Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

Позивач 14.08.2015 р. звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 396881,82 грн. Заявлений позов обґрунтовував тим, що 26.07.2007 р. між ВАТ «ВіЕйБі Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк», та відповідачем укладено кредитний договір № 07/57-05, згідно якого банк надав відповідачу кредит для споживчих потреб у сумі 50000 доларів США з кінцевим терміном повернення до 25.07.2012 р. Згідно додаткового договору № 3 до вказаного кредитного договору строк користування кредитними коштами продовжено до 25.07.2022 р. Відповідно до п.1.4 кредитного договору річна ставка за користування кредитними коштами становить 12,0 %, за обслуговування кредиту встановлена щомісячна плата в розмірі 176,75 грн., що становить 0,07 % від суми кредиту (п.1.4.1 договору). Відповідач зобов'язався повернути кредит, сплачувати відсотки за користування кредитом та інші передбачені кредитним договором кошти в строки та на умовах, визначених цим договором. У зв'язку з неналежним виконанням своїх зобов'язань відповідачем, який з лютого 2015 р. перестав погашати кредит, сплачувати відсотки та плату за обслуговування кредиту, загальна сума заборгованості відповідача станом на 30.07.2015 р. складає 18331,89 доларів США, а саме 17262,08 доларів США заборгованості за кредитом, 1069,81 доларів США заборгованості по відсотках за користування кредитом, та 11630,58 грн., а саме 1060,50 грн. комісії за РО, 10570,08 грн. неустойки за несвоєчасне погашення кредиту. Загальний розмір заборгованості становить 396881,82 грн. Просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості. Представник позивача у судове засідання не з'явився, у надісланій суду заяві просив справу розглянути у його відсутності, позов підтримав і просив його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, у поданій суду заяві просив справу розглянути без його участі; у наданому суду запереченні позов не визнав, посилаючись на те, що на забезпечення виконання зобов'язань за укладеним між сторонами кредитним договором 27.07.2007 р. між позивачем та майновим поручителем КП «Гурт-Мрія» укладено іпотечний договір. 30.06.2015 р. позивач звернувся у господарський суд Івано-Франківської області з позовом до майнового поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 18331,89 доларів США та 11630,58 грн. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням господарського суду від 20.01.2016 р. позов банку задоволено частково, звернуто стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку площею 5119 кв.м в урочищі «Коло Дозу» в с. Шешори Косівського району Івано-Франківської області з метою задоволення вимог позивача до позичальника [PERSON] за кредитним договором № 07/57-05 від 26.07.2007 р. в сумі 465196 грн.; за банком визнано право власності на предмет іпотеки. У разі неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що банком зроблено. Згідно ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а згідно ст.600 ЦК України зобов'язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Оскільки банк на підставі рішення господарського суду повністю отримав задоволення своїх вимог, кредитне зобов'язання є припиненим. Просив у позові відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що 26.07.2007 р. між ВАТ «ВіЕйБі Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк», та відповідачем укладено кредитний договір № 07/57-05, згідно якого банк надав відповідачу кредит для споживчих потреб у сумі 50000 доларів США з кінцевим терміном повернення до 25.07.2012 р. (а.с.5-9). Згідно додаткового договору № 3 від 14.08.2009 р. до вказаного кредитного договору строк користування кредитними коштами продовжено до 25.07.2022 р. (а.с.11-13). Відповідно до п.1.4 кредитного договору річна ставка за користування кредитними коштами становить 12,0 %, за обслуговування кредиту встановлена щомісячна плата в розмірі 176,75 грн., що становить 0,07 % від суми кредиту (п.1.4.1 договору). Відповідач зобов'язався повернути кредит, сплачувати відсотки за користування кредитом та інші передбачені кредитним договором кошти в строки та на умовах, визначених цим договором. Факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується меморіальним валютним ордером № 15956 від 27.07.2007 р. (а.с.1). У зв'язку з неналежним виконанням своїх зобов'язань відповідачем, який з лютого 2015 р. перестав погашати кредит, сплачувати відсотки та плату за обслуговування кредиту, загальна сума заборгованості відповідача станом на 30.07.2015 р. складає 18331,89 доларів США, а саме 17262,08 доларів США заборгованості за кредитом, 1069,81 доларів США заборгованості по відсотках за користування кредитом, та 11630,58 грн., а саме 1060,50 грн. комісії за РО, 10570,08 грн. неустойки за несвоєчасне погашення кредиту. Загальний розмір заборгованості становить 396881,82 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком (а.с.14-16). Відповідно до вимог ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності з вимогами ст.ст. 1050, 1054 ЦК України у разі невиконання позичальником своїх обов'язків за кредитним договором щодо забезпечення повернення кредиту кредитодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту та сплати відсотків. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. З метою забезпечення виконання позичальником - відповідачем зобов'язань за укладеним між сторонами кредитним договором 27.07.2007 р. між позивачем та майновим поручителем КП «Гурт-Мрія» укладено іпотечний договір. Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 20.01.2016 р. (а.с.76-80), яке набрало законної сили, частково задоволено позов банку і звернуто стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку площею 5119 кв.м з кадастровим номером [NUMBER] в урочищі «Коло Дозу» в с. Шешори Косівського району Івано-Франківської області з метою задоволення вимог банку до позичальника [PERSON] за кредитним договором № 07/57-05 від 26.07.2007 р. в сумі 465196 грн.; за банком визнано право власності на предмет іпотеки. Судом встановлено, що на даний час вказане рішення господарського суду про звернення стягнення на предмет іпотеки не виконано. Відповідно до вимог ч.1 ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Згідно зі ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. За змістом цієї статті звернення стягнення на предмет іпотеки повинно привести сторони до задоволення вимог кредитора за основним зобов'язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов'язання як такого, що вважається виконаним згідно зі ст.599 ЦК України. Забезпечувальне зобов'язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно чи за наявності рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня. Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 09.09.2014 р. у справі № 3-71гс14 та у постанові від 03.02.2016 р. у справі № 6-1080цс15, яка згідно з вимогою ч.1 ст.360-7 ЦПК України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. З огляду на викладене, з урахуванням вказаної правової позиції суд критично оцінює посилання відповідача на припинення кредитного зобов'язання, оскільки банк на підставі рішення господарського суду про звернення стягнення на предмет іпотеки повністю отримав задоволення своїх вимог за укладеним між сторонами кредитним договором, та приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову. З відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 07/57-05 від 26.07.2007 р. у розмірі 18331,89 доларів США, а саме 17262,08 доларів США заборгованості за кредитом, 1069,81 доларів США заборгованості по відсотках за користування кредитом, та 11630,58 грн., а саме 1060,50 грн. комісії за РО, 10570,08 грн. неустойки за несвоєчасне погашення кредиту, а всього 396881,82 грн., та 3654 грн. судового збору в дохід державного бюджету. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 526, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved