Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] 3 липня 2015 року звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що йому на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Разом з ним в квартирі зареєстрований відповідач- його батько [PERSON], який понад 3 років не проживає у зазначеній квартирі, місце його знаходження та фактичного проживання йому невідомо, речей його у квартирі немає., вважає, що той втратив право користування житлом у квартирі. Просить визнати відповідача таким , що втратив право користування житлом у квартирі [ADDRESS]. Позивач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду письмове клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, заперечень суду не надав, у звязку з чим у відповідності до ст.224 ЦПК України за згодою позивача, суд розглядає справу без присутності відповідача, постановляючи заочне рішення. Відповідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Конституцією України (ст.41) та ст..1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року №475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів №2,№4 , №7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку квартири визначені ст..383 ЦК України та ст..150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливо лише на підставах, передбачених законодавством. Судом встановлено, що власником квартири [ADDRESS] на підставі договору, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] в реєстрі за № 3649, є позивач по справі [PERSON] Згідно довідки КП «Граніт» від 23.03.2015р. у зазначеній квартирі зареєстровані позивач та відповідач, квартира складається з однієї кімнати жилою площею 15,9кв.м. Згідно до актів від 14.01.2015 року та від 5.03.2015 року, складених комісією ЛКП «Граніт», вбачається, що відповідач не проживає на протязі трьох років. Згідно ст..319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на свій розсуд. Відповідно до ст..391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування майном. Реєстрація відповідача, який не є членом сімї власника, у квартирі , що належить позивачу на праві власності перешкоджає у реалізації ним права власності у повному обсязі , тому позовні вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право на житло підлягають задоволенню.

Outcome: approved