Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

Позивач 19.12.2016 року звернулася до суду з указаним позовом, який мотивувала тим, що 18.06.2005 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого сторони мають двох доньок: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. На цей час діти проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, участі в їх житті, вихованні та утриманні не приймає, у звязку з чим позивач перебуває у скрутному матеріальному становищі. Посилаючись на указані обставини, позивач просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання неповнолітніх доньок [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень, щомісячно, починаючи стягнення з моменту подачі позову і до досягнення дітей повноліття. Позивач в судове засідання не зявилась, подала заяву, в якій розгляд справи просила провести без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечила (а.с. 19). Відповідач в судове засідання повторно не зявився, повідомлявся належним чином про час і місце проведення судових засідань. Від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, причин неможливості явки в судове засідання суду останній не повідомив. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що 18.06.2005 року виконкомом Боромлянської сільської ради Тростянецького району Сумської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 08, остання після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «Манжура» (а.с.5). У сторін у шлюбі народились доньки: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 4,7). Суд відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, частин сьомої та восьмої статті 7 Сімейного кодексу України\~при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дитини. Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до її повноліття. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. З огляду на викладене вище, ураховуючи розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років та з 6 до 18 років, який визначений статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», те, що відповідач як батько дітей зобовязаний їх утримувати до досягнення ними повноліття, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітніх доньок у твердій сумі 2000 грн. щомісяця, на кожну дитину, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України аліменти підлягають стягненню з дня предявлення позивачем позову, тобто з 19 грудня 2016 року. Згідно із частиною третьою статті 88 ЦПК України якщо позивача на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати від сплати судового збору, він стягується з відповідача у дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що позивач за позовами про стягнення аліментів відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, з огляду на те, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, з відповідача підлягає стягненню користь держави судовий збір у розмірі 0,4 мінімальної заробітної плати в сумі 551 грн. 20 коп. (1378 грн. х 0,4). На підставі пункту 1 частини 1 статті 367 ЦПК України слід допустити негайне виконання судового рішення у межах платежу за один місяць. За таких обставин,

Outcome: approved