Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

Позивач 31 жовтня 2016 року звернулася до суду з вказаним позовом, в якому зазначила, що відповідно до наказу Комунального підприємства «Адміністративно-технічне управління» Дніпропетровської міської ради № 1/к-148-1 від 03.11.2014 року позивач прийнята на посаду інженера відділу реклами. Наказом підприємства № 5-к від 26.01.2015 року позивача переведено на посаду провідного інженера відділу з надання послуг. Відповідно до наказу КП «Адміністративно-технічне управління» Дніпропетровської міської ради № 16-к від 18.03.2016 року позивача переведено на посаду начальника відділу з надання послуг. Наказом Комісії з припинення як юридичної особи Комунального підприємства «Адміністративно-технічне управління» Дніпропетровської міської ради від 22.09.2016 року № 82-к «Про звільнення [PERSON]», позивача 22.09.2016 року звільнено з посади начальника відділу з надання послуг, у зв'язку з скороченням численності штату відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, внаслідок реорганізації КП «Адміністративно-технічне управління» з припиненням юридичної особи, відповідно до п. 1 рішення Дніпропетровської міської ради від 18.05.2016 року № 26/8 «Про реорганізацію та зміну найменування комунальних підприємств Дніпропетровської міської ради». Позивач в позові зазначає, що власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяці з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Відповідно до листа Професійної спілки «Організація працівників Адміністративно-технічного управління» комісією з припинення юридичної особи Комунального підприємства «Адміністративно-технічне управління» Дніпропетровської міської ради попередньо не погоджувалося питання звільнення будь-кого з працівників підприємства, не надходило жодного подання, листа чи/або звернення з питання реорганізації підприємства, що тягне за собою скорочення чисельності або штату працівників. Будь-які консультації адміністрацією КП «Адміністративно-технічне управління» чи комісією з припинення юридичної особи з Професійною спілкою «Організація працівників Адміністративно-технічного управління» не проводилися. Більш того, профспілковим органом КП «Адміністративно-технічне управління» протягом 2016 року не розглядалося питання та не надавалася попередня згода щодо звільнення займаних працівників з підстав, передбачених п. 1. ст. 40 КЗпП України. Про звільнення з 22.09.2016 року позивачу стало відомо з телефонної розмови з колегами КП «Адміністративно-технічне управління». Під час ознайомлення з наказом про звільнення, як виявилося, однією з підстав для його винесення став наказ від 21.07.2016 року № 35-к «Про звільнення працівників у зв'язку з реорганізацією підприємства», з яким позивача ознайомлено не було. Позивач просила визнати незаконним та скасувати наказ голови комісії з припинення як юридичної особи Комунального підприємства «Адміністративно-технічне управління» Дніпропетровської міської ради № 82-к від 22 вересня 2016 року «Про звільнення [PERSON]»; поновити [PERSON] на посаді начальника відділу з надання послуг Комунального підприємства «Адміністративно-технічне управління» Дніпропетровської міської ради; стягнути з Комунального підприємства «Адміністративно-технічне управління» Дніпропетровської міської ради на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу. Ухвалою від 01 грудня 2016 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено Професійну спілку «Організація працівників Адміністративно-технічного управління». Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення. Суду пояснив, що начальник відділу з надання послуг [PERSON] не з'явилася на робоче місце з адресою: м. Дніпро, пр. Пушкіна, 55 та не приступила до виконання своїх обов'язків, у зв'язку з чим зафіксовано відсутність позивача на роботі у табелях обліку робочого часу за період з 16 травня 2016 року по 22 вересня 2016 року та у відповідних актах про відсутність працівника на роботі. Відповідач КП ««Адміністративно-технічне управління» Дніпропетровської міської ради повідомляв працівників про зміну місцезнаходження відповідача - роботодавця за новою адресою: м. Дніпро, пр. Пушкіна, 55, шляхом розміщення повідомлень на вхідних дверях за минулою адресою підприємства, публікації повідомлення у газеті «Наше Місто» та на інтернет-сторінці, розташованій на офіційному сайті Дніпропетровської міської ради. У зв'язку з чим, 22 липня 2016 року на адресу позивача направлено письмове попередження про звільнення з 22 вересня 2016 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку з реорганізацією підприємства. Тобто, підприємством в повному обсязі виконано обов'язок, передбачений ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України, щодо персонального повідомлення позивача за два місці перед наступним вивільнення. Позивачці не запропоновувалась інша посада, оскільки на той час вакантні посади були відсутні. Таким чином, КП «Адміністративно-технічне управління» Дніпропетровської міської ради було в повному обсязі дотримано передбачену чинним законодавством процедуру звільнення позивача [PERSON] за п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників внаслідок реорганізації, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення позову. Представник третьої особи у судовому засіданні позовну заяву підтримав та просив задовольнити. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що згідно наказу Комунального підприємства «Адміністративно-технічне управління» Дніпропетровської міської ради № 1/к-148-1 від 03.11.2014 року [PERSON]прийнята на посаду інженера відділу реклами. Наказом підприємства № 5-к від 26.01.2015 року позивача переведено на посаду провідного інженера відділу з надання послуг. Відповідно до наказу КП «Адміністративно-технічне управління» Дніпропетровської міської ради № 16-к від 18.03.2016 року позивача переведено на посаду начальника відділу з надання послуг (а.с.10). Рішенням VII сесії Дніпропетровської міської ради від 18.05.2016 року № 26/8 «Про реорганізацію та зміну найменування комунальних підприємств Дніпропетровської міської ради» вирішено реорганізувати Комунальне підприємство «Адміністративно-технічне управління» Дніпропетровської міської ради, з припиненням як юридичної особи, шляхом приєднання до Комунального підприємства «Управління з організації контролю благоустрою об'єктів сфери відпочинку, споживчого ринку та захисту інтелектуальної власності», змінивши його найменування на «Комунальне підприємство «Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами» Дніпропетровської міської ради (а.с.144-145). Розпорядженням № 1-20/5-рк від 20.05.2016 року «Про створення комісії з припинення як юридичної особи комунального підприємства Дніпропетровської міської ради, створено комісію з припинення як юридичної особи Комунального підприємства ««Адміністративно-технічне управління» Дніпропетровської міської ради (а.с.146). Наказом Комісії з припинення як юридичної особи Комунального підприємства «Адміністративно-технічне управління» Дніпропетровської міської ради від 22.09.2016 року № 82-к «Про звільнення [PERSON]», позивача 22.09.2016 року звільнено з посади начальника відділу з надання послуг Комунального підприємства «Адміністративно-технічне управління» Дніпропетровської міської ради, у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, внаслідок реорганізації Комунального підприємства «Адміністративно-технічне управління» Дніпропетровської міської ради з припиненням юридичної особи відповідно до п. 1 рішення Дніпропетровської міської ради від 18.05.2016 року № 26/8 «Про реорганізацію та зміну найменування комунальних підприємств Дніпропетровської міської ради» (а.с.11). Суд звертає увагу на той факт, що комісію з припинення як юридичної особи Комунального підприємства ««Адміністративно-технічне управління» Дніпропетровської міської ради, як в наказі про звільнення [PERSON], так і в її трудовій книжці, невірно вказаний пункт Закону на підставі якого звільнена [PERSON] Так, стаття 40 КЗпП України складається з трьох частин та підпунктів. Але ж, в наказі про звільнення [PERSON] зазначений тільки пункт один статті 40, а частина не зазначена. У в зв'язку з чим, взагалі не зрозуміло з яких правових підстав була звільнена позивачка. Помилка в визначенні правових підстав вивільнення працівників у в зв'язку з реорганізацією Комунального підприємства ««Адміністративно-технічне управління» Дніпропетровської міської ради виникла ще з наказів по підприємству, а саме, вРішенні VII сесії Дніпропетровської міської ради від 18.05.2016 року № 26/8 «Про реорганізацію та зміну найменування комунальних підприємств Дніпропетровської міської ради» (де вказана тільки частина без пункту), в наказі № 35-к від 21.07.2016 «Про вивільнення працівників у в зв'язку з реорганізацією підприємства (а.с.75), де в пункті 5 вказаний пункт 1 статті 40 КЗпП України, без зазначення частини. Вже тільки з цих підстав, суд вважає, що звільнення позивачки відбулося незаконно, але ж суд вважає за необхідне викласти і інші підстави для задоволення позовних вимог. Отже, якщо позивачку звільнили у в зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників, внаслідок реорганізації підприємства, то з таких підстав розірвання трудового договору з ініціативи власника регулюються ч.1 п.1 ст.40 КЗпП України. Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов»язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства зобов»язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ч. 1 п.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. На працівника покладаються обов`язки, які є: складовими його трудової функції; іншими обов`язками, передбаченими правилами внутрішнього розпорядку. Статтею 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством ( ст. ст. 2, 36, 40, 41 КЗпП України). Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно ч.2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне звільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Згідно з п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (з наступними змінами та доповненнями), розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють звільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне звільнення. Як зазначає представник відповідача, 21.07.2016 року на адресу [PERSON] було направлено письмове попередження про її звільнення з 22 вересня 2016 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку з реорганізацією підприємства. Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що позивач вказане попередження не отримувала, оскільки відсутні докази, зокрема, поштове повідомлення про вручення і позивач стверджує, що ніяких документів не отримувала. Також, відділ кадрів або утворена комісія їй особисто не вручали попередження про звільнення. Тому, суд приходить до висновку, що позивач не була попереджена про звільнення та не бере до уваги в якості належного доказу попередження від 21.07.2016 року № 144/2-04-т (а.с.35). За приписами п. 10 ст. 247 КЗпП, ст. 38 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі, організації надає згоду або відмовляє в наданні згоди на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з працівником, який є членом професійної спілки, що діє на підприємстві, в установі та організації, у випадках, передбачених законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 43 КЗпП України та ст. 39 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» від 15.05.1999 р. № 1045-ХІV розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5,7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. На позивача, як члена профспілки, поширюються гарантії встановлені законом. В даному випадку згода профспілки не була отримана відповідачем взагалі, його звільнення за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України було проведено без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації, хоча у даному випадку воно є обов'язковим (а.с.12). Тому, суд,

Outcome: approved