Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

Позивач 28.09.2018 року звернулась до Любашівського районного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON], третьої особи: служби у справах дітей Любашівської районної державної адміністрації Одеської області про збільшення розміру стягуваних аліментів до 100 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягнення щорічної матеріальної допомоги на розвиток та виховання дитини у розмірі 5000 грн., визначення місця проживання дитини з матір'ю, встановлення графіку зустрічей та спілкування відповідача [PERSON] з дитиною [PERSON], стягнення судових витрат. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що 07 листопада 2013 року вона уклала шлюб з відповідачем по справі [PERSON]. [INFO] у них народився син [PERSON]. Шлюбні відносини з відповідачем не склалися і 22 лютого 2018 року шлюб між ними було розірвано. Крім того, рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області з відповідача [PERSON] на її користь на утримання сина [PERSON] було стягнуто аліменти у розмірі 1000 гривень 00 копійок щомісячно, починаючи з 01.02.2018 року і до повноліття дитини. З часу ухвалення рішення про стягнення аліментів, розмір витрат на утримання сина значно зросли, оскільки син виріс, ходить до дитячого садка, отже на його утримання необхідні більші витрати. Також з метою розвитку дитини, покращення його здоров'я, необхідно залучати дитину на різноманітні секції спорту та навчання. Все це потребує фінансових витрат. Відповідач [PERSON], згідно його профілю в соціальній мережі Facebook https:[INFO], має достатній дохід для поїздок закордон. Так, наприклад, в липні 2018 року відповідач відвідав країну Італію, місто Савона, про що свідчать багаточисленні фотографії з цього міста з альбому «[INFO]», а також коментар до альбому, з якого стає зрозумілим, що [PERSON] знаходиться на відпочинку. Також, в тому ж липні за вказаним посиланням викладений ще один альбом з назвою « [INFO]» та 19 фото з вказаного міста. Вказані світлини з профілю соціальної мережі вказують на те, що відповідач має достатні кошти для допомоги своєму сину шляхом збільшення розміру аліментів та щорічної матеріальної допомоги. Згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03.07.2018 року встановлено, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Ч. 1 ст. 185 Сімейного кодексу України встановлено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Частина друга цієї ж статті вказує, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, позивач просить збільшити розмір стягуваних з відповідача [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] з 1000 грн. до 100 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також встановити щорічну матеріальну допомогу з метою оздоровлення сина [PERSON], а також допомогу для навчання та розвитку дитини у розмірі 5000 гривень 00 копійок, яка б сплачувалася б кожного року до 31 січня. Окрім цього, при постановленні рішення Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області від 22.08.2018 року по справі № 484/214/18 не було вирішено питання щодо встановлення місця проживання дитини. З моменту фактичного розірвання шлюбу, а також рішення суду про розірвання шлюбу, син проживав і проживає з позивачкою. Вона піклується про нього, віддала до дитячого садочка, про що свідчить характеристика з місця виховання дитини, а саме від вихователя дитини, здійснює всю фінансову підтримку та розвиток сина, його оздоровлення, виховання, а тому просила визначити місце проживання [PERSON] біля неї. Відповідач володіє бойовими мистецтвами, займається спортом, а тому може заподіяти їй чи її близьким фізичної шкоди. Тому, просила суд встановити графік спілкування відповідача з дитиною - 2 рази на місяць з обов'язковою участю представника органу опіки та піклування за місцем реєстрації дитини або за місцем фактичного проживання, а також за її присутності або в присутності [PERSON], яка є її матір'ю і бабусею [PERSON], а також стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати. Позивач та її представник в судовому засіданні повністю підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити в повному обсязі, повністю підтвердили обгрунтування своїх вимог, що наведені в позовній заяві, а також позивач доповнила, що на даний час існує заборгованість по сплаті аліментів за один місяць. При розгляді справи про стягнення аліментів вона присутньою не була, позов від її імені подавав сам відповідач. Вона не була згодна на отримання аліментів в розмірі 1000 грн. Вказане рішення вона не оскаржувала, так як відповідач три місяці матеріально додатково їй допомагав. Крім того, відповідач пересилав їй аліменти то не за її місцем проживання, то не на її прізвище, що утруднювало їх отримання. Вважає, що відповідач взмозі сплачувати аліменти в більшому розмірі, так як влітку відпочивав за кордоном. На її думку, існує спір про визначення місця проживання дитини, так як в рішенні суду про розірвання шлюбу не вказано з ким буде проживати дитина. Вважає, що необхідно встановити графік спілкування відповідача з [PERSON], щоб вона чи її мати мали змогу бути присутніми про спілкуванні, а також щоб вони знали коли, де, в які дні може відбуватись спілкування з дитиною. Представник відповідача надала відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач не визнав позов повністю. У відзиві на позов зазначається, що дійсно з 01.03.2018 року з відповідача стягуються аліменти на користь позивачки на утримання [PERSON] в розмірі 1000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач своєчасно та в повному обсязі сплачує аліменти. Позивач просить збільшити розмір стягуваних аліментів посилаючись на те, що [PERSON] виріс і на його утримання необхідні значно більші кошти. Однак, будь-яких доказів на підтвердження своїх витрат не надала. Інших обставин, які були б підставою для зміни розміру стягуваних аліментів (зміна майнового стану, покращення майнового стану) позивачкою не надано. Крім того, позивачем не надано будь-яких доказів, щодо додаткових витрат на утримання дитини. Тому, вважає, що вказані вимоги є безпідставними. Щодо визначення місця проживання дитини біля матері, представник відповідача вказує, що спору про місце проживання [PERSON] не має, відповідач не має на меті визначити місце проживання сина біля нього, а тому провадження в даній частині необхідно закрити через відсутність предмету спору. Щодо встановлення графіку спілкування відповідача з дитиною, представник відповідача вважає, що встановлення графіку спілкування з дитиною є повноваження органу опіки та піклування і вразі його невиконання. Саме відповідач може звернутись до суду з позовною заявою про усунення перешкод, а не позивач. Тому, просила залишити вказану вимогу без розгляду. В судовоум засіданні представник відповідача надала аналогічні пояснення, просила відмовити в задоволенні позовних вимог про збільшення стягуваних аліментів та додаткових витрат на утримання дитини, провадження у справі за позовними вимогами про встановлення місця проживання дитини з матір'ю закрити у звязку з відсутністю предмету спору, позовні вимоги про встановлення графіку спілкування відповідача з [PERSON] залишити без розгляду. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст. 81 КПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З витягу з Державного реєстру акті цивільного стану громадян про шлюб № 00020990588 від 14 вересня 2018 року видно, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 07 листопада 2013 року, актовий запис № 1653 (а.с. 13). З рішення Первомайського міськрайонного суду миколаївської області від 22.02.2018 року видно, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 26). Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] видно, що [PERSON] народився [INFO], його батьками записані: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12). Згідно пояснень сторін та їх представників, рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 01.03.2018 року з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON] в розмірі 1000 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно Закону України «Про Державний бюджет на 2018 рік» станом на 01.03.3018 року (дату ухвалення рішення про стягнення аліментів) розмір прожиткового мінімуму для дитини до 6 років становив 1492 грн., відповідно мінімальний розмір аліментів становив - 746 грн. При ухвалені рішення про стягнення аліментів судом було враховано положення ст. 182 СК України, відповідно до якої мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказане рішення суду позивачкою не оскаржувалось. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Однак, позивачем не надано жодного доказу зміни матеріального стану чи стану здоров'я позивача, які б могли бути підставою для збільшення розміру стягуваних аліментів. Судом не можуть бути прийняті в якості належного та допустимого доказу покращення матеріального стану відповідача світлини із соціальних мереж, надані позивачем, на яких зафіксований відповідач за кордоном, так як вказані світлини не доводять зміну матеріального стану відповідача та не визначають його доходи. Крім того, судом приймається до уваги той факт, що аліменти були стягнуті 01.03.2018 року, а 28.09.2018 року позивач вже звернулась з позовом про збільшення розміру стягуваних аліментів, тобто через незначний проміжок часу, посилаючись на те, що [PERSON] підріс і необхідні значно більші кошти на його виховання та догляд за ним, не надавши при цьому будь-яких доказів щодо своїх витрат (а.с. 21-23). Також, суд не приймає до уваги твердження позивача, що однією з підстав для збільшення розміру аліментів є зміни в законодавстві, а саме те, що згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03.07.2018 року встановлено, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів, так як вказаний розмір аліментів є рекомендований і може бути присуджений у разі достатності заробітку платника податку, що позивачем не доведено. Тому, в задоволенні позовних вимог про збільшення розміру стягуваних аліментів належить відмовити. Що стосується додаткових витрат на утримання дитини та догляд за нею, суд приходить до слідуючого. Дійсно, відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Позивачем взагалі не надано будь-яких доказів щодо витрат, пов'язаних з доглядом за дитиною, її вихованням та лікуванням. Судом не може бути прийнято до уваги в якості належного доказу необхідності додаткових витрат на дитину, витяг з історії хвороби № 3453 з якого видно, що [PERSON] знаходився на лікуванні з 13.08.2018 року по 17.08.2018 року КУ «Дитяча клінічна лікарня № 3» з діагнозом церебрастения, так як позивачем не надано відомостей про витрати пов'язані з лікуванням дитини. Тому, в задоволенні вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання та виховання дитини в сумі 5000 грн. щорічно належить відмовити. Згідно ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що фактично спору про визначення місця проживання дитини не має, дитина проживає з матір'ю, відповідач не претендує, щоб дитина проживала з ним, що підтвердили в судовому засіданні сторони, тобто сторони дійшли згоди щодо визначення місця проживання дитини. Відсутність в рішенні про розірвання шлюбу відомостей про місце проживання дитини, як зазначає позивачка, на думку суду не може бути підставою для визначення місця проживання дитини, тому в задоволенні вказаної вимоги належить відмовити. Згідно ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. За заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору. В судовому засіданні встановлено, що дитина проживає з позивачкою. Позивачка не зверталась до органу опіки та піклування з питань встановлення графіку для спілкування відповідача з дитиною. Враховуючи положення ст. 159 СК України право на звернення до суду має той з батьків, хто проживає окремо, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування. Таким чином, [PERSON] не являється належним позивачем за даною вимогою, а також вона не зверталась до органу опіки та піклування з приводу встановлення графіку спілкування, хоча вирішення вказаного питання віднесено до компетенції органу опіки та піклування згідно Закону України «про охорону дитинства» та СК України. Крім того, суд вважає, що факт володіння відповідачем бойовими мистецтва, як зазначає позивач, не може бути підставою для встановлення графіку спілкування. Суду не надано будь-яких доказів протиправної поведінки відповідача по відношенню до позивачки чи її близьких родичів. З повідомлення до відділу поліції видно, що [PERSON] зверталась із заявою про проведення профілактичної бесіди з чоловіком, а не з приводу його неправомірних дій. Тому в задоволенні вимоги про встановлення графіку спілкування з дитиною належить відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено, то підстав для стягнення судових витрат на її користь не має. За таких обставин, суд вважає, що підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON], третьої особи: служби у справах дітей Любашівської районної державної адміністрації Одеської області про збільшення розміру стягуваних аліментів, стягнення щорічної матеріальної допомоги на розвиток та виховання дитини у розмірі 5000 грн., визначення місця проживання дитини з матір'ю, встановлення графіку зустрічей та спілкування з дитиною, стягнення судових витрат не має.

Outcome: dismissed