Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

Позивач [PERSON] 28.08.2017 року звернувся до суду із позовом до [PERSON], про захист права власності, та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що він є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], на підставі технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 6377, виданий 03.11.2003 року Державним комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації». Право приватної власності на зазначений житловий будинок зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11.08.2017 року, номер запису про право власності 21879641. В належному позивачу будинку [ADDRESS] з 1995 року зареєстрований відповідач [PERSON], який є його сином. Однак, фактично відповідач не проживав за адресою реєстрації з 1995 року по теперішній час. Особистих речей [PERSON] в будинку позивача немає. Це підтверджується актом № 5267 від 21.08.2017 року, складеним головою квартального комітету № 20 м.Покровська Федорченко В.Ф. за участю сусідів [PERSON] та [PERSON], які можуть підтвердити не проживання відповідача як свідки. Відповідач [PERSON] фактично мешкає в належній йому на праві приватної власності трикімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS], яку позивач подарував йому у 2003 році. Договір дарування квартири від 22.10.2003 року, посвідчений Богатовою І.О. приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області. Неодноразові вимоги позивача знятися з реєстрації з належного позивачу будинку відповідач ігнорує, добровільно знятися з реєстрації не бажає. Наявність зареєстрованої особи - відповідача, в належному позивачу житловому будинку, створює йому, як власнику, перешкоди в реалізації права власності. Позивач [PERSON] у судовому засідання на задоволенні позовних вимог наполягав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився по невідомій суду причині, про день слухання справи повідомлений належним чином, тому, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріли справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача законні, обгрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі за наступних підстав: Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], на підставі технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 6377, виданий 03.11.2003 року Державним комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» (8-10). Право приватної власності на зазначений житловий будинок зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11.08.2017 року, номер запису про право власності 21879641 (а.с.6-7). З 1995 року у вищезазначеному житловому будинку зареєстрований відповідач [PERSON], що підтверджується копією домової книги (а.с.14-15). Відповідач за вказаною адресою не проживає, особистих його речей в будинку немає, що підтверджується актом № 5267 від 21.08.2017 року, складеним головою квартального комітету № 20 м.Покровська Федорченко В.Ф. (а.с.13). Відповідач [PERSON] фактично мешкає в належній йому на праві приватної власності трикімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS], яку позивач подарував йому у 2003 році. Договір дарування квартири від 22.10.2003 року, посвідчений Богатовою І.О. приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області (а.с.11). Неодноразові вимоги позивача знятися з реєстрації з належного позивачу будинку відповідач ігнорує, добровільно знятися з реєстрації не бажає. Наявність зареєстрованої особи - відповідача, в належному позивачу житловому будинку, створює йому, як власнику, перешкоди в реалізації права власності. Відповідно до ст.150 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст.. 391 ЦК України «Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном». Відповідно до частини 1 статті 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно статті 4 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстраційного обліку здійснюється протягом семи днів на підставі рішення суду про позбавлення права користування жилим приміщенням. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved