Чугуївською державною нотаріальною конторою від 29.11.1978 року №5035 та підтверджується довідкою КП «Чугуївське МБТІ» №1716 від 19.08.2016 року (а.с. 14). Згідно статті 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1, 2 ст. 1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. 30 травня 1988 року померла дочка [PERSON], [PERSON], що підтверджується повторним Свідоцтвом про смерть серії 1-ВЛ № 015689 виданим 25.02.2005 року (а.с. 11). Враховуючи викладене, спадкоємцями майна [PERSON] стали за правом представлення її онуки [PERSON] та [PERSON]. Родинний зв'язок між [PERSON] та [PERSON] підтверджується: - свідоцтвом про народження [PERSON] серії ІІ-ВЛ № 471139 від 06 серпня 1980 року (а.с. 9) відповідно до якого [PERSON] записана матірю [PERSON]; - свідоцтвом про народження [PERSON] серії І-ЯР №706603 виданим 22.08.1957 року (а.с. 8) відповідно до якого [PERSON] записана матірю [PERSON]; - довідкою № 59 виданою 25.02.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чугуївського районного управління юстиції Харківської області (а.с. 12) відповідно до якої 21 серпня 1976 року [PERSON] у звязку з реєстрацією шлюбу, було змінено прізвище на [PERSON]. Згідно ч. 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Після смерті [PERSON] у встановлений ч.1 ст.1270 ЦК України строк [PERSON], звернувся з заявою про прийняття спадщини до Чугуївської державної нотаріальної контори. Отже, Позивач [PERSON] є таким, що прийняв спадщини так як у встановлений законодавством строк подав заяву про прийняття спадщини. Відповідач, [PERSON], хоча і була зареєстрована, але фактично із спадкодавцем за однією адресою на момент її смерті не проживала, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталася, на спадкове майно не претендує та не заперечує проти оформлення спадкових прав Позивачем. Згідно з частиною 3 статті 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Коли Позивач звернувся до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів та рекомендовано звернутись до суду. Крім того, відповідно до Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок №43, що знаходиться по вул. Миру в с. Камяна Яруга, Чугуївського району Харківської області (а.с. 26-28) сарай літ. «З» площею 51,3 кв.м, вказаний як самовільно збудований. Але зазначений сарай не є самовільно збудованим оскільки, його було збудовано ще за життя спадкодавиці, а саме -до лютого 1988 року. У 1988 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року), і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. За Указом від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Отже, оскільки спірну будівлю було збудовано у 1988 році, то державна реєстрації прав на неї не була обов'язковою, а відтак виникнення права власності на неї не залежить від державної реєстрації. У відповідності до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Крім того, листом № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ роз'яснив, що відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (постанова від 13 червня 2012р.№6-54цс12). Окрім цього, за життя [PERSON]К для покращення умов проживання здійснила ремонтні роботи у належному їй будинку, а саме було здійснено перенесення перегородки між приміщеннями 1-4 і 1-5 та переобладнано приміщення 1-5 під ванну кімнату, а приміщення кімнати 1-1 переобладнано у коридор в результаті чого змінилася площа квартири, а саме: загальна площа квартири збільшилась на 0,8 кв.м, а житлова площа квартири зменшилася на 11,1 кв.м, викладене підтверджується технічним паспортом (а.с.). Здійснені ремонтні роботи ніяким чином не порушують санітарно-технічні вимоги і правила експлуатації будинку. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи викладене,

Outcome: approved