Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство «Дельта Банк» звернувся 26.08.2015 року в суд з цим позовом, вказуючи, що 22 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступник АТ «УкрСиббанк») та [PERSON] був укладений договір поруки №159964 (далі - Договір), згідно з умовами якого Поручитель зобовязується перед Кредитором відповідати за невиконання Позичальником [PERSON], усіх його зобовязань перед Банком по договору № 11256481000 від 22.11.2007 року, відповідно до якого Банк надав позичальнику кредит у сумі 75000,00 грн. з розрахунку 14,4 % річних за користування кредитом, починаючи з 22.11.2007 року по 22.11.2037 рік. 08.12.2011 року між [PERSON] акціонерним товариством «УкрСиббанк» та [PERSON] акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами. Отже, відповідно до вищевказаного Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами АТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору. Станом на 31.07.2015 рік за Позичальником існує наявна заборгованість за кредитним договором у розмірі 119035,25 грн., з яких: - тіло кредиту 72089,30 грн.; - відсотки 46945,95 грн.; - пеня 0,00 грн. Відповідно до п.1.3 Договору поруки, Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник, за всіма зобовязаннями останнього, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, пені та інших штрафних санкцій, згідно умов основного договору. Причин невиконання Позичальником своїх зобовязань за кредитним договором ніяким чином не можуть впливати на виконання поручителем своїх зобовязань за договором, згідно п.1.5. Позивач просив суд винести рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 119035,25 грн., з яких: - тіло кредиту 72089,30 грн.;- відсотки 46945,95 грн.; - пеня 0,00 грн., судові витрати покласти на відповідача. Представник позивача, за довіреністю [PERSON] надав заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача, в якій на позові наполягав у повному обсязі та не заперечував проти заочного рішення. Відповідачка у судовому засіданні позов не визнала, надала суду заяву про застосування правових висновків ВСУ. Вказувала, що 31.01.2014 року банком було подано позов до суду про стягнення всієї суми заборгованості з [PERSON] шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Зміна строку дії договору передбачена п.1.2.2 в якому зазначено, що дата дії договору 22.11.2037 року застосовується якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору та/або згідно умов відповідної угоди. Отже строк виконання основного зобовязання відповідно до договору повинен настати не 22.11.2037 року, а 31.01.2014 року. Протягом шести місяців після закінчення дії договору до 31.07.2014 року жодних претензій до неї як до поручителя звернено не було, отже банком пропущено 6-місячний строк предявлення вимоги до поручителя. У звязку з вищенаведеним, просила відмовити у задоволенні позову. [PERSON] в судове засідання не зявився, сповіщався про час і місце розгляду справи за адресою реєстрації свого місця проживання. Про причини неявки суду не повідомив, заперечень або заяв про розгляд справи у його відсутність не надавав. Вислухавши пояснення відповідачки, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про задоволення позову. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що 22 листопада 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», назву якого було змінено на публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11256481000, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 75 тис. грн. на трок до 22 листопада 2037 року зі сплатою 14,5 % річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання вказаного кредитного зобов'язання [PERSON] передав в іпотеку банку належне йому на підставі договору купівлі-продажу від 22 листопада 2007 року нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Ворошилова, 30, м. Котовськ, Одеська область, і розташований на приватизованій земельній ділянці 641 кв. м. 22 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступник АТ «УкрСиббанк») та [PERSON] був укладений договір поруки №159964, згідно з умовами якого Поручитель зобовязується перед Кредитором відповідати за невиконання Позичальником [PERSON], усіх його зобовязань перед Банком по договору № 11256481000 від 22.11.2007 року. 08.12.2011 року між [PERSON] акціонерним товариством «УкрСиббанк» та [PERSON] акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами. Отже, відповідно до вищевказаного Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами АТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору. Взяті на себе зобов'язання [PERSON] не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором. Станом на 31.07.2015 рік за Позичальником існує наявна заборгованість за кредитним договором у розмірі 119035,25 грн., з яких: - тіло кредиту 72089,30 грн.; - відсотки 46945,95 грн.; - пеня 0,00 грн. 10.08.2015 року за вих.№31.4-08/4230/15 Уповноваженою особою ФГВФО на проведення тимчасової адміністрації АТ «Дельта Банк» на імя [PERSON] було направлено досудову вимогу щодо погашення заборгованості. Вказані обставини підтверджуються письмовими доказами справи наданими позивачем до позову та не оспорювались відповідачкою в ході розгляду справи. Згідно ст.1054 ЦК України банк за кредитним договором зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. У відповідності до приписів ч.1 ст.1050 ЦК України, боржник, який не повернув своєчасно кредитні кошти, зобов'язаний сплатити кредитору неустойку. Згідно ст.ст.525 і 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 553 ЦПК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором з порушення зобовязання боржником. Відповідно ст. 554 ЦПК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. У відповідності до приписів ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до п. 3.1 Договору поруки, цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором. За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до п. 1.2 Договору поруки, термін виконання основного зобовязання - 22.11.2037 року. Унаслідок порушення боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право достроково вимагати з позичальника та поручителя стягнення заборгованості за кредитним договором, надіславши 10.08.2015 року на імя відповідача письмову вимогу про дострокове повернення простроченої (поточної) заборгованості. Суд не погоджується з твердженнями відповідачки про те, що банк, звернувшись до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, змінив цим строк виконання основного зобовязання. Адже це є правом банку звернутися до суду якщо боржник не виконує зобовязань за кредитним договором та не сплачує заборгованість, а тому не може трактуватись як зміна умов самого кредитного договору. Будь-яких додаткових договорів про зміну строку виконання основного зобовязання матеріали справи не містять, тому твердження відповідачки є необґрунтованими. З урахуванням зазначеного суд вважає, що правові висновки Верховного суду України, на які посилалася відповідачка, заперечуючи проти позову, не регулюють правовідносини, які склалися між сторонами даної справи. Аналізуючи всі дослідженні в судовому засіданні докази по справі в їх сукупності суд приходить до переконання, що відповідач взяті на себе зобовязання по договору поруки не виконала, а тому вимоги позивача є законними, обґрунтованими, ґрунтуються на матеріалах справи і підлягають задоволенню в повному обсязі. На момент подачі вказаного позову до суду позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, судовий збір у розмірі 1218,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved