Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

Позивач 14.08.2015 року звернувся до суду із зазначеним позовом, вказуючи, що з січня 2013 року він перебував у фактичних шлюбних стосунках з [PERSON] і проживав з нею однією сім'єю та вів спільне господарство в помешканні його батьків по [ADDRESS]. За час спільного проживання у них народився син [PERSON], [INFO], але оскільки вони не перебували у шлюбі з [PERSON], тому вона провела запис про батька дитини за своїм прізвищем «[PERSON]» відповідно до ст.135 СК України. Починаючи з 21.04.2015 року він призваний по мобілізації в ЗСУ, де проходить військову службу. [INFO] року його співжителька [PERSON] трагічно загинула, а 31.07.2015 року їх сина [PERSON] службою у справах дітей поставлено на облік як дитину, яка залишилася без піклування батьків та влаштовано в сім'ю [PERSON]. Оскільки він вважає себе батьком [PERSON], а в свідоцтві про його народження немає запису про те, що він є його батьком, а запис про батька вчинений відповідно до ст.135 СК України, тому просить встановити його батьківство щодо цієї дитини, зобов'язавши відповідача внести відповідні відомості в актовий запис про народження дитини про нього, як про батька. Ухвалами суду від 14.08.2015 року та 28.08.2015 року до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, залучено орган опіки і піклування Волочиської районної державної адміністрації та [PERSON]. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав повністю, додатково пояснив, що в момент реєстрації сина його фактична дружина пояснила, що запише батька дитини зі своїх слів, бо хотіла щоб син був на її прізвищі та щоб отримувати допомогу на дитину від держави як мати-одиначка, на що він погодився. До моменту його призову в армію, вони проживали разом сім'єю, а після його призову вона із сином пішли проживати до своєї матері [PERSON], де і залишився проживати його син на момент смерті дружини. Він коли приїздить у відпустки з полігону, де працює інструктором, завжди приходить до сина, а після звільнення зі служби в квітні 2016 року планує забрати сина до себе. Представник відповідача відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Волочиського районного управління юстиції Хмельницької області у судове засідання не з'явилася, подавши заяви про визнання позову та слухання справи у її відсутності (а.с.19,44). Представник третьої особи Єременко А.І. позов визнала повністю, пояснила, що задоволення позову буде в інтересах дитини. Третя особа [PERSON] позов не визнала повністю, оскільки не вважає позивача батьком дитини, до якої він не відносився як до своєї дитини, хоча підтвердила, що позивач і її дочка проживали разом сім'єю, дочка при цьому народила сина і не говорила, що позивач не є батьком дитини. Вислухавши учасників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач та [PERSON] не перебували у зареєстрованому шлюбі, однак згідно довідки місцевої ради з січня 2013 року позивач перебував у цивільному шлюбі з [PERSON], проживаючи разом з нею та сином [PERSON] в [ADDRESS] (а.с.13). [PERSON] [INFO] року народила сина [PERSON], батьком якого за заявою матері відповідно до ч.1 ст.135 СК України було записано [PERSON], а [INFO] року вона померла (а.с.5-6). На данний час дитина проживає разом із третьою особою [PERSON], яку згідно розпорядження Волочиської РДА від 06.10.2015 року призначено опікуном. Відповідно до ч.3 п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч.2 ст.128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Згідно ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст.126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. По справі ухвалою суду від 14.09.2015 року по клопотанню третьої особи [PERSON] була призначена судово-медична генетично-ідентифікаційна експертиза для визначення суперечного батьківства [PERSON] з народженим померлою [INFO] року [PERSON], [INFO] року дитиною [PERSON], відібрання зразків крові для проведення якої експертною установою призначалося на 06 листопада, а потім на 18 грудня 2015 року, однак не дивлячись, що ініціатор проведення експертизи [PERSON] була повідомлена особисто про час та місце відібрання зразків для проведення експертизи, вона туди не з'явилася і не доставила дитину двічі, в зв'язку з чим експертизу проведено не було через повторне недоставлення дитини (а.с.50-63). Згідно ч.3 п.9 зазначеної раніше постанови Пленуму Верховного Суду України, у разі ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів, що унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст.146 ЦПК може визнати факт, для з'ясування якого її призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). Враховуючи, що батьківство позивача відносно народженого [PERSON] [INFO] року сина [PERSON] підтверджується поясненнями позивача, довідкою Зеленівської сільської ради від 03.08.2015 року (а.с.13) та навіть тим, що ім'я та по батькові батька дитини в свідоцтві та актовому записі про народження дитини співпадає з ім'ям та по батькові позивача, враховуючи також факт ухилення [PERSON] від доставки дитини для участі в експертизі, тому вимоги позивача є обгрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved