Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника - адвоката Ковальова Д.В. звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на земельну ділянку площею 7,1996 га для ведення особистого селянського господарства на території Олександрівської сільської ради Приазовського району Запорізької області, право померлого на яку було посвідчене державним актом на право приватної власності на землю І-ЗП № 011290, виданим Приазовською районною радою 16.02.2000 року. Позов обґрунтований тим, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , який за життя склав на користь [PERSON] заповіт щодо земельної ділянки площею 7,20 га, розташованої на території Дівнинської сільської ради Приазовського району Запорізької області, для розширення і ведення особистого селянського господарства, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю І-ЗП № 011290, виданим Приазовською районною радою 16.02.2000 року. Після смерті [PERSON] позивач у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Однак, постановою державного нотаріуса від 27.02.2020 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину у зв`язку з невідповідністю цільового призначення земельної ділянки, зазначеного в державному акті та витягу з ДЗК про земельну ділянку. Згідно державного акту про право власності на землю цільове призначення земельної ділянки - розширення і ведення особистого підсобного господарства. Вказане цільове призначення землі на сьогодні відсутнє в Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженій наказом Державного комітету України із земельних ресурсів № 548 від 23.07.2010 року. У зв`язку з цим 10.03.2020 року Олександрівською сільською радою було прийняте рішення № 15 «Про приведення у відповідність до вимог чинного законодавства відомостей про цільове призначення ділянки [PERSON] » Зазначеним рішенням цільове призначення земельної ділянки змінене на «01.01 - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» та змінене в Державному земельному кадастрі. 19.03.2020 року позивачем був отриманий Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-2307310052020, згідно якого цільовим призначенням земельної ділянки є «ведення особистого селянського господарства». На сьогодні змінити цільове призначення в Державному акті як правовстановлювальному документі неможливо, оскільки державні акти як документи про право на землю не видаються на законодавчому рівні з 01.01.2013 року і нова реєстрація земель здійснюється в електронному вигляді. Зареєструвати право власності на земельну ділянку в Державному земельному кадастрі також неможливо у зв`язку з невідповідністю даних державного акту цільовому призначенню за даними ДЗК. У зв`язку з викладеним позивач не має можливості оформити спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину відповідно до вимог діючого законодавства. Ухвалою судді від 12 травня 2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі і призначено підготовче засідання на 02 червня 2020 року, витребувано спадкову справу. Ухвалою суду від 02 червня 2020 року підготовче судове засідання закрите та призначено справу до судового розгляду на 18 червня 2020 року. Заяв та клопотань по справі від учасників процесу до суду не надходило. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, її представник - адвокат Ковальов Д.В. надав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача. В заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач - Олександрівська сільська рада Приазовського району Запорізької області, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання уповноваженого представника не направила, відзив на позовну заяву або заяву про розгляд справи без участі представника відповідача не надала. Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача і за наявними у справі доказами. Відповідно до ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню на наступних підставах. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [INFO] в селі Дівнинське Приазовського району Запорізької області у віці 70 років помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 10 лютого 2014 року виконавчим комітетом Дівнинської сільської ради Приазовського району Запорізької області, актовий запис № 3. Позивач [PERSON] народилася [INFO] в селі Дівнинське Приазовського району Запорізької області, з 10.07.2004 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] (копія паспорту серії [NUMBER] , виданий 13 травня 2016 року Приазовським РВ ГУМВС України в Запорізькій області, копія РНОКПП [PERSON] ) Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, зокрема, на належну йому земельну ділянку. Згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії І-ЗП № 011290 від 16 лютого 2000 року, [PERSON] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення Приазовської районної ради народних депутатів від 24 лютого 2000 року № 20 передана у власність земельна ділянка площею 7,20 га розташована на території Дівнинської сільської ради, КСП ім.. Свердлова, для розширення і ведення особистого підсобного господарства. За життя [PERSON] , на випадок своєї смерті, належну йому на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії І -ЗП № 011290 земельну ділянку площею 7,20 га, цільове призначення якої - для розширення і ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Дівнинської сільської ради Приазовського району Запорізької області, заповів [PERSON] , [INFO] , яка народилася в с. Дівнинське Приазовського району Запорізької області, що підтверджується копією заповіту посвідченого 23.12.2008 року секретарем Дівнинської сільської ради Кірпік В.М., зареєстрованого в реєстрі за № 90. Згідно копії Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, виданого 28.11.2014 року Відділом Держземагенства у Приазовському районі Запорізької області, нормативно-грошова оцінка земельної ділянки площею 7,1996 га з кадастровим номером 2324583400:01:003:0087, власником якої є [PERSON] , складає 161 360,95 грн. Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ- 2307310052020 від 19.03.2020 року, земельна ділянка площею 7,1996 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, розташована за адресою: Дівнинська сільська рада Приазовського району Запорізької області, кадастровий номер 2324583400:01:003:0087; належить на праві власності [PERSON] , документ що посвідчує право - державний акт І-ЗП № 011290 від 16.02.2000 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка згідно матеріалів спадкової справи № 125/2014, початої 04 лютого 2014 року Приазовською районною державною нотаріальною конторою Запорізької області, прийнята спадкоємцем за заповітом - [PERSON] , яка подала заяву про прийняття спадщини, відповідно до ст. 1269 ЦК України. Інший спадкоємець після смерті [PERSON] - [PERSON] відмовилася від одержання свідоцтва на обов`язкову частку в спадщині відповідно до ст. 1241 ЦК України, що підтверджується її письмовою заявою у наведеній спадковій справі. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27 лютого 2020 року, нотаріус відмовив позивачу в оформленні спадщини на заповітом та видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 7,1996 га, розташовану на території Дівнинської сільської ради Приазовського району Запорізької області у зв`язку з невідповідністю цільового призначення земельної ділянки, зазначеного в державному акті та витягу з ДЗК про земельну ділянку. Із досліджених доказів, які є належними і допустимими, судом достовірно встановлено, що на момент відкриття спадщини спадкодавець [PERSON] мав право на вище наведену земельну ділянку, яке не припинилось внаслідок його смерті, а позивач [PERSON] являється єдиним відомим спадкоємцем за заповітом. Стосовно цільового призначення земельної ділянки, то на переконання суду розбіжності стосовно цього у державному акті і даних ДЗК не можуть бути перешкодою для позбавлення позивача права на спадкування. Крім того, цільове призначення земельної ділянки може змінюватись у встановленому законом порядку. Тому суд приймає до уваги цільове призначення, яке вказане у даних ДЗК і є актуальним на даний час. Як роз`яснено в п. 23 постанови пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. На підставі ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. В розумінні статті 392 ЦК України, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, на переконання суду, позивачем було доведено право на спадкування та належність померлому спадкового майна, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved