Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

Позивач 23.06.2020 звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про визнання недійсним кредитного договору, укладеного 16.07.2019. Вважає, що при укладенні кредитного договору порушено права споживача згідно із ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ЗУ «Про захист персональних даних». Зазначає що надсилала звернення у досудовому порядку, але листи залишились без реагування. Перед укладенням договору про надання кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про обставини, зазначені в ч.2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів». Проте позивач зазначає, що будь-який окремий документ, що містив би сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту, варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги, можливість дострокового повернення кредиту та його умови, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування їй не надавали. На сайті такої інформації знайти не вдалось. Вказує на те, що не мала достатньо часу для ознайомлення з «Правилами надання кредиту ТОВ «Алекскредит». Здійснюючи оформлення кредиту через Інтернет не мала можливості оцінити умови кредитування, виявити недоліки та оцінити ризики. У порушення вимог ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір не містить порядку зміни і припинення дії та умов за яких настає відповідальність кредитодавця. У порушення вимог ЗУ «Про захист персональних даних» відповідач не повідомив про умови і строки обробки персональних даних. Відповідно до прохальної частини позовної заяви позивач просила розгляд справи проводити без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. 16.07.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Алекскредит», яке знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Стартова,9-А, 2 поверх, з однієї сторони та [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] укладено Договір про надання кредиту №2503623 згідно з яким Правила надання кредиту містяться на сайті www.alexcredit.ua (http//alexcredit.ua/umovi). Згідно із п.3 договору, кредитодавець надає позичальнику кредит на інші споживчі цілі (вирішення власних фінансових питань) без додаткового забезпечення у розмірі та на умовах, визначених договором у тимчасове, строкове, платне користування, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в гривні. Відповідно до п.4 Договору сума кредиту складає 10000 грн. Нарахування процентів згідно із п.1.5 Договору здійснюється відповідно до ст. 1054 ЦК України, виходячи з Базової ставки, акцій, програми лояльності. Базова ставка згідно із п.1.6 Договору за 1 день користування кредитом складає 1,7%. Акційна ставка - 1,19%. Спеціальна процентна ставка - 3.00 %. Пеня з 1 день користування кредитом 0.00 %. Згідно із п.8 Договору дата надання кредиту. Узгоджений строк повернення і дата повернення вказані у Графіку платежів, що визначається у Додатку №1 до цього Договору. Сторонами встановлено згідно із п. 1.9 строк повернення кредиту 30 календарних днів до 15.08.2019. Кредит відповідно до п.1.10 надано у безготівковій формі. Згідно із Розділом 2 визначено права та обов`язки сторін. Відповідно до п.3.1 строк дії Договору визначено до повного виконання. Відповідно до Розділу 4 визначено порядок повернення кредиту, сплати процентів, умови відмови від надання та одержання кредиту. Згідно із Розділом 5 встановлено відповідальність сторін. Відповідно до п.5.3 порушенням умов цього Договору є його невиконання або неналежне виконання. Згідно із Розділом 6 визначено порядок вирішення спорів. Відповідно із Розділом 7 визначено інші умови договору. Зокрема згідно із п.7.5 Договору укладаючи договір позичальник заявляє, що усвідомлює та підтверджує те, що умови Договору зрозумілі, відповідають інтересам, є розумними і справедливими. Під час укладення Договору позичальник не знаходиться під впливом обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу тяжких обставин, надав інформацію, відомості та документи, які є достовірними і відповідають дійсності. Не є обмеженим. Надає згоду на збирання, накопичення, використання та обробку персональних даних, отримав від кредитодавця до укладення Договору інформацію, зазначену у ч.2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Письмово поінформований про те, що вартість послуг третіх осіб встановлюється виключно такими особами. Повідомлений про права відповідно до ЗУ «Про захист прав споживачів». Згідно із ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно із ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.2,ч.8 ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї Відповідно до позовної заяви позивач вказує на те, що зверталась до відповідача із зверненнями. Проте нею при подачі позову не додано копій таких звернень та відповідей на них. Позивач вказує, що відсутній документ про сукупну вартість кредиту, проте сторони погодили Додаток №1 до Договору згідно з яким визначено дату отримання та кінцевий термін повернення кредиту, суму платежу за узгоджений строк повернення кредиту, у тому числі погашення суми кредиту та процентів за користування. Відповідно до Розділу 2 Договору до обов`язків позичальника входить: належне їх виконання, повернення кредиту, письмове повідомлення про зміну адреси, телефону, сплата неустойки, надання достовірних персональних даних кредитодавцю. Позивач зазначає, що уклала Договір про надання кредиту №2503623 16.07.2019. Разом з тим позивач не вказує чи повертала кошти відповідачу в якому розмірі чи існує заборгованість. Позивач вказує, що відповідач скористався її необізнаністю, порушив її права, оскільки вона не мала можливості оцінити умови кредитування, ризики. Проте така позиція позивача не узгоджується із Розділом 7 Договору, оскільки позивач не надає доказів неусвідомлення умов Договору, перебування на час укладення Договору під впливом обману, насильства, погрози, обмеження дієздатності. Між сторонами узгоджено строк повернення кредиту до 15.08.2019, позивач не вказує які труднощі щодо виконання нею Договору виникали в період з 16.07.2019 по 23.06.2020. Зазначає що правила надання їй не надавались і в мережі Інтернет Правил вона не знайшла. та їй не було повідомлено про умови, мету та строки обробки персональних даних. Проте це не стало перешкодою для надання позивачем відповідачу персональних даних з метою отримання коштів, що не свідчить про необізнаність з умовами отримання коштів. Позивач вказує, що Договір не містить права та обов`язки сторін. порядку зміни і припинення договору, відповідальності сторін, проте згідно із змістом оспорюваного Договору №2503623, Договір містить істотні умови у тому числі порядок обробки персональних даних. Відповідно до п.22 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно із ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно із ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно із ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності . Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним Згідно із ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно із ст. 1 ЗУ «Про захист персональних даних», персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Відповідно із ч.1 ст.6 ЗУ «Про захист персональних даних», мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних. Таким чином, позивач просить визнати недійсним Договір про надання кредиту №2503623 від 16.07.2019 у зв`язку з недотриманням відповідачем норм законодавства щодо істотних умов договору, які є необхідними. Разом з тим оспорюваний Договір №2503623 від 16.07.2019 містить істотні умови щодо яких сторони дійшли згоди на момент укладення, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Крім того позивачем не надано доказів порушення вимог ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про захист персональних даних», ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Цивільного Кодексу України. Разом з тим, з матеріалів справи встановлено, що позивач виявивши бажання отримати кредит, мав у своєму розпорядженні всю необхідну інформацію та можливість ознайомитись з умовами, надав необхідні документи та отримав кредит. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З урахування наведеного вище та аналізуючи наявні у справі докази, суд вважає, що позивачем не надано доказів в обґрунтування заявлених вимог. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не є обґрунтованими, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову підстави для стягнення з відповідача судових витрат в порядку в порядку ст.141 ЦПК України, відсутні.

Outcome: dismissed