Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

Позивач [PERSON] , від імені якого діє адвокат Шейко І.О. 19.03.2021 року звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 10.12.2018 року між нею та відповідачем було укладено письмовий договір позики, відповідно до якого, 15.09.2020 року [PERSON] надав [PERSON] грошові кошти у сумі 13\~000 доларів США, з вимогою про повернення 15.03.2012 року, про що [PERSON] власноручно написав розписку. В розписці зазанчено, що з урахуванням коштів за користування кредитом поверненню підлягає суму у розмірі 12\~975 доларів США. Крім того, 15.10.2020 року позивач [PERSON] надав відповідачу [PERSON] грошові кошти у сумі 3\~500 доларів США, з вимогою про повернення коштів у строк до 15.01.2021 року, що підтверджується письмовою розпискою. У січні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до відповідача [PERSON] з вимогою про сплату боргу, але відповідач повідомив, що на теперішній час коштів у нього немає і пообіцяв повернути всі кошти у березні 2021 року. 12.03.2021 року відповідач повернув позивачу частину грошових коштів у розмірі 3975 доларів США, які були ним тримані за розпискою від 15.09.2020 року. До теперішнього часу решта боргу не повернута. Просить стягнути з відповідача на його користь суму неповернутої позики у розмірі 13\~500 доларів США та сплачений судовий збір. В судове засіданні позивач та його представник не з`явилися, представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився за невідомою суду причиною, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, клопотання про відкладення слухання справи не надав. Відзив на позов від нього не надходив. Суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів із винесенням заочного рішення по справі. Дослідив матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ст.533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. На підставі ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, здійсненим належним чином. Відповідно до ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. Наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаній повернути суму позики у строк та в порядок, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошових коштів із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд України у справах № 6-1967цс15, № 6-487цс17, а також Верховний Суд у постанові від 21 березня 2018 року в справі № 761/11028/14-цта у справі № 211/3035/14-ц. Як вбачається з матеріалів справи, розписка [PERSON] від 15.09.2020 року містить дані щодо наявності боргу перед [PERSON] в сумі 13 975 доларів США із зобов`язанням їх повернення до 15.03.2011 року, розписка [PERSON] від 15.10.2020 року містить дані щодо наявності боргу перед [PERSON] у сумі 3\~500 доларів США, із зобов`язанням їх повернення до 15.01.2021 року, що є беззаперечним доказом отримання відповідачем від позивача грошової суми. Таким чином, аналізуючи зміст боргових розписок, написаних [PERSON] 15.09.2020 року та 15.10.2020 року, суд виходить із того, що розписки містять у собі всі складові, які дають підстави вважати, що між сторонами по справі існували відносин позики. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права, змагальність сторін, диспозитивність. У справі «Класс та інші проти Німеччини» від 6 січня 1978 року Суд підкреслив, що із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Гарантованість прав судовим захистом включає право на справедливий судовий розгляд, доступ до правосуддя, рівність сторін; єдність громадянських і інших прав та їх соціальну еволюцію тощо. Важливою передумовою забезпечення права справедливого судового розгляду як умови дії принципу верховенства права є: право особи на незалежний і безсторонній суд, право розумного терміну розгляду, принцип рівності сторін. Згідно ст.4 ч.1 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що [PERSON] в порушення прийнятих на себе зобов`язань, суму боргу до теперішнього часу [PERSON] не повернув, чим порушив його права. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу за розписками від 15.09.2020 року та 15.10.2020 року, з урахуванням повернутої суми боргу, у розмірі 13\~500 доларів США. Щодо стягнення боргу саме в іноземній валюті, суд вважає необхідним зазначити таке. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. З огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики. Саме такі правові висновки містяться у постанові ВП ВС від 23.10.2019 по справі №723/304/16-ц. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, у зв`язку із чим з відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу в розмірі 13 500 доларів США. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 3747,60 грн (за подання позову) та в розмірі 454,00 грн (за подання заяви про забезпечення позову), всього 4 201,60 грн. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved