Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

позивач [PERSON] 20.01.2021 р. звернувся в суд із позовом, в якому просить визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що йому на праві спільної сумісної власності разом із третіми особами належить квартира [ADDRESS] . У вказаній квартирі, зареєстровані лише відповідачі [PERSON] та [PERSON] , однак у такій вони не проживають з 2010 року. З цього часу він не спілкується із відповідачами, їх фактичне місце проживання не відоме, відповідачі не несуть жодних витрат по утриманню квартири та сплату комунальних послуг. У зв`язку з тим, що відповідачі зареєстровані в квартирі, але в такій не проживають понад один рік, не сплачують житлово-комунальні послуги, у відповідності до ст. 405 ЦК України, просить визнати їх такими, що втратили право користування\~квартирою. Ухвалою від 04.03.2021 р. позов прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, 27.04.2021 р. до суду надійшла заява представника позивача адвоката Магировського Т.А. про розгляд справи у відсутності сторони позивача, просив позов задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не з`явились повторно, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи. Враховуючи повторну неявку відповідачів в судове засідання та відсутність заперечень сторони позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач [PERSON] , а також [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] . Дана квартира належить їм на праві спільної сумісної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру № [NUMBER] , виданим Квартирно-експлуатаційною частиною району 30.12.1996 р. Відповідно до листа Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради від 31.12.2020 р., адресованого [PERSON] , у квартирі [ADDRESS] зареєстровано двоє осіб: [PERSON] та [PERSON] . Статтями 316, 317, 319, 391 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ст. 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Їх право користування жилим приміщенням урегульовано житловим законодавством, згідно яким ніхто не може бути\~виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ст. 9 ЖК Української РСР). Відповідно до положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Питання втрати членом сім`ї власника права користування житлом вирішується на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України. Так, даною нормою закону передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Як вбачається з актів ОСББ «Стрийська,99» від 22.01.2020 р., 25.02.2020 р., 14.03.2020 р., 27.04.2020 р., 21.05.2020 р., 16.06.2020 р., 21.07.2020 р., 13.08.2020 р., 21.09.2020 р., 15.10.2020 р., 10.11.2020 р., 18.12.2020 р. та від 05.01.2021 р., відповідач [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS] , однак не проживає у такій. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у спірній квартирі понад встановлений законом строк збереження права користування житлом, доказів щодо поважних причин непроживання чи чинення перешкод йому у користуванні таким, суду не надано,\~а відтак, суд приходить до висновку про визнання відповідача таким, що втратив право користування\~квартирою\~ [ADDRESS] . Разом з тим, вищевказаними актами та матеріалами справи не підтверджується той факт, що відповідач [PERSON] не проживає у спірній квартирі понад встановлений законом строк збереження права користування житлом, відтак у задоволенні позовної вимоги про визнання її такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] , слід відмовити. Питання щодо судових витрат слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial