Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

Позивач 15 червня 2016 року звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить зняти арешт з належних йому на праві приватної власності житлового будинку загальною площею 71,2 кв.м, в тому числі житловою площею 32,7 кв.м, що знаходиться за адресою: Запорізька область, Пологівський район, с.Інженерне, вул.Шевченка, 52, а також з 1/5 частини трикімнатної квартири загальною площею 59,9 кв.м, в тому числі житловою площею 35,6 кв.м, що знаходиться за адресою: Запорізька область, Пологівський район, м.Пологи, вул.Магістральна ([PERSON])[ADDRESS], накладений постановою в.о.слідчого Жовтневого районного відділу Запорізького міського управління Головного управління Міністерства Внутрішніх справ України у Запорізькій області [PERSON] від 27 жовтня 2011 року. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок загальною площею 71,2 кв.м, житловою площею 32,7 кв.м., що знаходиться за адресою: Запорізька область, Пологівський район, с.Інженерне, вул.Шевченка,52, а також 1/5 частина трикімнатної квартири загальною площею 59,9 кв.м, житловою площею 35,6 кв.м, що знаходиться за адресою: Запорізька область, Пологівський район, м.Пологи, вул.Магістральна (колишня [PERSON])[ADDRESS]. Жовтневим районним відділом Запорізького міського управління Головного управління Міністерства Внутрішніх справ України у Запорізькій області відносно нього було порушено кримінальну справу за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.309 та ч.2 ст.315 КК України. За наслідками розгляду вказаної кримінальної справи Жовтневим районним судом м.Запоріжжя було відносно нього винесено обвинувальний вирок 29 листопада 2011 року у справі №1-828/2011. Після винесення вироку та набрання ним законної сили після звернення до нотаріальної контори позивачеві стало відомо, що з метою захисту інтересів держави в.о.слідчого Жовтневого районного відділу Запорізького міського управління Головного управління Міністерства Внутрішніх справ України у Запорізькій області [PERSON] було винесено постанову про накладення арешту на належне йому нерухоме майно. Наявність вказаного арешту перешкоджає позивачеві на власний розсуд розпоряджатися належним йому майном, тобто призводить до обмеження його права власності. Оскільки на даний час відсутні позасудові механізми зняття вказаних арештів, також враховуючи відсутність визначеної КПК України (у редакції 1960 року, тобто у редакції, яка застосовувалася під час розгляду кримінальної справи відносно [PERSON]Г.) можливості звернення підсудного до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення кримінального провадження, просить суд зняти арешт із вказаного вище нерухомого майна, яке йому належить. У судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні позову з підстав, викладених у позовній заяві, а також у заяві про уточнення та доповнення мотивувальної та резолютивної частини позовної заяви від 13 липня 2016 року. Своєю заявою до суду від 21 листопада 2016 року позивач підтримує свої позовні вимоги, просить їх задовольнити і завершити розгляд справи в його відсутність (а.с.59). Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні 06 грудня 2016 року проти позову заперечувала у повному обсязі з підстав, викладених у письмових запереченнях, і додатково пояснила, що, на її думку, позов заявлено до неналежного відповідача. Крім того, оскільки відповідачем ніяким чином не порушені права і інтереси позивача [PERSON], позивач не зазначив у позовній заяві, яким чином відповідач зможе виконати судове рішення в разі задоволення його позову, бо ніякого відношення щодо зняття арешту з майна податкова інспекція не має, просила відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Третя особа - Олександрівське відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління національної поліції в Запорізькій області, будучи про дату час та місце розгляду справи повідомленою належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, у судове засідання свого представника не направила, заяви про розгляд справи за відсутності представника не надала. Суд, заслухавши думку осіб, які беруть участь у справі, прийшов до висновку про можливість розглядати справу за відсутності представника третьої особи. На підставі ч.1 ст.197 ЦПК України під час розгляду справи судом здійснюється повне фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, беручи до уваги підтримання позовних вимоги позивачем, заслухав пояснення представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків. Як вбачається з копії [PERSON] з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 04 березня 2005 року та копії технічного паспорта на житловий будинок приватного житлового фонду, [PERSON] є одноосібним власником житлового будинку загальною площею 71,2 кв.м, житловою площею 32,7 кв.м, що знаходиться за адресою: Запорізька обл., Пологівський район, с.Інженерне, вул.Шевченка, буд.52 (а.с. 11-14). Відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11 січня 2007 року, копії [PERSON] про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04 березня 2005 року і копії технічного паспорта на квартиру №32 в житловому будинку №499 по вул.К.Маркса у м.Пологи, [PERSON] є власником 1/5 частини трикімнатної квартири загальною площею 59,9 кв.м, житловою площею 35,6 кв.м, що знаходиться за адресою: Запорізька обл., м.Пологи, вул.Магістральна ([PERSON])[ADDRESS] (а.с. 15-17). Під час досудового розслідування у кримінальній справі №5481103 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.309 та ч.2 ст.315 КК України, в.о.слідчого Жовтневого районного відділу Запорізького міського управління Головного управління Міністерства Внутрішніх справ України у Запорізькій області [PERSON] 27 жовтня 2011 року винесла постанову про накладення арешту на майно обвинуваченого (а.с.43). Вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2011 року у справі №1-828/2011 [PERSON] був засуджений за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.309 та ч.2 ст.315 КК України до 5 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки (а.с.19). При цьому у резолютивній частині вироку суд не призначив підсудному покарання у вигляді конфіскації його майна (а.с.18-20). Наявність вказаних арештів порушує права [PERSON] як власника нерухомого майна вільно розпоряджатися своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З аналізу цих норм вбачається, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.41 Конституції України, п.2 ч.1 ст.3 і ст.321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Оскільки вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2011 року у справі №1-828/2011 [PERSON] не призначалося покарання у вигляді конфіскації майна, то суд приходить до висновку про те, що на даний час відпали обставини, які слугували підставою для накладення арешту на майно. Тобто, суд приходить до висновку про те, що накладення арешту на житловий будинок та 1/5 частину квартири на даний час порушує права [PERSON] як власника вільно розпоряджатися своїм майном. Суд не бере до уваги посилання представника відповідача на той факт, що позов предявлено до неналежного відповідача, оскільки згідно з п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» №6 від 27 серпня 1976 року, у тих випадках, коли опис проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач притягується відповідна державна податкова інспекція, про що суд зазначав у своїй ухвалі за наслідками розгляду клопотання відповідача від 21 листопада 2016 року (а.с.57). Таким чином, зважаючи на порушення прав позивача як власника майна, суд приходить до висновку, що на теперішній час відсутні підстави для накладення арешту на спірний житловий будинок і 1/5 частину квартири, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved