Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-17 00:00:00

Позивач [PERSON] 12.04.2019 р. звернулася до суду з вказаним вище позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач вказала, що 16.09.2017 року, між [PERSON] та [PERSON] , в інтересах якого, на підставі нотаріально посвідченої довіреності діяла гр. [PERSON] , укладено Попередні договори (надалі - Договіри). Згідно одного Договору, гр. [PERSON] (продавець) зобов`язується продати, а гр. [PERSON] (покупець) зобов`язується купити, у термін, та за ціну, що визначені цим договором земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та укласти в майбутньому договір купівлі-продажу на умовах, встановлених цим договором. Згідно другого Договору, гр. [PERSON] (продавець) зобов`язується продати, а гр. [PERSON] (покупець) зобов`язується купити, у термін, та за ціну, що визначені цим договором земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та укласти в майбутньому договір купівлі-продажу на умовах, встановлених цим договором. [PERSON] передала, а представник продавця - [PERSON] отримала гроші в сумі передбаченій договорами. Зазначену вище суму грошей передано покупцем, представнику продавця до підписання договору, про що складено відповідні розписки, так як відповідач отримавши грошові кошти за договорами ухиляється від їх нотаріального посвідчення, позивач вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав. В судове засідання позивач не з`явилася, представник позивача [PERSON] - адвокат Косов О.В. надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, докази по справі кожен окремо та в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.09.2017 року, між [PERSON] та [PERSON] , в інтересах якого, на підставі нотаріально посвідченої довіреності діяла гр. [PERSON] , укладено Попередні договори (надалі - Договіри). Згідно одного Договору, гр. [PERSON] (продавець) зобов`язується продати, а гр. [PERSON] (покупець) зобов`язується купити, у термін, та за ціну, що визначені цим договором земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та укласти в майбутньому договір купівлі-продажу на умовах, встановлених цим договором. Згідно другого Договору, гр. [PERSON] (продавець) зобов`язується продати, а гр. [PERSON] (покупець) зобов`язується купити, у термін, та за ціну, що визначені цим договором земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та укласти в майбутньому договір купівлі-продажу на умовах, встановлених цим договором.Оригінал даного договору знаходиться у позивача. Вказані два договори ідентичні один одному, окрім об`єкта нерухомого майна. При цьому, сторони в обох договорах домовились про таке: -договір купівлі-продажу має бути укладений та нотаріально посвідчений не пізніше десятиденного терміну з моменту підготовки пакету документів до продажу (п. «а» Договорів); -продовження строку для укладання договору купівлі-продажу допускається за взаємною згодою між сторонами, але не більше ніж на 1 (один) місяць з дня отримання вищезазначених документів. У разі ухиляння продавця від укладання договору купівлі-продажу, після сплину одномісячного терміну з дня отримання документів, що підтверджують право власності на земельну ділянку, покупець має право звернутися до суду щодо визнання права власності на вищезазначену земельну ділянку за покупцем(п.п. «а» п. 1 Договорів). Згідно п.п.«д» п.1 Договорів, одностороння відмова від виконання будь-якої із перерахованих вище умов не допускається. Крім того, на підтвердження дійсних намірів про наступне укладання договорів купівлі-продажу, [PERSON] передала, а представник продавця - [PERSON] отримала гроші в сумі передбаченій договорами. Зазначену вище суму грошей передано покупцем, представнику продавця до підписання договору, про що складено відповідні розписки. У відповідності до п.4 Договорів, гр. [PERSON] , зобов`язується вказане нерухоме майно нікому іншому не продавати, не дарувати, не передавати в іпотеку, в оренду та найм не здавати, як внесок до статутного капіталу юридичних осіб не вносити. У відповідності до п.8 Договорів, зміни та доповнення, додаткові угоди, та додатки до цих договорів є його невід`ємною частиною і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі та підписані сторонами або уповноваженими особами. На підставі п.10 Договорів, ці договори вважаються укладеними з моменту підписання сторонами і набувають чинності з моменту їх нотаріального посвідчення. Ці договори діють до моменту укладення основних договорів. Вищевказаний Попередній договір щодо придбання земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , а самевід 16.09.2017 року, посвідчено приватним нотаріусом ОМНО Алексєєвою О.В., та зареєстровано в реєстрі за №881. Відповідачем вчинено дії, щодо отримання документів, необхідних для виконання умов Договорів, та здійснення відчуження нерухомого майна, у вигляді земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , та земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , проведено державну реєстрацію вказаних земельних ділянок, а також проведено державну реєстрацію права власності на дані земельні ділянки. Так, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, за гр. [PERSON] , [INFO] , зареєстровано право власності на земельну ділянку, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1 га, кадастровий номер [NUMBER] , розташована за адресою: [ADDRESS] (номер запису про право власності 24123468).А також, за відповідачем зареєстровано право власності на земельну ділянку, для ведення садівництва, площею 0,612 га, кадастровий номер [NUMBER] , розташована за адресою: [ADDRESS] (номер запису про право власності 12823360). Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину передбаченими п.4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен укладатись у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У відповідності зі ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004р. N952-IV встановлено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Частиною 1. ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, в тому числі і право власності на нерухоме майно. Згідно з ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. При вирішенні справи по суті суд приймає до уваги правову позицію, яка викладена в Постанові ВСУ № 6-1288цс17 від 06 вересня 2017 року, згідно якої суди дійшли неправильного висновку про те, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується до спірних правовідносин у зв`язку з необхідністю державної реєстрації договору купівлі-продажу нерухомого майна. Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Відповідно до п. 13 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. ВСУ в своїй Постанові від 04 жовтня 2017 року зазначив, що однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. Таким чином, суд, дослідивши надані письмові докази в сукупності, дійшов висновку, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу купівлі-продажу земельних ділянок. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд констатує, що позивач письмовими доказами по справі довів правомірність та обґрунтованість позовних вимог. А отже, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved