Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

Позивач [PERSON] 17.10.2014 року звернулася у суд із позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON]. [PERSON] та [PERSON], із залученням до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача [PERSON] ДАБК у Львівської області, в якому просить зобовязати відповідачів усунути йому перешкоди у користуванні належними на праві власності земельною ділянкою та житловим будинком, розташованими у м. Сколе Львівської області по вул. Калнишевського, 16, шляхом знесення проведеної внаслідок самовільної реконструкції прибудови та надбудови господарської будівлі, приналежної до житлового будинку у м. Сколе Львівської області по вул. Калнишевського, 18, котрий належить відповідачам на праві спільної часткової власності. Судові витрати у справі позивач просить покласти на відповідачів у солідарному порядку. Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області від 31.10.2014 року (головуючий суддя Брона А.Л.) відкрито провадження за вказаною позовною заявою із призначенням її судового розгляду. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 14.11.2014 року (головуючий суддя Брона А.Л.) відмовлено [PERSON] у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення поданого ним позову. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 03.12.2014 року (головуючий суддя Брона А.Л.) провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням Сколівського районного суду Львівської області в адміністративній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] ДАБК України у Львівській області про визнання протиправним і скасування рішення субєкта владних повноважень. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 01.04.2015 року (головуючий суддя Брона А.Л.) провадження у справі відновлено та призначено її судовий розгляд. Одночасно здійснено заміну третьої особи у справі на Державну архітектурно-будівельну інспекцію України в особі Департаменту у Львівській області. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 21.05.2015 року (головуючий суддя Брона А.Л.) провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням Львівського окружного адміністративного суду в адміністративній справі за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України до [PERSON], з участю третьої особи [PERSON], про зобовязання до вчинення дій. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 04.03.2016 року, дану справу передано для розгляду судді Ясінському Ю.Є. у звязку із закінченням пятирічних повноважень судді Брони А.Л.. Провадження у справі судом під головуванням судді Ясінскього Ю.Є. не відновлювалося. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 18.10.2018 року, дану справу передано для розгляду судді Микитину В.Я. у звязку із закінченням пятирічних повноважень судді Ясінського Ю.Є.. Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області від 19.10.2018 року (головуючий суддя Микитин В.Я.) вказану справу прийнято до провадження у звязку із закінченням пятирічного терміну повноважень судді Ясінського Ю.Є. та поновлено провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого засідання. \~ \~ \~ \~Ухвалою підготовчого судового засідання у справі від 05.12.2018 року підготовче провадження закрито, а справу призначено до розгляду по суті. \~ \~ \~ \~Розгляд справи по суті відбувся 24.01.2019 року. Позов обґрунтовано тим, що позивач є власником земельної ділянки та житлового будинку (садиби), розташованої по вул. Калнишевського, 16 у м. Сколе Львівської області, а відповідачі у рівних частинах є співвласниками сусідніх земельної ділянки та житлового будинку (садиби), розташованої по вул. Калнишевського, 18 у м. Сколе Львівської області. У серпні 2014 року відповідачі на власній земельній ділянці розпочали реконструкцію з розширенням та надбудовою господарської будівлі під житловий будинок самовільно, без будь-якої проектної та дозвільної документації. Позивач звертався до відповідачів усно із вимогою про припинення робіт щодо самовільної реконструкції господарської будівлі, оскільки такі їх дії порушують його право на користування своєю власністю. Проігнорувавши вимогу позивача як сусіднього власника, останній звернувся із письмовими заявами в усі можливі контролюючі служби, а також повідомив про факт самовільного будівництва правоохоронні органи, на що одержав відповіді про притягнення відповідача [PERSON], як однієї із співвласників, до адміністративної відповідальності за самовільне будівництво, складення щодо неї припису про припинення таких робіт, котрий у подальшому відповідачами не був виконаний, а реконструкція господарської будівлі із прибудовою та надбудовою була завершена. Позивач зазначає, що після завершення самовільної реконструкції прибудови та надбудови господарської будівлі грубо порушуються його права та законні інтереси як власника сусідньої садиби, так як відстань по межі від реконструйованої будівлі відповідачів до його житлового будинку, у порушення вимог ДБН 360-92, становить всього 2 м. 10 см.. Внаслідок вказаних неправомірних дій відповідачів має місце порушення інсоляції та норм освітленості належного позивачу житлового будинку, а також істотне затінення належної йому земельної ділянки, надмірне зволоження на ній ґрунту, що призводить до утворення конденсату і зволоження фундаменту житлового будинку та матеріалу стін, погіршення їхніх теплоізоляційних властивостей і збільшення теплопровідності у холодну пору року. Позивач наполягає на тому, що відповідачі, здійснивши реконструкцію господарської будівлі, порушили вимоги чинного законодавства України та його права як сусіднього власника. Оскільки відповідачі самостійно відмовляються знести проведену внаслідок самовільної реконструкції прибудову та надбудову господарської будівлі і тим самим усунути наведені вище перешкоди у користуванні позивачем власними земельною ділянкою та житловим будинком, вимоги припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил ними не виконано, то позивач, посилаючись на положення ст. ст. 15-16, 391 ЦК України, ст. ст. 103, 152 ЗК України та положення чинного законодавства, котре врегульовує здійснення містобудівної діяльності, був змушений звертатися у суд із даним позовом за захистом своїх порушених прав. Позивач та його уповноважений представник адвокат [PERSON] у судове засідання щодо розгляду справи по суті не зявилися, однак таким представником попередньо подано суду клопотання вх. № 384 від 23.01.2019 року (а. с. 203), у котрому він позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, а розгляд справи просив проводити без його участі та участі позивача. Одночасно до поданого клопотання долучено належно засвідчені копії усіх письмових доказів, котрими обґрунтовуються предявлені позовні вимоги. Належно уповноважений представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача головний інспектор будівельного нагляду інспекційного відділу Департаменту ДАБІ у Львівській області [PERSON] у судове засідання щодо розгляду справи по суті зявився, позовні вимоги [PERSON] підтримав, вважав їх підставними та обґрунтованими, виходячи із численних звернень останнього до [PERSON] про усунення порушень його прав, встановлення [PERSON] під час перевірок факту реконструкції відповідачами господарської будівлі з прибудовою та надбудовою під житловий будинок з грубим порушенням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм та правил забудови, а також невиконання відповідачами припису про усунення відповідних порушень та їх ухилення від можливості відновлення порушених прав позивача як суміжного власника. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON], який одночасно є уповноваженим представником відповідача [PERSON], у судове засідання щодо розгляду справи по суті зявився, проти позову заперечив повністю з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву вх. № 5868 від 05.12.2018 року (а. с. 165-166), котрий поданий спільно та підписаний усіма відповідачами. У поданому відзиві відповідачами визнається та обставина, що дійсно у 2009 році було розпочато реконструкцію існуючої господарської будівлі (літньої кухні) під житловий будинок на власній земельній ділянці, без наявних на це дозвільних та проектних документів, у процесі виготовлення котрих у відповідачів виникли труднощі і такі у подальшому виготовлені не були. Відповідачі зазначають, що оскільки ними уже були придбані будівельні матеріали, частина з яких потребувала негайного застосування, то будівельні роботи були продовжені, незважаючи на наявний припис Держархбудінспекції про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, а згодом завершені. Крім того, відповідачі на підтвердження заперечень проти позову посилаються на наявність усного погодження проведення будівельних робіт з позивачем упритул до межі з належними йому земельною ділянкою та житловим будинком, з умовою, що така будівля після реконструкції не буде перешкоджати доступу сонця до будинку позивача. У запереченнях проти позову відповідачі посилаються також на виконані на їх замовлення [PERSON] «Фазис» розрахунок інсоляції належного позивачу житлового будинку, згідно котрого інсоляція є достатньою, а також Львівським НДІСЕ МЮ України висновок № 4624 експертного будівельно-технічного дослідження від 25.09.2018 року, згідно котрого належна відповідачам господарська будівля після реконструкції відповідає будівельним нормам та правилам, а знесення прибудови та надбудови до неї призведе до нанесення невідворотної шкоди як будівлі у цілому, так і сусіднім будівлям. За таких обставин, відповідачі вважають позовні вимоги у справі надуманими та такими, що спростовуються наданими ними доказами, а, відтак, до задоволення не підлягають. \~ \~ \~ \~Інші відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання щодо розгляду справи не зявилися, хоча були належно повідомленими про дату, час та місце проведення такого, про причини своєї неявки суд не повідомили. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх учасників справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невідємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обовязків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та розяснень, суд, перевіряючи порушення прав позивача цивільного характеру на належне користування своєю власністю, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК Украни кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 ст. 16 ЦК України закріплено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України припинення дії, яка порушує право, а також відновлення становища, яке існувало до порушення, визначено одними із способів захисту цивільних прав та інтересів. Визначення права\~власності особи\~наведено у\~ст.\~316\~ЦК України,\~частиною 2\~якої визначено,\~що правом\~власності є\~право особи\~на річ\~(майно),\~яке вона\~здійснює відповідно\~до закону\~за своєю\~волею,\~незалежно від\~волі інших\~осіб.\~Зміст права\~власності,\~у відповідності\~до ч.\~1\~ст.\~317\~ЦК України\~складають правомочності\~власника щодо володіння,\~користування та\~розпоряджання своїм\~майном.У свою чергу, визначення права спільної власності наведено у ст. ст. 355, 356 та 358 ЦК України, котрими визначено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. В силу ч. 2, 4-5 ст. 319 ЦК України власник (співвласники) мають право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власність зобовязує. Власник (співвласники) не можуть використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян. Статтею 321 ЦК України закріплений принцип непорушності права власності, за яким ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтями 380\~та 381\~ЦК України\~визначені поняття\~житлового будинку\~та садиби\~як обєктів\~права власності.\~Права власника\~житлового будинку\~регламентовані статтею\~383\~ЦК України. У відповідності до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Статтею 391\~ЦК України\~встановлена можливість\~захисту права\~власності від\~порушень,\~не повязаних\~із позбавленням\~володіння,\~а саме\~власник майна\~має право\~вимагати усунення\~перешкод у\~здійсненні ним\~права користування\~та розпорядження\~своїм майном.У свою чергу, статтею 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням його права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. За змістом наведених статей позивачем негаторного позову може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якого відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. Предметом негаторного позову є вимога позивача про усунення з боку відповідача будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Підставою негаторного позову є обставини, що підтверджують право позивача на користування і розпорядження майном, вчинення відповідачем дій, що перешкоджають позивачу використовувати належні йому права, позадоговірний характер наявних між сторонами правовідносин. Щодо обставин, котрі підтверджують право сторін на користування та розпорядження майном, то судом встановлено, що позивачу на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 01.12.2005 року, посвідчених державним нотаріусом Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області, реєстровий № 2254 та 2256 (а. с. 22, 23, 205, 207) належить право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по вул. Калнишевського, 16 у м. Сколе Львівської області, а також земельна ділянка, на якій такий будинок розміщений, площею 0,0640 га із відповідним цільовим призначенням, кадастровий номер: 4624510100:01:007:0026, котрі позивач успадкував після смерті батька [PERSON], який помер 07.04.2003 року. Право власності на зазначене нерухоме майно зареєстроване за позивачем 22.12.2005 року, що стверджується відповідним Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер витягу: 9388647 (а. с. 8, 206). Щодо вищевказаної земельної ділянки, то на таку позивачем отримано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 514135 від 01.11.2006 року (а. с. 9, 48, 208). У свою чергу, відповідачеві [PERSON] належить право власності на земельну ділянку площею 0,0310 га із цільовим призначенням обслуговування житлового будинку, розташовану по вул. Калнишевського, 18 у м. Сколе Львівської області, кадастровий номер: 4624510100:01:007:0092, що стверджується копією Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 883251 від 24.12.2010 року (а. с. 51). Що стосується права власності на зазначений житловий будинок, розташований на цій земельній ділянці, то таке зареєстроване за відповідачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності, котре виникло на підставі рішення Сколівського районного суду Львівської області, ухваленого 02.03.2011 року у цивільній справі № 2-228/11, що 13.03.2011 року набрало законної сили (а. с. 218-219). Відтак, право власності позивача на земельну ділянку та житловий будинок, розташовані у м. Сколе Львівської області по вул. Калнишевського, 16; право власності відповідача [PERSON] на земельну ділянку та право спільної власності відповідачів [PERSON], [PERSON] і [PERSON] на житловий будинок, розташовані у м. Сколе Львівської області по вул. Калнишевського, 18, - підтверджені відповідними правовстановлюючими документами. Щодо відповідача [PERSON], то такий не є власником (співвласником) зазначених обєктів нерухомого майна, а, відтак, не наділений правом розпорядження таким майном. \~ \~ \~ \~ Щодо вчинення відповідачами дій, які перешкоджають позивачу використовувати належні йому права на вищевказані житловий будинок та земельну ділянку, то судом встановлено, що відповідачем [PERSON] на належній їй одноосібно земельній ділянці, за погодженням та допомогою відповідачів [PERSON], [PERSON]. здійснено прибудову орієнтовних розмірів 3.25 м. на 2.10 м. з надбудовою другого поверху до господарської будівлі (літньої кухні), приналежної до житлового будинку, котрий належить на праві спільної часткової власності відповідачам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] і котрі (земельна ділянка та житловий будинок, як садиба) знаходяться у м. Сколе Львівської області по вул. Калнишевського, 18. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок,\~будівля,\~споруда,\~інше нерухоме\~майно,\~якщо вони\~збудовані або\~будуються на\~земельній ділянці,\~що не\~була відведена\~для цієї\~мети,\~або без\~відповідного документа,\~який дає\~право виконувати\~будівельні роботи\~чи належно\~затвердженого проекту,\~або з\~істотними порушеннями\~будівельних норм\~і правил,\~вважаються самочинним\~будівництвом. Випадки для можливості знесення самочинного будівництва передбачені частинами 4-7 ст. 376 ЦК України. Вказані вище роботи, повязані з прибудовою та надбудовою господарської будівлі, проводилися без права на виконання будівельних робіт та без належно затвердженого проекту, що є самочинним будівництвом. Наведені обставини встановлені постановою Львівського окружного адміністративного суду, винесеною 09.11.2015 року в адміністративній справі № 813/978/15 за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України до [PERSON], з участю третьої особи [PERSON], про зобовязання до вчинення дій, котре, після перегляду в апеляційному порядку, 04.12.2018 року набрало законної сили (а. с. 194-201). Цим же судовим рішенням встановлена й та обставина, що відповідачу [PERSON], з метою усунення порушень містобудівного законодавства та прав заявника ([PERSON]Д.), на підставі відповідного акта перевірки, ще у процесі виконання робіт з реконструкції, Держархбудінспекцією внесено припис, котрим останню зобовязано привести обєкт здійсненого нею самочинного будівництва відповідно до вимог містобудівного законодавства. Такий припис відповідачем [PERSON] не було виконано, роботи були продовжені, у звязку з чим Держархбудінспекція, після притягнення відповідача [PERSON] до адміністративної відповідальності за самочинне будівництво, звернулася до суду із адміністративним позовом про знесення такого самочинного будівництва, котрий судом був задоволений. Станом на дату ухвалення даного рішення суду, рішення суду у вищевказаній адміністративній справі відповідачем [PERSON] не виконане у встановленому порядку, отже обставини, котрі позивач вважає такими, що призводять до порушення його прав власника, існують надалі та не усунені. Щодо порушення наведених прав позивача, то матеріалами справи підтверджується відстань по межі від реконструйованої господарської будівлі відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до житлового будинку позивача, у порушення вимог ДБН 360-92 дод. 3.1. таб. 1, - 2 м. 10 см. замість 6/9 м. в залежності від ступеня вогнестійкості будівель (а. с. 16, 18-21, 215), а також підтверджується встановлення при проведеній перевірці на місці порушення санітарно-епідеміологічних вимог щодо інсоляції згідно з [PERSON] 2605 та природного освітлення згідно з ДБН В.2.5-28., у звязку з чим головним архітектором району відповідачам було відмовлено у видачі містобудівних умов та обмежень для можливості завершення та узаконення самочинного будівництва (а. с. 88). Враховуючи, що наведені обставини надалі мають місце, суд не приймає до уваги наданий відповідачами та виконаний Львівським НДІСЕ МЮ України на замовлення відповідача [PERSON] висновок № 4624 експертного будівельно-технічного дослідження від 25.09.2018 року (а. с. 155-164) у тій частині, згідно котрої після проведення реконструкції будівля літньої кухні відповідає вимогам державних будівельних норм. Суд переконаний, що державні протипожежні вимоги та державні санітарно-епідеміологічні вимоги щодо інсоляції у даному конкретному випадку істотно порушені, а відповідних спростувань цьому у згаданому висновку не наведено. Не наведено таких спростувань (можливості дотримання норм інсоляції при здійсненні реконструкції будівлі) й у виготовленому на замовлення відповідачів [PERSON] «Фазис» проекті реконструкції літньої кухні (а. с. 55-67), котрий, до того ж, не був прийнятий архітектором району та затверджений у встановленому порядку, у тому числі й через невідповідність забудови вищезгаданим будівельним правилам. Відтак, окрім проведення робіт по реконструкції приналежної до житлового будинку у м. Сколе Львівської області по вул. Калнишевського, 18 господарської будівлі з прибудовою до неї та її надбудовою без права на виконання таких робіт та без належно затвердженого для цього проекту, судом встановлено ще й істотне порушення будівельних правил, що також відносить здійснене будівництво до категорії самочинного. У свою чергу, внаслідок вказаних неправомірних дій відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] як співвласників житлового будинку у м. Сколе Львівської області по вул. Калнишевського, 18, до якого відноситься самочинно реконструйована господарська будівля (літня кухня) із прибудовою та надбудовою, має місце погана освітленість належного позивачу сусіднього житлового будинку, а також істотне затінення належної йому земельної ділянки, на котрій такий житловий будинок розміщений, надмірне зволоження на ній ґрунту, стікання опадів з даху такої будівлі у виді дощу та снігу на земельну ділянку позивача. Очевидно, що такий стан речей призводить до утворення конденсату і зволоження фундаменту житлового будинку та матеріалу стін належного позивачу житлового будинку, погіршення їхніх теплоізоляційних властивостей і збільшення теплопровідності у холодну пору року. Наведені обставини підтверджуються, зокрема, актами депутатського комісійного обстеження належної позивачу земельної ділянки від 08.10.2014 року (а. с. 17, 217) та від 07.09.2017 року (а. с. 170), протоколом Санітарно-гігієнічної лабораторії № 363-п від 05.10.2017 року дослідження ґрунту на земельній ділянці позивача зі сторони земельної ділянки відповідача [PERSON] (а. с. 171), а також фототаблицею забудови з привязкою до належного позивачу житлового будинку (а. с. 49-50, 52-54). На переконання суду, про порушення прав позивача на належне користування своєю садибою свідчать також численні його звернення до контролюючих органів та служб, правоохоронних органів та суду з приводу дій відповідачів, повязаних із реконструкцією приналежної до їх житлового будинку господарської будівлі (а. с. 10-12, 209-211). Таким чином, у матеріалах справи містяться належні та допустимі докази того, що прибудова до господарської будівлі із надбудовою над нею другого поверху, яка приналежна до належного відповідачам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] житлового будинку, створює перешкоди позивачу, як власнику сусідньої садиби, і такими доказами доводиться наявність причинного звязку між спорудженням внаслідок самовільної реконструкції вказаної прибудови та надбудови господарської будівлі і неможливістю позивачем належно здійснювати своє право користування земельною ділянкою та житловим будинком (садибою), внаслідок неналежного використання вищевказаними відповідачами свого права власності та вчинення щодо свого спільного майна дій, котрі суперечать закону. Суд констатує, що збудований обєкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених ч. ч. 4-7 ст. 376 ЦК України, у тому числі й тоді, якщо така забудова порушує права інших осіб, якщо проведення перебудови обєкта є неможливим або якщо особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення.\~\~При цьому, суд приймає до уваги, що знесення самочинного\~будівництва є\~крайньою мірою\~і можливе\~лише за\~умови вжиття\~усіх передбачених\~законодавством України\~заходів щодо\~реагування та\~притягнення винної\~особи до\~відповідальності.Разом з тим, у даному випадку мають місце ті обставини, згідно з котрими неможливо здійснити перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, а відповідач [PERSON] як особа, яка здійснила будівництво за погодженням з іншими співвласниками будівлі відповідачами [PERSON] та [PERSON], які підтримали її у цьому та допомагали їй, відмовляються від такої перебудови, припис Держархбудінспекції щодо усунення відповідних порушень не було виконано, за що, зрештою, й відповідача [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності. За таких встановлених судом обставин, порушене право позивача підлягає захисту, а обставини, котрі зумовили порушення такого права, - усуненню шляхом відновлення становища, що існувало до згаданого вище порушення. Зокрема, відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] як співвласників житлового будинку, розташованого у м. Сколе Львівської області по вул. Калнишевського, 18, і як осіб, котрі здійснили та за погодженням з котрими, за їх допомогою здійснено самочинне будівництво, слід зобовязати усунути позивачу перешкоди у користуванні належними йому на праві власності земельною ділянкою та житловим будинком, розташованими у м. Сколе Львівської області по вул. Калнишевського, 16, шляхом знесення проведеної внаслідок самовільної реконструкції прибудови та надбудови господарської будівлі, приналежної до їх житлового будинку, у звязку з чим позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. У решті позовних вимог, а саме у частині зобовязання відповідача [PERSON] вчинити вищевказані дії, слід відмовити за їх безпідставністю, так як останній не є власником (співвласником) садиби, розташованої розташованого у м. Сколе Львівської області по вул. Калнишевського, 18, а, відтак, не наділений правом користування та розпорядження таким нерухомим майном, не несе обовязку щодо належного здійснення ним права власності, є лише особою, яка за дорученням інших відповідачів займалася виконанням певної частини робіт по реконструкції господарської будівлі. У звязку із задоволенням позову, з відповідачів, по відношенню до яких такий позов задоволено, на користь позивача слід стягнути понесені ним та документально підтвердженні судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті судового збору за подання позову до суду у розмірі 243 грн. 60 коп. (квитанція № 331 від 17.10.2014 року), тобто по 81 грн. 20 коп. з кожного, так як солідарного стягнення судових витрат у справі чинним ЦПК України не передбачено.

Outcome: partial