Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

Позивач 27.08.2020 року звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором № б/н від 07.07.2011 року у розмірі 26\~850, 15 грн.. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 07 липня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем був укладений кредитний договір у вигляді анкети-заяви № б/н від 07.07.2011 року, згідно з яким відповідачка отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У подальшому кредитний ліміт був збільшений банком до 5 700, 00 грн.. Відповідач підтвердив свою згоду на дані умови, що підтверджується тим, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку, складає між ним та Банком Договір, підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов`язання виконав та надав відповідачу кредитні кошти, у свою чергу відповідач порушив зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим у нього станом на 02.07.2020 року виникла прострочена заборгованість по поверненню кредиту, загальна сума якої становить 26\~850, 15 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 18\~751,59 грн.; заборгованість за простроченими відсотками 8\~098, 56 грн.. Посилались на те, що на даний час відповідачка ухиляється від виконання зобов`язань за кредитним договором, а тому змушені звернутись до суду з дійсним позовом. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 15.09.2020 року цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором було передано за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси. У порядку авторозподілу справа надійшла до провадження судді Домусчі Л.В. 12.11.2020р.. Ухвалою суду від 16.11.2020 року справу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні на 15.12.2020 року. Через неявку сторін, розгляд справи 15.12.2020 року, 22.01.2021 року, 10.03.2021 року, 25.03.2021 року відкладався. До суду 20.04.2021 року надійшов відзив представника відповідача [PERSON] , згідно якого заперечував проти вимог банку та просив відмовити. Посилався на те, що Умови та правила надання банківських послуг відповідач не підписував та не був ознайомлений із ними, а отже вважає, що умови щодо сплати процентів, пені та комісій за кредитом не були визначені сторонами; наданий ж представником позивача до позову витяг із умов та правил надання банківський послуг, на думку представника, не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. Також посилався на те, що довідка про зміну умов кредитування, надана банком до позову, не може вважатись належним та допустимим доказом. За викладеного просив відмовити у задоволенні позову. У судове засідання 23.04.2021 року сторони не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. Представником позивача до суду було подано клопотання про відкладення, між тим будь-яких поважних причин неявки у ній не повідомлено. Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Верховний Суд у постанові від 1\~жовтня 2020\~року у\~справі №\~361/8331/18 виходив із того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Отже, з урахуванням строків даної категорії справ (відкрито 16.11.2020 року у порядку спрощеного позовного провадження), з урахуванням належного сповіщення сторін та наявність відзиву сторони відповідача, згідно вимог ч.1,3 ст. 223 ЦПК України, суд вирішив розглядати справу за відсутності сторін, сповіщених належним чином. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою складення цього судового рішення є 28.04.2021р.. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Матеріали справи\~свідчать,\~що 07 липня 2017 року відповідач підписав Анкету-заяву, за якою погодився на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку та виявив бажання на отримання кредитної картки «Універсальна». Умови щодо строку та ліміту кредитування анкета-заява не містить. Також, у заяві зазначено, що заявник ознайомлений та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також, що дійсна Заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між заявником та банком договір про надання банківських послуг. До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/. Також із матеріалів справи вбачається, що відповідач 07.07.2011 року підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів льотного періоду» (а.с.25). Довідкою АТ\~КБ «ПриватБанк»\~стверджується,\~що відповідачу\~були надані\~кредитні картки\~та остання пролонгація відбулася 21.01.2019 року та видана картка № [NUMBER] зі строком дії до 11/22. Відомостей щодо подальшої пролонгації картки матеріали справи не містять. Із довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я відповідача, вбачається, що кредитний ліміт картки неодноразово змінювався та згідно останніх змін, станом на31.01.2017 року кредитний ліміт був збільшений до суми 5 700, 00 грн. та 09.11.2018 року зменшено кредитний ліміт до 0,00 грн.. Також встановлено, що відповідач користувався отриманими кредитними коштами і здійснював періодичне погашення кредиту, що підтверджується наданою банком випискою по рахунку. Останнього разу відповідач розраховувався кредитною карткою 13.08.2019 року, здійснивши покупку на суму 321, 89 грн.. Отже, між сторонами виникли права і обов`язки, які ґрунтуються на кредитних правовідносинах, врегульованих параграфом 2 глави 71\~ЦК України «Кредит». Згідно розрахунку банку, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором №б/н від 07.07.2011 року станом на 02.07.2020 року виникла прострочена заборгованість у розмірі 26\~850, 15 грн., з яких: - заборгованість за тілом кредиту 18\~751, 59 грн.; - заборгованості за простроченими відсотками 8098, 56 грн.. В обґрунтування позовних вимог, представником банку до позову надано розрахунок боргу відповідача станом на 30.09.2019 року та станом на 02.07.2020 року (а.с.7-14) Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Частиною першою статті 15\~ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання\~або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до частин першої, другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633\~ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634\~цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634\~ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом частини другої статті 1056-1\~ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551\~ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050\~ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченим тілом кредиту, заборгованість за простроченими процентами, а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https:// www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у справі №342/180/17 від 03 липня 2019 року. Між тим,\~суд вбачає,\~що в анкеті-заяві зазначено персональні дані\~\~ [PERSON] , його адреса проживання та місце роботи. З приводу умов кредитування, то сторонами була визначена лише тип картки, який позичальник бажав отримати, відсутні умови договору про проценту ставку за користування кредитом, встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання. Разом з тим, згідно підписаної відповідачем довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», базова відсоткова\~ставка на\~місяць була\~визначена сторонами\~ 2,5%; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = базова процентна ставка за договором / 30 нараховується на кожен день прострочення кредиту; пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується 1 раз у місяць, за наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникнення прострочення на суму від 50 грн. та більше; процентна ставка (в місяць) на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування грн.. була визначена в розмірі процентної ставки по кредитному ліміту. Доказів на спростування підписання анкети-заяви та довідки про умови кредитування від 07.07.2011 року матеріали справи не містять та стороною відповідача не надано. Отже, суд приходить до висновку про те, що договір від 07.07.2011 року про надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем є укладеним та сторонами погоджено розмір відсотків і неустойки у разі порушення виконання зобов`язання за кредитним договором шляхом підписання довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Разом із тим, як убачається з розрахунку заборгованості, наданого стороною позивача, відсоткова ставка у розмірі 30% річних (нараховувалась відповідачеві з 07.07.2011 року, а з 01.09.2014 року банком застосовано процентну ставку у розмірі 34,8% річних, з 01.06.2015 року 3,6% на місяць, за період із 01.10.2019 року по 02.07.2020 року процента ставка за користування кредитом складала 3,5% на місяць). Отже, суд вбачає, що починаючи з 07.07.2011 року банком в односторонньому порядку неодноразово змінено відсоткову ставку (як базову, так і за порушення умов кредитування) без погодження та попередження позичальника. Поряд з цим, довідка про умови кредитування від 07.07.2011 року не містить умов, відповідно до яких банк має право змінювати процентну ставку в односторонньому порядку, або умов, відповідно до яких процентна ставка є змінювана, про що клієнт банку був обізнаний при укладенні договору. Враховуючи\~\~те, що відсутні підстави для застосування іншого розміру відсотків, що мають сплачуватись за користування кредитом, окрім того, що був визначений сторонами у довідці від 07.07.2011 року, то суд приходить до висновку, що вимоги банку про стягнення 8\~098, 56 грн. як відсотків, нарахованих за кредитом, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Проте, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кредитні кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, і тому суд вірно вважав, що АТ КБ «ПриватБанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 401/1855/16-ц (провадження № 61-32875св18). У відповідності до вимог ч.4 ст.263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як вже зазначалось, згідно матеріалів справи відповідач отримала від банку кредит у вигляді встановленого кредитному ліміту на платіжну картку. Згідно позову, кредитний ліміт відповідача був збільшений останнього разу 31.01.2017 року до суму 5 700, 00 грн.. Факт отримання вказаної суми коштів не спростовано стороною відповідача та підтверджується наявною у матеріалах справи випискою по рахунку. Доказів того,\~що у\~подальшому кредитний\~ліміт відповідача\~збільшувався матеріали\~справи також\~не містять.\~Отже,\~суд приходить\~до висновку,\~що вимоги\~банку щодо\~стягнення заборгованості\~за тілом\~кредиту у\~розмірі,\~що перевищує\~ліміт (на\~суму 13\~051,\~59\~грн.),\~задоволенню не\~підлягають. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5\~700, 00 грн., що відповідає встановленому кредитному ліміту на платіжну картку. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до змісту вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що за подання даного позову позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102, 00 гривень, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням від 04.08.2020 року на зазначену суму. Враховуючи те, що позовні вимоги банку були задоволені лише частково, то суд стягує судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам (21,2%) в сумі 445,62 грн. (2102 х 21,2%). На підставі викладеного,

Outcome: partial