Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

Позивач [PERSON] 21 серпня 2019 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам, стягнення пені. Позовну заяву обґрунтовувала тим, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, мають доньку [PERSON] , [INFO] . Вказувала, що рішенням суду відповідач був зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дочки [PERSON] , 1995 року народження, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але він ухилявся від виконання батьківських обов`язків та сплати аліментів, станом на 27 травня 2013 року утворилася заборгованість в розмірі 39560 грн 28 коп. Посилалася на ту обставину, що виконавче провадження з примусового виконання рішення суду про стягнення з відповідача на її користь аліментів було закінчене незважаючи на наявність заборгованості, відновити його неможливо. В своїй позовній заяві просила стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 39560,28 грн. та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 39650,28 грн, всього 79120,56 грн. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 22 серпня 2019 року відкрито провадження в справі за позовом [PERSON] за правилами загального позовного провадження. Відповідачем [PERSON] відзив на позовну заяву не подавався. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 26 вересня 2019 року закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні з розгляду справи по суті представник позивача повністю підтримала подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Відповідач щодо задоволення позовних вимог заперечував, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що від сплати аліментів не ухилявся, постійно сплачував аліменти на утримання доньки відповідно до ухваленого судом рішення. Також вважає, що судом мають бути застосовані наслідки пропуску позивачем трирічного строку позовної давності. Суд, заслухавши представника позивача та відповідача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить таких до висновків. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] з 10 березня 1995 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Київського районного суду м. Полтави від 27 лютого 1998 року в справі № 2-180/98, про що в Книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу від 20 травня 1998 року зроблено запис № 230. Також встановлено, що сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Постановою судді Київського районного суду м. Полтави від 21 травня 1998 року в справі № А-107/98 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] . в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 21.05.1998 року і до досягнення повноліття дитини. Встановлено, що судове рішення [PERSON] в добровільному порядку не виконувалося, пред`являлося позивачем на примусове виконання до органів Державної виконавчої служби України. Постановою державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 29 вересня 2016 року закінчено виконавче провадження № 38978555 з примусового виконання рішення Київського районного суду м. Полтави від 21.05.1998 року в справі № А-107 на підставі п. 6 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення. За розрахунком державного виконавця (а.с. 18, 23) станом на 27 травня 2013 року та на час закінчення виконавчого провадження заборгованість зі сплати аліментів складає 39560,28 грн, яка не погашена на час вирішення даної справи судом. Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду про стягнення аліментів визначений у\~статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV\~(у редакції, чинній на момент закінчення виконавчого провадження). У частині третій та дев`ятій\~статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV\~(в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому\~Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого\~Сімейним кодексом України.\~Спір щодо розміру заборгованості\~із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) вказано, що «порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений\~статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до частини дев`ятої якої суд вирішує питання заборгованості лише в разі спору про її розмір. З огляду на вищевикладене, висновки суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення заборгованості за аліментами, як і висновки апеляційного суду про їх відсутність, є передчасними, оскільки\~судами не встановлено чи існує спір між сторонами щодо розміру заборгованості за аліментами». Частиною 4 ст. 194 СК України передбачено, що заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. Як встановлено судом, [PERSON] , 1995 року народження досягла повноліття, але відповідачем не сплачено заборгованість за сплати аліментів на її утримання на корить позивача [PERSON] , чим порушено права позивача. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам підлягають задоволенню в повному обсязі. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 39560 грн 28 коп. Такий розмір заборгованості розрахований державним виконавцем відповідно до вимог норм Закону України «Про виконавче провадження» та не оскаржувався у встановленому законом порядку відповідачем [PERSON] . Твердження позивача про те, що аліменти судовим рішенням визначено в розмірі не менше, ніж половина неоподаткованого мінімуму на дитину щомісячно, відповідні виплати ним були здійснені, в заборгованість відсутня, не заслуговують на увагу. Як вбачається з наданого до суду розрахунку заборгованості, аліменти відповідачем в період липень 2011 року травень 2013 року взагалі не сплачувалися. А зміна закону, яким установлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст.192 СК. Суд не визначає мінімального розміру аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів суд ураховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема ч.2 ст.182 СК. Відповідно до частини першої\~статті 196 СК України\~(в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) зроблено висновок, що «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем». Позивач, звертаючись до суду з позовом, розрахувала розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на суму 46060,41 грн. Разом з тим, згідно зі ст. 196 СК України в редакції станом на час вирішення справи судом у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Оскільки розмір пені не може бути більшим, ніж 100 відсотків заборгованості, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пені) в розмірі заборгованості, тобто, в сумі 39560,28 грн. Тому в цій частині позовні вимоги [PERSON] є повністю обґрунтованими та підлягають задоволенню. Стосовно\~позовної давності, яка має застосовуватись до сплати заборгованості по аліментам та щодо нарахування пені за несвоєчасне та/або неповне виконання зобов`язань зі сплати аліментів, суд виходить з того, що в даному випадку законодавством в ст.\~20\~СК України чітко встановлено, що\~до вимог, що випливають із сімейних відносин,\~позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених: частиною другою статті 72?(застосування позовної давності до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя); частиною другою статті 129?(спір про батьківство між чоловіком матері дитини та особою, яка вважає себе батьком дитини); частиною третьою статті 138?(право матері дитини на оспорювання батьківства свого чоловіка); частиною третьою статті 139?(спір про материнство) цього Кодексу,?а тому на правовідносини, які регулюються ст. 196 СK України, не поширюється дія норм ЦK\~України про позовну давність.\~ Тому не заслуговують на увагу посилання відповідача на пропуск позивачем строків позовної давності. Також з відповідача відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи судом в розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved