Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

Позивач [PERSON] в інтересах якої діє адвокат Мельник В.В. звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що йому та [PERSON] , [PERSON] належить на праві власності житловий будинок за адресою [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстровані позивач та [PERSON] , громадянин Федеративної Республіки Нігерія, який отримав посвідку на тимчасове проживання з метою навчання в Україні. Термін дії посвідки сплив 21 грудня 2018 року. Однак відповідач не проживає у вказаному будинку більше року, не несе витрат на сплату комунальних послуг, будь-які його речі у будинку відсутні. Факт реєстрації відповідача у вказаному будинку, порушує правомочність позивача на користування та розпоряджання своєю власністю. В зв`язку з наведеним, існують підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування вищевказаним житловим приміщенням, а тому просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 20 квітня 2021 року відкрито провадження у справі та постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області постановленою 11 червня 2021 року без виходу до нарадчої кімнати закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся судом належним чином, відзиву на позов не подав, про поважність причин неможливості прибуття його в судове засідання суд не повідомив. Тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановлення заочного рішення у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України, оскільки, щодо заочного вирішення справи не заперечує позивач. Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступні обставини справи. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить житловий одноквартирний будинок по [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності серії [NUMBER] видане Виконавчим комітетом Тернопільської міської ради 14 березня 2011 року на підставі рішення Виконавчого комітету Тернопільської міської ради №195 від 16 лютого 2011 року та витягом про державну реєстрацію прав№29285015 від 14 березня 2011 року. Згідно з довідкою №231 виданою ТОВ «Коменерго-Тернопіль 4» 23 березня 2021 року за адресою [ADDRESS] зареєстровані: з 25 січня 2017 року [PERSON] та з 03 вересня 2018 року - [PERSON] . Як вбачається з рішення заступника начальника Управління Державної міграційної служби України - начальника відділу у справах іноземців та осіб без громадянства №314 від 11 грудня 2018 року, громадянин Федеративної Республіки Нігерія [PERSON] прибув в Україну з метою навчання у Тернопільському державному медичному університеті імені І.Я. Горбачевського, у зв`язку із чим 03 грудня 2018 року йому оформлено посвідку на постійне проживання з строком дії до 02 грудня 2028 року, при цьому раніше видану посвідку з терміном дії до 21 грудня 2018 року скасовано. Відповідно до акту складеного комісією в складі: майстра дільниці ТОВ «Коменерго-Тернопіль 5» [PERSON], майстра дільниці ТОВ «Коменерго-Тернопіль 5» [PERSON], майстра дільниці ТОВ «Коменерго-Тернопіль 4» [PERSON] від 23 березня 2021 року в ході проведення обстеження житлового будинку [ADDRESS] встановлено, що [PERSON] зареєстрований, але не проживає за вказаною адресою з 24 вересня 2018 року, про що засвідчили свідки - сусіди: [PERSON] , [PERSON] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка проживає в будинку [ADDRESS] , суду пояснила, що відповідача жодного разу не зустрічала та не була очевидцем того, як [PERSON] відвідував позивача. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , жителька будинку [ADDRESS] повідомила, що відповідач проживав у спірному будинку з початку реєстрації, проте в подальшому, більше одного року, не з`являвся. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтями 316 та 317 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частинами 1, 2 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст.71 ч.1, ст.72 Житлового кодексу УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї, за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Таким чином, судом з`ясовано, що відповідач, будучи зареєстрованим в будинку, співвласником якої є позивач, не є членом сім`ї позивача, наймачем, або іншою особою, що має право користування будинком, зареєстрований у вищевказаному будинку та самостійного права на житло з підстав, передбачених законом, не набув. Однак, не проживаючи за місцем реєстрації, не сплачуючи комунальні платежі та не приймаючи участі у підтриманні будинку в належному стані, втратив право користування цим жилим приміщенням, крім того, відповідач створює позивачу перешкоди у розпорядженні майном, так як через реєстрацію відповідача в будинку позивача, останній обмежений у праві розпоряджатися будинком, оформити субсидію, здійснити продаж будинку тощо, а тому суд вважає, що позов слід задовольнити та усунути позивачу перешкоди у користуванні житлом шляхом позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням. Крім того, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved