Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] 11 листопада 2015 року звернулася до суду з зазначеним позовом. Обґрунтувала його наступним. 23 вересня 2003 року помер її батько [PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в с. Середпілля Глобинського району Полтавської області по провулку 1- Рублівський, буд. 11. Вона є спадкоємцем майна померлого за заповітом. При зверненні до нотаріуса виявилося, що при житті [PERSON] не оформив правовстановлюючий документ на домоволодіння. По цій причині Градизька державна нотаріальна контора відмовила їй (позивачу) у видачі свідоцтва про право на спадщину. Посилаючись на викладене, позивач прохала суд визнати за нею в порядку спадкування за заповітом [PERSON], право власності на вказане нерухоме майно. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Вказала, що позовні вимоги підтримує. Представник відповідача Градизької селищної ради, представник третьої особи - Градизької держнотконтори, третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилися. Належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. Надіслали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, заперечень на заяву не надали. Представники третіх осіб - відділу Держземагентства у Глобинському районі, Глобинської районної державної адміністрації, Реєстраційної служби Глобинського РУЮ в судове засідання не зявилися. Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Про поважність причини неявки суд не інформували, заперечень на позов не надіслали. Так відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, з якої слідує, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши та оцінивши надані письмові докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємного звязку встановив наступне. 23 вересня 2003 року помер [PERSON] батько позивача. За життя 04 червня 2003 року, він склав заповіт, посвідчений [PERSON] державним нотаріусом Градизької нотаріальної контори за реєстровим № 1173, згідно якого усе належне йому майно заповів [PERSON] та [PERSON]. Заповіт на день смерті не змінено та не скасовано. Згідно дослідженої судом спадкової справи № 71 за 2004 рік, заведеної державним нотаріусом Градизької державною нотаріальною конторою [PERSON], єдиною спадкоємицею першої черги спадкування за законом, яка в установлений строк прийняла спадщину, є дочка померлого [PERSON]. Дочка померлого [PERSON], від прийняття спадщини в установленому законом порядку відмовилися на користь [PERSON] Державний нотаріус Градизької держнотконтора [PERSON] постановою від 26 листопада 2015 року відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований у селі Середпілля Глобинського району Полтавської області по провулку 1- Рублівський, буд. 11, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на нього. Згідно технічного паспорту, житловий будинок літ. «А», прибудову літ. «а»- було побудовано в 1949 році, сарай літ. «Б» - 1946 році, сарай літ. «В», - 1965 році, сінник літ. «Г», сарай літ. «д», літня кухня літ. «Д», убиральня літ. «Е», сарай літ. «Ж», огорожа №1 - у 1970 році. Відповідно до [PERSON] Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про застосування Указу ПВР СРСР від 26.08.1948 року» побудовані громадянами на відведених їм земельних ділянках будинки є їх особистою власністю. Порядок правової реєстрації будинків та господарських будівель і споруд, а також домоволодіння в містах та селищах міського типу був врегульований на Україні Інструкцією про порядок реєстрації будівель в містах, робочих, дачних і курортних селищах України від 23/25.12.1947 року, Інструкцією про порядок реєстрації будинків і домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31.01.1966 року Мінкомгоспом УРСР. Запис в реєстраційній книзі про належність домоволодіння на праві особистої власності певній особі, є офіційним доказом права власності даної особи на це домоволодіння. Згідно Закону «Про сільську [PERSON] депутатів трудящих УРСР» від 02.06.1968 року, кожна сільська рада вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської ради, в особовому рахунку вказувались прізвище, імя та по батькові глави сімї, на імя якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку. Згідно записів в погосподарських книгах Градизької селищної ради Глобинського району Полтавської області [PERSON] із 1949 року був зареєстрований в [INFO] і проживала у ньому до смерті. За ним, останнім часом за особовим рахунком № 0252, значилося належне на праві власності нерухоме майно житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: с. Середпілля Глобинського району Полтавської області, пров. 1- Рублівський, 11, на не приватизованій земельній ділянці площею 0,25 га . Станом на 15.04.1991 року тип двору був колгоспний. Оцінивши надані докази, суд прийшов до висновку, що спадкодавець [PERSON] за свого життя набув право власності на назване нерухоме майно відповідно до закону, що діяв на час створення даного майна, проте, за життя не провів державну реєстрацію права власності на нього, відповідно до закону, що діє на час прийняття позивачем спадщини, в звязку з чим і виник спір. Його вирішення можливе лише в судовому порядку. Згідно висновку відділу регіонального розвитку, містобудування, архітектури та житлово комунального господарства Глобинської РДА від 09.11.2015 року № 763/02-04, будівлі, які розташовані в с. Середпілля Глобинського району Полтавської області по провул. 1-Рублівський, буд. 11, збудовані без істотних порушень діючих будівельних норм і правил. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. У відповідності до ст. ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ч.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов»язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обовязки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Встановивши, що спадкодавець [PERSON] за життя на передбачених законом підставах набув право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в с. Середпілля Глобинського району Полтавської області по вул. 1-Рублівський, буд. 11, суд прийшов до висновку, що позивач, як єдиний спадкоємець, який прийняв спадщину, має право на успадкування названого майна за заповітом. Визнання права власності за [PERSON] на спадковий житловий будинок з господарськими будівлями не оспорюється відповідачем та не порушує прав чи інтересів інших осіб. Позов ґрунтується на законі, доведений належними доказами, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved