Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

Позивач [PERSON] 27.02.2018 року звернулася до суду із позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 12.07.2016 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про що 12.07.2016 року складено відповідний актовий запис №1399. Позовна заява мотивована тим, що подружжя з серпня 2016 року проживає окремо: позивач - в Сполучених Штатах Америки, відповідач - в м. Вінниці, сторони не підтримують шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть, спільних дітей та спільно нажитого майна не мають.Позивач не має бажання в подальшому проживати з відповідачем однією сімєю. На її думку, відновити сімейні стосунки неможливо та недоцільно, вона вважає, що відносини подружжя налагодити не вдасться, шлюб носить формальний характер, на примирення та відновлення подружніх відносин позивач не згодна, подальше збереження шлюбу з відповідачем суперечить її інтересам. Вказані обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з вказаною позовною заявою до відповідача. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, в матеріалах справи наявна її заява, в якій вона позов підтримує, просить справу розглядати без її участі. Відповідач [PERSON]в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій позов визнав, просив справу розглядати за його відсутності. Суд, розглянувши матеріали справи, зважаючи на зміст заяв позивача та відповідача, дослідивши представлені докази в їх сукупності та зважаючи на визнання відповідачем позову, приходить до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В ході дослідження позовної заяви та доданих до неї матеріалів судом, відповідно до ч. 1 ст. 112 СК України, з'ясовано фактичні взаємини подружжя, а також те, що подана до суду позовна заява відповідає дійсній волі позивача та відповідача, їх бажання розірвати шлюб є істинним та добровільним. Згідно п. 10 Постанови пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України (254к/96-ВР) охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін. Досліджуючи вказані обставини, суд зважає на те, що фактично шлюбні відносини між сторонами по справі припинено, шлюб між сторонами фактично розпався, існує формально, подальше збереження шлюбу є неможливим та недоцільним і суперечитиме інтересам позивача та відповідача, тому шлюб між сторонами слід розірвати, а позов задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved