Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON] 26.12.2018 року звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому вказала, що вона перебуває у шлюбі з відповідачем. Подружжя має спільну дитину [PERSON], [INFO]. На даний час вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років. Відповідач працює, але добровільно матеріальної допомоги на її утримання не надає. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на своє утримання у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку щомісячно і до досягнення дитиною трьох років. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 27.12.2018 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та зазначив, що він згоден сплачувати аліменти на утримання дружини та дитини у розмірі 33 відсотків від його доходу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши і проаналізувавши докази та законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 05.09.2017 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданого Виконавчим комітетом Української міської ради м. Селидове Донецької області від 05.09.2017 року за актовим записом № 37. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого Селидівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 19.12.2017 року за актовим записом № 195 В судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що за судовим наказом з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини: сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до повноліття дитини. Згідно зі ст.5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, «Дитина повинна користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи до пологовий і після пологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування». Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., «…батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини…». Згідно статті 84 СК України, «право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини», ч. 1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч. 2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. У зв'язку з доглядом за дитиною, якій менше трьох років, позивачка немає змоги працювати і утримувати себе. З огляду на вищевикладені обставини, враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище позивача, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, а також те, що відповідач має одну неповнолітню дитину, працює і має змогу надавати матеріальну допомогу дружині, яка у зв'язку з доглядом за дитиною не має самостійного доходу, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, підлягають задоволенню. Визнаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню, суд приймає до уваги, що з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частки його заробітку на утримання дитини, та, виходячи із суті позовних вимог, засад розумності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на її користь аліменти у частковому співвідношенні до його заробітку у розмірі 1/6 частини всіх видів доходів. Оскільки позивачка 26.12.2018 року звернулась до суду з даним позовом, суд вважає необхідним стягнути аліменти з 26.12.2018 р. Відповідно до ч. 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного, враховуючи, що позов задоволено у повному обсязі суд вважає, що з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial