Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON], [INFO], звернулась 23.06.2017 року в суд з цим позовом до [PERSON], стверджуючи, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу є донька - [PERSON], [INFO], яка мешкає спільно з нею та знаходиться на її утриманні. З моменту народження і по даний час, батько не бачив доньки жодного разу. Не надавав і не надає по цей час матеріальної допомоги, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з нею взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, не цікавиться її життям, не відвідував та не відвідує. Позивачка просила суд позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно доньки - [PERSON], [INFO]. Позивачка у повторне судове засідання не з'явилась, але надала заяву про розгляд справи у її відсутність в якій на позові наполягала. В ході розгляду справи в суді представник Органу опіки та піклування Подільської міської ради Одеської областіза довіреністю - Бочарова І.О., начальник служби у справах дітей Котовської райдержадміністрації Одеської області, підтримала цей позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON], [INFO], який зареєстрований на постійне місце поживання [ADDRESS], в судове засідання повторно не з'явився. Про причини неявки суду не повідомив, заперечень до позову або заяв про розгляд справи у його відсутність не надавав. Сповіщався за адресою реєстрації свого постійного місця проживання у відповідності до положення ч.2 ст.126 ЦПК України. Виклики до суду повернулись із зазначенням «За зазначеною адресою не проживає, за закінченням терміну зберігання». Іншими належними даними про місце перебування чи роботи відповідача суд не володіє. Згідно абзацу 2 ч. 7 ст.126 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою. Тому суд вважає відповідача належно сповіщеним про час і місце розгляду справи. У зв'язку з відсутністю у судовому відповідача, з урахуванням закінчення передбачених ст.210 ЦПК України строків розгляду цієї справи та за згоди позивача справу розглянуто у порядку заочного провадження за наявними у справі письмовими доказами. Вислухавши позивачку, пояснення представника третьої особи, покази свідка та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 06 грудня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Городищенського районного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 168. Заочним рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 28 листопада 2016 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. [PERSON] та [PERSON] є батьками дитини: доньки [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю за адресою: [ADDRESS]. Відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, вихованням та утриманням малолітньої доньки не займається, з сім'єю не проживає, ні морально ні матеріально дитину не підтримує, дитину не відвідує та не спілкуються з нею. Допитана судом у якості свідка позивач [PERSON] суду свідчила, що сімейні стосунки з відповідачем припинені з березня 2015 року. З дня народження дитини відповідач її життям не цікавився, жодного разу не бачив дитину та ніякої матеріальної допомоги на дитину не надає. Тому дитина батька фактично не знає. Родичі з боку відповідача також ніякої уваги щодо дитини не проявляють. Частиною 1 ст. 164 СК України наведено перелік підстав позбавлення батьківських прав, який складається з шести пунктів. Він охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Для задоволення позову достатньо впевнитись в одному з них. Пленум Верховного Суду України у п. 15 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що, розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, на згоду передати дитину на усиновлення та інших прав, які ґрунтуються на факті спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Позивач, як на підставу для позбавлення відповідача батьківських прав посилалась на п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України (ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини). Ухилення від виконання батьківських обов'язків передбачає систематичне невиконання обов'язку турбуватись про дітей, в чому воно б не виражалось (не годувати, не забезпечувати необхідним одягом, медичною допомогою, не задовольняти життєво важливих потреб дитини, не займатися її вихованням, духовним розвитком, тощо). Згідно ст. 150 СК України батьки зобов'язанні займатись вихованням дитини. При цьому передача на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язків батьківського піклування щодо неї. Належних доказів про вплив позивача на дитину з метою позбавлення відповідача батьківських прав судом не отримано. З урахуванням обставин справи, суд погоджується з висновком Органу опіки і піклування Городищенської районної державної адміністрації Черкаської області №171/01-61-24 від 02.03.2017 року про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно доньки - [PERSON], [INFO]. Відповідно до п.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної ради України №789-Х11 від 27.02.1991 року, «в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини». Таким чином, в судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач, як батько малолітньої доньки, маючи реальну можливість виконувати обов'язки по вихованню дитини, повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не цікавиться життям своєї дитини, потребами, її фізичним та духовним розвитком, не виявляє батьківської турботи, не надає жодної матеріальної допомоги. При цьому суд враховує тривалість такого ухилення. Тому з урахуванням отриманих судом доказів в обґрунтування вимог позову, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позову про позбавлення відповідача батьківських прав стосовно його малолітньої доньки. Питання розподілу понесених сторонами судових витрат по справі суд не вирішує, оскільки таких вимог сторони не заявляли.

Outcome: approved