Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

Позивач [PERSON] 30 жовтня 2020 року звернувся до суду з позовом до Приватного Акціонерного Товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебував в трудових відносинах з відповідачем по справі з 17.01.2000 року по 17.03.2000 року, з 01.09.2001 року по 29.10.2015 року та з 11.11.2015 року по 16.07.2018 року, працюючи гірничим робітником очисного забою 4-го та 5-го розрядів з повним робочим днем в шахті, був звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки. 16.06.2016 року позивача було травмовано на підприємстві під час виконання трудових обов`язків. За даним фактом був складений акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, за формою Н-1 від року та Акт розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від року від 21.06.2016 року. Внаслідок нещасного випадку позивач отримав в/косо-спиральний перелом н/3 3 п`ястної кістки правої кисті зі зміщенням. За даним нещасним випадком позивачу було встановлено 5% втрати професійної працездатності, що підтверджується довідкою МСЕК від 17.03.2020 року. Крім того, згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії від 24 грудня 2019 року № 46/1081 позивачу було вперше встановлено наявність професійного характеру захворювання: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами; пневмоконіоз, ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст.) за змішаним типом. Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 15 січня 2020 року було встановлено, що хронічне професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих факторів важкості праці та пилу фіброгенної дії. Згідно довідці МСЕК мені 17.03.2020 року була вперше встановлена третя група інвалідності за професійним захворюванням, 65 % втрати професійної працездатності за сукупністю професійних захворювань та трудового каліцтва ( первинно 30% хронічна попереково-крижова радікулопатія, 30% пневмоконіоз, повторно 5% за трудовим каліцтвом 16.06.2016 року), безстроково, встановлено потребу в медикаментозному, санаторно-курортному лікуванні. Лікування за наслідками травми та професійного захворювання позивач продовжує і зараз. Стан його здоров`я залишається досить тяжким, в зв`язку з чим він відчуває великий дискомфорт. Він і надалі потребує лікування. Позивач вважає, що внаслідок трудового каліцтва та професійного захворювання йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він зазнав і продовжує зазнавати дуже сильного фізичного болю і страждань, після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму. Все це разом вплинуло на його образ життя, на сімейний бюджет, оскільки для лікування необхідні чималі кошти. Внаслідок виробничої травми та професійного захворювання він втратив нормальні життєві зв`язки і йому доводиться приймати додаткові зусилля для організації свого життя та життя своєї родини, він не може реалізовувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання. Вищевикладені обставини негативно відбиваються на його душевному стані. Він відчуває душевні страждання та переживання, у нього з`явилося почуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням незворотності наслідків захворювань та тяжкого стану його здоров`я. У нього критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому та соціальному відношенні, громадянина. Заподіяну позивачу моральну шкоду він оцінює у 90\~000 грн. Оцінюючи моральну шкоду в зазначену суму, він виходив з тривалості та глибини моральних та фізичних страждань, тяжкості захворювань, з безлічі негативних наслідків для нього, які виникли внаслідок травмування на виробництві та професійного захворювання, а також незворотності значного погіршення стану його здоров`я. 30 жовтня 2020 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Філь О.Є. 02 листопада 2020 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 25 листопада 2020 року представник відповідача ПрАТ ШУ «Покровське» надав суду відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі, просить відмовити в їх задоволенні, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 153 КЗпП України працівник має право відмовитися від дорученої роботи, якщо створилася виробнича ситуація, небезпечна для його життя чи здоров`я або людей, які його оточують, і навколишнього середовища. За весь час роботи позивач жодного разу не заявляв про порушення з боку відповідача умов його праці. Відповідач не приховував тяжкість і шкідливість технологічного процесу. Позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я. Якщо внаслідок недбалості медичних працівників та внаслідок свідомого приховування позивачем фактів погіршення свого здоров`я у позивача не було під час медичних оглядів виявлено професійних захворювань та він не був своєчасно усунутий від дії шкідливих факторів виробничого середовища, то це є іншими обставинами, про які йдеться в ст. 23 ЦК України та які повинен суд врахувати при визначенні розміру моральної шкоди. Позивач знав про погіршення стану свого здоров`я, однак, при цьому продовжував працювати в умовах шкідливих факторів до 12.07.2018 року, тобто навмисно сприяв розвиненню свого професійного захворювання та збільшенню шкоди для свого здоров`я, чим допустив порушення ст. 14 Закону України «Про охорону праці». Крім того, у відзиві зазначено, що вимога позивача про стягнення з відповідача 90000 грн моральної шкоди не відповідає вимогам розумності і справедливості. Достатнім розміром грошових коштів, якою можуть бути відшкодовані моральні страждання позивача буде не більше 32500,00 грн із умовного розрахунку 500 грн за кожний відсоток втрати працездатності. З`ясувавши обставини у справі, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем ПрАТ «ШУ «Покровське» з 17.01.2000 року по 17.03.2000 року, з 01.09.2001 року по 29.10.2015 року та з 11.11.2015 року по 16.07.2018 року, працюючи гірничим робітником очисного забою 4-го та 5-го розрядів з повним робочим днем в шахті, був звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 21-24). 16.06.2016 року позивача було травмовано на підприємстві під час виконання трудових обов`язків. За даним фактом був складений акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, за формою Н-1 від року та Акт розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від року від 21.06.2016 року. Внаслідок нещасного випадку позивач отримав в/косо-спиральний перелом н/3 3 п`ястної кістки правої кисті зі зміщенням (а.с. 25-28). За даним нещасним випадком позивачу було встановлено 5% втрати професійної працездатності, що підтверджується довідкою МСЕК від 17.03.2020 року. Крім того, згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії від 24 грудня 2019 року № 46/1081 позивачу було вперше встановлено наявність професійного характеру захворювання: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами; пневмоконіоз, ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст.) за змішаним типом (а.с. 5). Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 15 січня 2020 року було встановлено, що хронічне професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих факторів важкості праці та пилу фіброгенної дії (а.с. 13-16). Згідно довідці МСЕК йому 17.03.2020 року була вперше встановлена третя група інвалідності за професійним захворюванням, 65 % втрати професійної працездатності за сукупністю професійних захворювань та трудового каліцтва ( первинно 30% хронічна попереково-крижова радікулопатія, 30% пневмоконіоз, повторно 5% за трудовим каліцтвом 16.06.2016 року), безстроково, встановлено потребу в медикаментозному, санаторно-курортному лікуванні (а.с. 6-7). Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Законом України Про охорону праці, а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров`я або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Судом встановлено, що тяжкі та шкідливі умови праці призвели до травмування та професійного захворювання позивача. Висновком МСЕК від 17.03.2020 рокупозивачу була вперше встановлена третя група інвалідності за професійним захворюванням, 65 % втрати професійної працездатності за сукупністю професійних захворювань та трудового каліцтва (первинно 30% хронічна попереково-крижова радікулопатія, 30% пневмоконіоз, повторно 5% за трудовим каліцтвом 16.06.2016 року), безстроково, встановлено потребу в медикаментозному, санаторно-курортному лікуванні (а.с. 6-7). В зв`язку цим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування моральної шкоди. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обов`язку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами статті 237-1 КЗпП України. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в зв`язку з травмою на виробництві та професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив згідно висновку МСЕК 65% працездатності, визнаний інвалідом третьої групи безстроково. Позивач тривалий час перебував на лікуванні, лікування за наслідками професійного захворювання він продовжує і зараз (а.с. 8-12). Стан здоров`я позивача залишається досить тяжким, в зв`язку з чим він відчуває великий дискомфорт. Він і надалі потребує лікування. Позивачу внаслідок травми на виробництві та професійного захворювання була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він зазнав і продовжує зазнавати дуже сильного фізичного болю і страждань, після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму. Вищезазначене законодавство, а також роз`яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» пов`язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на її відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоров`я позивача, те, що професійна працездатність в зв`язку з травмою на виробництві та професійним захворюванням згідно висновку МСЕК втрачена на 65%, позивач визнаний інвалідом третьої групи безстроково. Виходячи з\~викладеного,\~суд вважає\~можливим стягнути\~з відповідача\~на користь\~позивача в\~рахунок \~відшкодування моральної\~шкоди 50000\~грн. з утриманням з цієї суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial