Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

Позивач 28.02.2017 року звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. 24.10.2013 року між КС «Грошовий Резерв» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 18/1/2013, згідно умов якого, позивач зобов`язався надати [PERSON] кредит у сумі 8 800,00 грн. на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання платності та забезпеченості строком на 24 місяці по 24.10.2015 року зі сплатою процентів до закінчення строку договору. Плата за користування кредитом повинна була проходити згідно з графіком розрахунків, наведеному у Додатку № 1, що є невід?ємною частиною Договору. Також 24.10.2013 року між позивачем та відповідачами [PERSON] та [PERSON] було укладено договори поруки, згідно яких вказані відповідачі виступили поручителями [PERSON] за належне виконання зобов`язань, що витікають з кредитного договору № 18/1/2013. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.02.2016 року у цивільній справі № 182/6276/14-ц позовні вимоги Банку було задоволено, стягнуто з відповідачів заборгованість по кредитному договору № 18/1/2013 від 24.10.2013 року в сумі 48520,05 грн., рішення набрало законної сили. В обґрунтування позову позивач посилається, що з моменту винесення вказаного рішення суду його виконання у добровільному та примусовому порядку не виконано, кошти на користь стягувача в порядку примусового виконання були перераховані лише в сумі 6668,35 грн. Таким чином кредитний договір після ухвалення вказаного рішення не є припиненим, а відповідачі взяті на себе зобов`язання не виконали у повному обсязі, сума заборгованості станом на 31.01.2017 року становить 72 287,14 грн., та складається з відсотків за користування кредитом у розмірі 19 134,14 грн. та пені за несвоєчасність сплати кредиту у розмірі 53 153,00 грн. Посилаючись на ст.ст. 525, 526, 553, 554, 611, 625,1054 ЦК України вважають, що зазначена сума заборгованості має бути стягнута солідарно з відповідачів у примусовому порядку. Враховуючи викладені обставини позивач просить суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість у розмірі 72 287,14 грн., вирішити питання про відшкодування судових витрат. Ухвалою суду про відкриття провадження у справі від 03.03.2017 року, відкрито провадження по вказаній справі у відповідності до вимог ЦПК, що діяв на той час. Ухвалою судді від 24.09.2019 року вказану позовну заяву прийнято до свого провадження, продовжено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 20.11.2019 року за клопотанням [PERSON] витребувано з Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області матеріали виконавчого провадження № 51077600, відкритого на підставі виконавчого листа, виданого Нікопольським міськрайонним судом № 2/0182/1228/2016 року від 18.02.2016 року про стягнення з [PERSON] на користь Кредитної спілки «Грошовий Резерв» в розмірі 48681, 78 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав на адресу суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача (а.с. 74). Відповідач [PERSON] надала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 79). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, до суду повернулися конверти з поштовими повідомленнями, як не вручені у зв`язку з закінченням строку зберігання (а.с. 134,135). Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У відповідності до ч. 2 ст. 280 ЦПК України, у разі участі у справі кількох відповідачів, заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наведене, судом розглянуто справуза наявними матеріалами, що відповідає вимогам ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2\~ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до положень\~ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими, електронними доказами. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Частиною 1\~статті 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дана норма також закріплена у\~ст. 12 ЦПК України. Згідно статей\~ 526,\~527,\~530 Цивільного кодексу України\~зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Судом встановлено, 24.10.2013 року між КС «Грошовий Резерв» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 18/1/2013, згідно умов якого позивач зобов`язався надати [PERSON] кредит у сумі 8 800,00 грн. на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання платності та забезпеченості строком на 24 місяці по 24.10.2015 року зі сплатою процентів до закінчення строку договору. Плата за користування кредитом повинна була проходити згідно з графіком розрахунків, наведеному у Додатку № 1, що є невід?ємною частиною Договору. Також 24.10.2013 року між позивачем та відповідачами [PERSON] та [PERSON] було укладено договори поруки, згідно яких вказані відповідачі виступили поручителями [PERSON] за належне виконання зобов`язань, що витікають з кредитного договору № 18/1/2013. (а.с. 4-8). Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.02.2016 року у цивільній справі № 182/6276/14-ц позовні вимоги Банку були задоволені, стягнуто з відповідачів заборгованість по кредитному договору № 18/1/2013 від 24.10.2013 року в сумі 48 520,05 грн., рішення набрало законної сили 12.04.2016 року (а.с. 9). Згідно наданої на адресу суду завіреної копії виконавчого провадження № 51077600, відкритого на підставі виконавчого листа, виданого судом 18.02.2016 про стягнення з [PERSON] на користь КС «Золотой резерв» заборгованості в розмірі 48681,78 грн. (а.с. 85), з якої вбачається, що Державним виконавцем Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Є .В. Компанієць було направлено пропозиція припинити утримання заборгованості, виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, оскільки з`явилася боржниця та надала підтвердження про повне фактичне виконання заборгованості (а.с. 102). Згідно із\~ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. За загальними положеннями\~ЦПК України\~на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги позивача, якими доказами вони підтверджуються, перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки, оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно частини першої статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно частини 1статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. За ч. 2 ст.1054 та ч. 2 ст.1050\~ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. В обґрунтування позову позивач посилався, що станом на 31.01.2017 року заборгованість за кредитним договором № 18/1/2013 від 24.10.2103 року не погашена у повному обсязі та становить 72287,14 грн., та складається з відсотків за користування кредитом у розмірі 19134,14 грн. та пені за несвоєчасність сплати кредиту у розмірі 53153,00 грн., що підтверджується уточненнями до графіку розрахунків за період 09.06.2015 року по 31.01.2017 року (а.с. 10). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах: від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1252цс16. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України. Після вимоги щодо дострокового повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором, банк мав право на стягнення з відповідача тільки сум, передбачених положенням частини другої\~статті 625 ЦК України, а не на стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за користування кредитом, пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором. Вимог про стягнення з відповідача сум, передбачених положенням частини 2статті 625\~ЦК України (3% річних та інфляційні втрати), позивачем не заявлено. Крім того, судом встановлено, що відбулося повне фактичне виконання [PERSON] заборгованості за вказаним кредитним договором, що підтверджується направленою на адресу суду завіреною належним чином копією виконавчого провадження № 51077600, відкритого на підставі виконавчого листа, виданого судом 18.02.2016 про стягнення з [PERSON] на користь КС «Золотой резерв» в заборгованості розмірі 48681,78 грн (а.с. 85-133). Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір у разі відмови в позові покладається на позивача.

Outcome: dismissed