Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

Позивач [PERSON] 26.10.2016 року звернулася до суду з позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що вона є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Разом із нею у вищевказаній квартирі зареєстровані її мати [PERSON] та брат [PERSON] Відповідача [PERSON] з вересня 2014 року виїхав з місця реєстрації і до теперішнього часу не мешкає за даною адресою без поважних причин. Також позивач зазначила, що зараз вона вимушена переплачувати гроші за комунальні послуги та це перешкоджає її вільному користуванню, розпорядженню квартирою. Просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, будучі належним чином повідомленою про день, час та місце слухання справи, надала суду заяву в якій позовні вимоги підтримала та просить слухати справу за її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просить суд її задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, будучі належним чином повідомленим про день, час та місце слухання справи. Згідно ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилася, будучі належним чином повідомленою про день, час та місце слухання справи, надала суду заяву, в якій просить провести розгляд справи без її участі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що знає позивача та її сімю з 2000 року, оскільки його мати мешкає в одному будинку з ними. Йому також відомо, що в квартирі, за адресою: [ADDRESS], проживає мати позивача [PERSON]. та до 2014 року мешкав брат позивача [PERSON]. Зазначив, що з вересня 2014 року [PERSON] за вищевказаною адресою не мешкає і його місцезнаходження йому невідомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що їй відома родина [PERSON] з 2005 року, які мешкають за адресою: [ADDRESS]. Їй також достовірно відомо, що брат позивача [PERSON] з вересня 2014 року поїхав з місця проживання. Вона неодноразово відвідувала родину позивача, речей [PERSON] в квартирі немає. Суд, вислухавши представника позивача, пояснення свідків та дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює спірні правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно договору дарування від 23.02.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Авдіївського міського нотаріального округу Донецької області, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до витягу № 22312827 від 30.03.2009 року, право власності [PERSON] на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] зареєстровано 30.03.2009 року в державному реєстрі комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації Ясинуватської міської ради. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 УК України передбачено, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ст. 405 ч. 2 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни проводиться в судовому порядку. Вищевказані докази в їх сукупності приводять суд до переконання, що відповідач [PERSON] не мешкає в житловому приміщенні без поважних причин понад два року, це відповідно до ст. 405 ч. 2 ЦК України є підставою для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В судове засідання не надано доказів, які б свідчили про те, що причини відсутності відповідача у спірному приміщенні понад один рік є поважними. В звязку з чим, суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved