Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

Позивач [PERSON] 13 березня 2015 року звернулась до Кодимського районного суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 200 грн. щомісяця. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала та пояснила, що з відповідачем має спільну дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка перебуває на її утриманні. Відповідач ухиляється від надання дитині матеріальної допомоги, не утримує її, матеріально не забезпечує, хоча зобов'язаний це робити. Вона наде не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримує державну соціальну допомогу в розмірі 900 грн., однак цих коштів недостатньо, щоб забезпечити дитину всім необхідним. З цих підстав просила стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини у розмірі 200 грн. щомісяця. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав та пояснив, що дійсно є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], яку зобов'язаний утримувати. В даний час постійної роботи не має, але згоден сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними письмові докази, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону і не порушує прав та інтересів сторін та третіх осіб, відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України вважає можливим позов задовольнити у повному обсязі з таких підстав. Стаття 51 Конституції України та ст.ст.150 і 180 СК України встановлюють для батьків обов'язок виховувати та утримувати своїх неповнолітніх дітей до їх повноліття. В судовому засіданні встановлено, що сторони мають спільну дитину - доньку [PERSON], [INFO], що крім їх пояснень, підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 13 грудня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області. В даний час сторони подружніх відносин не підтримують, між собою не спілкуються, проживають окремо, дитина перебуває на утриманні позивача. Отже, відповідач зобов'язаний утримувати свою неповнолітню доньку, проте свій обов'язок належним чином не виконує, що було встановлено в судовому засіданні. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав неповнолітніх дітей при ухиленні батьків від обов'язку їх утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. Так, згідно ст.181 СК України по рішенню суду кошти на утримання неповнолітньої дитини (аліменти) можуть бути присуджені в частині від доходу (заробітку) платника аліментів, або в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України аліменти у твердій грошовій сумі визначаються, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають важливе значення. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника інших дітей, непрацездатних осіб, інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи визнання позову відповідачем, його спроможність сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі, суд вважає необхідним позов [PERSON] задовольнити повністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved