Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

Позивач 20 червня 2014 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вказаним позовом, в якому вказала, що 20 грудня 2013 року між нею та відповідачем було укладено попередній договір, відповідно до умов якого відповідач зобов'язалася до 01 лютого 2014 року укласти договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], за ціну 175 780 грн., що є еквівалентом 22 000 дол. США. Згідно п. 1 договору, позивач попередньо оплатила частку вартості квартири в сумі 24 000 грн., що станом на 20.12.2013 р. є еквівалентом 3000 дол. США, а відповідач прийняла вказану суму в рахунок загальної суми продажу квартири. Передача грошей була проведена до підписання цього договору. Пунктом 3 вказаного договору зазначено, що в разі необґрунтованого без поважних причин ухилення від укладання договору купівлі-продажу квартири, що є предметом договору, у вигляді відмови від укладання договору, укриття факту майнового спору, арешту, або застави, недодержання терміну підготовки документів до терміну продажу або зміни ціни квартири, [PERSON] має право звернутися до суду з вимогою про повернення попередньо оплаченої частки вартості квартири та відшкодування збитків у розмірі 24 000 грн. 22 листопада 2013 року відповідач по справі написала заяву про те, що вона гарантує, що вразі набуття права власності на квартиру укладе договір купівлі-продажу квартири за ціною 176 000 грн. Однак 01 лютого 2014 року договір купівлі-продажу не був укладений. В позові вказано, що відповідач перестала спілкуватися з позивачем, та бажає уникнути продажу квартири. Разом з тим, позивачу стало відомо, що спірна квартира відповідачкою виставлена на продаж в мережі Інтернет. Просила стягнути з відповідача на її користь частку вартості квартири в сумі 3000 дол. США, що еквівалентно 35 460 грн. та 24 000 грн. збитків, а всього 59 482,50 грн. та судові витрати. [PERSON] 05 вересня 2014 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про залишення попередньо сплаченої суми та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначила, що в листопада 2013 року до неї звернулися позивач та [PERSON] з пропозицією продати квартиру [ADDRESS], за ціну 175 780 грн. [PERSON] попередила про те, що квартира не приватизована, та що разом з нею проживає та зареєстрований її син [PERSON]. [PERSON] (ріелтор) гарантувала повну підготовку документів, включаючи приватизацію, оплату комунальних боргів, збір довідок про відсутність заборгованості, оцінку нерухомого майна та інших необхідних документів. 22 листопада 2013 року між нею та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого остання надала 7990 грн.. Одразу, після підписання попереднього договору, [PERSON] взяла у неї на оформлення документів по приватизації та погашення заборгованості по комунальним послугам суму в розмірі 14700 грн. Усі документи [PERSON] готувала самостійно, але гроші, які взяла [PERSON] на приватизацію вона їй не повернула. 01 лютого 2014 року сторони з'явилися до приватного нотаріуса та нотаріус вивчивши документи повідомила, що вона не може засвідчити угоду купівлі-продажу тому, що квартира приватизована не тільки на [PERSON], а й на її сина. Наприкінці лютого [PERSON] повідомила про нові умови, що необхідно надати документи про стан здоров'я її сина, про те, чи не є він під опікою. Продавши квартиру, [PERSON] планувала переїхати до м. Києва де проживає її старший син, отримавши позовну заяву, вона ще раз намагалася спонукати [PERSON] укласти договір купівлі-продажу. Вважає, що саме [PERSON] ухилилася від укладання договору купівлі-продажу. Просила залишити суму попередньо сплаченої частки вартості квартири у розмірі 24 000 грн. у [PERSON], у зв'язку з ухиленням [PERSON] від укладання договору купівлі-продажу квартири, згідно п. 4 попереднього договору від 20.12.2013 року; стягнути з [PERSON] на свою користь 20 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та судові витрати. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог посилалися на обставини, викладені у позовній заяві. Зустрічні позовні вимоги не визнали в повному обсязі та заперечували проти їх задоволення. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі та просила відмовити у задоволенні позову. Зустрічну позовну заяву підтримала та просила задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Суд, вислухавши пояснення позивача, її представника, відповідача, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити по наступних підставах. Судом встановлено, що 20 грудня 2013 року між [PERSON] з одної сторони, [PERSON] з другої сторони був укладений попередній договір купівлі-продажу (далі Договір) квартири [ADDRESS] (а.с.4). За умовами договору [PERSON] зобов'язалася терміном до 01 лютого 2014 року укласти договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], за ціну 175 780 грн., що є еквівалент 22 000 доларів США на дату укладання цього договору. Згідно п. 2. договору [PERSON] попередньо оплачує частку вартості квартири, що є предметом цього договору, в сумі 24 000 грн., що станом на 20.12.2013 року є еквівалентом 3000 дол. США, а [PERSON] приймає вказану суму грошей в рахунок загальної суми продажу вищевказаної квартири. Передача грошей була проведена до підписання цього договору, про що сторони підтвердили своїми підписами на цьому договорі. Встановлено, що на виконання умов попереднього договору позивач сплатив [PERSON] частку вартості квартири, яка вказана в попередньому договорі. Судом встановлено, що під час укладення попереднього договору, квартира [ADDRESS], не належала продавцю, оскільки свідоцтво про право власності на житло видано [PERSON] та членам сім`ї [PERSON] тільки 23 січня 2014 року (а.с.85). Тому, суд приходить до висновку, що цей договір є нікчемним. За змістом ст. 635 Цивільного кодексу України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній форми досягли згоди з усіх істотних умов договору. Встановлено, що відповідач не уклала основний договір купівлі-продажу у встановлені строки, та крім того, згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 05 вересня 2014 року та зареєстрованого у реєстрі за № 2320 продала належну їй та її сину [PERSON] квартиру [ADDRESS], [PERSON] (а.с.95-97). Разом з тим, попередньо оплачену частку вартості квартири не повернула, а навпаки заявила зустрічні позовні вимоги, згідно яких просила залишити суму попередньо сплаченої частки вартості квартири у розмірі 24 000 грн. у [PERSON], у зв'язку з ухиленням [PERSON] від укладання договору купівлі-продажу квартири, згідно п. 4 попереднього договору від 20.12.2013 року. Проте, вказані вимоги є неспроможними. Так, згідно п. 4 попереднього договору від 20.12.2013 року, в разі необґрунтованого без поважних причин ухилення від укладання договору купівлі-продажу квартири, що є предметом цього договору, з боку [PERSON], у вигляді відмови від купівлі вищевказаної квартири, недодержання терміну виплати залишку суми по договору 01 лютого 2014 року [PERSON] має право звернутися до суду з вимогою про спонукання [PERSON] для укладання договору купівлі-продажу квартири та відшкодування збитків в сумі 24 000 грн., тобто у [PERSON] залишається сума попередньо сплаченої частки вартості квартири. Разом з тим, зустрічні позовні вимоги в цій частині є недоведеними, оскільки в судовому засіданні не встановлено необґрунтованого без поважних причин ухилення від укладання договору купівлі-продажу квартири, що є предметом договору, з боку [PERSON] Крім того, як зазначено вище, суд прийшов до висновку, що попередній договір, укладений між сторонами, є нікчемним . Згідно ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В силу ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ч.2 ст. 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Враховуюче те, що відповідач не повернув частку вартості квартири, яка була сплачена позивачем, та реалізував своє право, шляхом продажу квартири іншій особі, суд вважає, що сума вартості частки квартири, яка є авансом, має бути повернута позивачу. Разом з тим, позивач у поданій до суду позовній заяві просить стягнути з відповідача частку вартості квартири в розмірі 3000 дол. США, що еквівалентно на момент подачі позову 35 460 грн. Проте, вказані вимоги є необґрунтованими, оскільки згідно попереднього договору від 20.12.2013 року, у пункті 2, вказано, що [PERSON] попередньо оплачує частку вартості квартири в сумі 24 000 грн., що станом на 20.12.2013 року є еквівалентом 3000 дол. США. Тому, враховуюче вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму в розмірі 24000 грн., та первісні позовні вимоги в цій частині є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В той саме час, суд відмовляє у задоволенні первісного позову в частині стягнення з відповідача суми спричинених збитків, оскільки позивачем не представлено доказів в підтвердження обґрунтованості його вимог в цій частині. Також, суд не приймає до уваги доводи позивача в обґрунтування порушень зобов'язань відповідачем про розміщення оголошень про продаж спірної квартири в Інтернет ресурсах, оскільки належних і допустимих доказів розміщення таких оголошень саме відповідачем, позивачем у відповідності зі своїми процесуальними обов'язками за ст. 10, 60 ЦПК України суду не надано, а представлені позивачем роздруківки з мережі Інтернет суд до уваги як належний і допустимий доказ за правилами ст.ст. 57-59 ЦПК України прийняти не може, оскільки роздруковані оголошення не містять даних про особу, яка такі оголошення розмістила, адресу об'єкта, тощо. Крім того, обмеження розміщення оголошень про продаж квартири у попередньому договорі як умова, що тягне зобов'язання, не міститься. Зустрічні вимоги в частині залишення суми попередньо сплаченої частки вартості квартири у розмірі 24 000 грн. у [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки суд визначив цю суму як авансову, яка підлягає поверненню. Також, не підлягають задоволенню зустрічні позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди за нижченаведених підстав. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім`ї, и близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибин фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язаня з розміром цього відшкодування. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму ВСУ № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою й протиправним діянням заподіювача та вини останнього в його заподіянні. Однак, [PERSON] суду не представила жодних доказів, в яких би зазначила, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Наведені [PERSON] підстави та обґрунтування заподіяння та відшкодування заподіяної моральної шкоди не свідчать про її доведеність та наявність підстав для задоволення позову. Аналізуючи здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що [PERSON] не надала суду письмових доказів в обґрунтування своїх позовних вимог, доводи необґрунтовані у зв'язку з їх недоведеністю, у зв'язку з чим вважає, зустрічні вимоги в цій частині є не законними, не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. В силу ст.88 ЦПК України, з відповідача пропорційно до задоволених вимог підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у розмірі 243,60 грн. Оскільки в задоволенні зустрічного позову відмовлено, то судові витрати не відшкодовуються. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial