Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

Позивач 24 жовтня 2019 року звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя - квартири [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю, просив його задовольнити. Пояснив, що [PERSON] є колишньою дружиною відповідача по справі. Під час перебування у шлюбі у 2004 році на підставі рішення виконавчого комітету Малинської міської ради за кошти, отримані згідно кредитної угоди, сторонами було придбано квартиру [ADDRESS] , загальною площею 52,6 кв.м., житловою площею 28,4 кв.м. Право власності на даний об`єкт житлової нерухомості зареєстроване за [PERSON] . Відповідач не допускає позивача до квартири та створює останній перешкоди в користуванні нею. Між сторонами не досягнуто згоди щодо поділу квартири, а тому позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх майнових прав. Просить визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру [ADDRESS] та здійснити поділ квартири між сторонами і виділити їй та відповідачу по Ѕ частці кожному у власність квартири з подальшим припиненням права спільної сумісної власності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, будь - яких заяв про неможливість явки в судове засідання до суду не направив. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Заслухавши учасників справи, дослідивши надані ними докази в межах позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частин 1 та 2 статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Згідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Абзацом другим частини першої статті 71 СК України передбачено, що якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч.2 ст.72 СК України). Згідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі Постанова), вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК (2947-14), ч.3 ст.368 ЦК) (435-15), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути квартири, тощо. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Відповідно до п.30 Постанови, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. Судом встановлено, що 07 березня 1992 року між сторонами укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.10). 20 серпня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] , з однієї сторони, та Житомирським регіональним відділенням Фонду сприяння молодіжному житловому будівництву, з іншої, було укладено кредитну угоду № 50, предметом якої стало надання позивачу та відповідачу прямого зворотного адресного (пільгового) кредиту на будівництво (реконструкцію) житла, загальною площею 47,9 кв.м. за адресою: [ADDRESS] у розмірі 25094 грн., терміном повернення 30 років з часу отримання документів на право володіння та користування житлом, з додатками та додатковими угодами до нього (а.с.12-19,20,21,22,23). Рішенням виконавчого комітету Малинської міської ради № 70 від 25 березня 2004 року, [PERSON] був наданий дозвіл на оформлення права власності на квартиру [ADDRESS] , з подальшою видачею свідоцтва про право власності (а.с.24). [PERSON] на підставі вищезазначеного рішення органу місцевого самоврядування став власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно [NUMBER], виданого 14 червня 2004 року. (а.с.25). Право власності відповідача було зареєстроване в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджується відповідним витягом №3912332 від 21 червня 2004 року (а.с.26). Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 05 вересня 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.11). Згоди про поділ спільного нерухомого майна подружжя між сторонами не досягнуто, а тому це питання вирішується судом. Відповідно до положень ст.ст. 76,77,78,80,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким, чином, враховуючи, що набута сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя, відповідачем не надано, тому суд дійшов висновку про її поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за сторонами право власності - за кожним на Ѕ частку вказаного майна та змінивши таким чином режим спільної сумісної власності подружжя на цей об`єкт на режим спільної часткової власності. Позивачем по справі понесені судові витрати, які стягуються у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача.

Outcome: approved