Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] в порядку цивільного судочинства звернулася до суду з позовом до [PERSON] в інтересах якого діє [PERSON] , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Прокудіна Людмила Дмитрівна, про усунення від права на спадкування та визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтувала тим, що вона є донькою [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в м. Севастополі, що встановлено рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 14.12.2017 року. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 05.11.2013 року належала однокімнатна квартира [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на цю квартиру, спадкоємцями першої черги за законом в рівних частках були [PERSON] та її сестра [PERSON] [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої її сину [PERSON] , перейшло право на прийняття спадщини на 1/2 частину вищевказаної квартири на підставі ст.ст.1261, 1276 ЦК України. 11.06.2018 року відповідач звернувся до приватного нотаріуса київського міського округу Прокудіної Л.Д. із заявою про прийняття спадщини. Однак, позивач зазначає, що категорично не погоджується, оскільки останні роки життя [PERSON] , вона доглядала за хворою матір`ю, ні сестра [PERSON] , ні її чоловік не допомогали. Крім того, оскільки позивач постійно проживала разом з матір`ю та не заявила заяву про відмову від спадщини то фактично прийняла спадщину.З огляду на це, позивач просить усунути [PERSON] , до якого перейшло право померлої матері, [PERSON] , на прийняття спадщини від спадкування на 1/2 частину спадкової квартири після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , визнати за позивачем в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою суду Оболонського районного суду м. Києва від 22.03.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Прокудіної Л.Д. належним чином завірену копію спадкової справи № 77/2018 (номер у спадковому реєстрі - 62546386), щодо спадкового майна померлої [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . 11.05.2021 на адресу суду від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Прокудіної Л.Д. надійшли завірені копії спадкової справи № 77/2018 (номер у спадковому реєстрі - 62546386), щодо спадкового майна померлої [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Ухвалою суду від 18.05.2021 серед іншого було продовжено строк підготовчого провадження у справі №756/3162/21 строком на 30 (тридцять) днів. 28.07.2021 на адресу суду від представника відповідача разом із заявою, надійшли письмові пояснення по справі, в яких зокрема, зазначено, позовні вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому на думку відповідача, не можуть бути задоволені судом. Позивачем не надано доказів про те, що відповідач, маючи на меті отримати спадкове майно, умисно перешкоджав позивачу його отримати. Крім того, зазначив, що позивач вже зверталась до Оболонського районного суду м. Києва із позовною заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, де відповідачем вказано [PERSON] , та, в задоволенні якого 09.09.2020 у справі №767/957/18 було відмовлено, Київським апеляційним судом від 03.03.2021 року залишено без змін. Вищезазначеним рішенням встановлено, що позивач не проживала постійно на момент смерті зі спадкодавцем. Крім того, [PERSON] у позовній заяві самостійно зазначено причину пропуску на звернення із заявою про прийняття спадщини, а саме те, що спадкоємець на час смерті проживала у м. Севастополі, однак об`єктивних та незалежних від неї причин для подання нею заяви про прийняття спадщини не вказала. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 28.07.2021 року підготовче провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] в інтересах якого діє [PERSON] , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Прокудіна Людмила Дмитрівна, про усунення від права на спадкування та визнання права власності на спадкове майно було закрито, призначено справу до розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилась, при цьому, 03.11.2021 на електронну адресу суду від представника позивача надійшло клопотання, в якому просить розглядати справу у відсутність позивача та її представника. Відповідач в судове засідання не з`явивсь, проте, 03.11.2021 на адресу суду від представника відповідача надійшла заява, у якій просить розгляд справи проводити без участі відповідача та його представників , проти задоволення позовних вимог заперечує з підстав викладених у відзиві. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про день судового засідання була повідомлена належним чином. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.206 ЦПК України). Відповідно до ч.1, ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч.1 ст.81 ЦПК України). Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , виданого 12.02.1974 року міським відділом РАЦС м. Севастополя та свідоцтва про шлюб, виданого 06 вересня 2007 року, Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім`ї, позивач [PERSON] є донькою [PERSON] , [INFO] (а.с.8-9 ). Відповідно до свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , виданого 09.08.1977 міським відділом РАЦС м. Севастополя , [PERSON] є донькою [PERSON] , [INFO] (а.с.13). З довідки про смерть №1072 від 10.09.2017 року та свідоцтва про смерть виданого 10 вересня 2016 року, відділом ЗАГСУ Ленінського району м.Севастополя видно, що [PERSON] померла [INFO] в м. Севастополь у віці 82 роки (а.с.38-39). Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 14 грудня 2017 року встановлено факт смерті [PERSON] ,яка на момент смерті була зареєстрованою та проживала за адресою: [ADDRESS] , яка народилась [INFO] , та померла [INFO] у м. Севастополь Автономної Республіки Крим, Україна у віці 82 років, причина смерті гемоперикард, гострий трансмуральний інфаркт нижньої стінки міокарду з розривом. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 05 листопада 2013 року належала однокімнатна квартира [ADDRESS] (а.с.47). Позивач зазначає, що спадкоємцями першої черги права на спадкування за законом в рівних частках були [PERSON] та [PERSON] . Судом досліджено матеріали спадкової справи, №62546386, яка заведена приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. за заявою [PERSON] від 11.06.2018, який діє в інтересах за довіреністю [PERSON] , після смерті [PERSON] (а.с. 31-50). У матеріалах даної спадкової справи міститься довідка про порушення нотаріусом Московської міської нотаріальної контори Соловьевим І.О. спадкової справи №1/2017 після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Згідно довідки №244 від 23 травня 2018 року спадкоємцями після смерті [PERSON] , померлої [INFO] є: за заповітом - [PERSON] ; за законом та заповітом- [PERSON] , за законом- [PERSON] (а.с.49). Спадкоємець [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] (а.с.37). Відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 липня 2018 року. Виданого нотаріусом м.Москви спадкоємцем майна, яке за життя належало [PERSON] , яка померла [INFO] є її син [PERSON] (а.с.50). Однак, позивач вважає, що [PERSON] , до якого перейшло право померлої матері [PERSON] на прийняття спадщини від спадкування на 1/2 частину спадкової квартири за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] не може успадкувати вказане майно, оскільки її сестра [PERSON] ухилялася від піклування та утримання [PERSON] , яка потребувала постійного стороннього догляду. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтями 1261-1264 ЦК України визначені черги спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 1262 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частина перша статті 1268 ЦК України регламентує, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу Приписами ч.5 ст.1224 ЦК України, на яку посилається позивач у своєму позові як на підставу його пред`явлення, передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи зі змісту указаної норми закону та відповідно до роз`яснень викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення має бути пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла таких дій. У своїй постанові від 26 квітня 2021 року у справі № 569/12523/16-ц Верховний Суд зазначив, що у справах про усунення від права на спадкування, відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України, суд має встановити сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності в сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для життєдіяльності спадкодавця, наявність можливості для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення має бути пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла таких дій. Безпорадний стан - це стан особи при якому в зв`язку з літнім віком, тяжким захворюванням або каліцтвом особою не може фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та турботи. Вказана правова позиція взаємоузгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в ухвалі суду від 15 травня 2017 року у справі № 440/48/16-ц. Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача (постанова Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 209/4512/14-ц). Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року у справі № 521/20849/16, від 19 червня 2019 року у справі № 491/1111/15-ц, від 29 квітня 2020 року у справі № 520/5083/16-ц. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, тобто щодо обставин, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв`язку, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, суд доходить висновку, що позивач, не надав суду будь-яких належних, допустимих та достовірних доказів того, що [PERSON] ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві [PERSON] , а також доказів того, що [PERSON] не могла сама собі забезпечити умови життя, потребувала постійного стороннього догляду, допомоги та піклування. Посилання сторони позивача носять характер припущень, сам по собі факт того, що [PERSON] була особою похилого віку та хворіла, не свідчить про те, що вона перебувала у безпорадному стані. Враховуючи викладене вище, підстав для усунення відповідача від права на спадкування, у суду немає, у зв`язку з чим позов в цій частині задоволенню не підлягає. Оскільки позовні вимоги щодо визнання за позивачем в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] права власності на квартиру [ADDRESS] є похідними від усунення від спадкування, тому вказані позовні вимоги не підлягають задоволенню. Крім того, судом установлено, що рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 09.09.2020 року у справі №756/958/18 у задоволенні позовної заяви [PERSON] до неповнолітнього [PERSON] , в інтересах якого діє батько [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Звєрькова Наталія Володимирівна про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] було відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 03.03.2021 рішення Оболонського районного суду м.Києва від 09.09.2020 року у справі №756/958/18 залишено без змін. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, стороною позивача в ході розгляду справи не доведено факт наявність підстав для визнання за нею права власності на квартиру в порядку спадкування. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог повністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови у позові на позивача.

Outcome: dismissed