Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

Позивач [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , звернулася до суду з позовом до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, місцезнаходження: м.Одеса, вул. Пастера, 58, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Одеської філії державного підприємства «Інформаційний центр» МЮ України, місцезнаходження: м. Одеса, вул. Бреуса, 26/2, у якому просить зняти арешт з майна та оголошену заборону на його відчуження, що належить на праві спільної часткової власності [PERSON] (свідоцтво про право власності №р.8-22202 від 10.09.2008 року), а саме: з 251/1000 частин квартири [ADDRESS] , загальною площею 70,8 кв.м., житловою площею 48,0 кв.м., який накладено постановою Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси 06 травня 2011 року у виконавчому провадженні АН26282831. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником 251/1000 частин квартири [ADDRESS] . У серпні 2018 року позивач випадково дізналася, що на її квартиру накладено арешт. Арешт був накладений постановою державного виконавця Другого Приморського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції Лукасевич Г.О. №26282831 від 06.05.2011 року на все нерухоме майно за частковим співпадінням і у тому числі за вказаною адресою на майно позивача. Позивач не є учасником виконавчого провадження, за яким було накладено арешт на майно. Згідно відповіді ВДВС від 14.08.2018 року виконавче провадження, на підставі якого винесено постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження знищено після трьох років зберігання. Просить скасувати арешт, оскільки підстав для накладання заборони на її майно немає. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Єршової Л.С. від 12.09.2018 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження з призначенням справи до розгляду в порядку загального позовного провадження. У судове засідання, повідомлена належним чином про дату, час та місце слухання справи, позивач не з`явилася. Через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача та представник третьої особи у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Доказів поважності причин неявки до суду не надали. У зв`язку з неявкою представника відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, за наявності згоди позивача, суд постановив ухвалу від 08.04.2019 про заочний розгляд справи згідно з ст.ст. 280-281 ЦПК України. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Суд встановив, що згідно з свідоцтвом про право власності № 8-22202 від 10.09.2008 року [PERSON] є власником 251/1000 частин квартири спільного заселення, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що складає 18,83 кв.м. загальної площі квартири. Загальна площа квартири становить 70,80 кв.м. Право власності позивача зареєстровано в єдиному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 12.01.2009 року. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 133585262 від 08.08.2018 року постановою Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, державний виконавець Лукасевич Г.О. №26282831 від 06.05.2011 року накладено арешт на все нерухоме майно [PERSON] ( [ADDRESS] ). Згідно з листом Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області №239341 від 14.08.2018 року станом на теперішній час встановити, при виконанні якого виконавчого документа та у межах якого виконавчого провадження накладено арешт постановою №26282831 від 06.05.2011 року не виявляється можливим через знищення архівних справ, у тому числі за 2011 рік по закінченню строків їх зберігання. Листом ТОВ «Українське бюро кредитних історій» від 29.08.2018 року за №1649 повідомлено позивача про те, що база даних ТОВ «Українське бюро кредитних історій» не містить інформацію про кредитну історію [PERSON] . Згідно з ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Також, відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 16 ЦК України встановлено, що власник має право вимагати відновлення свого порушеного права, в даному випадку - звільнення з-під арешту майна, яке належить йому на праві власності. За таких обставин, дія арешту на вказану квартиру та внесення відомостей про її обтяження до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна, порушує права позивача як власника квартири, оскільки виконавче провадження, в рамках якого накладено арешт, знищено. На теперішній час виконавче провадження, за яким було накладено арешт на квартиру позивача, знищено. За змістом п. 9.10. Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року №2274/5 знищенню підлягають лише завершені виконавчі провадження. Статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені наслідки завершення виконавчого провадження, серед яких, у разі завершення виконавчого провадження, обов`язковим є вирішення питання про зняття арешту з майна, накладеного під час здійснення цього виконавчого провадження. Такий обов`язок зняти арешт з майна в закінченому виконавчому провадженні відповідачем не виконано, що призвело до порушення прав позивача. Частиною 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт з майна може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть, якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що позивач не може належним чином реалізувати своє право власності, оскільки відповідачем було винесено постанову про арешт майна позивача та вчасно, в порушення норм законодавства, не скасовано, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved