Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

Позивач [PERSON] 04.07.2017 року звернулася до суду з позовом, у якому просить ухвалити рішення про встановлення юридичного факту родинних відносин, відповідно до якого [PERSON] (після одруження «Сміріченко») [PERSON], [INFO], що померла 07.02.2013 року, - її, [PERSON] (уродженої «Сміріченко») [PERSON], [INFO], уродженки [INFO], та її брата, [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], померлого [INFO], - рідна мати. Також просить визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом на 1/6 частину квартири № 84 у житловому будинку № 21 по вул. Кибальчича в м. Харкові після матері, [PERSON], померлої 07.02.2013 року, і на 1/2 частину цієї ж квартири після брата, [PERSON], померлого 09.04.2015 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, [PERSON] постійно мешкає і з 07.08.1975 року зареєстрована за адресою [INFO]. 26.031983 року вона, уроджена «Сміріченко», одружилася з [PERSON] і змінила дівоче прізвище. Спірна трикімнатна ізольована квартира за № 84 у житловому будинку № 21 по вул. Кибальчича в м. Харкові за правом спільної сумісної власності зареєстрована на імя її матері, [PERSON], брата, [PERSON], та на неї на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12.05.1999 року, тобто по 1/3 частині за кожним. У свідоцтві про народження позивача та у [PERSON] з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження [PERSON] від 04.05.2017 року їхніми батьками зазначені [PERSON] (батько) та [PERSON] (мати). [PERSON] (після одруження «Сміріченко») Л.О. померла 07.02.2013 року, з її смертю відкрилася спадщина 1/3 частина квартири № 84 у житловому будинку № 21 по вул. Кибальчича в м. Харкові, заповіту не лишилося. Спадкоємцями померлої першої черги за законом у рівних частках явилися діти спадкодавця, тобто позивач зі своїм братом, кожний з них успадкував по 1/6 частині квартири. Чоловік спадкодавця, він же батько позивача та її брата, [PERSON], оголошений померлим на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.05.1996 року. Спадщину після смерті матері позивач з братом прийняли, на час її відкриття проживали за однією адресою зі спадкодавцем в [ADDRESS], були зареєстровані за цією адресою і являлися співвласниками цього житла, але свої спадкові права не оформляли і свідоцтв про право власності у порядку спадкування за законом не отримували. Крім того, позивач своєчасно у встановлений законом шестимісячний строк від дня відкриття спадщини, а саме 06.08.2013 року, звернулася до ХДНК № 5 із заявою про прийняття спадщини, і того ж дня була заведена спадкова справа за № 481/2013. 09.04.2015 року [PERSON] помер, з його смертю відкрилася спадщина 1/2 частина квартири [ADDRESS]. Заповіту брат не залишив, єдиним його спадкоємцем другої черги за законом явилася позивачка, тобто рідна сестра спадкодавця, спадкоємців першої черги не лишилося. Спадщину після брата позивачка прийняла, на час її відкриття проживала і продовжує бути зареєстрованою за однією з ним адресою. Нещодавно для оформлення спадкових прав після смерті матері і брата позивач звернулася до державного нотаріуса ХДНК № 5 із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом, але отримала Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з підстав недоведеності родинного звязку між нею з братом та їхньою матірю, оскільки у свідоцтві про одруження матері за 1956 рік, зазначено, що своє дівоче прізвище «Скворцова» змінила на «Сміріченко», а після того не привела у відповідність особистих документів і не отримала нового паспорту. Згідно ж свідоцтва про народження позивача, а також [PERSON] з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно від 04.05.2017 року стосовно її брата, прізвище матері зазначено, як «Сміріченко». Встановлення юридичного факту необхідно позивачеві для отримання права на спадкування після смерті як матері, так і брата. У судовому засіданні представник позивача, діюча на підставі ордеру юридичної консультації Жовтневого району м. Харкова від 29.09.2017 року та [PERSON] з договору № 195 про надання правової допомоги від 29.09.2017 року, а також заяви позивача від 04.07.2017 року про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та підтвердила обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача Територіальної громади Харківської міської ради, діючий на підставі довіреності № 08-11/4591/2-16 від 29.12.2016 року, до судового засідання не зявився, 28.08.2017 року надав заяву про розгляд справи за його відсутності і ухвалення рішення згідно чинного законодавства. Вислухавши пояснення представника позивача, приймаючи до уваги заяву представника відповідача, дослідивши матеріали справи і додатково отримані докази заявлених вимог, допитавши свідків, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позову і можливість його задоволення у повному обсязі, виходячи з наступного. Розглядаючи справу, суд приймає до уваги положення ст. 60 Цивільно-процесуального кодексу України, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доведенню підлягають обставини, які мають значення для прийняття рішення по справі і по яким у сторін і інших осіб, які приймають участь у справі, виникає спір. Відповідно до вимог ст. 57 ЦПК України доказами являються будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних у якості свідків, пояснень свідків, письмових доказів, речових доказів тощо. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, з паспорту громадянина України ММ 070651, виданого 20.01.1999 року 1 МВМ Жовтневого РВ ХМУ УМВС України в Харківській області на імя [PERSON], [INFO], вбачається, що вона з 07.08.1985 року зареєстрована в квартирі № 84 житлового будинку № 21по вул. Кибальчича в м. Харкові (а.с. 6-7). 26.031983 року [PERSON] вийшла заміж за [PERSON] і змінила дівоче прізвище, що доведено свідоцтвом серії 1-ВЛ № 313612 про шлюб, виданим вдруге Жовтневим відділом державної РАЦС реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції на підставі актового запису №\~343 (а.с. 10). З паспорту громадянина України МН 098882, виданого за життя [PERSON], [INFO], вбачається, що він також з 14.02.1986 року був зареєстрований за тією ж адресою (а.с. 16). Факт того, що [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], - рідний брат позивача, вбачається зі свідоцтв про народження кожного з них. Так, у свідоцтві 1-ВЛ № 478696 про народження позивача, що вдруге отримано у Червонозаводському відділі РАЦС Харківського міського управління юстиції 21.04.2017 року на підставі актового запису № 690 від 26.05.1963 року, її батьками зазначені [PERSON] (батько) та [PERSON] (мати) (а.с. 13). З [PERSON] з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133 та 135 Сімейного кодексу України за № 00018000059 від 04.05.2017 року вбачається, що по даним Червонозаводського районного відділу у м. Харкові РАЦС Головного територіального управління юстиції у Харківській області на підставі актового запису № 1195 від 11.09.1956 року, батьками [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], також зазначені [PERSON] (батько) та [PERSON] (мати) (а.с. 14). Як доведено матеріалами справи, трикімнатна ізольована квартира за № 84 у житловому будинку № 21 по вул. Кибальчича в м. Харкові, загальною площею 68,1 кв. м., за правом спільної сумісної власності зареєстрована на імя [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, реєстраційний № 6-99-188746 від 12.05.1999 року, виданого ЦПДЖФ Управління комунального майна та приватизації ГУЕКМ виконавчого комітету Харківської міської ради згідно розпорядження № 32329 від 12.05.1999 року (а.с. 11). Тобто, кожний з вищезазначених осіб являвся, співвласником житлового приміщення і мав за правом власності по 1/3 частині цієї квартири. [PERSON] померла 07.02.2013 року, що підтверджується свідоцтвом серії 1-ВЛ № 388355 про смерть, виданим 09.02.2013 року Відділом державної РАЦС по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Харківській області на підставі актового запису № 2107 (а.с. 12). З її смертю відкрилася спадщина 1/3 частина квартири № 84 у житловому будинку № 21 по вул. Кибальчича в м. Харкові. Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Заповіту після смерті [PERSON] не лишилося, що вбачається з відповіді ХДНК № 5 від 19.10.2017 року за № 2966/01-16 та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 49525217 від 19.10.2017 року (а.с. ). Вирішуючи справу, суд виходить з положень ч. 2 і 3 ст. 1223 ЦК України, якими передбачено, що у випадку відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у випадку не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом отримують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини являється день смерті особи або день, з якого вона оголошена померлою (частина 3 статті 46 ЦК України). Спадкоємцями померлої першої черги за законом у рівних частках відповідно до положень ст. 1261 ЦК України є діти спадкодавця, тобто позивач та її рідний брат, [PERSON] Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом у рівних частках мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця і народжені після його смерті, той з подружжя, хто його пережив, і батьки. Кожний з них після смерті матері успадкував по 1/6 частині квартири (1/3:2=1/6). Чоловік спадкодавця (він же батько позивача), [PERSON], [INFO], уродженець [INFO] краю, оголошений померлим на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.05.1996 року (справа № 2-1012) (а.с. 15). Як вбачається за справи, спадщину після смерті [PERSON] позивач та [PERSON] прийняли відповідно до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України: на час її відкриття кожен з них проживав за однією адресою зі спадкодавцем в [ADDRESS], був зареєстрований в квартирі за цією адресою і являлися співвласниками житла. Стосовно позивача цей факт підтверджений даними її паспорту громадянина України і довідкою КП «Жилкомсервіс, дільниці № 43» за № 2088 від 20.06.2017 року (а.с. 9), а стосовно [PERSON] копією його паспорту громадянина України і довідкою Департаменту реєстрації ХМР від 19.06.2017 року за № 04-02-19/2161/17 про зняття [PERSON] з реєстраційного обліку (а.с. 17). Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Крім того, встановлено, що позивач своєчасно у встановлений законом шестимісячний строк від дня відкриття спадщини, а саме 06.08.2013 року, звернулася до державного нотаріуса ХДНК № 5 із заявою про прийняття спадщини, і того ж дня була заведена спадкова справа за № 481/2013. Це вбачається з [PERSON] про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 34761603 від 06.08.2013 року (а.с. 18), [PERSON] про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 49525190 від 19.10.2017 року (а.с. ), а також з відповіді ХДНК № 5 від 19.10.2017 року за № 2966/01-16 (а.с. ). Так, Пята Харківська державна нотаріальна контора повідомляє, що після померлої 07.02.2013 року [PERSON], що за життя мешкала в [ADDRESS], була заведена спадкова справа № 481/2013, в матеріалах якої є заява, зареєстрована під № 1112 від 06.08.2013 року, про прийняття спадщини за законом від доньки спадкодавця, [PERSON], яка мешкає в [ADDRESS], інших заяв про прийняття спадщини або про відмову від її прийняття після померлої [PERSON] немає, свідоцтва про прав на спадщину не видавалися. 09.04.2015 року [PERSON] помер, що доведено свідоцтвом серії 1-ВЛ № 593803, виданим Відділом державної РАЦС по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції на підставі актового запису № 7756 від 15.05.2015 року (а.с. 19). З його смертю відкрилася спадщина 1/2 частина квартири [ADDRESS] (1/3 та 1/6). Заповіту [PERSON] не залишив, що підтверджується відповіддю ХДНК № 5 від 19.10.2017 року за № 2966/01-16 та Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 49525272 від 19.10.2017 року (а.с. ). Єдиним спадкоємцем померлого другої черги за законом відповідно до положень ст. 1262 ЦК України є його рідна сестра, [PERSON] (уроджена «Сміріченко») І.М., будь-яких спадкоємців першої черги у померлого не лишилося. Згідно положень ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом отримують рідні брати і сестри спадкодавця, його бабка і дід як з боку батька, так і з боку матері. Як зазначено у відповіді ХДНК № 5 від 19.10.2017 року за № 2966/01-16, після смерті [PERSON] 09.04.2015 року заяви про прийняття спадщини та про відмову від її прийняття до ХДНК№ 5 не подавалися, спадкова справа не заводилася. Спадщину після смерті [PERSON] позивачка прийняла відповідно до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України: на час відкриття спадщини вона проживала і продовжує бути зареєстрованою за однією адресою зі спадкодавцем. Вирішуючи справу, суд виходить з положень частин 3 та 5 ст. 1268 ЦК України, якою передбачено, що спадкоємець, який постійно проживає разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Кодексу, він не заявив про відмову від прийняття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття. Як встановлено матеріалами справи, оформити спадщину після смерті матері і брата позивач не може з наступних підстав. Для оформлення спадкових прав після смерті матері і брата позивач звернулася до державного нотаріуса ХДНК № 5 з відповідною заявою але отримала Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.05.2016 року за № 1228/02-31. з наступних підстав. Посилаючись на ст. 1298 ЦК України, главу 10 розділу 11 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», ст. 68 ЗУ «Про нотаріат», державний нотаріус виявила розбіжність в документах, що підтверджують родинні відносини між позивачем та її братом з їхньою матірю і пропонувала звернутися до суду для встановлення юридичного факту родинних відносин. Факт того, що державним нотаріусом ХДНК № 5 дійсно було відмовлено у вчиненні нотаріальної дій, доведено відповіддю ХДНК № 5 від 19.10.2017 року за № 2966/01-16. Так, згідно свідоцтва серії 1-ЯР № 474934 про одруження 13.05.1956 року [PERSON] зі [PERSON], вона змінила своє дівоче прізвище на «Сміріченко» (а.с. 20), але після шлюбу особисті документи у відповідність не привела і нового паспорту не отримала. Згідно ж свідоцтва про народження [PERSON] серії 1-ВЛ № 478696, а також згідно [PERSON] з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133 та 135 Сімейного кодексу України за № 00018000059 від 04.05.2017 року стосовно [PERSON], прізвище їхньої матері зазначено, як «Сміріченко». Статтями 234, 256 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих або майнових прав фізичних осіб, і які необхідні для охорони прав і інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності незаперечних прав, коли законом не визначений інший порядок їх встановлення. Пунктом 7 ППВСУ № 5 от 31.03.1995 року зі змінами № 15 от 25.05.1998 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідно заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у звязку із втратою годувальника. Судом зясовано, що встановлення юридичного факту родинних відносин необхідно позивачці для отримання нею права на спадкування 2/3 частин квартири № 84 у житловому будинку № 21 по вул.. Кибальчича в м. Харкові після смерті матері і рідного брата. На підтвердження юридичного факту за клопотанням представника позивача суду були надані на огляд три сімейні фотокартки, на яких разом зображені спадкодавець [PERSON] за життя з дочкою [PERSON]. Також на підтвердження юридичного факту родинних відносин судом були опитані свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які є родичами позивачки і добре памятають усіх померлих членів їхньої родини. Свідки підтвердили, що померла 07.02.2013 року [PERSON] мати [PERSON] (уродженої «Сміріченко») [PERSON] та її рідного брата, [PERSON], померлого 09.04.2015 року. При розгляді справи суд виходить з положень п. 2 ППВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», яким передбачено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, і можуть вплинути на спадкові права і обовязки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Приймаючи до уваги сукупність доказів юридичного факту родинних відносин між спадкодавцем і його спадкоємицею, суд вважає, що в ході судового розгляду такий факт знайшов своє підтвердження і був доведений матеріалами справи. Юридичний факт родинних відносин, відповідно до якого [PERSON] (після одруження «Сміріченко») [PERSON], що померла 07.02.2013 року, - рідна мати [PERSON] (уродженої «Сміріченко») [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], померлого [INFO], підтверджується рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.05.1996 року (справа № 2-1012), в якому зазначено, що [PERSON] і [PERSON] є чоловіком і дружиною (а.с. 15). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доводяться при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті ж самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Крім того, у якості доказу факту родинних відносин суду надана копія ордеру № 26 серії А від 11.02.1985 року на імя батька позивача, [PERSON], на право заняття їхньою сімєю з 4-х осіб квартири [ADDRESS], на зворотному боці якої зазначено, що [PERSON] та [PERSON] діти [PERSON] та [PERSON] (а.с. 21). При розгляді справи суд виходить з положень п. п. 3.1 та 3.3. Роз'яснень Вищого Спеціалізованого суду України по розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, якими передбачено, що якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, який підлягає розгляду у позовному провадженні. З відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. п. п. 1, 2, 3, 20, 23, 25 ППВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», п. 3.1., 3.3. Роз'яснень Вищого Спеціалізованого суду України по розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, - На підставі викладеного та

Outcome: approved