Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

Позивач [PERSON] 06 жовтня 2014 року звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. У обґрунтування позовних вимог позивач указує, що до 11.03.2005 вона перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають 2 малолітніх дітей: [PERSON], народження [INFO] та [PERSON], народження [INFO], батько яких участі у вихованні дітей не бере, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, не цікавиться їхнім розвитком та життям. Після розірвання шлюбу діти проживають разом із своєю матір'ю [PERSON] та повністю знаходяться на її утриманні. Комісією з питань захисту прав дитини при Пирятинській РДА було прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], оскільки він свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків, у зв'язку з чим позивач просить суд позбавити його батьківських прав. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник третьої особи позов підтримав, просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його малолітніх дітей. У судовому засіданні прокурор уважає за необхідне позбавити відповідача батьківських прав. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового розгляду справи увідомлений у встановлений законом спосіб. Суд уважає, що особисті пояснення відповідача в судовому засіданні необов'язкові, справа може бути розглянута в його відсутність на підставі наявних у ній доказів. Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини: [PERSON] та [PERSON] до 11 березня 2005 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 7). Позивач [PERSON] є матір'ю малолітніх [PERSON] народження [INFO] та [PERSON] народження [INFO], які проживають разом з нею та повністю знаходяться на її утриманні (а.с 5,6,8-16 ). Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] (а.с. 8) та [PERSON] (а.с. 9), що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей. Батько [PERSON] разом з дітьми не проживає, їх навчанням та вихованням не цікавиться, матеріальної допомоги не надає (а.с. 10-16). Згідно довідки державної виконавчої служби заборгованість по аліментам відповідача на момент звернення позивача з позовом до суду складала 86502 грн 86 коп (а.с. 11). Висновком Пирятинської РДА визнано доцільним позбавлення відповідача батьківських прав відносно його дітей [PERSON] народження [INFO] та [PERSON] народження [INFO], оскільки він свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків та самоусунувся від їх виконання (а.с. 16 ). Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959р.), «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001. передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Як передбачено ст. 11 вказаного Закону сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею ст. 150 Сімейного кодексу України (далі - СК) визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Ці вимоги закону відповідач не виконував. Конвенцією про права дитини, прийнятою резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року та ратифікованою постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 (далі Конвенція), закріплено право дитина на піклування з боку своїх батьків. Як передбачено ч. 1 ст. 9 вказаної Конвенції розлучення дитини з батьками може бути визначено коли батьки не піклуються про дитину. Віповідно до пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» із змінами, внесеними постановою Пленуму ВС України № 20 від 19.12.08, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно ст. 164 СК мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків, які не виконують своїх батьківських обов'язків, проте, ураховуючи, що превентивні заходи впливу, які застосовувались до відповідача службою в справах дітей Пирятинської РДА, позитивних результатів у зміні поведінки відповідача не мали, заслухавши пояснення позивача, третьої особи, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані і позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Приписами ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) установлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved