Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

Позивач [PERSON] 03.02.2016 року звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з відповідачкою 1 жовтня 2010 року зареєстрували шлюб. З початку 2015 року мешкають за різними адресами, один про одного не піклуються, шлюбно-сімейні стосунки не підтримують уже понад рік, спільне господарство не ведуть. Від даного шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Після припинення шлюбних та сімейних відносин донька проживає разом з відповідачкою та знаходиться на їхньому спільному утриманні. Шлюбні стосунки з відповідачкою не склалися з причин того, що в період подружнього життя між ними було відсутнє взаємопорозуміння через різні погляди на сімейне життя. Фактично їх шлюб розпався, рішення про розірвання шлюбу прийнято остаточно, підстави для примирення відсутні, надання строку для примирення недоцільне. Спору про розподіл майна не має. 09.03.2016 року від позивача надішла уточнена позовна заява, в якій він наполягає на розірванні шлюбу, на примирення з дружиною категорично не згоден, на даний час має відносини з іншою жінкою /а.с.22-23/. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі та пояснив, що сімейні стосунки на даний час з відповідачкою не відновлені, з січня 2016 року проживають окремо /він проживає або на роботі, або у своїх батьків/, на вихідні він приходив до доньки, але останні два місяці зовсім не приходить до додому, сімейні стосунки припинені, спільне господарство не ведеться. На примирення з відповідачкою категорично не згоден. Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, подала письмову заяву про надання строку на примирення 6 місяців, так як за час їх сімейного життя їх відносини грунтувалися на взаємній повазі та любові, завжди розуміли одне одного, з конфліктних ситуацій завжди знаходили шлях на примирення. Останнім часом дійсно між ними виникали деякі суперечності. Але відносини ще можна налагодити /а.с.25-26/. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають повному задоволенню. У відповідності з вимогами ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, тому приймаючи рішення, слід врахувати всі обставини справи. За ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. В судовому засіданні встановлено, що сторони 1 жовтня 2010 року уклали шлюб, який зареєстрований Кириківською селищною радою Великописарівського району Сумської області актовий запис № 07 /а.с.7/. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] /а.с.8/. Строни проживають окремо протягом трьох місяців, шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. Спору по розподілу майна, що є спільною власністю подружжя, між ними не має, дитина знаходиться на їх спільному утриманні. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда або інші обставини справи. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» п. 10 - проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судоаому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів для примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК України вжиття заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення / ч. 5 ст. 191 ЦПК/. Судам слід використосувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При вирішенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Так судом при вирішенні клопотання відповідачки про надання строку для примирення, були вжиті заходи та в судовому засіданні, що відбулося 15.03.2016 року, оголошена перерва і наданий строк для примирення сторін до 08.04.2016 року. Проте, позивач в цей період не змінив свого ставлення до розірвання шлюбу, навпаки на ньому продовжує наполягати, посилаючись на той факт, що з відповідачкою не проживають однією сім'єю з січня 2016 року, кожен з них живе своїм особистим життям, спільне господарство ними не ведеться, вважає, що їх сім'я розпалася давно і остаточно, в нього склалися відносини з іншою жінкою.Шлюб існує формально і подальше його збереження суперечить їх інтересам та інтересам дитини /а.с.22-23/. Відповідка в судовому засіданні підтвердила той факт, що позивач з січня 2016 року проживає окремо від неї, вона з дитиною проживає в будинку свекра. Вони не спілкуються, спільного господарства не ведуть. За цей час їх відносини не покращилися, а навіть погіршилися. Але вважає, що дитині потрібен батько. Дослідивши докази по справі, враховуючи фактичні обставини справи, суд вважає, що збереження сім'ї та подальше сумісне життя за даних обставин є неможливим.

Outcome: approved