Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

Позивач 16 лютого 2021 року звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня пред`явлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття . Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що 07 червня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовий запис № 902. Від даного шлюбу мають сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 16 вересня 2019 року по справі № 367/4403/19 шлюб між сторонами було розірвано. Вказує, що після розірвання шлюбу неповнолітній син - [PERSON] , проживає разом з нею та перебуває на повному її утриманні. Вказує, що сторони не змогли досягти домовленості щодо того, в який спосіб відповідач буде виконувати свій матеріальний обов`язок перед дитиною, та відповідно який розмір аліментів сплачуватиме на утримання дитини. На час подання позову до суду [PERSON] участі в утриманні дитини не приймає та матеріальної допомоги не надає. Зазначає, що її матеріальний стан не дає можливості їй самостійно у повному обсязі забезпечувати належний рівень, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Позивач стверджує, що відповідач є здоровою, працездатною особою, тривалий час займається бізнесом як фізична особа-підприємець, немає ні інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, які б перебували на його утриманні. У зв`язку з вищевикладеним просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня пред`явлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивач не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. До суду від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та представника, позов підтримують та просять його задовольнити. У судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду від відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позов визнає частково, а саме, в частині стягнення аліментів, та заперечує, щодо вимоги про стягнення витрат на користь позивача на правничу допомогу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов про стягнення аліментів таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 07 червня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовий запис № 902. Від даного шлюбу мають сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 16 вересня 2019 року по справі № 367/4403/19 шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу неповнолітній син - [PERSON] , проживає разом з [PERSON] та перебуває на повному її утриманні. Угоду про добровільну сплату аліментів між сторонами не укладено. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції). Також, частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В п.17 постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. У відповідності до ст. ст. 180, 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку у частці від доходу батьків чи у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини. Згідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач кошти на утримання дитини не надає, позов визнав частково, а також те, що законом на одну дитину передбачено розмір аліментів у вигляді однієї чверті доходу платника аліментів, то суд вважає можливе задовольнити позов та стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає також судовий збір на підставі ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 8 ст. 141 України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У позовній заяві позивачем зроблено заяву, що протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду нею будуть надані докази та остаточний розрахунок суми витрат на професійну правову допомогу. На підставі ст. 84, 180-182 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved