Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON] (18006, [ADDRESS]) звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до [PERSON]П.(18006, [ADDRESS]) про розірвання шлюбу.Свої позовні вимоги мотивує тим, що 14 лютого 1987 року він зареєстрував шлюб з відповідачем у відділі ЗАГС Бауманського району по м. Москва. Від шлюбу мають повнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO] На даний момент спільне господарство не ведуть, оскільки з 2001 року проживають окремо. Відповідач проживає в м. Малага, Іспанія. Майнового спору між ними немає. Просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. 12 липня 2018 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду заяву про слухання справи без його участі. Вказав, що позов підтримує та просить його задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про слухання справи без її участі. Також вказала, що не заперечує проти задоволення позову. Також зазначила, що просить їй залишити прізвище [PERSON]. Враховуючи думку позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, обєктивного та всебічного дослідження, суд приходить до наступного. Встановлено, що 14 лютого 1987 року, згідно свідоцтва про шлюб (Серія VI-МЮ № 482113), сторони зареєстрували шлюб у Відділі РАЦС Бауманського району м. Москва, про що складено відповідний актовий запис № 87.Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. При прийнятті рішення по справі, суд враховує думку відповідача [PERSON], яка повністю погодилася із заявленими позовними вимогами та не заперечувала проти їх задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року, «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Зясувавши обставини справи, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, сімейних відносин сторони не підтримують з 2001 року, вони не повязані спільним побутом та бюджетом, взаємні почуття між ними втрачені і примирення між сторонами неможливе. Крім того, на думку суду, подальше перебування їх у шлюбі буде шкодити їхнім інтересам. Частиною третьою статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Частиною 2 ст. 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають до задоволення. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved