Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] 02.03.2020 р. звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва із зазначеним позовом до [PERSON] , в якому просить: стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 161750 грн. в рахунок стягнення заборгованості та відшкодування збитків за невиконання зобов`язання; стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на правову допомогу в розмірі 16000 грн. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач викладає наступні обставини. 26.06.2019 р. між сторонами було укладено договір, відповідно до якої позивач відмовляється від належної йому частки у спадщині після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , на користь відповідача, а відповідач зобов`язувалася до 01.09.2019 р. оформити свої права на спадкове майно, та протягом 20 днів з зазначеної дати передати у власність позивача успадкований нею автомобіль ДЕУ Ланос TF696 2008 року випуску. Відповідно до умов даного документу, в разі порушення зобов`язання, відповідач сплачує позивачу 65000,00 грн. впродовж 10 днів з дня порушення зобов`язання. Крім вищевказаного, в рахунок відмови від спадщини, відповідач зобов`язується сплатити позивачу 75000 грн. в наступному порядку: починаючи з дати виникнення зобов`язання, тобто, з 26.06.2019 р, сплачувати не пізніше 25 числа кожного місяця суму 6250,00 грн. до повного погашення суми зобов`язання, шляхом передачі коштів особисто під розписку або на зазначений в Розписці номер картки ПриватБанку. В разі прострочення щомісячної виплати компенсації більше ніж на 20 днів, Відповідач зобов`язується сплачувати Позивачу відсотки в розмірі 2% за кожен день прострочення грошового зобов`язання. Зобов`язання, що виникло між сторонами, на думку позивача узгоджене ними виходячи з принципу свободи договору, що закріплений у ст. 627 ЦК України як загальна засада цивільного законодавства, та полягає в можливості для сторін укладати договори, як ' передбачені, так і не передбачені актами цивільного законодавства. Позивачем зазначено, що відповідач станом на 21.09.2019 р. не було передано у власність позивача автомобіль та не передано у його власність суму компенсації в розмірі 65000 грн., чим порушено умови вищезазначеного договору. Неможливість вирішення питання щодо виконання відповідачем своїх зобов`язань по договору в добровільному порядку спонукає позивача звернутися до суду за захистом своїх прав. Крім того вважає, що оскільки умовами договору встановлений обов`язок відповідача по сплаті 2% за кожен день прострочення періодичного платежу, розмір якого складає 6250 грн. на місяць, на його думку, з відповідача підлягає стягненню в якості 0,2% за прострочення виконання зобов`язання у вигляді щомісячних платежів 21750,00 грн. Таким чином, як зазначає позивач, враховуючи факт невиконання відповідачем зобов`язань по договору, всього з нього підлягає стягненню загальна сума грошових коштів: 75000,00 грн. + 65000,00 грн. + 21750, 00 грн. = 161750,00 грн. На підтвердження вказаних обставини, позивачем як доказ зазначено оригінал розписки відповідача від 26.06.2019 р. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 02.03.2020 р. зазначену цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 10.03.2020 р. позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 22.04.2020 р., відкрито спрощене позовне провадження в даній цивільній справі. 12.11.2020 р. через канцелярію суду відповідачем [PERSON] подано відзив на позов, в якому вона не визнає позовні вимоги повністю. Заперечуючи щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, відповідач посилається на наступні докази та норми права. Так відповідач зазначає, що правочин, оформлений розпискою від 26.06.2019 р., яка видана від імені [PERSON] , має бути визнаний недійсним, оскільки він суперечить вимогам закону, при цьому, зустрічний позов подається разом з відзивом. На думку відповідача, позивач стверджує, що він відмовився від права на спадщину (від права спадкувати) на умовах, які визначені у розписці, отже визнає і стверджує, що відмова від спадщини (від права спадкування), - не була безумовною. І цей факт також не підлягає доказуванню, - оскільки прямо визнається позивачем у позовній заяві і, більше того, - є підставою заявленого позову. Однак, на думку відповідача, в силу частини 5 статті 1273 ЦК України, відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною, тобто одностороннім правочином і не є оплатною угодою, та не передбачає надання будь-якого зустрічного еквіваленту. Тому відповідач стверджує, що правочин з видання розписки суперечить Закону (ч. 5 ст. 1273 ЦК України), а саме: відмова позивача від права на спадщину (права на спадкування) в обмін на безоплатне передання йому відповідачем спадкового майна та виплату матеріальної компенсації за таку відмову, що суперечить ч. 5 ст. 1273 ЦК України. 12.11.2020 р. через канцелярію суду відповідачем [PERSON] подано зустрічний позов, в якому просить визнати недійсним правочин, оформлений розпискою, яка видана 26.06.2019р. [PERSON] , який полягає: 1) у наданні матеріальної компенсації [PERSON] у вигляді безоплатної передачі (у тому числі шляхом дарування) автомобіля ДЕУ Ланос TF696, 2008 року випуску, або надання [PERSON] компенсації у розмірі 65 000 грн. замість безоплатної передачі автомобіля ДЕУ Ланос TF696, 2008 року випуску, - у разі відмови [PERSON] від спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , на користь [PERSON] ; 2) у наданні компенсації [PERSON] у розмірі 75000 грн. в рахунок відмови від спадщини, а саме від 1/4 частини квартири [ADDRESS] . Обґрунтовуючи свої вимоги позивач за зустрічним позовом зазначає, що правочин з видання розписки суперечить Закону, а саме: відмова позивача від права на спадщину (права на спадкування) в обмін на безоплатне передання йому відповідачем спадкового майна та виплату матеріальної компенсації за таку відмову, суперечить ч. 5 ст. 1273 ЦК України. Ухвалою суду від 12.11.2020 р., прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним правочину до спільного розгляду з первісним позовом. Ухвалою суду від 12.11.2020 р. витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дідович І.В. ( [ADDRESS] ) належним чином завірену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 09.03.2021 р. суд, не виходячи до нарадчої кімнати, постановив ухвалу про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та продовження розгляду справи у підготовчому засіданні. 22.03.2021 р. до канцелярії суду від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дідович І.В. надійшла копія спадкової справи № 8/2019 до майна померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою суду від 12.05.2021 р. постановленої не виходячи до нарадчої кімнати, закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] та його представник позов підтримали у повному обсязі, просили його задовольнити, посилаючись на підстави, викладені у позовній заяві та надані докази, проти задоволення зустрічного позову заперечили у повному обсязі. В судовому засіданні позивач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник зустрічний позов підтримали у повному обсязі, просили його задовольнити, посилаючись на викладені у ньому підстави, проти задоволення первісного позову заперечили у повному обсязі. Заслухавши пояснення учасників процесу, врахувавши їх доводи, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення скарги по суті, суд приходить до наступного висновку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що відповідно до заповіту від 27.09.2018 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Громовою О.П., зареєстрованого в реєстрі за № 3546, [PERSON] , [INFO] , заповів: - належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] в рівних долях кожному; - належний йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , автомобіль марки Daewoo Lanos TF696, 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації смертей Головного територіального управління юстиції у м. Києві 31.12.2018, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . 26.06.2019 р. [PERSON] підписала розписку, відповідно до тексту якої, «у разі відмови [PERSON] від спадщини на її користь, що залишилась після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , зобов`язувалась вступити у спадщину та оформити право власності на автомобіль Деу Ланос TF696, 2008 року випуску до 01.09.2019 р., та після оформлення права власності та автомобіль зобов`язувалась не пізніше ніж через 20 днів подарувати або іншим шляхом безоплатно передати у повну особисту власність вказане вище авто [PERSON] . В разі порушення вищевказаного зобов`язання з будь-яких підстав зобов`язувалась компенсувати [PERSON] 65000 грн. впродовж 10 днів після порушення зобов`язання. Окрім вищевказаного в рахунок відмови від спадщини, а саме 1/4 частини квартири [ADDRESS] , зобов`язувалась компенсувати [PERSON] 75000 грн., а саме кожного 25 числа місяця, починаючи з 26.09.2019 р. зобов`язувалась виплачувати [PERSON] 6250 грн. до повної виплати компенсації шляхом передачі коштів особисто під розписку або на картковий рахунок, відкритий на ім`я [PERSON] в ПриватБанку. В разі прострочення щомісячної виплати компенсації більше ніж на 20 днів, зобов`язувалась виплачувати відсотки на тіло заборгованості у розмірі 0,2 % за кожен день прострочення грошового зобов`язання». 26.06.2019 р. у поданих на ім`я приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дідович І.В. спадкоємці [PERSON] , [PERSON] відмовились від прийняття спадщини за законом та заповітом, спадкоємець [PERSON] відмовився від прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . При цьому, нотаріусом їм роз`яснено, що відмова від спадщини є безумовною та беззастережною. 26.06.2019 р. [PERSON] подала приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Дідович І.В. заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . 07.11.2019 р. [PERSON] приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Савенко І.В. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] (зареєстроване в реєстрі за № 1195), відповідно до якого, спадщина, на яку було видане свідоцтво складалось із легкового автомобіля марки Daewoo модель Lanos TF696, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] 09.11.2019 р., відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] автомобіль марки Daewoo модель Lanos, кузов [NUMBER] , 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] був зареєстрований на праві власності за [PERSON] 30.01.2021 р., відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] автомобіль марки Daewoo модель Lanos, кузов [NUMBER] , 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] був зареєстрований на праві власності за [PERSON] ЦК України у ст.ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб за домовленістю з цими особами. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч. 1 ст. 203 цього Кодексу. Як вбачається зі змісту ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Відповідно до ч. 5, 6 ст. 1273 ЦК України відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Отже, суд приходить до висновку, що правочин від 26.06.2019, яким передбачено умова про передання [PERSON] частини спадкового майна та виплату матеріальної компенсації в обмін на подання ним заяви про відмову від спадщини суперечить Закону, а саме ч. 5 ст. 1273 ЦК України, тому зустрічний позов підлягає задоволенню з визнання судом такого правочину недійсним. При цьому, у задоволенні первинного позову слід відмовити повністю, оскільки правочин, на підставі якого заявлені вимоги такого позову визнаний судом недійсним. Крім того, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. за подання зустрічного позову. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, аналіз положень законодавства України, приходить до висновку про відмову у задоволенні первинного позову та частковому задоволенні зустрічного позову.

Outcome: partial