Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

Позивач 15.05.2015 року звернувся з вказаним позовом до відповідача, в якому просив визначити місце проживання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO],\~ з матір»ю [PERSON]. Позовні вимоги позивачка обгрунтувала тим, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі, який було розірвано 17 грудня 2010 року. З часу розірвання шлюбу відповідач не приділяв уваги сину , не брав участі у його вихованні та утриманні. 15 січня 2015 року відповідач\~ забрав сина до себе, і з цього часу позивачка не має змоги спілкуватися з дитиною . Враховуючи, що батько дитини не має постійного доходу, він схильний до вживання спиртних напоїв і знаходження дитини з відповідачем\~ може\~ негативно відобразитися на\~ психологічному стані дитини, вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, зазначивши, що батько дитини не в змозі належним чином її виховувати та піклуватися про неї. Представник позивача [PERSON] підтримав позицію свого довірителя, наполягав на задоволенні позову. Відповідач [PERSON] позов не визнав. Пояснив суду, що мати дитини неадекватно поводиться, зловживає спиртними напоями, належним чином про дитину не піклується. 15.01.2015 року син втік від матері та з цього часу став мешкати з ним, через те, що співмешканець його колишньої дружини побив дитину. Протягом півроку [PERSON] не вчиняла жодних дій щодо повернення дитини , а потім в школі повідомила що їй зручно, що дитина проживає з батьком. Просив в задоволенні позовних вимог відмовити. Представник відповідача надав суду пояснення аналогічні викладеним [PERSON] , просив суд відмовити в задоволенні позову . Представник третьої особи позов не визнала, зазначивши, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 16.09.2015 року , після ретельного дослідження обставин спору, заслуховування сторін, було визнане за доцільним проживання малолітньої дитини саме з батьком [PERSON]. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріли справи , приходить до наступних висновків. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 20 квітня 2007 року . Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17.12.2010 року шлюб між сторонами було розірвано. (а.с.8 ,7). Після розірвання шлюбу неповнолітній [PERSON] проживав з матір»ю, що сторонами не оспорювалося. Як матір дитини [PERSON] так і батько [PERSON] мають постійне місце роботи, (а.с.10, 91,92), позитивно характеризуються , мають належні житлово-побутові умови , що встановлено актами обстеження умов проживання від 27.08.2015 року (.с.98), 16.03.2015 року , 25.02.2015 року (а.с.38,39). \~Таким чином, судом встановлено, що батьки малолітнього [PERSON] позитивно характеризуються, мають відповідний дохід, піклуються про сина та обидва мають можливість забезпечити інтереси дитини. При цьому, суд не приймає до уваги пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в тій частині , що позивачка зловживає спиртними напоями, належним чином не піклувалася про родину, оскільки фактично вказані свідки після розірвання шлюбу між сторонами в 2010 році, з [PERSON] не спілкувалися, їм особисто спосіб її життя та відносини з дитиною невідомі. Крім того , в ході розгляду справи знайшла підтвердження та обставина, що малолітня дитина, з 15.01.2015 року, тобто з семирічного віку , з власної ініціативи почала проживати з батьком, з яким і проживає по теперішній час. Відповідачка тривалий час не виявляла уваги та турботи до нього, зазначивши, що в силу життєвих обставин , що склалися , їй було зручно , що дитина перебуває з батьком. Вказане підтверджено висновком за матеріалом перевірки ЖЕО № 854 від 22.01.2015 року (а.с. 60) , а також поясненнями свідка [PERSON], яка зазначила, що їй , як педагогу, після неодноразових бесід з батьками в приміщенні школи, відомо, що дитина стала заручником негативних стосунків між батьками , однак на теперішній час [PERSON] налаштований проживати з батьком, до спілкування з матір»ю не прагне , крім того, на той час через життєві обставини мати надала згоду на проживання дитини з батьком . Також, актом оцінки потреб дитини та її сім»ї, підтверджено, що малолітній [PERSON] боїться матір та втік від неї, (а.с.95-97), а в акті обстеження умов проживання від 27.08.2015 року зазначено, що в присутності членів комісії малолітній [PERSON] висловив бажання проживати разом з батьком (а.с.98), що співвідноситься з поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які вказали на прихильність дитини до батька , та її небажання спілкуватися з матір»ю. Відповідно до ч. 1\~ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (ратифікованою постановою Верховної [PERSON] України від 27 лютого 1991 року № 789-СІІ), зокрема у принципі 6, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з висновком органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Жовтневому району від 25.09.2015 року щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], визнано доцільним визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком [PERSON]. Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення , суд виходить із особистої прихильності хлопчика до батька, відсутності її контакту з дитиною, а отже приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed