Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

Позивач 25.04.2018 року звернувся до суду з зазначеним позовом, який мотивує тим, що рішеннями Баришівського районного суду Київської області від 14 лютого 2005 року з позивача на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] стягнуто аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку та на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] стягнуто аліменти в розмірі 1/6 частини все видів заробітку. Оскільки в даний час він не працює, не має роботи, та не має можливості сплачувати аліменти в зазначеному розмірі просить суд змінити розмір аліментів, що стягуються з нього, [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] та стягувати аліменти в розмірі 972 грн. на кожну дитину. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти заявленого позову заперечили в повному обсязі. В заперечення доводів позивача представник відповідача [PERSON] зазначив, що позивач не надав суду жодного належного та допустимого доводу в підтвердження своїх вимог, а тому в позові необхідно відмовити. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши надані суду матеріали, суд вважає заявлений позов немотивованим та таким, що не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що від спільного життя сторони мають двох неповнолітніх дітей - синів [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Рішеннями Баришівського районного суду Київської області від 14 лютого 2005 року по справам 2-66 та 2-67 з позивача [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання синів [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] по 1/6 частини всіх видів заробітку на кожну дитину. У відповідності до ч. З ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Таким чином зазначеною нормою закон залишає право вибору порядку стягнення аліментів за тим з батьків, разом з яким проживає дитина. Оскільки діти на даний час проживають з відповідачкою, матір'ю дітей [PERSON],( що в судовому засіданні сторонами не заперечується) , то позивач не має права порушувати питання про зміну порядку стягнення аліментів. Стосовно вимоги про зменшення розміру стягуваних аліментів, суд зазначає наступне. Мотивуючи свою вимогу позивач посилається на ті обставини, що на його утриманні перебуває мати інвалід 3 групи, крім того він надає допомогу [PERSON], [INFO], який також є його сином. Крім того через пожежу, яка сталась в його будинку, він мусив припинити підприємницьку діяльність та на даний час немає сталих заробітків. Даючи аналіз доводам позивача суд зазначає наступне. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтями 76-78 ЦПК України визначено, що таке докази та встановлені вимоги до належності та допустимості доказів. Так доводячи факт того, що на його утриманні перебуває мати інвалід 3 групи позивач посилався на копію перекладу висновку МСЕК ЛТЕК №2 Наманганської області Республіки Узбекистан(а.с.15-17). Даний доказ не може бути прийнятий судом, оскільки нотаріальне посвідчення підпису перекладача не може вважатись належним засвідченням документу з якого робився переклад, також суду не надано жодних доказів того, що особа яка робила переклад документа має належні знання та повноваження даного перекладу. Крім того позивач посилається на Акт обстеження житлово-побутових умов жителя с. Козлів [PERSON](а.с.9). Даний доказ також не може бути прийнятий судом, оскільки в компетенцію місцевих органів самоврядування не входить встановлення та підтвердження факту постійного проживання громадянина іншої держави на території України, дані обставини можуть бути підтвердженні лише відповідними документами міграційної служби України чи судовим рішенням. Разом з тим аналізуючи даний доказ суд зазначає, що обставини викладені в зазначеному Акті суперечать іншому доказу, а саме довідці «115 від 23.02.2018 року виданій Переяслав-Хмельницьким РС ДСНС у Київській області, оскільки з Акту обстеження житлово-побутових вбачається, що позивач проживає за адресою [ADDRESS], за цією ж адресою 23.10.2013 року сталась пожежа, внаслідок якої згоріла деревообробна майстерня, а з довідки вбачається, що 23.10.2018 року о 6 год. 45 хв. за адресою [ADDRESS] сталась пожежа в господарській будівлі. Таким чином довідка ДСНС видана або наперед, або в ній допущені помилки, які також на думку суду роблять даний документ недопустимим доказом. Даючи оцінку доказам, в яких позивач посилається на те, що надає допомогу повнолітньому сину, суд зазначає наступне. Пояснення [PERSON](а.с.10), як доказ не можуть бути прийняті судом , оскільки ЦПК України не передбачає в якості доказу пояснення свідка відібрані іншою особою. Крім того дені пояснення відібрані в порядку КПК та з порушенням норм КПК, оскільки не містять посилання, в якому саме кримінальному провадженні були відібрані дані пояснення. Позивачу були роз'яснені права про можливість виклику свідків в судове засідання, проте таких клопотань до суду не надходило. Щодо надання позивачем допомоги повнолітньому сину, суд зазначає, що підтримання повнолітніх дітей є особистою волею позивача, та жодним чином не можуть перешкоджати у виконанні обов'язків покладених на позивача рішенням суду, а тому суд не приймає дані доводи до уваги. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що позивачем не надано в підтвердження своїх вимог жодного належного та допустимого доказу, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed