Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

Позивач [PERSON] 19.02.2016 року звернулася до суду із позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, який зареєстровано 05.07.1994 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Вінницької області, про що 05.07.1994 року в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис №1414. Позовна заява мотивована тим, що спільне життя подружжя не склалося через несумісність характерів та різні погляди на життя і роль кожного з подружжя в сімї, внаслідок чого сторони не змогли досягти порозуміння у відносинах, відповідач поводився по відношенню до дружини негідно, принижував її, виявляв агресію, ображав її, застосовував фізичне насильство, в наслідок чого спільне проживання подружжя стало нестерпним. Як наслідок в 1995 році (понад 20 років тому) подружжя припинило сумісне проживання, шлюбні відносини, ведення спільного господарства, шлюб існує формально. На примирення та відновлення подружніх відносин позивач не згодна, подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. Спільних дітей та спільно нажитого майна у подружжя немає. Розірвання шлюбу в органах РАЦСу є неможливим, оскільки місцеперебування відповідача позивачу не відоме, звязку з ним немає. Викладене стало підставою для звернення позивача до відповідача з позовом про розірвання шлюбу до суду. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить шлюб розірвати, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи зазначені обставини, зважаючи на позицію позивача, яка не заперечує проти заочного розгляду справи, судом ухвалено провести заочний розгляд справи за наявними у ній доказами, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В ході дослідження позовної заяви та доданих до неї матеріалів судом, відповідно до ч. 1 ст. 112 СК України, з'ясовано фактичні взаємини подружжя, а також те, що подана до суду позовна заява відповідає дійсній волі позивача, її бажання розірвати шлюб є істинним та добровільним. Згідно п. 10 Постанови пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України ( 254к/96-ВР ) охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін. Досліджуючи вказані обставини, суд зважає на те, що фактично шлюбні відносини між сторонами по справі припинено понад 20 років тому, шлюб між сторонами фактично розпався, існує формально, ведення спільного господарства припинено, подальше збереження шлюбу є неможливим та недоцільним і суперечитиме інтересам позивача, тому шлюб між сторонами слід розірвати, а позов задовольнити. Відповідно до положень\~ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved