Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 15 лютого 2012 року в сумі 17 476 грн. 67 коп., та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 378 грн. 00 коп.. Свої вимоги мотивує тим, що 15 лютого 2012 року між [PERSON] акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н. Відповідно до умов зазначеного договору банк надав відповідачу кредит в розмірі 4000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У порушення норм Цивільного кодексу України та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, у звязку із чим утворилась заборгованість у сумі 17 476 грн. 67 коп., яка складається з: 2 616 грн. 35 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитом; 10 901 грн. 91 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитом; 2\~650 грн. 00 коп. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штраф (фіксована частина); 808 грн. 41 коп. штраф (процентна складова). Представник позивача [PERSON] акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволені. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що Анкета - заява, яка підписана ним та Умови та правила надання банківських послуг не є кредитним договором, оскільки Умови ним не підписані і в них не зазначено, що саме він отримав кредит, просив в позові відмовити в повному обсязі. Крім того, у разі задоволення позову просив застосувати позовну давність в частині стягнення пені та штрафів. Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 лютого 2012 року між [PERSON] акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н. Відповідно до умов зазначеного договору банк надав відповідачу кредит в розмірі 4000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У порушення норм Цивільного кодексу України та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, у звязку із чим утворилась заборгованість у сумі 17 476 грн. 67 коп., яка складається з: 2 616 грн. 35 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитом; 10 901 грн. 91 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитом; 2\~650 грн. 00 коп. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штраф (фіксована частина); 808 грн. 41 коп. штраф (процентна складова). Згідно із статтею 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення заборгованості за кредитом в сумі 2\~616 грн. 35 коп. та заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 10\~901 грн. 91 коп. підлягає задоволенню. Поряд з цим, вивчивши матеріали справи, та враховуючи клопотання відповідача про застосування строку давності відносно штрафу та пені, суд приходить до висновку, що в частині стягнення заборгованості по пені за несвоєчасне виконання зобов»язань за кредитним договором в сумі 2\~650 грн.00 коп. та штрафів в сумі 500 грн. та 808 грн. 41 коп., позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Відповідно до статей 546, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до частини 2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов»язання. Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За загальним правилом період, за який нараховується пеня та штраф за прострочення виконання зобовязання, не може перевищувати один рік (пункт перший частини другої статті 258 ЦК України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем нараховано пеню та штрафи зі сплином річного строку, то суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення пені та штрафу задоволенню не підлягає в зв»язку зі сплином строку позовної давності. Крім того, відповідно до вимог \~ст. 88 ЦПК України з відповідача \~на користь позивача підлягають стягненню понесенні витрати по сплаті судового збору в сумі 1\~378 грн. 00 коп..

Outcome: partial