Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

Позивач 17.01.2018 р. звернулася в суд з позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Заявлений позов обґрунтовувала тим, що рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 09.02.2017 р. з відповідача стягнуто аліменти на утримання їхнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 500 грн. щомісячно. Розмір аліментів, що їх відповідач сплачує згідно рішення суду, є меншим від мінімального розміру аліментів, який встановлений у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не може забезпечити гармонійний розвиток дитини. Тому просила збільшити розмір аліментів у твердій грошовій сумі з 500 грн. до 2500 грн. щомісячно до повноліття дитини. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, у поданому відзиві позов не визнав, мотивуючи, що аліменти згідно рішення суду від 09.02.2017 р. у розмірі 500 грн. сплачує, заборгованості у нього немає. У свою чергу позивач перешкоджає йому як батькові брати безпосередню участь у вихованні дитини, не дозволяє бачитися з сином та спілкуватися з ним, хоча на обґрунтування своїх позовних вимог посилається на його, відповідача, батьківський обов'язок брати участь у вихованні та утриманні сина. Вважає, що створення позивачем перешкод у спілкуванні з дитиною є підставою для відмови у задоволенні позову. Представник відповідача у судовому засіданні позов визнав частково з огляду на те, що на даний час відповідач погодився сплачувати аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі 1500 грн.; посилався на те, що відповідач не має постійного працевлаштування, шукає роботу за фахом. Проти часткового задоволення позову не заперечував. Заслухавши вступне слово сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що у шлюбі сторін народився син [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 09.02.2017 р. з відповідача стягнуто аліменти у користь позивача на утримання малолітньої дитини у розмірі 500 грн. щомісячно. Відповідно до вимог ч.1 ст.192 СК України визначений за рішенням суду розмір аліментів може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника чи одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення стану здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч.2 ст.182 СК України (у редакції ЗУ від 03.07.2018 р.) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При вирішенні спору відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України суд враховує наступні обставини:1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини сторін, зокрема те, що дитина здорова, перебуває на утриманні матері та на утриманні батька, який сплачує аліменти у розмірі 500 грн. щомісячно; 2) відповідач є молодим здоровим чоловіком, який працює неофіційно, розмір його доходу невідомий; 3) інших дітей та непрацездатних утриманців відповідач не має; 3-1) відсутні дані щодо наявності у власності відповідача рухомого і нерухомого майна, грошових коштів. Суд зазначає, що порушення позивачем, як стверджує відповідач, його права як батька на безперешкодне особисте спілкування з дитиною, створення позивачем перешкод у спілкуванні з дитиною не звільняє відповідача від обов'язку утримання дитини до досягнення нею повноліття. При вирішенні спору суд також застосовує наступні норми права. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.), ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до вимог ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. З урахуванням викладеного суд визначає до стягнення з відповідача щомісячний розмір аліментів у твердій грошовій сумі, що становить 1700 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому слід припинити стягнення за виконавчим листом № 352/1705/16-ц Тисменицького районного суду Івано-Франківської області, відкликавши вказаний виконавчий лист з Яремчанського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області. Враховуючи вимоги п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, згідно якого інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача слід стягнути на користь позивача 2720 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу із заявлених до стягнення 4000 грн. (а.с.58). На підставі наведеного, відповідно до ст. 3, 27 Конвеції ООН про права дитини від 20.11.1989 р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.),ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., ст. 182, 184, ч.1 ст.192 СК України, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»

Outcome: partial