Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Позивач 19.08.2015р. звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], якою просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу у загальному розмірі 24\~415\~673,69 грн., яка виникла внаслідок не повернення відповідачем позики за договором позики укладення якого підтверджується розпискою від 30.07.2012 року на суму, що еквівалентна 600\~000 доларів США та договору позики укладення якого підтверджується розпискою від 31.07.2012 р. на суму, що еквівалентна 185\~000 доларів США. Внаслідок не повернення відповідачем в передбачений договором строк суми позики, оформленої розпискою від 30.07.2017 року, позивач просить стягнути з відповідача суму боргу, яка складається з тіла позики у розмірі 13\~030\~490,40 грн., що еквівалентно 600\~000 доларів США, відсотків за користування позикою за період 02.08.2012 року 04.08.2015 року у розмірі 4\~561\~027,81 грн., відсотки за прострочення повернення позики за період 02.09.2012 року 04.08.2015 року у розмірі 1\~140\~167,91 грн. Внаслідок не повернення відповідачем в передбачений договором строк суми позики, оформленої розпискою від 31.07.2017 року позивач просить стягнути суму боргу, яка складається з тіла позики у розмірі 4\~017\~734,54 грн., що еквівалентно 185\~000 доларів США, відсотків за користування позикою за період 31.07.2012 року 04.08.2015 року у розмірі 1\~332\~157,77 грн., проценти за прострочення повернення позики за період з 12.10.2012 року 04.08.2015 року на суму 334\~095,26 грн. Розрахунок ціни позову наведений позивачем у додатку до позову. Позивачем надано до суду заяву про збільшення позовних вимог, якою позивач збільшив позовні вимоги до 27\~289\~227,93 грн., та просив стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики від 30.07.2012 року у розмірі 13 809 130,20 грн., відсотки за користування позикою за період 02.08.2012 року 03.11.2015 року у розмірі 5 815 913,80 грн., відсотки за прострочення повернення позики за період 02.09.2012 року 03.11.2015 року у розмірі 1 267 791,65 грн. Крім цього, за договором позики від 31.07.2012 року позивач просив стягнути з відповідача суму боргу у наступному розмірі: тіло позики складає 4\~257\~815,15 грн., відсотки за користування позикою за період 31.07.2012 року 03.11.2015 року складають 1\~747\~674,70 грн., відсотки за прострочення повернення позики за період 12.10.2012 року 03.11.2015 року складають 390\~902,43 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що між ним та відповідачем було укладено договір позики у формі розписки від 30.07.2012 року, за яким він передав відповідачу грошову суму у розмірі 600\~000 доларів США, зі строком повернення до 01.09.2012 року, та договір позики у формі розписки від 31.07.2012 року, за яким він передав відповідачу кошти у розмірі 185\~000 доларів США, із наступним графіком повернення боргу: сума 70\~000 доларів США повертається до 11.10.2012 року, решта суми у розмірі 115\~000 доларів США повертається до 25.10.2012 року. Проте кошти у визначений строк і до теперішнього часу відповідачем не повернуті. На неодноразові звернення позивача щодо сплати боргу відповідач не відповідає, добровільно борг не повернув, що стало причиною звернення з позовом до суду. Представники позивача [PERSON] [PERSON] та [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити позов у повному обсязі. Позивач, який також особисто зявився в судове засідання 13.12.2017р., повідомив, що дійсно передав кошти у розмірах, вказаних у розписках від 30.07.2012 року та 31.07.2012 року саме в доларах США, безпосередньо відповідачу, який є його рідним братом. На даний час стосунки з відповідачем є напруженими, а борг не повернуто навіть частково. Також він просив стягнути суму боргу за розписками виходячи з курсу долара США на день винесення судом рішення. В судове засідання зявився представник відповідача [PERSON] [PERSON], діючий по який проти позову заперечував з тієї підстави, що відповідач кошти від позивача не отримував, а підпис на двох розписках не належить [PERSON]. У судовому засіданні 02.12.2015 року був присутній відповідач по справі, який заперечував факт підписання спірних розписок. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу у судових засіданнях, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні фактичні обставини на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Судом встановлено, що між [PERSON] як позикодавцем та [PERSON] як позичальником укладено два договори позики, які оформлені борговими розписками, оригінали яких були оглянути в судовому засіданні. За договором позики від 30.07.2012 року позивачем відповідачу було передано грошові кошти у розмірі 600\~000 доларів США, зі строком повернення до 01.09.2012 року. За договором позики від 31.07.2012 року позивачем відповідачу передані грошові кошти у розмірі 185\~000 доларів США, із наступним графіком повернення: сума 70\~000 доларів США повертається до 11.10.2012 року, решта суми у розмірі 115\~000 доларів США повертається до 25.10.2012 року. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом. Такі підстави зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України. Відповідно до ст. 559 ЦК України за відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобовязання припиняються його виконанням, проведеним належним чином . Належним є виконання зобовязання, яке прийняте кредитором і в результаті якого права та обовязки сторін зобовязання припиняються належним виконанням. Згідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Проте, судом встановлено, що відповідач не визначає вимоги позивача, що ґрунтуються на розписках від 30.07.2012 року та від 31.07.2012 року, стверджуючи, що грошові кошти ним не отримувались, а підпис на розписках не належить [PERSON] Ухвалою суду від 02.12.2015 року задоволено клопотання відповідача [PERSON] та призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз при Міністерстві юстиції України. На вирішення експертів ухвалою суду поставлені такі питання: 1) чи виконано підпис [PERSON] на розписці від 30.07.2012 р. в у графі «підпис» особисто [PERSON] чи іншою особою? 2) чи виконано підпис [PERSON] на розписці від 31.07.2012 р. в у графі «підпис» особисто [PERSON] чи іншою особою? Оплату проведення експертизи покладено на [PERSON] як на особу, яка звернулась з клопотанням про її призначення. На ухвалу про призначення судової експертизи від 02.12.2015 р. позивачем було подано апеляційну скаргу. Ухвалою апеляційного суду Одеської області 16.02.2016 р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.07.2016 р. ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 02.12.2015 р. про призначення судової почеркознавчої експертизи залишена без змін. Клопотанням судового експерта Одеського НДІ судових експертиз від 20.02.2017 р. витребувано оригінали боргових розписок від 30.07.2012 р. та від 31.07.2012 р., підписи на яких підлягали дослідженню, та повідомлено, що після надання оригіналів розписок буде визначена вартість судової експертизи. Оригінали розписок від 30.07.2012 р. та від 31.07.2012 р. були надані позивачем [PERSON] та направлені судом на адресу Одеського НДІ судових експертиз 25.04.2017 року. Клопотанням судового експерта Одеського НДІ судових експертиз від 11.05.2017 р. витребувано вільні зразки підпису [PERSON] у оригіналах різних документів, наближених за часом виконання до досліджуваних обєктів, у тому числі до липня 2012 року. Разом з клопотанням від 11.05.2017 р. надано рахунок Одеського НДІ судових експертиз на оплату вартості судової експертизи. Копії клопотання судового експерта від 11.05.2017 р. направлялись відповідачу та його представнику та були отримані 20.06.2017 р. особисто представником [PERSON] - [PERSON] за адресою: м. Одеса, Французький бульвар 9, оф. 10, а також 21.06.2017 р. сином відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та адресою: [ADDRESS], що підтверджується поштовими накладними №002651, №002652 та №002653 (а.с.47-49). 20.09.2017 р. до суду надійшло повідомлення Одеського НДІ судових експертиз про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи від 15.08.2017 р. № 4141 оскільки вимоги судового експерта не були виконані у встановлений законом строк, зокрема, не сплачено вартість проведення судової експертизи (а.с.52). 21.09.2017 р. ухвалою суду відновлено провадження та призначено дату судового засідання. Присутній в судовому засіданні особисто позивач [PERSON] пояснив суду, що надав кошти у борг своєму брату для вирішення особистих проблем, однак за інформацію від родичів гроші відповідач витратив на придбання нерухомості квартири та двох паркінгів, які оформив не на себе, а на цивільну дружину. На підтвердження фінансової спроможності надати позику на вказану у розписках суму, позивач надав суду копію декларації про доходи за 2010 рік, яка судом долучена до матеріалів справи. В судовому засіданні 11.12.2017 року представником відповідача [PERSON] - [PERSON] заявлено клопотання про повторне направлення матеріалів справи до Одеського НДІ судових експертиз для проведення експертизи. Вказане клопотання обґрунтовано тим, що у представника відповідача була відсутня можливість оплатити вартість судової експертизи та надати додаткові документи з вільними зразками підпису [PERSON], оскільки відповідач особисто не отримував клопотання судового експерта від 11.05.2017 р., також [PERSON] був знятий з реєстрації та не мешкає за адресою: [ADDRESS], та з кінця травня 2017 року до вересня 2017 р. відповідач перебував за межами міста [PERSON] та декілька раз виїжджав за кордон України та ніякого звязку у [PERSON] з ним не було та не було можливості отримати грошові кошти для оплати експертизи. При цьому представник позивача будь-який належних та допустимих доказів того що відповідач перебував за межами України та міста [PERSON] ( а сам у м. Київ) суду не надав, а також не надав підтвердження того, що він як представник не міг з ним звязатися по телефону. Він також підтвердив факт отримання від суду клопотання експерта та не надання документів та оплати. Представники позивача заперечували проти задоволення клопотання представника відповідача про повторне направлення матеріалів справи до ОНДІСЕ для проведення експертизи, про що були надані письмові заперечення. До заперечень на вказане клопотання представниками позивача надані письмові докази, які свідчать про те, що твердження представника відповідача про те, що [PERSON] не перебував в Україні і в м. Одесі в період травень вересень 2017 р. не відповідають дійсності. Зокрема з наданих суду документів вбачається, що 30.05.2017 р. [PERSON] підписав апеляційну скаргу про оскарження ухвали Київського районного суду м. Одеси до якої додані докази сплати [PERSON] судового збору за подання апеляційної скарги; 20.06.2017 р. [PERSON] видав довіреність на представництво його інтересів в суді, підпис на якій посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON]; 27.06.2017 р. [PERSON] підписано звернення до народного депутата Верховної ради України; 04.08.2017 р. [PERSON] підписані дві заяви, які стосувались прав інтелектуальної власності та їх захисту, адресовані ТОВ «Сі Ді Ер Ей Істейт» (м. Київ) та ТОВ «Нові бізнес погляди» (Комінтернівський район, с. Фонтанка), при цьому зворотною адресою для листування вказана адреса представників відповідача - м. Одеса, Французький бульвар, 9, оф. 10. Докази перебування [PERSON] поза межами України в період травень вересень 2017 р. суду ен були надані. Ухвалою суду від 13.12.2017 р. у задоволенні клопотання представника відповідача про повторне направлення матеріалів справи для проведення судової почеркознавчої експертизи до Одеського НДІ судових експертиз відмовлено, оскільки причини невиконання клопотання судового експерта та несплати рахунку, зокрема, доводи про відсутність відповідача в Україні та у м. Одесі та відсутність у представника звязку з відповідачем, не знайшли свого підтвердження та спростовуються наданими позивачем доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Суд приймає до уваги той факт, що клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи було заявлено представником відповідача, однак в подальшому в порушення принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства відповідач та його представники не вчинили необхідних дій, спрямованих на забезпечення можливості проведення судової експертизи, призначеної за клопотанням відповідача. Згідно до ч.3\~ст.27 ЦПК України\~особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов'язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов'язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов'язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами. Недобросовісним користуванням процесуальними правами вважається, зокрема, заявлення численних необґрунтованих відводів суддям, нез'явлення представників учасників судового процесу в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин, подання необґрунтованих клопотань про вчинення судом процесуальних дій, подання зустрічних позовів без дотримання вимог\~ЦПК, одночасного оскарження судових рішень в різних видах проваджень, подання апеляційних та касаційних скарг на судові акти, які не можуть бути оскаржені тощо. Подібна практика, спрямована на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Крім того, в матеріалах справи наявний висновок експертного дослідження Київського експертно-дослідного центру від 20.09.2016 року № 14443, виконаний судовим експертом [PERSON] (свідоцтво судового експерта №448-16 зі строком дії до 21.03.2021 р.), яким досліджувався підпис [PERSON], наявний в оригіналах розписок від 30.07.2017 р. та від 31.07.2017 р.. З вказаного висновку судового експерта вбачається, що для дослідження експерту були надані оригінали розписок від 30.07.2017 р. та від 31.07.2017 р. та оригінали документів зі зразками вільних підписів [PERSON] Експертне дослідження було проведено на підставі оригіналів розписок та документів, що містять порівняльні зразки підписів [PERSON], переважну більшість з яких становлять нотаріально посвідчені підписи [PERSON] в протоколах загальних зборів та установчих документів господарських товариств, в яких відповідач є учасником. З огляду на викладене, а також приймаючи той факт, що відповідач фактично ухилився від проведення призначеної судом почеркознавчої експертизи, наданий позивачем висновок судового експерта [PERSON] приймається судом як належний та допустимий доказ по справі. Вказаним висновком Київського експертно-дослідного центру від 20.09.2016 року № 14443, що виконаний судовим експертом [PERSON] встановлено, що підписи від імені [PERSON] в розписці від 30.07.2012 року на суму 600\~000,0 доларів США та в розписці від 31.07.2012 року на суму 185\~000,0 доларів США виконані особисто [PERSON]. Таким чином, оскільки відповідач не довів належними та допустимими доказами того, що підпис на розписках від 30.07.2017 р. та від 31.07.2017 р. виконано не ним, а іншою особою, оскільки відповідач ухилився від участі в судовій експертизі, а також враховуючи висновки експертного дослідження Київського експертно-дослідного центру від 20.09.2016 року № 14443, складеного судовим експертом [PERSON] (свідоцтво судового експерта №448-16 зі строком дії до 21.03.2021 р.), яким досліджувався підпис [PERSON], наявний в оригіналах розписок від 30.07.2017 р. та від 31.07.2017 р., та враховуючи презумпцію дійсності правочину, суд доходить до висновку про доведеність факту належності відповідачу [PERSON] підпису в боргових розписках від 30.07.2012 року та від 31.07.2012 року. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). Таким чином суд доходить до висновку, що відповідач прострочив свої грошові зобовязання за договорами позики та у строк, передбачений розписками, не повернув суму позик, що були надані йому позивачем. Не сплачуючи заборгованість відповідач порушив вимоги чинного цивільного законодавства України, а саме: ст. 526 ЦК України яка передбачає, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства; ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. ст. 629 ЦК України, згідно якої, договір є обовязковим для виконання сторонами. З урахуванням викладеного, вимоги [PERSON] щодо стягнення з відповідача на користь позивача боргу за договорами позик, які оформлені розписками від 30.07.2012 року та від 31.07.2012 року, суд вважає обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження належними та допустимими доказами в процесі розгляду справи. Верховним Судом України в постанові від 21.12.2016 року у справі за № 6-1672цс16 зроблено наступний правовий висновок. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Якщо заборгованість за грошовим зобов'язанням стягується в судовому порядку, сума боргу визначається за курсом на день прийняття судового рішення. При цьому суд повинен виходити з умови договору, в якій зазначено, за яким саме курсом валют - офіційним чи комерційним - розраховується сума в гривнях, що підлягає виплаті. Така правова позиція була викладена Верховним Судом України при розгляді справи № 6-284цс17 про стягнення заборгованості за договором позики в іноземній валюті. Таким чином, тіло боргу за розпискою від 30.07.2012 року на суму, що еквівалентна 600\~000,0 доларів США, виходячи з курсу гривні до долару США, встановленого НБУ станом на 13.12.2017 року, становить в національній валюті гривні суму 16\~306\~263,60 грн. (600\~000 грн. х 27,1771 грн / 1долар США). Тіло боргу за розпискою від 31.07.2012 р. на суму, що еквівалентна 185\~000,0 доларів США становить в національній валюті гривні суму 5\~027\~763,50 грн. (185\~000 грн. х 27,1771 грн / 1долар США). Крім того, положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобовязання. Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У звязку з тим, що зобовязання за двома договорами позики не виконувались відповідачем належним чином, відповідач не повернув суму позики відповідно до умов розписок, позивач відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України має право на стягнення трьох процентів річних від простроченої суми. Що стосується розрахунку відсотків за користування позикою та за прострочення повернення позики, то суд погоджується з розрахунком, наданим позивачем. Крім того, суд звертає увагу, що відповідач не висловлював заперечень проти розрахунку, наданого позивачем, та не надав власний розрахунок. Також, згідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір на суму 3\~654 грн. (а.с.1), тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача вказана сума судового збору. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ч. 3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У цьому випадку судом не встановлено обставин, за яких позивач може бути звільнений від доказування обставин, на які він посилається. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Outcome: approved