Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

Позивач [PERSON] 10 травня 2016 року звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Квантор Капітал» про стягнення заборгованості по заробітній платі. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що з 17 липня 2014 року на підставі наказу № 2/14-к, виданим на підставі протоколу №02/14 загальних зборів учасників відповідача від 11 липня 2014 року, вона працювала на посаді директора ТОВ «Квантор Капітал». 25 січня 2016 року вона була звільнено з посади директора на підставі наказу №250116, виданим на підставі протоколу загальних зборів учасників відповідача №25/01/16. Починаючи з 01 квітня 2015 року і по момент звільнення залишилась невиплачена заробітна плата з урахуванням невикористаної відпустки в сумі 13849,51 грн., середня заробітна плата за час затримки розрахунку при звільненні за період січень - квітень 2016 року в сумі 4259,44 грн., а також шестимісячний середній заробіток відповідно до положень ст. 44 КЗпП України в сумі 8268,48 грн. В судовому засіданні позивачка, її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили про їх задоволення. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала в повному обсязі, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. В судовому засіданні позивачка пояснила, що працювала директором у відповідача за сумісництвом. Заслухавши думку осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач відповідно наказу №2/14-к від 17.07.2014 року, на підставі протоколу №02/14 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Квантор Капітал» від 11 липня 2014 року, приступила до виконання обов'язків директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Квантор Капітал» з 17.07.2014 р. (а.с. 7) Згідно наказу №250116 від 25 січня 2016 року виданого відповідачем, на підставі протоколу №25/01/16 загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Квантор Капітал» від 25 січня 2016 року, позивачку було звільнено з посади директора товариства з обмеженою відповідальністю «Квантор Капітал» з 25 січня 2016 року. (а.с.8) При звільненні розрахунок з [PERSON] у встановлені ст. 116 КЗпП строки України відповідачем проведено не було. Відповідно до довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Квантор Капітал», заробітна плата [PERSON] за листопад 2015 року становила 1378 гривень, за грудень 2015 року - 1378 гривень. Середньоденна заробітна плата становить 43,43 гривень. Відповідно до розрахунку, наведеного в позовній заяві, заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі за період з квітня 2015 року по січень 2016 року з урахуванням невикористаної відпустки становить 13849,51 гривень. За правилами ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плати виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Так, відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Отже, стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Квантор Капітал» на користь [PERSON] підлягає невиплачена заробітна плата на момент її звільнення у сумі 13849,51 грн. Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Так, непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. Відповідно до вимог п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Враховуючи викладене, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні згідно ст. ст. 116, 117 КЗпП України має розраховуватися судом з дня звільнення позивача з 25 січня 2016 року по день ухвалення рішення 26 вересня 2016 року. Середня заробітна плата має бути визначена на підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Відповідно до вказаного Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. При цьому, в розрахунок середньої заробітної плати компенсація за невикористану відпустку не включається. Таким чином, згідно довідки про нарахування заробітної плати з розрахунку нарахованої заробітної плати за листопад 2015 року за 21 робочий день (1378 грн.) та за грудень 2015 року за 23 робочих дня (1378 грн.) середня заробітна плата [PERSON] становить 2756 грн. Оскільки відповідачем не здійснено розрахунку з позивачем при звільненні вимоги щодо стягнення середнього заробітку підлягають задоволенню в частині стягнення коштів у сумі 5732,75 грн. виходячи з наступного розрахунку. Як зазначила позивачка в судовому засіданні вона працювала у відповідача за сумісництвом та згідно довідки про середню заробітку плату (дохід) середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 43,43 грн.. Отже, виходячи з того якщо середньоденна заробітна плата складає 43,43 грн. х 132 робочих днів = 5732,76 грн. Враховуючи викладене, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Квантор Капітал» на користь [PERSON] підлягає стягненню 5732,76 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, обрахованого за період з квітня 2015 року по день ухвалення рішення 26 вересня 2016 року. Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41 (припинення повноважень посадових осіб), - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Згідно ч.1-3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч.1-4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Протягом судового розгляду позивачкою не було надано будь-яких правових доказів на підтвердження того, що її було звільнено саме на підставі пункту 5 частини 1 статті 41 КЗпП України. В наказі №250116 від 25 січня 2016 року про звільнення [PERSON] з посади директора взагалі відсутнє посилання на відповідний пункт та статтю на підставі яких її звільнено, в зв'язку з чим суд позбавлений можливості дійти висновку про обґрунтованість вимоги про стягнення вихідної допомоги у розмірі шестимісячного середнього заробітку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1378 грн.

Outcome: partial