Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-12 00:00:00

Позивач [PERSON] ( [ADDRESS] ), звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] ( [ADDRESS] )про стягнення заборгованості. Ціна позову - 19000 гривень. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 24 квітня 2020 року на підставі Договору найму (оренди) житла № ША24-55 [PERSON] передала квартиру, що належить їй на праві власності в оренду для проживання [PERSON] строком на один рік.Предметом Договору найму (оренди) житла № ША24-55 було житлове приміщення і квартира), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] .Строк дії Договору, відповідно до п. 3.1 та 13.2 Договору, починається з підписання Сторонами акту прийому-передачі.25 квітня 2020 року Сторони підписали Акт прийому-передачі до Договору найму (оренди) житла № ША24-55 чим засвідчили відсутність недоліків та задовільний стан квартири, що передається, на момент передачі її в оренду.Відповідно, до п.п. 7,1, 7.2. Договору плата за орендоване майно складається з орендної плати та компенсації комунальних послуг, фактично спожитих Орендарем. Розмір орендної плати за користування найманою квартирою та майном складає 8 500 (вісім тисячп`ятсот) гривень 00 копійок за один календарний місяць орендного користування та вноситься Орендарем не пізніше 25 числа кожного місяця.Крім цього, згідно з п. 7.4 Договору, Орендар впродовж перших трьох місяців користування орендованим житлом зобов`язаний сплатити Орендодавцю гарантійний платіж за останній місяць поживання у розмірі 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок, шляхом дроблення даної суми платежу на частини.Згідно з п. 7.3 Договору факт оплати орендної плати та гарантійного платежу фіксується Додатком № 2 «Плата за орендоване приміщення» до Договору.Однак, посилаючись на скрутне матеріальне становище, Відповідач просила Позивача частково відстрочити оплату за орендне користування. Враховуючи той факт, що у Відповідача двоє неповнолітніх дітей, Позивач, за усною домовленістю з Відповідачем, дозволила відстрочити недоплачені суми за оренду житла до кінця 2020 року.Відтак, у період з травня по серпень (включно) 2020 року Відповідач фактично сплачувала орендну плату у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок та за вересень - у розмірі 6 000 (шість тисяч) гривень 00 копійок. Відповідач зобов`язалася повернути суму недоїмки щомісячної оренди за період з травня по вересень (включно) до кінця 2020 року.Більш того, із суми гарантійного платежу у розмірі 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок, Відповідачем фактично було сплачено лише 6 000 (шість тисяч) гривень 00 копійок.Як вбачається з Додатку № 2, Орендарем були здійснені платежіна загальну суму 32000 гривень, з яких 26000 грн. - сума фактично сплаченої щомісячної оренди; 6000 - Сума фактично сплаченого гарантійного платежу. 03 жовтня 2020 року Відповідач звільнила орендоване приміщення та повернула Позивачу ключі від нього. Відповідно до п. 8.3 Договору, квартира, що орендується та майно вважаються фактично переданими Орендодавцю з моменту підписання Сторонами Акта прийому-передачі. Однак, жодного повідомлення про намір достроково розірвати Договір оренди від Орендаря не надходило, так само, як і вимога п. 8.3 Договору щодо підписання Акту прийому-передачі Відповідачем не була виконана. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 02 квітня 2021 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач скористався правом подання відзиву, відповідно до якого відповідач зазначила про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Дійсно, нею було укладено з Позивачем Договір оренди житла № ША 24_55 від 24.04.2020 р. Згідно п. 7.2. Зазначеного Договору, розмір орендної плати за один місяць користування найманою квартирою складав 8500,00 грн. В позовній заяві Позивач посилається на те, що окрім орендної плати Договором було передбачено сплата Орендарем гарантійного платежу. Відповідач зазначила, що відповідно до п. 7.4 Договору, зазначений платіж мав бути сплачений в якості гарантійного платежу за останній місяць користування приміщенням.Тобто, за умовами договору зазначений платіж не є окремою сплатою по договору, а фактично є оплатою останнього місяця користування орендованою квартирою. Орендна плата сплачувалась не пізніше 25-го числа кожного місяця (п. 7.3. Договору). Строк початку оренди за Договором - 24.04.2020р. 03.10.2021р. мною було звільнено приміщення орендованої квартири, що підтверджує Позивач в своїй позовній заяві. Таким чином, строк користування орендованою квартирою склав фактично 5 місяців та 9 днів. Тобто, за умовами Договору мною повинно бути внесена оплата, що не перевищує п`ять з половиною місяців фактичного користування квартирою. Відповідно до умов договору, я мала сплатити Позивачу за зазначений строк користування квартирою суму: (8500 * 5) + (8500 : 2) = 46750.00. Відповідно до додатку № 2 до Договору, нею проводились оплати за користування житлом на загальну суму 32000 гривень. Таким чином, розмір заборгованості має складати 46750,00 грн. - 32000,00 грн. = 14750.00 грн. Зазначена вище сума заборгованості є меншою за суму, яку наводить позивач в позовних вимогах. Окрім того, після підписання договору оренди Житла в країні було запроваджено заходи карантину у зв`язку з поширенням коронавірусу. Оскільки в наслідок карантинних заходів в мене суттєво знизився дохід, виникла проблема з оплатою оренди. Про це було обговорено з Позивачем, яка погодилась на зменшення суми оренди до 5000,00 (п`ять тисяч грн.) на місяць. Дана розмова велася з позивачем усно та в письмовій формі через «Telegram». Таким чином, оскільки сторони погодили зменшення суми орендної плати за Договором, загальна сума за фактичне користування найманою квартирою за 5,5 місяців мало складати: 9,5* 5000,00 = 27500,00 грн. Так сторони обмінялись електронними листами в засобах програми «Telegram», де погодили зміну розміру орендної плати. Проте дану переписку бачили декілька свідків, зокрема мій чоловік [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] , виданий Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві, 19.02.2002р., зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На даний відзив, представником позивача була подана відповідь на відзив, відповідно до якої представник позивача просив не враховувати доводи відзиву та задовольнити позовні вимоги. Позивач в судове засідання не з`явилась, представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач протягом судового розгляду справи вимоги позову не визнала, проти їх задоволення заперечувала. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 24 квітня 2020 року на підставі Договору найму (оренди) житла № ША24-55 [PERSON] передала квартиру, що належить їй на праві власності в оренду для проживання [PERSON] строком на один рік.Предметом Договору найму (оренди) житла № ША24-55 було житлове приміщення і квартира), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Строк дії Договору, відповідно до п. 3.1 та 13.2 Договору, починається з підписання Сторонами акту прийому-передачі. 25 квітня 2020 року Сторони підписали Акт прийому-передачі до Договору найму (оренди) житла № ША24-55 чим засвідчили відсутність недоліків та задовільний стан квартири, що передається, на момент передачі її в оренду. Відповідно, до п.п. 7,1, 7.2. Договору плата за орендоване майно складається з орендної плати та компенсації комунальних послуг, фактично спожитих Орендарем. Розмір орендної плати за користування найманою квартирою та майном складає 8 500 (вісім тисячп`ятсот) гривень 00 копійок за один календарний місяць орендного користування та вноситься Орендарем не пізніше 25 числа кожного місяця. Згідно з п. 7.4 Договору, Орендар впродовж перших трьох місяців користування орендованим житлом зобов`язаний сплатити Орендодавцю гарантійний платіж за останній місяць поживання у розмірі 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійоки. Згідно з п. 7.3 Договору факт оплати орендної плати та гарантійного платежу фіксується Додатком № 2 «Плата за орендоване приміщення» до Договору. У період з травня по серпень (включно) 2020 року Відповідач фактично сплачувала орендну плату у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок та за вересень - у розмірі 6 000 (шість тисяч) гривень 00 копійок. Орендарем були здійснені платежіна загальну суму 32000 гривень. 03 жовтня 2020 року Відповідач звільнила орендоване приміщення та повернула Позивачу ключі від нього. Дані обставини сторонами не оспорюються. У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Згідно п. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, де зокрема в п. 3 зазначено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Норми цивільного права поширюються на всі види зобов`язальних відносин. В силу положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Положеннями ч. 1 ст. 785 ЦК України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Частинами 1 , 2 ст. 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Орендар не виконав умови договору оренди належним чином, не повернув майно з орнедного користування за Актом приймання-передачі, у орендаря перед орендодавцем виникла заборгованість по орендній платі. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При дослідженні наданого позивачем розрахунку заборгованості з усіма його складовими, суд прийшов до висновку про те, що зазначений розрахунок зроблено вірно та у повній відповідності до інших наявних у справі доказів. Останній відповідачем в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України не спростований. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Разом з тим, слід зазначити, що однією з засад судочинства є, зокрема, визначена ст. 12 ЦПК України змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з врахуванням вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості та зобов`язання вчинити дії, підлягають задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved