Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просить суд усунути їй перешкоди у користуванні власністю та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою № 131 у будинку № 14 по проспекту Олеко Дундича (на теперішній час - проспекту [PERSON]) в місті Рівне внаслідок відсутності понад один рік без поважних причин. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що є власником квартири [ADDRESS] (на теперішній час - проспекту [PERSON]) в місті Рівне (далі квартира) на підставі договору дарування від 24 жовтня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 1163. Вказаний договір дарування був укладений нею з відповідачем [PERSON] Разом з тим, зазначила, що за цим договором дарування [PERSON] отримав від неї 10000 доларів США, про що надав їй відповідну розписку, копію якої вона долучає до матеріалів справи. Також пояснила суду, що відповідач у жовтні 2014 року, забравши всі свої особисті речі, телевізор та компютер, виселився із квартири. З жовтня 2014 року і до теперішнього часу відповідач у квартирі не проживає, жодних платежів за користування квартирою та житлово-комунальні послуги не вносить, однак зареєстрований у квартирі. Реєстрація місця проживання відповідача у квартирі тягне за собою невиправдану оплату додаткових комунальних послуг, які залежать від кількості зареєстрованих у квартирі осіб, та створює їй інші перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою. Вона має невеликі доходи, а реєстрація відповідача у квартирі перешкоджає оформити субсидію на оплату житлово-комунальних послуг. Відповідач [PERSON] в судове засіданні не зявився, про час і місце судового засідання був оповіщений у встановленому порядку. Відповідач подав суду письмові заперечення на позовну заяву, в яких посилається на те, що 11 червня 1988 року між ним та позивачем було зареєстровано шлюб, від якого у них є повнолітня дочка [PERSON]. В квітні 1998 року під час перебування у шлюбі з позивачем ними за спільні кошти було придбано квартиру [ADDRESS]. За взаємною згодою квартира була оформлена на нього. В жовтні 2014 року після 26 років спільного життя, він з дочкою, через поведінку позивача, змушений був залишити квартиру та перейти жити на орендовану квартиру. 24 жовтня 2014 року, за наполяганням позивача, оформив договір дарування квартири на неї. Фактично відповідач визнав, що два роки у квартирі не проживає. Рішення у справі просить суд прийняти відповідно до чинного законодавства. Розгляд справи просить провести за його відсутності. Заслухавши пояснення позивача, показання свідків, дослiдивши письмовi докази по справi, суд прийшов до висновку, що позов пiдлягає задоволенню повнiстю, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними. Судом встановлено, що квартири [ADDRESS] (на теперішній час - проспекту [PERSON]) в місті Рівне (далі квартира) належить позивачу [PERSON] на праві власності на підставі договору дарування від 24 жовтня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 1163. Судом також встановлено, що відповідач [PERSON], чоловік позивача [PERSON], з жовтня 2014 року у квартирі [ADDRESS] не проживає без поважних причин, але зареєстрований за вказаною адресою. Факт непроживання відповідача [PERSON] у квартирі саме з жовтня 2014 року підтверджується актом від 30 серпня 2016 року, складеним мешканцями будинку № 14 по проспекту Олеко Дундича в місті Рівне [PERSON], [PERSON], [PERSON] та затвердженим начальником ЖКП «Песпективне». Дійсність зазначеного акту сумнівів у суду щодо його обєктивності та правдивості не викликає, оскільки особи, які його склали, є сусідами позивача, яким достовірно може бути відомо про осіб, які проживають у спірній квартирі, а тому цей акт приймається судом як доказ. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], сусіди позивача, та [PERSON], рідна сестра позивача, підтвердили той факт, що відповідач [PERSON] вже два роки не проживає у квартирі. Квартиру залишив сам і спроб повернутися не робив. Через реєстрацію вiдповiдача у квартирі, позивач не може у повній мірі здійснювати реалізацію своїх прав власника нерухомого майна та, крім того, несе додаткові і невиправдані витрати по утриманню квартири, що повязані із реєстрацією у квартирі відповідача. Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно статті 319 ЦК України вказані права здійснюються власником на власний розсуд. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог частини другої статті 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оцiнюючи дослiдженi по справi докази в їх сукупності, суд встановив, що відповідач [PERSON] у квартирі [ADDRESS] (на теперішній час - проспекту [PERSON]) в місті Рівне не проживає понад один рік без поважних причин, а тому, вiдповiдно до вимог частини другої статті 405 ЦК України, він втратив право на користування цим житлом. При ухваленні рішення суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо вимушеного залишення квартири, оскільки на підтвердження вказаних обставин відповідач жодних належних та допустимих доказів суду не надав.

Outcome: approved