Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

Позивач [PERSON] 02 лютого 2016 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 24 листопада 2007 року уклала з відповідачем шлюб, від якого мають малолітню дочку [PERSON], народження 20 квітня 2010 року. Спільне життя з відповідачем не склалось у звязку з різним ставленням до сімї, виховання дитини, втратою взаємних почуттів, що призвело до припинення шлюбних відносин та окремого проживання сторін із травня 2015 року. Позивач уважає збереження шлюбу неможливим та просить його розірвати. У судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав, указаних в позовній заяві, примирення вважає неможливим. Відповідач у судове засідання не зявився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлений належним чином, у заяві на адресу суду просить справу слухати в його відсутність, позов визнає. Суд уважає, що особисті пояснення відповідача в судовому засіданні необовязкові, справа може бути розглянута в його відсутність. Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 24 листопада 2007 року Великокручанською сільською радою Пирятинського району Полтавської області, актовий запис № 11, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 10). Згідно копії свідоцтва про народження від шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON], народження 20 квітня 2010 року (а.с. 9 ). Спільне життя сторін не склалось у звязку з непорозуміннями та втратою взаємних почуттів. Сторони припинили шлюбні відносини та окремо проживають із травня 2015 року. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 56 Сімейного кодексу України (далі СК України) кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з роз'ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя та їх неповнолітньої дитини, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач бажає відновити своє дошлюбне прізвище. Приписами ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), установлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач квитанцією № 0.0.499507130.1 від 02.02.2016 сплатив судовий збір у розмірі 551 грн 20 коп, тому вказану суму суд стягує на користь позивача з відповідача.

Outcome: approved