Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

Позивач 19.07.2018 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Державного підприємства «Центр обслуговування громадян» та просив звільнити з-під арешту квартиру № 12 , яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] , який був накладений на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 29.02.2016 року по справі №522/3483/16-ц державним реєстратором ДП «Центр обслуговування громадян» Процишиною Н.Л. В обґрунтування позову відзначено, що арешт накладений на квартиру позивача був помилковий, адже сторонами у справі №522/3483/16-ц в рамках якої було постановлено ухвалу про забезпечення позову є [PERSON] та [PERSON] , а арешт ухвалою взагалі накладався на квартиру [ADDRESS] . Тож, немає підстав для арешту квартири позивача, оскільки він був накладений помилково. Ухвалою суду від 24.07.2018 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано десятиденний термін для усунення недоліків позову. Після виконання вимог ухвали суду про залишення позову без руху, ухвалою суду від 06.08.2018 року провадження у справі відкрите, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 01.11.2018 року. Протокольною ухвалою від 01.11.2018 року залучено [PERSON] в якості співвідповідача та витребувано від юридичного департаменту ОМР копію реєстраційної справи в рамках якої було винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22.09.2017 року. Розгляд справи відкладено на 29.01.2019 року. До суду 01.11.2018 року надійшов відзив на позов від представника ДП «Центр обслуговування громадян», згідно якого просили відмовити у задоволенні позову, оскільки державний реєстратор немає права надавати правову оцінку судовим рішенням, а не виконання судовий рішень тягне за собою юридичну відповідальність. Державний реєстратор діяла відповідно до законодавства. Протокольною ухвалою суду від 29.01.2019 року було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 11.03.2019 року. У судове засідання 11.03.2019 року сторони не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Представник позивача Бойко А. В. подав заяву про розгляд справи за його відсутності. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою №128429190 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.8). З цієї ж інформаційної довідки вбачається, що на квартиру [ADDRESS] накладено арешт ухвалою Приморського районного суду м. Одеси 1535-12377467-1-14 від 26.04.2016 року, особа в інтересах якої встановлено обтяження вказано [PERSON] . Також на вищевказану квартиру зареєстровано державним реєстратором ДП «Центр обслуговування громадян» Процишиною Наталією Леонідівною арешт нерухомого майна на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/3483/16-ц від 29.02.2016 року. Запис здійснено з приміткою перенесено із запису: 14260731(а.с.10). З інформаційної довідки №98009437 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек. Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, що міститься в матеріалах реєстраційної справи (а.с.54) вбачається номер запису про обтяження 14260731, відповідно до якого обтяження на квартиру за адресою: [ADDRESS] зареєстровано відповідно до ухвали суду державним реєстратором Дереклєєвою Тетяною Вікторівною 20.04.2016 року. В матеріалах реєстраційної справи на квартиру за адресою: [ADDRESS] , що були надані на виконання ухвали суду про витребування доказів, міститься ухвала Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/3483/16-ц від 29.02.2016 року ухваленою під головуванням судді Ільченко Н.О., якою накладено арешт на квартиру за адресою: [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] Заяву про забезпечення позву подавала [PERSON] (а.с.77-78). В той час, до позову додано ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 29.02.2016 року ухвалену під головуванням судді Ільченко Н.А. у справі №522/3483/16-ц, якою накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , що належить [PERSON] (а.с.6). Таким чином, матеріали справи містять дві ухвали судді Приморського районного суду м. Одеси Ільченко Н.О. з однаковим номером справи постановлені однією датою, якими накладено арешт на різні квартири у різних справах. Проте, судді Приморського районного суду м. Одеси Ільченко Н.А. листом від 27.04.2016 року на заяву [PERSON] повідомила, що у провадженні судді цивільна справа №522/3483/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] не надходила та ухвалу суду від 29.02.2016 року про накладення арешту на квартиру за адресою: [ADDRESS] суддею Ільченко Н.О. не ухвалювалась (а.с.7). Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстр речових прав на нерухоме майно - це єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти та суб`єкти цих прав. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; рішень судів, що набрали законної сили; ухвали слідчого судді, суду, постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно; накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом; рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; інших актів відповідних державних органів та посадових осіб згідно із законом; договорів, укладених у порядку, встановленому законом. Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть, якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, що передбачений цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних та оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому відповідно до ст.ст. 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки їх порушення. Перелік способів захисту прав та інтересів передбачений ст.16 ЦК України. У силу положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що ухвала за якою накладено арешт на квартиру за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] в дійсності стосується зовсім іншої квартири, тому арешт накладений ухвалою у справі №522/3483/16-ц від 29.02.2016 року підлягає скасуванню, як помилково накладений. Суд не приймає до уваги доводи представника ДП «Центр обгодування громадян», що державний виконавець діяла в межах законодавства та щодо того, що відповідачем не оспорюється право власності позивача, як такі, що не стосуються предмета спору. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідності задоволення позову [PERSON]

Outcome: approved