Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

Позивач 81.08.2021 року звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона 14.06.2014 року зареєструвала шлюб з [PERSON] . Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з позивачем. Зазначає, що шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення Волноваського районного суду Донецької області 23.04.2018 року. Місце знаходження відповідача, а також місце роботи та розмір заробітної плати позивачу не відомо. Тому звернулася до суду і просить стягнути з відповідача на її користь на утримання дітей аліменти в розмірі 3000 грн., щомісячно, починаючи стягнення з 11.08.2021 року до повноліття дітей. Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подав. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило. У судове засідання позивач не з`явилася, надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала, на задоволенні позовних вимог наполягала. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату час та місце розгляду справи повідомлялася відповідно до вимог чинного законодавства (шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі Волноваського районного суду Донецької області судової влади України), про причини неявки не повідомила, тому суд визнає причину неявки відповідача неповажною і вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін, із постановленням заочного рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. У відповідності до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.. Суд, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінивши докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Права та обов`язки матері і батька дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями\~122\~та\~125\~цього\~Кодексу\~(ст.121 СК України). Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, 14.06.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м.Донецьку, про що зроблено відповідний актовий запис №266. З матеріалів справи встановлено, що рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 23.03.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 14). Згідно довідки №601 від 11.08.2021 року виданої виконкомом Микільської сільської ради Волноваського району Донецької області вбачається, що [PERSON] , 1985 року народження, не зареєстрована, але проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з дітьми: донька [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] (а.с. 15). Судом встановлено, що сторони проживають окремо, позивачка одна несе витрати по утриманню дітей, місце знаходження відповідача та його місце роботи позивачу не відоме. Частиною другою статті 141 СК України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй Про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим і в інших випадках, якщо суд прийде до висновку, що визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) платника є неможливим, ускладненим або суттєво порушує інтереси однієї із сторін. При встановленні розміру аліментів у твердій грошовій сумі виплата аліментів на дитину проводиться щомісячно, що встановлено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 15травня 2006 року №3 « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів (п. 17). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Норми Сімейного кодексу України встановлюють принцип, відповідно до якого базою аліментних відрахувань є дійсні та постійні доходи платника. Це прямо випливає зі ст. 183 СК України, яка закріплює загальне правило, що аліменти встановлюються у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Проаналізувавши викладене, суд вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в сумі 3000 грн. щомісячно, тобто наявні підстави для задоволення позову. Оскільки позивач при поданні позову була звільнена від сплати судового збору, то відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача у дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908 гривень.

Outcome: approved