Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] 05 листопада 2020 року звернулася до суду з позовом до Устилузької міської ради Володимир-Волинського району Волинської області про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після смерті матері залишився заповіт посвідчений 22 серпня 1995 року секретарем Стенжаричівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області. Згідно заповіту все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день її смерті, в тому числі житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами вона заповіла позивачці. Вона відповідно до заповіту успадкувала майно, яке належало покійній, оскільки постійно проживала та доглядала за матір`ю, пізніше здійснила її поховання, утримувала в належному стані та вела домогосподарство, всі правовстановлюючі документи, належні покійній [PERSON] знаходяться в неї. Крім неї інших спадкоємців немає. В даний час виникла необхідність оформити право власності на спадщину, яка залишилась після смерті матері, однак у зв`язку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом у нотаріальному порядку. За результатом її звернення до Володимир-Волинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, у видачі їй свідоцтва про право на спадщину було відмовлено. У зв`язку з цим просить суд визнати за нею право власності на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності СС «Світанок» розміром 5,21 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВЛ № 0068266, згідно заповіту після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, до суду надійшла заява, згідно якої позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити та розгляд справи проводити у її відсутності. Представник відповідача Устилузької міської ради в судове засідання не з`явився, подав до суду відзив (заяву), згідно якого позов визнає та просить розгляд справи проводити у його відсутності. Згідно із частиною третьою статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною четвертою статті 206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням вищезазначеного, суд вважає за можливе провести розгляд справи у підготовчому судовому засіданні за відсутності сторін на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків. Відповідно до статей 12,13 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВЛ № 0068266, зареєстрованого Володимир-Волинською районною державною адміністрацією Волинської області 15 січня 1997 року, про що зроблено запис у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 94, вбачається, що [PERSON] належало право на земельну частку (пай), яка перебуває у СС «Світанок», розміром 5,21 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Відповідно до заповіту від 22 серпня 1995 року, посвідченого секретарем Стенжаричівської сільської ради сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області, [PERSON] все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день її смерті, в тому числі житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами заповіла [PERSON] . Вказаний заповіт не змінений і не скасований. [INFO] у с. Стенжаричі Володимир-Волинського району Волинської області померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим Стенжаричівською сільською радою Володимир-Волинського району Волинської області 04 грудня 2000 року . Померла [PERSON] є матір`ю позивача [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , свідоцтво про одруження серії [NUMBER] , відповідно до якого позивач змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . Довідкою Устилузької міської ради Володимир-Волинського району Волинської області № 353 від 08.09.2020 року стверджується, що [PERSON] , яка померла [INFO] , на день смерті проживала по місцю реєстрації по [ADDRESS] . Спадкове майно складається із сертифікату серії ВЛ0068266 на право на земельну частку (пай). Заповіт від імені [PERSON] посвідчувався 22 серпня 1995 року секретарем Стенжаричівської сільської ради на ім`я [PERSON] . Заповіт не змінений та не скасований. У фактичне володіння спадковим майном з дня смерті [PERSON] вступила її дочка [PERSON] . Таким чином, судом встановлено, що фактично після смерті [PERSON] спадщину прийняла її донька [PERSON] , яка проживала разом з матір`ю та здійснювала за нею догляд, а пізніше поховання. У відповідності до повідомлення Володимир-Волинської державної нотаріальної контори № 1185/01-16 від 11.11.2020 року, спадкова справа після смерті померлої [INFO] [PERSON] не заводилася. Згідно роз`яснення Володимир-Волинської державної нотаріальної контори від 01.10.2020 року, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Як вбачається із фактичних даних, які містяться в матеріалах справи, правовідносини, що мають в ній юридичне значення, виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України 01 січня 2004 року та продовжують існувати у даний момент. У відповідності до п.п. 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, він застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. За таких умов, при розгляді даної справи суд опирається на норми законодавства, які діяли як до 01 січня 2004 року, так і на даний час, залежно від часу виникнення та існування відповідних правовідносин. У відповідності до ст.ст. 524, 525 ЦК УРСР (1963 року), які діяли на момент смерті спадкодавиці [PERSON] , спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. У відповідності до ст. 534 ЦК УРСР (1963 року), яка діяла на момент складення [PERSON] заповіту, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відтак, згідно заповіту [PERSON] від 22 серпня 1995 року, який не був змінений чи скасований до моменту її смерті, спадкоємцем належного їй спадкового майна, в тому числі права на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності СС «Світанок» розміром 5,21 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства є її дочка [PERSON] , яка є позивачем у даній справі. У відповідності до ст.ст.548, 549 ЦК УРСР (1963 року), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Отже, як підтверджено матеріалами справи, позивач [PERSON] , прийняла спадщину, що складається із права на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності СС «Світанок» розміром 5,21 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства, оскільки постійно проживала та доглядала за спадкодавцем, похоронила її, утримувала в належному стані та вела домогосподарство, усі правовстановлюючі документи належні покійній матері, знаходяться у неї, отже вона фактично вступила у володіння даним спадковим майном. За таких обставин право позивача, як спадкоємця на спадкове майно, підлягає захисту в судовому порядку, оскільки після смерті її матері [PERSON] не залишилося оригіналів правовстановлюючих документів на це майно, що є перешкодою позивачу в нотаріальному оформленні спадщини. Таким чином, вимога позивача про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом ґрунтується на законі, та підлягає до задоволення. На підставі ст.ст. 524-525, 534, 548, 549 ЦК УРСР (1963 року),

Outcome: approved