Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-04 00:00:00

Позивач 19.09.2019 року звернувся до Виконавчого комітету Нікопольської міської ради про визнання права власності, посилаючись на наступні обставини. [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору міни від 16.08.2000 року , посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Пахомовською Ж.М. належить 1/4 частина домоволодіння [ADDRESS] . Інші 1/4 частина вищезазначеного домоволодіння належить їй на підставі договору купівлі-продажу частини домоволодіння від 11.03.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського нотаріального округу Мігуновим С.О. Угленко О.М. на праві приватної власності на підставі договору міни від 16.08.2000 року , посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Пахомовською Ж.М. належить 1/4 частина домоволодіння [ADDRESS] . [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору міни від 16.08.2000 року , посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Пахомовською Ж.М. належить 1/4 частина домоволодіння [ADDRESS] . При зверненні до відділу «Центр надання адміністративних послуг м. Нікополя» з метою реєстрації особи у належне їм домоволодіння, власникам було відмовлено на підставі розбіжностей у назві вулиць. Так, згідно договору міни від 16.08.2000 року вулиця житлового будинку [ADDRESS] « [ADDRESS] , а згідно інформації, яка міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (щодо найменування вулиць) та проведеної реєстрації права власності органами БТІ, зазначено, що житловий будинок [ADDRESS] . Зазначені розбіжності створюють їм, як власникам, перешкоди у розпорядженні їх домоволодінням. Просять визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину домоволодіння [ADDRESS] , яке складається з : житлового будинку - А, житловою площею 41, 2 кв.м., загальною площею 62, 6 кв.м.; житлового будинку - В, житловою площею 16, 00 кв.м., загальною площею 30, 7 кв.м.; сараю - З, підвалу - П, вбиральні - Д, спорудження 1-4. За [PERSON] право власності на ј частину домоволодіння [ADDRESS] , яке складається з : житлового будинку - А, житловою площею 41, 2 кв.м., загальною площею 62, 6 кв.м.; житлового будинку - В, житловою площею 16, 00 кв.м., загальною площею 30, 7 кв.м.; сараю - З, підвалу - П, вбиральні - Д, спорудження 1-4. За [PERSON] право власності на ј частину домоволодіння [ADDRESS] , яке складається з : житлового будинку - А, житловою площею 41, 2 кв.м., загальною площею 62, 6 кв.м.; житлового будинку - В, житловою площею 16, 00 кв.м., загальною площею 30, 7 кв.м.; сараю - З, підвалу - П, вбиральні - Д, спорудження 1-4. Ухвалою суду від 20.09.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та по справі призначено підготовче судове засідання на 14.11.2019 о 15:00 годину. Ухвалою суду від 14.11.2019 року закрито підготовче засідання , справа призначена на 28.11.2019 року о 08-30 годині. Від відповідачів [PERSON] ( а.с. 31) , [PERSON] (а.с. 32), [PERSON] (а.с. 40), надійшли заяви, в яких, кожен окремо, просить розглядати справу за його відсутності та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Розглянувши подані документи, з?ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. У відповідності до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності. Судом встановлено, Ѕ частина домоволодіння [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] : ј частина домоволодіння [ADDRESS] на підставі договору міни від 16.08.2000 року , посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Пахомовською Ж.М, 1/4 частина вищезазначеного домоволодіння належить їй на підставі договору купівлі-продажу частини домоволодіння від 11.03.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського нотаріального округу Мігуновим С.О.(а.с. 9, 10) [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору міни від 16.08.2000 року , посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Пахомовською Ж.М. належить 1/4 частина домоволодіння [ADDRESS] (а.с. 9). [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору міни від 16.08.2000 року , посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Пахомовською Ж.М. належить 1/4 частина домоволодіння [ADDRESS] (а.с. 9). При зверненні до відділу «Центр надання адміністративних послуг м. Нікополя» з метою реєстрації особи у належне позивачам домоволодіння, власникам було відмовлено на підставі розбіжностей у назві вулиць. Так, згідно договору міни від 16.08.2000 року вулиця житлового будинку [ADDRESS] « [ADDRESS] , а згідно інформації, яка міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (щодо найменування вулиць) та проведеної реєстрації права власності органами БТІ, зазначено, що житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 8). Зазначені розбіжності створюють власникам, перешкоди у розпорядженні їх домоволодінням. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, у відповідності до вимог п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права, в тому числі визнання права власності. Із роз`яснень Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в інформаційному листі від 16.05.2013р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. При проведенні технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, НМБТІ складений технічний паспорт на житловий будинок, з якого вбачається, що домоволодіння [ADDRESS] (а.с. 13-18). Враховуючи, що помилка, допущена в правовстановлюючому документі, перешкоджає власникам у повному обсязі користуватися своїми майновими та немайновими правами щодо об`єкту нерухомого майна, позивачі позбавлені у будь-який інший спосіб, крім судового, відновити свої права на майно, а отже і розпорядитися своїм майном, суд вважає можливим позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Виконавчого комітету Нікопольської міської ради про визнання права власності - задовольнити.

Outcome: approved