Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-02 00:00:00

Позивач [PERSON] 02 вересня 2015 року звернулася до Харківського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] треті особи: приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Харківської області Цидибрага Сергій Олександрович; Реєстраційна служба Харківського районного управління юстиції Харківської області про витребування майна, скасування державної реєстрації. В подальшому позивач неодноразово уточнювала позовні вимоги. Відповідно до останньої уточненої редакції позовних вимог, поданої до суду 14 січня 2019 року, позивач просить витребувати із чужого незаконного володіння [PERSON] квартиру [ADDRESS] ; скасувати рішення приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Цидибрага Сергія Олександровича про державну реєстрацію права [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , від 30 грудня 2014 року, індексний номер 18471442. В обгрунтування уточнених позовних вимог зазначила, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 18 жовтня 2018 року позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи - [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, припинення права власності та витребування квартири задоволено частково. Визнано за [PERSON] право власності на квартиру, загальною площею 59.1 кв.м., житловою площею 30.0 кв.м. , що розташована за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за правом представлення після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . [PERSON] в задоволенні позовних вимог в частині припинення права власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та витребування квартири шляхом зобов`язання звільнити вказану квартиру та передати ключі відмовлено. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору в сумі 2520 (дві тисячі п`ятсот двадцять) гривень 00 копійок. Рішення набрало законної сили. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна (квартири) №40469463 від 10 липня 2015 року власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30 грудня 2014 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Харківської області рішення про державну реєстрацію прав, індексний номер 1847442 від 30 грудня 2014 року, є [PERSON] . Постановою апеляційного суду Харківської області від 15 січня 2018 року рішення Харківського районного суду Харківської області від 16 квітня 2013 року по справі №635/3293/13-ц скасовано в частині визнання договору купівлі-продажу від 12.12.2012 року житлової квартири за адресою: [ADDRESS] загальною площею 59,10 кв. м. житловою площею 30,00 кв.м між [PERSON] та [PERSON] дійсним та визнання за [PERSON] право власності на житлову квартиру за адресою: [ADDRESS] загальною площею 59,10 кв.м, житловою площею 30,00 кв.м. згідно договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] . В іншій частині рішення суду залишено без змін. Позивач зазначає, що під час перебування зазначеної справи в провадженні апеляційного суду Харківської області за її апеляційною скаргою на вказане рішення, [PERSON] 30 грудня 2014 року продав квартиру [PERSON] . Вказує, що вважає [PERSON] добросовісним набувачем, оскільки відсутні докази вважати, що він достовірно знав, що відчужувач [PERSON] не є власником цього майна. Разом з тим вказує, що належна їй квартира перейшла до неї в порядку спадкування за правом представлення після смерті її брата [PERSON] , була відчужена без її згоди, поза її волею. Відповідач достовірно знаючи про ухвалене Харківським районним судом рішення у справі №635/3126/16-ц, яким визнано за позивачем право власності на спірну квартиру, належну їй квартиру не звільняє, що порушує її права власника. Крім того за відповідачем, як за останнім набувачем, зберігається державна реєстрація права власності на вказану квартиру, що також порушує права позивача як власника цієї квартири. За вказаних обставин позивач звернулася до суду з даним уточненим позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 07 вересня 2015 року відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Харківського раойнного нотаріального округу Харківської області Цидибрага Сергій Олександрович; Реєстраційна служба Харківського районного управління юстиції Харківської області про витребування майна, скасування державної реєстрації. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 07 вересня 2015 року заяву [PERSON] задоволено. Вжито заходи забезпечення позову та заборонити відчуження квартири [ADDRESS] , яка належить [PERSON] . 12 січня 2016 року позивачем подана уточнена позовна заява. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 30 березня 2016 року у задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді Сітбаталової Н.І. відмовлено. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 30 березня 2016 року уточнені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом, визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна із чужого незаконного володіння, усунення перешкод в користуванні майном залишено без руху. 30 березня 2016 року позивачем подана уточнена позовна заява. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 22 квітня 2016 року зупинено провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом, визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна із чужого незаконного володіння, усунення перешкод в користуванні майном до розгляду касаційної скарги [PERSON] на рішення апеляційного суду Харківської області від 15.01.2015 року за позовом [PERSON] до Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області , житлово-будівельного кооперативу «Стекольщик-78» про визнання права власності на житлову квартиру в порядку спадкування за законом та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності, яка перебуває на розгляді у Вищому спеціалізованому суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 17 жовтня 2016 року прийнято в провадження судді Караченцева І.В. цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом, визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна із чужого незаконного володіння, усунення перешкод в користуванні майном. Призначено судове засідання. 27 березня 2017 року надійшло клопотання [PERSON] про залишення заяви [PERSON] без розгляду та скасування заходів забезпечення позову. 29 травня 2017 року надійшли заперечення [PERSON] на клопотання [PERSON] від 27 березня 2017 року. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 29 травня 2017 року клопотання [PERSON] про зупинення провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом, визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна із чужого незаконного володіння, усунення перешкод в користуванні майном на підставі ст. ст. 201 ч. 1 п. 4), 203 ч. 1 п. 3) ЦПК України задоволено. Зупинено провадження по справі №635/6602/15-ц провадження №2/635/854/2017 до набрання законної сили судовим рішенням по справі № 635/3126/16-ц, від якого залежить вирішення справи. 06.08.2018 року за наслідками повторного автоматизованого розподілу справ автоматизованої системи документообігу, який був проведено згідно розпорядження керівника апарату Харківського районного суду Харківської області № 01-02/66 від 06.08.2018 у зв`язку з розглядом Вищою радою правосуддя 24.07.2018 заяви про звільнення судді Харківського районного суду Харківської області Караченцева І.В. та відповідно до наказу голови Харківського районного суду Харківської області від 26.07.2018 № 05-05/76 «Про відрахування судді Харківського районного суду Харківської області Караченцева І.В.», зазначена справа передана в провадження судді Харківського районного суду Харківської області Назаренко О.В. 26 грудня 2018 року до суду надійшло клопотання позивача про поновлення провадження у справі. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. 14 січня 2019 року до суду надійшла уточнена позовна заява про витребування майна із чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно в остаточній редакції. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 01 лютого 2019 року поновлено провадження у справі. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14 травня 2020 року закрито підготовче провадження та призначити цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Цидибрага Сергія Олександровича про витребування майна із чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно до судового розгляду. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися, позивач надала суду заяв про розгляд справи за її відсутності та відсутності її представника, підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити. Не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання неодноразово не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином. Про причини неявки суд не повідомляв. Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Відповідач приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Харківської області Цидибрага Сергія Олександровича надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Враховуючи неодноразову неявку належним чином повідомлених про дату, час та місце судового засідання відповідачів в судове засідання, які не повідомили про причини неявки та не подали відзив, відповідно до ст. 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились усі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 02 липня 2020 року на підставі ч. 4 ст. 268 ЦПК України вступна і резолютивна частини рішення підписані без проголошення. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши надані докази, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 16 ківтня 2013 року позовні вимоги [PERSON] задоволені. Визнано за [PERSON] право власності на житлову квартиру [ADDRESS] загальною площею 59,10 кв.м, житловою площею 30,00 кв.м, розташовану за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Зустрічні позовні вимоги [PERSON] задоволені. Визнати договір купівлі-продажу від 12.12.2012 року житлової квартири за адресою: [ADDRESS] загальною площею 59,10 кв. м. житловою площею 30,00 кв.м між [PERSON] та [PERSON] дійсним. Визнано за [PERSON] право власності на житлову квартиру за адресою: [ADDRESS] загальною площею 59,10 кв.м, житловою площею 30,00 кв.м. згідно договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] . Постановою апеляційного суду Харківської області від 15 січня 2018 року рішення Харківського районного суду Харківської області від 16 квітня 2013 року по справі №635/3293/13-ц скасовано в частині визнання договору купівлі-продажу від 12.12.2012 року житлової квартири за адресою: [ADDRESS] загальною площею 59,10 кв. м. житловою площею 30,00 кв.м між [PERSON] та [PERSON] дійсним та визнання за [PERSON] право власності на житлову квартиру за адресою: [ADDRESS] загальною площею 59,10 кв.м, житловою площею 30,00 кв.м. згідно договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] . В іншій частині рішення суду залишено без змін. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 18 жовтня 2018 року позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи - [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, припинення права власності та витребування квартири задоволено частково. Визнано за [PERSON] право власності на квартиру, загальною площею 59.1 кв.м., житловою площею 30.0 кв.м. , що розташована за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за правом представлення після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . [PERSON] в задоволенні позовних вимог в частині припинення права власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та витребування квартири шляхом зобов`язання звільнити вказану квартиру та передати ключі відмовлено. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору в сумі 2520 (дві тисячі п`ятсот двадцять) гривень 00 копійок. Рішення набрало законної сили. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна (квартири) №40469463 від 10 липня 2015 року власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30 грудня 2014 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Харківської області Цидибрага С.О. рішення про державну реєстрацію прав, індексний номер 1847442 від 30 грудня 2014 року, є [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України надано кожній особі право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8)відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст. 317 ЦК України). Статею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства (ч. ч. 1, 2). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як вбачається із матеріалів справи, згоди на розпорядження належною позивачці на праві власності квартирою [PERSON] не надавала. Як вбачається зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В статті 16 ЦК України одним зі способом захисту прав передбачено відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно зі ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У [PERSON] була відсутня воля на передачу належного їй нерухомого майна іншій особі. Відповідно до п.10 постанови Пленуму ВССУ №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР). Таким чином, виходячи з положень ст.ст. 15,16, 386, 391 Цивільного кодексу України гарантовано власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. У відповідності до ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Як вбачається із правого висновку Верховного суду України у спорі про витребування власником майна від добросовісного набувача, за змістом ст. 388 ЦК України, майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Тож судом встановлено, що [PERSON] на цей час є законним власником квартири [ADDRESS] , однак за [PERSON] як за останнім набувачем, зберігається державна реєстрація права власності на вказану квартиру, що порушує права позивача як власника цієї квартири. Відповідно до ст.ст. 2, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; державний реєстр речових прав на нерухоме - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти та суб`єктів цих прав. Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Таким чином, скасуванню підлягають рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, які були прийняті у зв`язку з укладенням договорів купівлі-продажу, які порушували вимоги закону. Верховний Суд України здійснюючи аналіз норм ст. 16 ЦК України роз`яснив, що у разі здійснення державної реєстрації права власності за набувачем неправомірно відчуженого майна права власника повинні захищатися із застосуванням способу захисту, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК за позовом про визнання права власності та скасування внесеного за заявою набувача запису до Державного реєстру (ч. 2 ст. 26 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Якщо запис у Державному реєстрі здійснено внаслідок укладення договору, дійсність якого оспорюється, спосіб захисту прав осіб встановлено п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК за позовом про визнання договору недійсним і скасування запису в Державному реєстрі, внесеного за заявою набувача. Звідси до задоволення підлягають і позовні вимоги про скасування свідоцтв про державну реєстрацію права власності на спірне майно за відповідачами. Вказаних позицій дотримується й Верховний суд у Постановах: по справі № 641/2529/19 від 18 лютого 2019 року, по справі № 761/9171/15-ц від 16 травня 2018 року, по справі № 369/7613/16-ц від 18 квітня 2018 року. Згідно зі змістом ч. ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Таким чином, беручи до уваги, що предметом доказування є існування у відповідача заборгованості зазначеної в позовній заяві та існування у позивача права вимоги, щодо її повернення, навіть після проведення судової психіатричної експертизи її висновок, в порядку ч.4 ст.77 ЦПК України, не повинен братись судом до розгляду як доказ. Згідно ч.1, ч.5, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, з урахуванням наведеного суд доходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, а відтак такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved