Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Сивак Т.М.,звернувся в суд з позовом до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівник» (далі ТзОВ «Домобудівник»), у якому просить стягнути 50'000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що 18 березня 1983 року він був прийнятий на роботу у Тернопільський домобудівний комбінат, який згодом перейменовано в ТзОВ «Домобудівник». В січня 2017 року йому стало відомо про те, що його звільнено з роботи ще у червні 2016 року за прогул. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 серпня 2018 року скасовано наказ про звільнення, поновлено його на роботі, стягнуто з ТзОВ «Домобудівник» на користь позивача заробітну плату, середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу із врахуванням установлених законодавством України податків, зборів та обов`язкових платежів, грошову конденсацію за період тимчасової непрацездатності. Також зобов`язано провести індексацію зазначеної суми невиплаченої заробітної плати та компенсацію витрат частини його доходів у зв`язку із порушенням строку їх виплати. Незаконне звільнення заподіяло йому моральних страждань, що призвело до порушення його звичного життєвого устрою та укладу. Він потрапив у скрутне матеріальне становище. Звільнення за прогул створило йому репутацію недобросовісного працівника та ускладнило подальше працевлаштування. Зазначене призвело до того, що 17 травня 2017 року він потрапив на лікування кардіоревматологічного відділення Тернопільської комунальної міської лікарні № 2. Також позивач посилається на те, що моральних страждань йому задіяло те, що відповідач не виконує рішення суду в частині проведення індексації невиплаченої заробітної плати, а також компенсації витрат частини його доходів у зв`язку із порушенням строку їх виплати. Представник відповідача подав відзив на вказаний позов у якому позовні вимоги [PERSON] заперечує, посилаючись на їх безпідставність. Зазначає, що жодних моральних страждань позивач не зазнав. Невчасний розрахунок, як і не нарахування в повній мірі коштів, визначених рішенням суду, мали місце з вини самого [PERSON] У період звільнення він працював і отримував заробітну плату, котра була у двічі більшою від тієї, яка йому нараховувалась у ТзОВ «Домобудівник», а тому жодних незручностей у фінансовому плані він не відчував. Також представник відповідача посилається на порушення позивачем позовної давності, при зверненні до суду з даним позовом. Вважає, що такий строк слід розпочати обчислювати з 14 червня 2016 року, адже саме тоді він дізнався про порушення його прав. У відповіді на відзив [PERSON] посилається на необґрунтованість тверджень відповідача та зазначає, що страждань він зазнав не тільки у зв`язку з незаконним звільненням, а й через те, що ТзОВ «Домобудівник» не виконує у повній мірі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 серпня 2018 року в частині проведенні індексацію зазначеної суми невиплаченої заробітної плати та компенсацію витрат частини його доходів у зв`язку із порушенням строку їх виплати. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали зазначені вимоги, з підстав, викладених у позовній заяві та запереченні на відзив. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, з підстав, викладених у відзиві. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши подані сторонами докази, суд встановив наступні обставини. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 серпня 2018 року, ухваленим у цивільній справі № 607/1840/17 задоволено частково позов [PERSON] до ТзОВ «Домобудівник», третя особа профспілковий комітет ТзОВ «Домобудівник», Управління держпраці у Тернопільській області про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та грошової компенсації - задовольнити частково. Визнано незаконним та скасовано наказ голови комісії з припинення ТзОВ «Домобудівник»№ 16/06/7-10 від 14 червня 2016 року «Про звільнення за прогул без поважних причин [PERSON] »; поновити [PERSON] на посаді слюсаря ТзОВ «Домобудівник», з 14 червня 2016 року. Стягнуто із ТзОВ «Домобудівник»на користь [PERSON] заробітну плату за період з 01 жовтня 2015 року по 14 червня 2016 року у розмірі 7'987 грн. з урахуванням установлених законодавством України податків, зборів та обов`язкових платежів. Стягнуто з ТзОВ «Домобудівник»в користь [PERSON] 40'200 грн. середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу із врахуванням установлених законодавством України податків, зборів та обов`язкових платежів. Стягнуто з ТзОВ «Домобудівник»в користь [PERSON] 2'700 грн. грошової компенсації за період тимчасової непрацездатності. Зобов`язати ТзОВ «Домобудівник»провести [PERSON] індексацію зазначеної суми не виплаченої заробітної плати, а також компенсацію втрати частини його доходів у зв`язку із порушенням строку їх виплати. У решті позовних вимог - відмовлено. Стягнуто з ТзОВ «Домобудівник»в користь держави 2'819,20 грн. судового збору. (далі Рішення суду від 01 серпня 2018 року) Дане рішення залишено без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року. Підставою для задоволення позовних вимог [PERSON] стало те, що ТзОВ «Домобудівник» розірвав з ним трудовий договір з грубим порушенням норм трудового законодавства. Ця обставина доказуванню не підлягає згідно з частиною 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), оскільки встановлена рішенням суду, яке набрало законної сили. Як вбачається з виски із медичної карти стаціонарного хворого № 04551, [PERSON] перебував на лікуванні у стаціонарі з 17 по 29 травня 2017 року з діагнозом: Стабільна стенокардія напруження ІІІ ФК. Кардіосклероз з порушенням ритму по типу транзиторної шлуночної екстрасистолії з Б ЛНПГ . Частиною 1 ст. 2371 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП) визначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункту 13 постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 2371 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. З огляду на те, що мало місце порушення трудових прав позивача з вини відповідача, котре тривало більш ніж два роки, суд вважає, що це призвело до заподіяння [PERSON] моральних страждань, котрі полягали у порушенні його звичного життєвого устрою та укладу, виникненням необхідності у пошуку нових джерел доходів. Щодо посилань [PERSON] не те, що звільнення за прогул створило йому репутацію недобросовісного працівника та ускладнило подальше працевлаштування, як і те, що позбавлення роботи призвело до проблем із здоров`ям, то їх суд до уваги не бере у зв`язку з їх недоведеністю, оскільки на їх підтвердження не надано належних, допустимих та достовірних доказів. Надану виписку із медичної карти стаціонарного хворого № 04551 суд до уваги не бере, оскільки з неї неможливо встановити причинно-наслідкового зв`язку із захворюваннями [PERSON] , яким він страждає з 1980 року та його неправомірним звільненням. Вирішуючи питання про захист таких порушених прав [PERSON] суд звертає увагу на наступне. Частиною 1 ст. 233 КЗпП визначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Вимога позивача про відшкодування моральної шкоди витікає із трудового спору, а тому до неї слід застосувати норми частини 1 ст. 233 КЗпП і вважати, що строк позовної давності а межах якого вона може бути заявлена є трьохмісячним. Зазначені висновки суду узгоджуються з правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною у рішенні № 4-рп/2012 від 22 лютого 2012 року у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 2371 цього кодексу. Частинами 2 та 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Зверненням до суду з позовом про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та грошової компенсації, що мало місце 10 лютого 2017 року, позовна давність за вимогою про відшкодування моральної шкоди перервалась, розпочала обчислюватись заново та закінчилась 10 травня 2017 року. Однак позовну заяву про стягнення моральної шкоди [PERSON] подав 09 квітня 2019 року, тобто з пропуском позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. (частина 4 ст. 267 ЦК України) Таку заяву представник ТзОВ «Домобудівник»зробив 20 травня 2019 року. (а.с. 38) Таким чином у даному позові слід відмовити у зв`язку з спливом позовної давності в частині заподіяння моральної шкоди, котра полягала у порушенні звичного життєвого устрою та укладу [PERSON] , виникненням необхідності у пошуку нових джерел доходів. Водночас, окрім вказаних мотивів з яких [PERSON] були заподіяні моральні страждання, він посилається на те, що він їх зазнав також внаслідок непроведення індексації суми невиплаченої заробітної плати, а також компенсації витрат частини його доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплат на виконання Рішення суду від 01 серпня 2018 року. Рішення суду від 01 серпня 2018 року відповідачем частково не виконано, а саме: з позивачем не проведено повного розрахунку в частині виплати індексації невиплаченої заробітної плати, а також компенсації витрат частини його доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплат на виконання. Таке невиконання Рішення суду від 01 серпня 2018 року має місце і на момент вирішення судом цієї справи, продовжує завдавати позивачу моральних страждань, а тому в його користь слід стягнути моральну шкоду. Твердження представника відповідача про те, що невиконання Рішення суду від 01 серпня 2018 року мало місце з вини позивача суд до уваги не бере, оскільки вони є недоведеними в силу вимог частини 1 ст. 81 ЦПК України. Водночас варто зазначити, що хоча факт моральних страждань встановлений судом, однак їх розміру підлягає доказуванню у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України, тобто шляхом подачі належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів. Однак жодного доказу, котрий підтверджував би розмір заподіяної позивачу моральної шкоди у зазначеному ним об`ємі, не надано, а тому, виходячи з принципів розумності і справедливості, суд вважає, що і у даній частині позовні вимоги підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення з ТзОВ «Домобудівник» в користь [PERSON] 2'000 грн. моральної шкоди. Також з відповідача в користь позивача слід стягнути суму сплаченого судового збору, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України.

Outcome: partial