Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] 02 лютого 2016 року звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення на її користь аліментів у розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно на утримання двох дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочки [PERSON], [INFO], починаючи з дня подання позову до суду і до повноліття дітей, тобто до досягнення ними віку вісімнадцяти років. В обґрунтування позову вказувала, що вона перебуває з 27 листопада 2004 року в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON] та дочку [PERSON]. Спільне життя з відповідачем не склалося, а тому з вересня 2015 року вони проживають окремо. Як під час спільного проживання, так і на даний час відповідач кошти на утримання дітей майже не надає, а якщо і надає, то в досить маленьких розмірах, яких недостатньо для забезпечення нормального розвитку та виховання дітей. Крім того, їх дочка має проблеми із зором і потребує проведення 2-3 разів на рік відповідного курсу лікування, що також потребує додаткових витрат. Відповідач працює на ВАТ «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» (м. Комсомольськ) монтером шляхів, має постійний заробіток, інших дітей не має, аліменти нікому не виплачує, будь-яких інших стягнень за виконавчими документами з нього не проводиться. Вважає, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Домовленості між ними щодо способу утримання дітей не досягнуто, тому вона просить стягувати з відповідача аліменти примусово за рішенням суду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила стягувати на її користь з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання двох неповнолітніх дітей, в їх обґрунтування пояснила так, як викладено вище в описовій частині рішення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав повністю, згодний сплачувати аліменти у вказаному позивачем розмірі на утримання дітей примусово на підставі рішення суду. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом установлено, що сторони від шлюбу мають двох спільних дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а.с.6,7), які знаходяться на утриманні матері. Відповідач, як батько дитини вчасно і в достатньому розмірі добровільно матеріального утримання на своїх дітей не надавав, хоч повинен надавати таке утримання. Згідно статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частинами 7-10 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ч.1,2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч.1 статті 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. За таких обставин суд постановляє рішення про стягнення аліментів у погодженому сторонами розмірі, який є реальним, відповідає принципам розумності та справедливості та відповідає вимогам закону. Відповідно до статті 88 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 551 гривень 20 копійок.

Outcome: approved