Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

Позивач [PERSON] 02.09.2013 року звернувся до суду з зазначеним позовом. Обґрунтував його наступним. [INFO] померла [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в [ADDRESS]. Він є спадкоємцем майна померлої за заповітом. В зв'язку з оформленням спадщини виявилося, що при житті [PERSON] не оформила правовстановлюючий документ на домоволодіння. По цій причині Градизька держнотконтора відмовила йому (позивачу) у видачі свідоцтва про право на спадщину. [PERSON] на підставі закону, що діяв на час створення об»єкту нерухомого майна, побудувала вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями, володіла ним на праві приватної власності, що підтверджується записами в погосподарських книгах Погребівської сільської ради, однак за життя не провела державну реєстрацію права власності на нього, як того вимагає діюче законодавство. Посилаючись на викладене, позивач прохав суд визнати за ним в порядку спадкування за заповітом право власності на ? частку спадкового житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого по [ADDRESS] на не приватизованій земельній ділянці площею 0,19 га. В судове засідання позивач [PERSON] не з»явився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Вказав, що позовні вимоги підтримує. Відповідач - [PERSON], представники третіх осіб - Погребівської сільської ради, Реєстраційної служби Глобинського РУЮ, відділу Держземагенства в Глобинському районі, Градизької держнотконтори, КП «Кременчуцьке МБТІ», в судове засідання не з'явилися. Належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. Заперечень на позов не надіслали. Направили заяви про розгляд справи у відсутності їх представників. Суд, дослідивши та оцінивши надані письмові докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємного зв'язку встановив наступне. [INFO] померла [PERSON]. За життя - 8 липня 1992 року, [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Погребівської сільської ради за реєстровим № 81, згідно якого усе належне їй майно заповіла сину - [PERSON]. Заповіт на день смерті не змінено та не скасовано. З дослідженої судом спадкової справи № 76/2013, заведеної державним нотаріусом Градизької держнотконтори, вбачається, що позивач в установлений законом строк прийняв спадщину після померлої [PERSON], оскільки на час смерті останньої проживав разом з нею однією сім»єю. Осіб, які мають право на обов»якову частку у спадщині немає. До складу спадкового майна входить ? частка житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого в [ADDRESS]. Інша ? частка названого будинку, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 10 грудня 1999 року, належить на праві власності [PERSON]. Градизька держнотконтора 17.05.2013 року відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на нього. Згідно технічного паспорту житловий будинок літ. «А», прибудову літ. «а», прибудову літ. «а1», прибудову літ. «а3» було побудовано в 1943 році, сарай літ. «б», сарай літ. «Б» - у 1956 році, сарай літ «В» - в 1960 році, погріб з шийкою літ. «Мп» - у 1970 році, убиральню літ. «Г» - в 1975 році, прибудову літ. «а2» - в 2009 році. Як самочинно збудовані в технічному паспорті значаться прибудова а2, а3. Відповідно до Постанови Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про застосування Указу ПВР СРСР від 26.08.1948 року» побудовані громадянами на відведених їм земельних ділянках будинки є їх особистою власністю. Порядок правової реєстрації будинків та господарських будівель і споруд, а також домоволодіння в містах та селищах міського типу був врегульований на Україні Інструкцією про порядок реєстрації будівель в містах, робочих, дачних і курортних селищах України від 23/25.12.1947 року, Інструкцією про порядок реєстрації будинків і домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31.01.1966 року Мінкомгоспом УРСР. Запис в реєстраційній книзі про належність домоволодіння на праві особистої власності певній особі, є офіційним доказом права власності даної особи на це домоволодіння. Згідно Закону «Про сільську Раду депутатів трудящих УРСР» від 02.06.1968 року, кожна сільська рада вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської ради, в особовому рахунку вказувались прізвище, ім'я та по батькові глави сім»ї, на ім'я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку. Згідно записів в погосподарських книгах Погребівської сільської ради [PERSON] була зареєстрована в с. Погреби і проживала у ньому до смерті. За нею, останнім часом під № 214, в погосподарській книзі № 3 значилося належне на праві власності нерухоме майно - ? частка житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS], на неприватизованій земельній ділянці площею 0,19 га. Оцінивши надані докази, суд прийшов до висновку, що спадкодавець [PERSON] за свого життя набула право власності на назване нерухоме майно відповідно до закону, що діяв на час створення даного майна, проте, за життя не провела його державну реєстрацію відповідно до закону, що діє на час прийняття позивачем спадщини, в зв'язку з чим і виник спір. Його вирішення можливе лише в судовому порядку. Згідно висновку відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури Глобинської РДА від 20.06.2013 року, будинок та господарські будівлі, які розташовані за адресою [ADDRESS] збудовані без істотних порушень діючих будівельних норм і правил. Правовідносини по спадкуванню виникли на час дії Цивільного кодексу УРСР 1963 року. Відповідно до ч.1 ст. 549 названого кодексу визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Вказана обставина щодо позивача є доведеною, оскільки він проживав із матір»ю в одному будинкові і однією сім»єю. Згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень чинного на даний час ЦК України, щодо відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов»язків, що виникли або продовжують існувати до набрання ним чинності. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ст. ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ч.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Ч.1 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Встановивши, що спадкодавець [PERSON] за життя на передбачених законом підставах набула право власності на ? частку житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого в [ADDRESS], суд прийшов до висновку, що позивач, як спадкоємець, який прийняв спадщину по заповіту, має право на успадкування названого майна ( за виключенням самочинно збудованого). Це випливає з приписів цивільного законодавства про те, що особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна не набуває права власності на нього. У п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30.03.2012 року № 6 роз»яснено, що права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень ст. 1218 ЦК та з урахуванням роз»ясень, наданих у п. 7 постанови Пленуму ВС «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7. У цьому пункті роз»яснено: якщо спадкодавець здійснив самочинене будівництво до спадкоємців переходить право власності лише на будівельні матеріали, які були використані в процесі будівництва. З огляду на викладене, позов підлягає задоволенню частково, оскільки суд не може визнати право власності на збудовані самочинно прибудову а2 та прибудову а3 (в неї було переобладнано сарай літ. «Д»). Визнання права власності за [PERSON] на спадковий житловий будинок з господарськими будівлями не оспорюється відповідачем та не порушує прав чи інтересів інших осіб.

Outcome: partial