Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

Позивач [PERSON] 18 грудня 2013 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу. В поданій до суду позовній заяві посилалася на те, що 03 квітня 2008 року за договором позики передала [PERSON] 194 000 грн. з терміном повернення до 03 квітня 2010 року. Вказувала, що з 23 червня 2010 року по 06 січня 2013 року третьою особою [PERSON] їй повернуто 71000 грн. Також посилалася на те, що договір позики [PERSON] укладала в інтересах сім'ї, тому отримані за договором позики кошти є спільною сумісною власністю подружжя та відповідач [PERSON] має обов'язок по поверненню половини отриманих [PERSON] коштів. В поданій до суду позовній заяві просила суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь борг за договором позики у розмірі 97000 грн. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнавав, заперечував факт укладення між [PERSON] та [PERSON] договору позики. Третя особа [PERSON] підтримала вимоги позовної заяви. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та третьої особи, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що третя особа [PERSON] є рідною донькою позивача [PERSON] Також встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 23 серпня 1998 року по 05 березня 2010 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Після розірвання шлюбу [PERSON] 19 квітня 2011 року звертався до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, в якому просив суд визнати за ним право власності на ? частину квартири [ADDRESS], натомість [PERSON] зверталася до суду з зустрічним позовом про визначення часток співвласників квартири з урахуванням коштів, внесених кожним із подружжя у її купівлю та припинення права власності на частку в спільному майні з виплатою на користь [PERSON] компенсації. Останнім рішенням Київського районного суду м. Полтави по даній справі від 22 квітня 2013 року, яке вступило в законну силу, позов [PERSON] задоволено, визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] про поділ майна, визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності, припинення права власності та визнання за нею права особистої власності на квартиру відмовлено. Вирішено питання про судові витрати. В поданій до суду позовній заяві позивач [PERSON] посилається на наявність між нею та третьою особою [PERSON] правовідносин з договору позики на суму 194000 грн. від 03 квітня 2008 року та на наявність у відповідача [PERSON] обов'язків по сплаті 1/2 частини боргу в сумі 97000 грн. за договором позики, як за зобов'язанням, що виникло в інтересах сім'ї. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] станом на час укладення договору позики 03 квітня 2008 року перебував в зареєстрованому шлюбі з третьою особою [PERSON] Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Визначаючи характер правовідносин, які виникли між сторонами по справі, суд виходить з наступного. Обґрунтовуючи наявність правовідносин з договору позики, позивач [PERSON] посилається на наявність простої письмової розписки, складеної третьою особою [PERSON] (ас.с 5), а не відповідачем [PERSON] Порядок укладення договору позики, його правова природа, визначені главою 71 ЦК України. Сторонами договору позики в силу норм ст. 1046 ЦК України є позикодавець та позичальник. Дослідженими в справі доказами встановлено, що позивачем [PERSON] як позикодавцем в силу договору позики, укладеного 03 квітня 2008 року та підтвердженого простою письмовою розпискою, були надані грошові кошти третій особі [PERSON] в розмірі 194000 грн. Також судом встановлено та не оспорюється в поданій до суду позивачем [PERSON] позовній заяві, що відповідач [PERSON] не є стороною договору позики, а отже, не є позичальником в розумінні ст. 1046 ЦК України. Оскільки відповідач [PERSON] не є стороною договору позики, правовідносини між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] з договору позики не виникали, суд, вирішуючи справу в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] заявлено безпідставно та не підлягає задоволенню. Твердження позивача [PERSON] про те, що в силу вимог ст. ст. 61, 65 СК України у відповідача, як одного із подружжя, виник обов'язок по поверненню коштів за договором позики, укладеним [PERSON], не заслуговують на увагу. Згідно з ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Виникнення в силу норм ст. 61 СК України у подружжя права спільної сумісної власності на грошові кошти, одержані за договором, не є підставою для зміни сторони в договорі позики та виникнення у позичальника права вимоги до іншого із подружжя. Статтею 65 СК України, на яку посилається позивач в поданій до суду позовній заяві, також передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Разом з тим договір позики за своїм змістом не є договором щодо розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тому правила, встановлені ст. 65 СК України не підлягають застосуванню при покладенні обов'язків за таким договором на іншого із подружжя. В даному випадку в силу ст. 61 СК України має місце отримання коштів за договором, які стали об'єктом права спільної сумісної власності, а також використання таких коштів в інтересах сім'ї. В силу норм ст. 1046 ЦК України украдений договір позики одним із подружжя не породжує жодних правових наслідків для інших осіб, крім сторін зобов'язання, втому числі і для іншого із подружжя. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON], суд приходить до висновку, що в силу укладеного між [PERSON] та [PERSON] договору позики обов'язок по поверненню одержаних за договором коштів покладається виключно на третю особу [PERSON], до якої позивач з вимогами не зверталася. У [PERSON] в свою чергу виникло право на поділ спільного майна подружжя з урахуванням наявних боргових зобов'язань. Крім того, як встановлено судом, спір з приводу поділу майна подружжя [PERSON] та [PERSON] вирішено згідно з рішенням Київського районного суду м. Полтави від 22 квітня 2013 року, яке вступило в законну силу. Зазначеним судовим рішенням здійснено поділ майна подружжя з урахуванням боргів подружжя, які виникли в інтересах сім'ї. При вирішенні даної справи судом також приймається до уваги та обставина, що під час ухвалення рішення суду від 22 квітня 2013 року по справі № 552/174/13-ц, Київським районним судом міста Полтави встановлювалися обставини наявності між [PERSON] та [PERSON] правовідносин з договору позики на суму 194000 грн., а спільне майно подружжя поділено з урахуванням боргових зобов'язань подружжя. Частиною 3 статті 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 22 квітня 2013 року, яке вступило в законну силу, встановлено відсутність доказів здійснення [PERSON] розрахунків за позикою, взагалі наявності в неї фінансової можливості здійснити такі розрахунки, що, відповідно до постановленого судом рішення, ставить під сумнів сам факт укладення договору позики. За таких обставин, враховуючи відсутність між сторонами по справі правовідносин, які виникли з договору позики, вимоги [PERSON] до [PERSON] є повністю безпідставними та не підлягають задоволенню. У зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачем [PERSON] судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed