Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

Позивач 21 травня 2015 року звернувся до суду з вказаним позовом, в якому згідно уточнень зазначив, що 30 липня 2013 року згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Базилєвим С.П., він успадкував домоволодіння [ADDRESS]. Після цього позивачу стало відомо, що в домоволодінні зареєстровано місце проживання відповідача, який є рідним братом померлої цивільної дружини позивача. Відповідач в зазначеному домоволодінні не проживає протягом 17-ти останніх років, в ньому відсутні його особисті речі Відповідач порушує права позивача як власника та перешкоджає розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Просив усунути [PERSON] перешкоди з боку [PERSON] у користуванні та розпорядженні домоволодінням [ADDRESS], шляхом зняття його з реєстраційного обліку за вказаною адресою; зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти відповідача з реєстраційного обліку. Від позивача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовну заяву підтримав та просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день і час проведення слухання справи повідомлявся належним чином, через засоби масової інформації газету «Вісті Придніпров'я», про причини неявки не повідомив, письмових заяв не надходило. З письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області у судове засідання не з'явився, про день і час проведення слухання справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що домоволодіння [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видане 30 липня 2013 року приватним нотаріусом ДМНО Базилєвим С.П., за реєстровим № 1016 (а.с.11). Встановлено, що в домоволодінні [ADDRESS] зареєстровано місце проживання: [PERSON], [PERSON] (а.с.8). Однак, судом встановлено, що відповідач в домоволодінні [ADDRESS] не проживає, в ньому відсутні його особисті речі, що також підтверджується актом огляду домоволодіння за підписом голови квартального комітету (а.с.6-7). Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В сулу ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Також, в силу ст. 6 вищезазначеного Закону, громадянин України зобов`язаний протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Отже, оскільки відповідач вже на протязі тривалого часу не проживає у спірному житловому будинку, то суд вважає, що є всі підстави усунути [PERSON] перешкоди з боку [PERSON] у користуванні та розпорядженні домоволодінням [ADDRESS], що є підставою для зняття [PERSON] з реєстраційного обліку за вищезазначеною адресою. Разом з тим, вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти відповідача з реєстрації місця проживання є таким, що не ґрунтуються на законі, оскільки Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області є третьою особою по справі та права позивача не порушував та в матеріалах справи відсутня відмова Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на звернення позивача. Враховуючи вищевикладене та аналізуючи здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного, і

Outcome: partial