Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач 22.10.2019 р. звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 18657,27 грн. \~ \~ \~ \~Заявлений позов обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного між сторонами договору б/н від 14.10.2010 р. відповідач отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Договір між сторонами укладено у порядку ч.1 ст.634 ЦК України шляхом приєднання, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами банку, викладеними на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань станом на 30.09.2019 р. утворилась заборгованість у сумі 18657,27 грн., що складається з 523,52 грн. заборгованості за тілом кредиту, 12899,53 грн. заборгованості за відсотками, 3869,59 грн. заборгованості за пенею та комісією, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 864,63 грн. штрафу (процентна складова). Просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у поданій суду заяві просив справу розглянути за його відсутності, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач не з`явився в судове засідання, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, не повідомив суду про причини неявки, не подав відзиву. За наявності сукупності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що відповідно до укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та відповідачем [PERSON] кредитного договору б/н від 14.10.2010 р. відповідач отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Договір між\~сторонами укладено\~шляхом підписання\~анкети-заяви\~про приєднання\~до Умов\~та Правил\~надання банківських\~послуг у\~ПриватБанку від\~14.10.2010\~р.\~(а.с.17-18)\~та довідки\~про умови\~кредитування від\~14.10.2010\~р.\~(а.с.19). При цьому у заяві зазначено, що позичальник погоджується, що підписана заява разом з памяткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, викладеними на банківському сайті, складає між ними договір, підтвердженням чого є його підпис. Відповідно позивач, обґрунтовуючи право вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який розміщений на сайті банку www.privatbank.ua, як на невід`ємну частину спірного договору, копія якого міститься на а.с.32-63. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором позивач заявив до стягнення заборгованість станом на 30.09.2019 р. у сумі 18657,27 грн., що складається з 523,52 грн. заборгованості за тілом кредиту, 12899,53 грн. заборгованості за відсотками, 3869,59 грн. заборгованості за пенею та комісією, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 864,63 грн. штрафу (процентна складова), згідно наданого позивачем розрахунку (а.с.12-16). Відповідно до вимог ч.1 ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу,інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позивач посилається на те, що договір між сторонами укладено у порядку ч.1 ст.634 ЦК України шляхом приєднання, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає між ним та банком договір. Умови та правила надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у звязку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ст.1056-1\~ЦК України\~у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до вимог ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Судом встановлено, що відповідач погодився із запропонованою банком відсотковою ставкою 2.5 % в місяць, що становить 30.00 % річних, з нарахуванням штрафних санкцій (пені та штрафу). Зокрема, мова йде за нарахування штрафу при порушенні строків платежів більше ніж на 30 днів 500 грн. + 5% від суми боргу. Наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг, яким передбачена можливість збільшення відсоткової ставки в односторонньому порядку, не містить підпису відповідача, тому його не можна розцінювати як частину цього кредитного договору. Вказане узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.07.2019 р. у справі № 342/180/17, який згідно ч.4 ст.263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. З огляду на викладене суд визначає до стягнення з відповідача 523,52 грн. заборгованості за тілом кредиту та розраховує заборгованість за відсотками, виходячи з погодженої сторонами відсоткової ставки 2,5 % в місяць, що становить 0,083 % в день. Розрахунок заборгованості по відсотках наступний: 523,52 грн. х 0,083 % = 0,43 грн. х 2649 д. (за період з 29.06.2012 р. до 30.09.2019 р. включно) = 1139,07 грн. Розрахунок штрафу: 500 грн. + 83,13 грн., що становить 5 % від суми заборгованості у 1662,59 грн. (523,52 грн. за тілом кредиту + 1139,07 грн. за відсотками) = 583,13 грн. З урахуванням викладеного, з відповідача слід стягнути 523,52 грн. заборгованості за кредитом, 1139,07 грн. заборгованості за відсотками та 583,13 грн. штрафу. Суд вважає безпідставною заявлену банком вимогу про стягнення з відповідача 3869,59 грн. заборгованості за пенею та комісією, виходячи з наступного. Згідно ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника заснованих на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до вимог ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Таким чином, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий правовий висновок Верховного Суду міститься у постанові від 20.03.2019 р. у справі № 130/904/16-ц, який згідно ч.4 ст.263 ЦПК України має враховуватись судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Встановлено, що сторонами у генеральній угоді погоджено нарахування та суму штрафу при порушенні строків платежів, передбачених договором (п.2.2). Також п.2.8. угоди передбачено, що при порушенні позичальником зобовязань з погашення кредиту, останній сплачує банку пеню за кожен день прострочки, розмір якої зазначений в Умовах та правилах. Тобто, умовами укладеного між сторонами кредитного договору визначено можливість одночасного застосування подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Така відповідальність запроваджена двома різними умовами договору й надає підстави для її застосування за одне й те саме правопорушення, що полягає у сплаті неустойки (окремо й штрафу, й пені) у випадку прострочення зобовязань позичальником щодо повернення кредиту більш ніж на 31 день. Крім того, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який міститься в матеріалах справи та яким згідно генеральної угоди передбачено розмір пені за прострочення зобовязання, не містить підпису відповідача, тому його не можна розцінювати як частину цього кредитного договору (генеральної угоди). Вказане узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 03.07.2019 р. у справі № 342/180/17. З огляду на викладене суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. З відповідача слід стягнути на користь позивача 2245,72 грн. заборгованості за кредитним договором, що складається з 523,52 грн. заборгованості за кредитом, 1139,07 грн. заборгованості за відсотками, 583,13 грн. штрафу, та судові витрати у розмірі 1921 грн. На підставі наведеного, відповідно до ст. 207, 526, 549, 634, 1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України,

Outcome: dismissed