Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

Позивач 29.08.2019 р. звернувся до суду з вищевказаним позовом, який уточнив в процесі розгляду справи в частині кола відповідачів. В позовній заяві зазначив, що у період з 01.07.2015 р. по 01.06.2018 р. надав відповідачам комунальні послуги у приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , вартість яких не сплачена на суму 11153,57 грн. П.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 р. передбачено, що плата за надані послуги вноситься щомісячно. За позовом позивач просить стягнути солідарно заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 11153,57 грн. та судові витрати. Ухвалою від 25.11.2019 р. було відкрито провадження і справа призначена до розгляду на 25.02.2020 р. 25.02.2020 р. розгляд справи відкладено на 25.05.2020 р. на підставі п.5 ч.2 ст.223 ЦПК України. 25.05.2020 р. розгляд справи відкладено на 04.08.2020 р. за клопотанням представника відповідача для ознайомлення з наданими позивачем додатковими доказами. 04.08.2020 р. розгляд справи відкладено на 29.09.2020 р. за клопотанням представника відповідача [PERSON] на підставі п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, просить задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві та відповіді на відзив (а.с.62-63). Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про розгляд справи були повідомлені у встановленому законом порядку, про що свідчать розписки, наявні в матеріалах справи, причини не явки суду не повідомили, заяв не подавали. В процесі розгляду справи представником відповідача [PERSON] - адвокатом Карою Ю.М. було подано відзив на позовну заяву (а.с.19-21), за змістом яких представник просить відмовити в задоволенні позовних вимог, у тому числі з підстав спливу строків позовної давності. Суд розглянув справу за відсутності відповідачів на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України. В силу ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу 29.09.2020 р. за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію сторін, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з п. 2.2 статуту Концерну «Міські теплові мережі», затвердженого розпорядженням Запорізького міського голови від 08.04.2013 року № 99 р, предметом діяльності Концерну є виробництво теплової енергії; транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами; постачання теплової енергії для потреб населення для обігріву житла і побутових потреб, комунально-побутових потреб підприємств, бюджетних установ та організацій, інших категорій споживачів, її збут. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч. 1). Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ч. 2). У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням (ч. 3). Встановлено, що позивач у період з 01.07.2015 р. по 01.06.2018 р. надав відповідачам послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , вартість яких не сплачена на суму 11153,57 грн. Вищевикладене підтверджується розрахунком заборгованості за період з 01.07.2015 р. по 01.06.2018 р., інформацією з Департаменту реєстраційних послуг ЗМР щодо реєстрації місця проживання відповідачів та договором від 14.10.2010 р. Відповідно до ст.ст. 67, 68 ЖК Української РСР, наймачі (власники) квартир зобов`язані щомісяця своєчасно вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з водопостачання гарячої води та опалення. Статтею 64 ЖК України передбачено, що наймач і всі повнолітні члени сім`ї несуть солідарну майнову відповідальність за зобовязаннями, повязаними з найманням житла. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630 встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом. Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги Концерну «МТМ» законними та обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню. Відмовляючи в задоволенні заяви представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, суд виходив з наступного. Позивач, звернувшись 29.08.2019 р. до суду з даним позовом (а.с.2), просить стягнути з відповідачів заборгованість за період з 01.07.2015 р. по 01.06.2018 р. Дійсно, в силу вимог ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 (три) роки. В силу вимог ст. 267 ч. ч. 3,4 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представник відповідача просила суд застосувати строк позовної давності. Проте, зміст розрахунку заборгованості відповідачів перед Концерном «МТМ» (а.с.7зв., 56зв., 66) із стовпця «сплачено» вбачається, що відповідачі з 08.2015 року по 01.2018 р. здійснювали часткові погашення заборгованості, які перевищують суми нарахування за поточний місяць (зокрема, 08.2015 р., 12.2015 р., 05.2016 р., 01.2017 р., 03.2017 р., 08.2017 р., 10.2017 р., 01.2018 р.), що свідчить про визнання відповідачами боргу перед позивачем та, в силу вимог ст. 264 ч.1 ЦК України, перериває перебіг позовної давності. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ст. 264 ч. 3 ЦК України). Аналіз зазначених норм цивільного права визначає, що за щомісячними платежами перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу. Враховуючи викладене суд прийшов до висновку, що в даному випадку заява предстанвика відповідача про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до розрахунку заборгованості відповідачами у згадані вище періоди здійснювалися на користь Концерну «МТМ» сплата за опалення та гаряче водопостачання. Зі змісту наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с.66) вбачається також, що пільги по сплаті за житлово-комунальні послуги, які мають відповідачі, при нарахуванні заборгованості були враховані. На підставі ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved