Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

Позивач 12.09.2019 року звернулася до Франківського районного суду м. Львова із позовом до відповідача про стягнення аліментів та додаткових витрат на дітей. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що між нею та відповідачем [PERSON] 19.07.2003 року укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадського стану Франківського районного управління юстиції у м. Львові, актовий запис №266. Від шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між сторонами не склалися, що призвело до остаточного припинення останніх. Відповідач відмовляється виконувати свій батьківський обов`язок по утриманню дітей, а позивач не має можливості самостійно забезпечити фізичний та духовний розвиток останніх на належному рівні. Зважаючи на вищевикладене, просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно на утримання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , починаючи з дати подання позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття, а також додаткові витрати на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] в розмірі 1000 грн. щомісячно, які зумовлені станом здоров`я останньої, починаючи з дати подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач 06.11.2019 року подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги визнав частково, а саме просить суд призначити аліменти у розмірі 1059 грн. щомісячно на кожну дитину за вересень, жовтень та листопад 2019 року, а з грудня 2019 року - 1109 грн. на кожну дитину, що дорівнює 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а також 500 грн. щомісячно додаткових витрат на утримання [PERSON] , [INFO] , оскільки остання перебуває на профілактичному обліку у сімейного лікаря, що займається первинною профілактикою захворювання. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили такі задовольнити у повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак подав до суду клопотання про слухання справи у його відсутності, а зауваження та прохання останнього висвітлені у запереченні на позовну заяву. Заслухавши пояснення позивача та її представника в судовому засіданні, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, про що свідчить свідоцтво серії [NUMBER] , видане відділом реєстрації актів громадського стану Франківського районного управління юстиції у м. Львові, актовий запис №266. За час перебування у шлюбі у них народилися двоє дітей: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 14.05.2005 року) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 10.02.2012 року). Батьком дітей записаний [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] проживають з матір`ю [PERSON] , що не заперечується сторонами. Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного хворого, [PERSON] перебуває на обліку у сімейного лікаря з приводу гострих респіраторних захворювань (за останні 12 місяців - 6-8 разів), а також на дистанційному обліку у дитячого хірурга з приводу порушення постави. Як вбачається із матеріалів справи відповідач на момент подання позову не працював, оскільки доказів протилежного суду не надав, під час розгляду справи в суді відповідач надав довідку УДЮМК Галицького району м. Львова №84 від 01.11.2019 з якої вбачається, що такий працевлаштувався, працює на посаді педагога-організатора УДЮМК Галицького району м. Львова з посадовим окладом 4162,40 грн. і щомісячними надбавками в розмірі 40% загалом. Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Чинне законодавство України встановлює пріоритет інтересів дітей при вирішенні сімейних спорів (ст. 7 ч. 8 СК України); а також зобов`язує дотримуватись засад рівності їх прав щодо батьків (ст. 142 цього ж кодексу) та справедливості у врегулюванні сімейних відносин (ст.7 ч.9 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини. Як вбачається з ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а тому такі слід стягувати з дня звернення позивачки до суду та допустити негайне виконання у межах одномісячного сукупного платежу аліментів на дитину. При визначенні розміру аліментного забезпечення суд, вирішуючи справу у межах заявлених вимог (ст. 11 ЦПК України), та відповідно до вимог ст. 182 СК України враховує стан здоров`я дитини, нормальний стан здоров`я та матеріальне становище як платника, так і одержувача аліментів. При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Дана правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року (справа №143 цс 13) та в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України. Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень; Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими. За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно, з метою матеріального утримання дитини. За вимогами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1, 2 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. При визначенні величини аліментного платежу суд, враховуючи матеріальне становище платника аліментів, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законодавством, а також положення ст. 180 СК України про те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Аліменти це платіж покликаний захистити інтереси дітей в коштах у розмірі, необхідному для їх життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який мала дитина до виникнення спору про стягнення аліментів, і який необхідний для їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, з врахуванням визначеного законом розміру прожиткового мінімуму на дитину, потреб дітей, зважаючи на обов`язок обох батьків брати участь в матеріальному утриманні дитини, враховуючи матеріальний стан відповідача, те, що на його утриманні немає інших дітей, такий є особою молодого віку, суд вважає, що розміру аліментів та стягнення таких з відповідача у розмірі по 1500 грн. забезпечить найбільш необхідні потреби дітей, належні умови їх проживання, і при цьому, на думку суду, діти сторін будуть захищені та зможуть отримувати матеріальне утримання від батька, що гарантовано як нормами національного, так і нормами міжнародного законодавства, які наведено вище. Окрім того, суд зазначає, що встановлений ст. 182 СК України розмір є лише нижньою межею присудження аліментів. Більше того, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (2027 гривень для дітей 6 років і старших) і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч.2 ст.182 СК України). Стосовно заявлених позивачем вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, суд зазначає наступне. Статтею 185 СК України встановлено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності з п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадках стягнення додаткових витрат мова йде про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами, тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Як зазначила позивач, [PERSON] перебуває на обліку у сімейного лікаря з приводу гострих респіраторних захворювань (за останні 12 місяців - 6-8 разів), а також на дистанційному обліку у дитячого хірурга з приводу порушення постави. В цій частині позовних вимог суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення додаткових витрат, оскільки, позивачкою вказане не доведено належними та допустимими доказами. З копії виписки із медичної карти хворого, яка надана позивачкою не вбачається дати видачі такої, відсутні будь-які докази на підтвердження розміру додаткових витрат, які просить стягнути позивач і які нею понесені у зв`язку з хворобою дитини; відсутні такі і в довідці від 05.11.2019 виданої ФОП [PERSON] . Разом з тим, зважаючи на визнання відповідачем в цій частині позов частково в розмірі 500 грн., тому, суд вважає за необхідне таку вимогу задовольнити в межах визнання такого відповідачем. Суд звертає увагу, що ухвалення даного судового рішення не позбавляє платника або одержувача аліментів права звернутися до суду із відповідним позовом в разі зміни згодом матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, на підставі ч. 1 ст. 192 СК України. Відповідно до ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial