Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-22 00:00:00

Позивач [PERSON] 20.02.2018 року звернулася до суду з позовом і просить визнати недійсним заповіт [PERSON] , посвідчений Третьою Сумською державною нотаріальною конторою, на домоволодіння по [ADDRESS] на користь [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Вказує, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та виявилося, що в 2015 році було посвідчено заповіт від імені [PERSON] на користь трьох осіб: позивача [PERSON] , відповідачів [PERSON] , [PERSON] в рівних частках. Вважає, що цей заповіт слід визнати недійсним, оскільки з 2000 року її батько страждав рядом хронічних захворювань та мав 2 групу інвалідності. Позивач постійно доглядала за ним З 2013 року його психічний стан погіршився, він не міг вірно оцінювати події, а отже, відповідачі скористалися його безпорадним с станом для оформлення заповіту на свою користь. Просить визнати заповіт недійсним. Позивач та її представник адвокат Іващенко Т.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просять їх задовольнити. Позивач пояснила, що з 2013 року після смерті дружини померлого [PERSON] його стан здоров`я погіршився, він переніс декілька інсультів, постійно приймав ліки та страждав від порушення мозкового кровообігу. У зв`язку з цим приблизно за рік до своєї смерті він став погано впізнавати людей, періодично не розумів обставин та міг вірно оцінювати дійсні події. Весь час вона доглядала за ним, і незадовго перед його смертю звернулася до лікаря за направленням для визначення психічного стану свого батька. Проте, обстеження він не встиг пройти у зв`язку із смертю. Оскільки вона майже постійно перебувала поряд з батьком, не знає коли він встиг скласти новий заповіт вже на трьох осіб, та вважає такий заповіт недійсним. Представник відповідача Сумської міської ради Білан С.П. в письмовій заяві просить справу розглядати без участі представника Сумської міської ради, при прийнятті рішення просить врахувати наведену судову практику у відзиві від 22.05.2018 року та прийняти законне і обґрунтоване рішення суду, не порушуючи прав та законних інтересів інших осіб (а.с.37-38). Відповідач [PERSON] пояснив суду, що позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими. Пояснив, що за півроку до своєї смерті його дідусь [PERSON] був ще повністю в нормальному стані, хоча і лікувався від ряду хронічних захворювань. Його психічний стан був нормальним до самої його смерті, він інколи став забувати, тобто дещо погіршилася пам`ять, проте, мав критичне ставлення до свого психічного стану, контролював всі витрати, записував показання лічильників, періодично давав йому гроші на придбання продуктів харчування або ліків. Йому не відомо, коли і як дідусь переробив заповіт 2015 році. Відповідач [PERSON] пояснила суду, що не визнає позовні вимоги, вважає, що вони не підтверджуються доказами. Дідусь до останніх днів свого життя все повністю усвідомлював. 01.05.2017 року вони прийшли привітати дідуся із святом і побачили, що він був один, позивачки не було, а дідусь був в жахливому стані, тому вона викликала йому швидку допомогу. Третя особа в судове засідання надала заяву по розгляд справи без її участі. 01 березня 2018 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 03 травня 2018 року. 21.03.2018 року від відповідачів надійшли письмові заперечення проти позову. Підготовче засідання неодноразово відкладалося з різних об`єктивних причин. 08 січня 2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду на 08.02.2019 року. 08.02.2019 року розгляд справи відкладено на 18.03.2019 року за клопотанням відповідача [PERSON] 18.03.2019\~року розгляд\~справи відкладено\~на 03.06.2019\~року за клопотанням відповідача [PERSON] 03.06.2019 року розгляд справи відкладено до 02.09.2019 у зв`язку з неявкою учасників справи після технічної перерви. 02.09.2019 року розгляд справи відкладено на 12.11.2019 року для виклику свідків. 12.11.2019 року оголошено перерву в судовому засіданні до 16.12.2019 року для продовження допиту свідків. Судове засідання 16.12.2019 року відкладено на 24.02.2020 року у зв`язку з перебуванням головуючого на лікарняному. 24.02.2020 року після допиту свідків судове засідання відкладено на 13.03.2020 року за клопотанням представника відповідача. 13.03.2020 р. судове засідання було відкладено на 21.04.2020 року у зв`язку з перебуванням головуючого на лікарняному. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, покази свідків, вважає, що позов не обґрунтований та не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , який був батьком позивача та дідом відповідачів. До смерті спадкодавця, а саме, у 2009 році померла його донька рідна сестра позивачки та у 2013 році померла його дружина. Відповідачі є дітьми померлої у 2009 році доньки [PERSON] . Як вбачається з копії матеріалів спадкової справи, 12.03.2015 року [PERSON] склав заповіт, згідно якого все своє майно заповідав позивачу [PERSON] , відповідачам [PERSON] , [PERSON] в рівних частинах. Всі спадкоємці за заповітом звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Інших спадкоємців у померлого не було (а.с.42-65). Встановлено, що на час складання заповіту в березні 2015 року [PERSON] повністю розумів значення своїх дій та діяв добровільно, за власним розсудом. Вказані обставини підтверджуються показами всіх допитаних в судовому засіданні свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також допитані в якості свідків відповідачі [PERSON] , [PERSON] та частково показами допитаної в якості свідка позивачки [PERSON] . Свідки пояснювали, що деякі психічні розлади у [PERSON] почалися незадовго до його смерті приблизно за півроку рік. Так, він міг не впізнати декого із раніше знайомих людей, забував обставини і факти, став гірше орієнтуватися в часі та плутався щодо обставин. Свідок [PERSON] пояснив суду, що взагалі не помічав у [PERSON] будь-яких психічних вад, хоча часто як сусід спілкувався з ним та надав за його проханням допомогу. Так, в березні 2015 року [PERSON] прийшов до нього і попросив підвезти його до нотаріуса для складання заповіту, що він і зробив. Дочекавшись, поки він впорається зі своїми справами у нотаріуса, [PERSON] відвіз його додому. При цьому [PERSON] був у здоровому розумі, такий, як і завжди. Свідок [PERSON] пояснила суду, що близько 15 років обслуговувала [PERSON] вдома як дільнична медсестра. Він був інвалідом 2 групи, курсами проходив лікування за призначенням лікарів. При цьому він часто самостійно давав їй гроші на ліки, які вона купувала та приносила йому за призначенням лікаря. Пояснила також, що [PERSON] мав ряд хронічних захворювань, страждав на церебральний атеросклероз, гіпертонію, а останнім часом його стан погіршився, тому свідок радила [PERSON] , яка за ним доглядала, звернутися за його направленням до психіатра. Зазначені обставини підтверджуються також даними медичної картки амбулаторного хворого [PERSON] , яка булав досліджена в судовому засіданні. Встановлено, що за життя жодних психічних розладів у нього не було виявлено, хоча медичний комплексний огляд він проходив систематично, не рідше двох разів кожного року. В матеріалах справи наявна копія сторінок журналу зва січень-грудень 2015 року, який вів особисто [PERSON] та власноруч записував всі показання лічильників за кожний місяць та вираховував різницю для оплати за електроенергію (а.с.89-90). Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно з ст. 1234, 1235 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Стаття 1247 ЦК України встановлює загальні вимоги до форми заповіту: 1. Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. 2. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. 3. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу. Стаття 225 ЦК України передбачає правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Зокрема, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Статтею 231 ЦК України визначені правові наслідки правочину, який вчинено під впливом насильства. Правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Недійсність заповіту та підстави для цього встановлені ст. 1257 ЦК України. Так, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. В судовому засіданні позивачем не доведено та судом не встановлено жодних визначених законом підстав для визнання заповіту від 12.03.2015 року, складеного [PERSON] , недійсним., оскільки заповіт складений без порушення вимог щодо його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі. Не знайшли свого підтвердження також посилання позивача на те, що заповіт було вчинено дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, або вчинено під впливом насильства, проти справжньої волі спадкодавця, внаслідок застосування до нього фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи. Таким чином, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, тому повністю відмовляє в їх задоволенні.

Outcome: dismissed