Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-10 00:00:00

Позивач 23.04.2018 року звернувся у суд із позовною заявою, в якій просить стягувати з відповідача [PERSON] на свою користь аліменти на час навчання, щомісячно, починаючи з 23.04.2018 року і до закінчення ним навчання. Ухвалою судді від 03.05.2018 року вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням учасників справи. Судові засідання у справі відбувались 19.06.2018 року та 11.07.2018 року. Позов обґрунтовано тим, що відповідач, будучи батьком неповнолітнього позивача, якому станом на дату звернення до суду із даним позовом виповнилося повних сімнадцять років, не надає останньому матеріальної допомоги. У свою чергу, позивач потребує такої допомоги, оскільки з 01.09.2016 року навчається на денній формі навчання у Міжрегіональному вищому професійному училищі автомобільного транспорту та будівництва м. Львова, що тягне за собою певні витрати. Відтак, враховуючи зазначений хід подій, позивач, із посиланням на норми ст. ст. 191, 199-200 СК України, вважав за доцільне особисто звернутися у суд із даним позовом із обраним у ньому способом захисту про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання. Позивач та його належно уповноважена представник - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві (а. с. 1), під час вступного слова надали пояснення, аналогічні наведеним у позові. Відповідач та його належно уповноважена представник - адвокат [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечили повністю з підстав, наведених у письмовому відзиві на позовну заяву від 04.06.2018 року (а. с. 16-19), просили у позові відмовити. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши учасників справи, оцінивши зібрані письмові докази по справі, дійшов наступних висновків. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого повторно 12.12.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Сколівського районного управління юстиції у Львівській області (а. с. 3) вбачається, що позивач народився 05.04.2001 року, а, отже, станом на дату звернення до суду із даним позовом та на час розгляду справи, є неповнолітнім, оскільки не досяг вісімнадцяти років. У свою чергу, відповідач є батьком неповнолітнього позивача, що не заперечувалося також ним у судовому засіданні. Як встановлено судом, позивач проживає без реєстрації у [ADDRESS] разом із своєю матір'ю, а також бабусею та дідусем, що стверджується довідкою Лавочненської сільської ради Сколівського району Львівської області від 18.04.2018 року за вих. № 406 (а. с. 5). Разом з тим, матір позивача у суд із позовом до його батька про стягнення з останнього аліментів до досягнення сином повноліття не зверталася. Натомість позивачем, який, в силу ст. ст. 46, 47 ЦПК України, наділений цивільною процесуальною правоздатністю та дієздатністю, самостійно звернувся у суд із даним позовом щодо відносин, де особисто бере участь, а саме про стягнення у свою користь аліментів на час навчання, посилаючись на положення ст. ст. 199-200 СК України. Однак, положення ст. ст. 199-200 СК України врегульовують правовідносини, пов'язані із обов'язком батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, а також встановлюють розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина. Системний аналіз глави 16 СК України «Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та його виконання», куди, зокрема входять вищенаведені норми, свідчить про те, що позивачем у спорах зазначеної категорії може бути лише повнолітня дитина. Як роз'яснюється у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує вісімнадцять, але є меншим двадцяти трьох років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Отже, виходячи з вищенаведеного, у даному, конкретному випадку, відсутня одна із передбачених обов'язкових умов для покладення на відповідача обов'язку утримувати позивача на час його навчання, а саме досягнення позивачем віку, який перевищує вісімнадцять років, але є менше двадцяти трьох років. Відтак, позовні вимоги до задоволення не підлягають. Разом з тим, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що для можливості покладення на відповідача обов'язку утримувати неповнолітнього позивача, який є сином відповідача, уповноважена особа вправі звернутися у суд із позовом у визначеному ст. ст. 180-184 СК України порядку, тобто у спосіб пред'явлення позову про стягнення аліментів на неповнолітню дитину до досягнення нею повноліття. Судові витрати, у відповідності до ч. 7 ст. 141 ЦПК України, підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed