Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

Позивач [PERSON] 08 липня 2015 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення на її користь аліментів в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання дочки [PERSON], [INFO], починаючи з дати подання позову і до досягнення нею повноліття, тобто до 2021 року. В обґрунтування позову вказувала, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] Від шлюбу мають двох дочок: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. 17 січня 2011 року шлюб між ними був розірваний. З 18 листопада 2011 року вона з дочками проживає у власному будинку. Всю відповідальність за навчання, виховання, облаштування побуту, організацію дозвілля, забезпечення задовільних умов проживання, родинного простору, родинного тепла і затишку вона взяла на себе після відмови батька спілкуватися з дітьми. Маючи постійне місце роботи за фахом вчителя географії ЗШ №1 м. Світловодська Кіровоградської області та додатковий підробіток вона була спроможна самотужки забезпечити достойне життя своїм дітям. Але прожитковий рівень весь час зростає, додаткових надходжень у сімейний бюджет крім зарплати вчителя не має. ЇЇ дочки семикласниця та студентка 2 курсу факультету економіки і управління денного відділення, яка навчається за контрактом і стипендії не отримує, потребують матеріальних витрат на навчання, а її однієї зарплати для повноцінного життя та отримання освіти на належному рівні не вистачає. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, з ними не спілкується і навіть не має уявлення, що вони перебувають у скрутному матеріальному становищі. Вважає, що її дочка [PERSON] потребує матеріальної допомоги від батька. Тому просить стягувати з відповідача аліменти примусово за рішенням суду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, в його обгрунтування пояснила так, як викладено вище в описовій частині рішення, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] на виклик у судове засідання не з'явився, хоч був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи за правилами п.9 ст.74 ЦПК України, про що свідчить оголошення у газеті на а.с. 16,17. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам статті 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом установлено, що сторони від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її народження (а.с.5), яка проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою Білецьківської сільської ради Кременчуцького району (а.с.4). Відповідач, як батько дитини, вчасно і в достатньому розмірі добровільно матеріального утримання на свою дочку не надавав, хоч повинен надавати таке утримання. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частинами 7-10 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ч.1,2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч.1 статті 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. За таких обставин суд постановляє рішення про стягнення аліментів у визначеному позивачем розмірі, який є реальним, відповідає принципам розумності та справедливості та відповідає вимогам Закону. Відповідно до статті 88 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 243 гривень 60 копійок.

Outcome: approved