Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

Позивач [PERSON] 08.12.2014 року звернувся до суду із позовом до [PERSON], третя особа Державна міграційна служба України ГУ в Донецькій області Красноармійський МВ, про визнання права власності на житловий будинок посилаючись на те, що житловий будинок [ADDRESS] належить йому на підставі договору дарування, посвідченому державним нотаріусом восьмої Донецької державної нотаріальної контори, реєстр № 3-73. Житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 72,5 м-2, у тому числі житлової площі 42.4 м2, допоміжної площі 28,5 м2, площі літніх приміщень 1,6 м2. У спірному будинку зареєстрований відповідач, [PERSON], брат позивача. З січня 1993 року відповідач не мешкав у спірному будинку. Він повністю припинив виконувати обов»язки члена сім»ї, передбачені ст.. 64 ЖК України, пов»язані з утриманням, оплатою житлового приміщення та комунальних послуг. Відповідач по справі не проживає в спірному будинку вже 21рік. Цей факт підтверджується актом про проживання. Оскільки відповідач не виявляє бажання повернутися до спірного будинку, позивач вважає, що він втратив право користування житловим будинком [ADDRESS]. Позивач [PERSON] у судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася по невідомій суду причині, про день слухання справи повідомлена належним чином, тому, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник третьої особи -Красноармійського міського відділу головного управління державної міграційної служби МВ ГУ ДМС в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріли справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача законні, обгрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі за наступних підстав: Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] належить йому на підставі договору дарування, посвідченому державним нотаріусом восьмої Донецької державної нотаріальної контори, реєстр № 3-73 (а.с.11). Житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 72,5 м-2, у тому числі житлової площі 42.4 м2, допоміжної площі 28,5 м2, площі літніх приміщень 1,6 м2. У спірному будинку зареєстрований відповідач, [PERSON], брат позивача (а.с.3-5). З січня 1993 року відповідач не мешкав у спірному будинку. Він повністю припинив виконувати обов»язки члена сім»ї, передбачені ст.. 64 ЖК України, пов»язані з утриманням, оплатою житлового приміщення та комунальних послуг. Відповідач по справі не проживає в спірному будинку вже 21рік. Цей факт підтверджується актом про проживання (а.с.13). Оскільки відповідач не виявляє бажання повернутися до спірного будинку, позивач вважає, що він втратив право користування житловим будинком [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. У даному випадку має місце встановлення сервітуту. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. Оскільки інше не встановлено чинним законом, договором, на підставі якого встановлено сервітут, відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що призводить до втрати членом сім'ї права користування помешканням. З абзацу 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вбачається, що рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] законні, обгрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved