Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-05 00:00:00

Позивач [PERSON] 17.03.2020 року звернувся до суду з даним позовом. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до дублікату Свідоцтва про право власності № 171 , від 01.09.2004 року, виданого Лехнівською сільською радою Баришівського району Київської області, він, [PERSON] , є власником 1/3 частини житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] , співвласниками решти частини будинку являються [PERSON] , та [PERSON] . В березні 2020 року позивачу стало відомо про те, що 09,09.2004 за № 1289865 реєстратором, Баришівською районною державною нотаріальною конторою Київської області, за повідомленням виконавчої служби АА 754523 від 08.09.2004 року було накладено арешт на належну йому 1/3 частину житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, який додається до матеріалів справи. Просить суд виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження нерухомого майна (арешт нерухомого майна), від 09 вересня 2004 року (реєстраційний номер обтяження 1289865), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] 1/3 частина будинку) внесений на підставі повідомлення АА 754523, 08.09.2004 Виконавчої служби. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився До суду від позивача надійшла заява про підтримання позову та про розгляд справи у його відсутність, що дає суду підстави для розгляду справи у відсутність позивача по справі Представник відповідача Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області у підготовче судове засідання не з`явився, про день та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. До суду від начальника РВ ДВС надійшла заява про розгляд справи у відсутність їх представника проти задоволення позову не заперечує. Треті особи [PERSON] , [PERSON] , Баришівська районна державна нотаріальна контора Київської області в підготовче судове засідання не з`явилась, про день та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, що дає суду підстави для розгляду справи та ухвалення рішення у відсутність представника третьої особи по справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлений позов обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно дублікату Свідоцтва про право власності № 171 , від 01.09.2004 року, виданого Лехнівською сільською радою Баришівського району Київської області [PERSON] , є власником 1/3 частини житлового будинку, що знаходиться но [ADDRESS] , співвласниками решти частини будинку являються [PERSON] , та [PERSON] . В березні 2020 року позивачу стало відомо про те, що 09.09.2004 за № 1289865 реєстратором, Баришівською районною державною нотаріальною конторою Київської області, за повідомленням виконавчої служби АА 754523 від 08.09.2004 року було накладено арешт на належну позивачуі 1/3 частину житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, який додається до матеріалів справи. На даний час, як вбачається з листа Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області від 13.03.2020 року за №4732, виконавче провадження в якому було накладено заборону закінчено та знищено, інших виконавчих проваджень відносно позивача немає. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною першою статті 317 ЦК України визначено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України закріплена гарантія непорушності права приватної власності особи. Відповідно до частини першої статей 321 та 391 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у праві його здійснення і власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Внесення вищезазначеного запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо обтяження нерухомого майна (заборони) порушують право власності щодо вільного володіння, користування та розпорядження майном. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, визначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки відповідач визнав заявлений позов в повному обсязі, суд вважає за необхідне прийняти дане визнання та позов задовільнити.

Outcome: approved