overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

Позивач [PERSON] 04 жовтня 2018 року звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що вона являється власником житлового будинку і господарських будівель в [ADDRESS], згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно на підставі рішення Полонської міської ради №1139 від 23 березня 2006 року. 26 липня 2007 року в даному будинку зареєстрований відповідач, з яким позивач проживала в цивільному шлюбі. З квітня 2017 року відповідач не проживає в даному будинку, не спілкується, будь-яких зв'язків з нею не підтримує, витрати по утриманню будинку не несе. Тому просила позов задовольнити, та стягнути судові витрати з відповідача. 12 жовтня 2018 року ухвалою суду позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін наявними у справі матеріалами. Відповідач копію позовної заяви отримав 22 жовтня 2018року у встановлений в ухвалі строк, відзив на позов не подав. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 317 Цивільного кодексу України кожен громадянин має право вільно володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому на праві власності майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні (ст.321 ЦК України). Згідно з вимогами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику квартири/будинку право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були пов'язані з позбавленням володіння. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно на підставі рішення Полонської міської ради №1139 від 23 березня 2006 року [PERSON] являється власником житлового будинку з відповідними господарськими спорудами під [ADDRESS], зареєстрований за позивачкою у бюро технічної інвентаризації 12.05.2006 року реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до витягу з домової книги вбачається, що [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] з 26.07.2008 року. Із довідки депутата Полонської міської ради ОТГ виданої 28 вересня 2018 року, видно, що відповідач [PERSON] не проживає у [ADDRESS] з весни 2017 року. Згідно ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки, наявність реєстрації місця проживання відповідача в житлі [PERSON] створює для неї перешкоди у користуванні цим житлом, тому, відповідно до ст.391 ЦК України, її права, як власника, підлягають захисту шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

Позивач [PERSON] 04 квітня 2014 р. звернувся до Дружківського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив , що 18 червня 2010 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню дитину, дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачкою не склалось, в зв'язку з тим, що у них різні погляди на життя, на підставі чого виникають постійно свари. З липня 2013 року вони не мешкають одної родиною, не ведуть спільного господарства. Позивач [PERSON] у судове засідання з'явився, підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] у судове засідання з'явилась , проти розірвання шлюбу не заперечує. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. В даному судовому засіданні, встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 18 червня 2010 року, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції Донецької області зроблено актовий запис № 106 (а.с 7). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, дочку [PERSON], [INFO]. У відповідності зі ст.. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні було встановлено, що у сторін різні погляди на життя, на підставі чого виникають постійно свари. З липня 2013 року сторони разом не мешкають одної родиною, не ведуть спільного господарства. Шлюб існує лише формально, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Суд, вважає, що неповнолітню дитину, дочку [PERSON], [INFO] необхідно залишити на виховання матері [PERSON] . Таким чином, заяву задоволено повністю.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-15 00:00:00

Позивач [PERSON] 04 квітня 2017 року звернулась до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дитини, в якій вказала, що перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах , від яких сторони мають дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Діти мешкають із позивачем і знаходяться на її утримані. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Згідно ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. Суд, вивчивши матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії 1-НО № 324878, виданого 11 лютого 2010 року виконкомом Старомихайлівської селищної ради Марїнського району Донецької області, сторони є батьками [PERSON] німіти Сергійовича, [INFO]. Крім того, сторони є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження 1-НО № 417663, виданого виконкомом Старомихайлівської селищної ради Марїнського району Донецької області. Згідно зі ст. 181 СК України, рішенням суду, кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері чи батька. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальний стан як дитини, так і платника аліментів, та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач має неповнолітніх дітей і має змогу виплачувати аліменти на їх утримання. Інших утриманців відповідач не має. Суд вважає, що слід стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у частковому співвідношенні до його заробітку у розмірі 1/3 частини всіх видів доходів. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі ст. ст. 180, 181, 182, 183 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

позивач [PERSON] 04 липня 2016 р. звернувся до Дружківського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 08 січня 2010 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO] . Спільне життя з відповідачкою не склалось, в зв'язку з тим, що у них часто виникали сварки, які привели до втрати між ними почуття взаєморозуміння та поваги один до одного. У серпні 2015 року вони припинили шлюбні відносини. Позивач [PERSON] у судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] у судове засідання з'явилася, не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 08 січня 2010 року, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції Донецької області зроблено актовий запис № 2 (а.с 9). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.8 ). У відповідності зі ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом було встановлено, що у сторін різні погляди на життя, на підставі чого виникають постійно свари. З серпня 2015 року вони припинили шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства. Шлюб існує лише формально, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Суд, вважає, що неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO] необхідно залишити на виховання [PERSON] . Таким чином, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

позивач [PERSON] 04 липня 2017 р. звернулась до Дружківського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила , що 12 червня 1982 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу не мають неповнолітніх дітей. Спільне життя з відповідачем не склалось, в зв'язку з тим, що відповідач не проявляє уваги до позивача, що унеможливлює сумісне життя. Позивач вважає, що шлюб зберегти неможливо, просить розірвати шлюб. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи її було повідомлено належним чином, про що в справі є розписки. Надала заяву з клопотанням розглядати справу у її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився , про час та місце розгляду справи його було повідомлено належним чином, про що в справі є розписки, клопотання про відкладення розгляду справи від нього не надійшло. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. 224 ЦПК України. З огляду на це, на підставі ст.197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів. В силу ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім'я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Як регламентує ст. 1 ч.2 СК України, регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім'ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов'язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім'ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Згідно ст. 24 ч.1 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Матеріалами встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 12 червня 1982 року, про що зроблено актовий запис № 7 у виконкомі Первомайської сільської ради Ясинуватського району Донецької області (а.с 5). У відповідності зі ст.. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні було встановлено, що шлюб існує лише формально, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Таким чином, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

Позивач [PERSON] 04 липня 2017 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 30 січня 2014 року у відділ реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис № 99, посилаючись на те, що під час перебування у шлюбі у них народилося дочка [PERSON], проте спільне подружнє життя не склалося, відповідач нехтує сімейними цінностями, сумісне проживання припинено, сенсу підтримувати сімейні відносини немає, а тому просить позов задовольнити. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, подав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить шлюб розірвати, терміну на примирення не надавати, справу розглянути у його відсутності, після розірвання шлюбу дочка залишиться проживати з відповідачем. Відповідач [PERSON], будучи повідомленою належним чином про дату та час розгляду справи, до суду не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає, просить шлюб розірвати, терміну на примирення не надавати, після розірвання шлюбу прізвище на дошлюбне змінювати не бажає, дочка залишиться проживати з нею. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив такі факти: Згідно свідоцтва про шлюб серії І-ИД № 144836, [PERSON], [INFO], та [PERSON], (прізвище до одруження [PERSON], ) [INFO], зареєстрували шлюб 30 січня 2014 року у відділ реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис № 99. Під час перебування у шлюбі в сторін народилася дочка [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії І-ИД № 203082 від 24 вересня 2014 року. З пояснень позивача судом встановлено, що спільне сімейне життя у сторін не склалося, перебування у шлюбі суперечить їх інтересам, проти надання терміну на примирення сторони заперечують. В силу ч.3\~ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2\~ст.112 Сімейного кодексу України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно \~ст.113 СК України\~особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За вказаних обставин судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є таким, що суперечить їх інтересам, тому відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 30 січня 2014 року у відділ реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис № 99- слід розірвати, після розірвання шлюбу громадянці [PERSON] залишити шлюбне прізвище «Кекиш».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

Позивач [PERSON] 04 липня 2018 року звернулася в Київський районний суд м. Полтави з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В поданій до суду позовній заяві посилалася на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаємопорозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини. Просила суд розірвати зареєстрований з відповідачем [PERSON] шлюб. Згідно з ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 05 липня 2018 року відкрито провадження в справі за позовом [PERSON] та призначено підготовче судове засідання на 27 серпня 2018 року. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 27 серпня 2018 року закрито підготовче провадження в справі за позовом [PERSON] та призначено справу до судового розгляд у по суті. Позивач [PERSON] звернулася до суду з заявою про розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання з розгляду справи по суті не зявився, жодних заяв по суті до суду не подавав. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з 09 липня 2008 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Аналіз статті 111 СК України дає підстави вважати, що закріплена у статті норма є диспозитивною. Суд може вживати заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд, враховуючи встановлені обставини, приходить до висновку, що збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам сторін та моральним засадам суспільства. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому шлюб необхідно розірвати. Також відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем та документально підтверджені витрати зі сплати судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] , 04 липня 2019 року звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сімейні стосунки у них не склались, перестали вести спільне господарство, проживають окремо більше одного року. Від даного шлюбу у сторін є неповнолітні діти. На даний час шлюбних стосунків вони не підтримують, їх шлюб носить формальний характер, тому вважає його збереження таким, що буде суперечити її інтересам. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи у її відсутності, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. За вказаних обставин судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, тому згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та відповідно до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 19 вересня 2009 року сторони зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис № 4 Вівсянською сільською радою Чемеровецького району Хмельницької області. Від даного шлюбу у сторін є неповнолітні діти: син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Судом з`ясовано, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, їх шлюб носить формальний характер, тому його збереження неможливе та недоцільне, оскільки буде суперечити інтересам позивача. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхній дітей, що має істотне значення. При таких обставинах, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. Окрім того, на підставі 141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача слід стягнути судовий збір за подання позову про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

Позивач [PERSON] 04 листопада 2013 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 27 жовтня 2001 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають дітей: [PERSON], народження 15 квітня 2002 року, та [PERSON], народження 22 жовтня 2010 року, спір про місце проживання яких відсутній. Спільне життя подружжя не склалось у звязку з втратою взаємних почуттів, постійними сварками та непорозуміннями, у звязку з чим позивач уважає, що подальше збереження сімї неможливе, а тому просить шлюб розірвати. Спір про розподіл майна між подружжям відсутній. У судовому засіданні позивач позов підтримав, посилаючись на обставини, указані в позовній заяві. Просить шлюб розірвати. Відповідач з позовом згідний, не заперечує проти розірвання шлюбу. Судом установлено: Сторони з 27 жовтня 2001 року знаходяться у шлюбі, зареєстрованому відділом державної реєстрації актів громадянського стану Пирятинського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 103 (а.с.4). Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON], народження 15 квітня 2002 року, та [PERSON], народження 22 жовтня 2010 року, спір про місце проживання яких відсутній (а.с. 4). Спільне життя між сторонами не склалось через втрату взаємних почуттів, постійні непорозуміння та сварки, що призвело до неможливості збереження шлюбу. Спір про поділ майна відсутній. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України (далі СК України) суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач бажає відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на викладене, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що примирення між подружжям неможливе, подальше збереження сімї суперечитиме інтересам обох сторін, інтересам їх дітей. За таких обставин позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved