Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

Позивач [PERSON] 27.08.2013 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди спричиненої внаслідок ДТП, в своєму позові позивач просив суд, стягнути з відповідача на свою користь відшкодування шкоди завданої в результаті ДТП в розмірі 28828,44 грн., 856,80 грн. витрат за проведення експертизи, 505, 00 грн. послуги евакуатора, 351,93 грн. судові витрати та моральну шкоду у розмірі 5000 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 05.07.2013 року о 00 год. 40 хв. [PERSON] керуючи транспортним засобом автомобілем «JEEP КОМПАС» д.н.з. [NUMBER] рухаючись по вул. Ахматової в м. Києві, в наслідок порушення правил дорожнього руху, здійснила зіткнення з автомобілем «SUZUKI СВІФТ» д.н.з. [NUMBER], що належить [PERSON], який отримав механічні пошкодження. Під час ДТП згаданим автомобілем керувала [PERSON], яка є дочкою позивача. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 07.08.2013 року відповідача [PERSON] визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення. Страховою компанією в якій було застраховано відповідальність відповідача, позивачу було відшкодовано матеріальну шкоду у розмірі 48 995,10 грн. Відповідно до висновку експертів №8267/13-54 від 23.08.2013 року за результатами проведеної комісійного автотоварознавчого дослідження, матеріальна шкода завдана позивачу внаслідок ушкодження автомобіля складає 77 823,54 грн., що включає вартість відновлювальних робіт. Також за складання відповідного кошторисного розрахунку та проведення експертизи, позивач сплатила 856, 80 грн., за користування послугами евакуатора 505,00 грн., а також позивачу завдано моральну шкоду, яку він оцінює у сумі 5000 грн. На звернення позивача до відповідача, щодо добровільного відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, останній ніяким чином не зреагував, що змусило позивача звернутися до суду. В процесі розгляду справи позивачем збільшено вимоги, а саме позивач додатково просив стягнути з відповідача витрати на проведення техогляду автомобіля в розмірі 153,60 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 500 грн., витрати на оформлення довіреності у розмірі 248, 00 грн., судові витрати 351,93 грн. (а.с. 53-54). У судовому засіданні 29.01.2014 року в результаті збільшення позовних вимог, оголошено перерву для надання можливості представнику відповідача ознайомитись з ними та вжити заходів щодо досудового врегулювання спору сторонами. У судовому засіданні 21.03.2014 року представник позивача [PERSON] позов підтримав у повному обсязі з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання 21.03.2014 року не з'явився, про причини неприбуття суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Третя особа [PERSON] не заперечувала щодо задоволення заявленого позову. Заслухавши пояснення представника позивача, думку третьої особи, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені в частині 1 ст.1166 ЦК України, де вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п.1) ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. У пункті 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 05.07.2013 року о 00 год. 40 хв. [PERSON] керуючи транспортним засобом автомобілем «JEEP КОМПАС» д.н.з. [NUMBER] рухаючись по вул. Ахматової в м. Києві, в наслідок порушення правил дорожнього руху, здійснила зіткнення з автомобілем «SUZUKI СВІФТ» д.н.з. [NUMBER], що належить [PERSON], який отримав механічні пошкодження. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 07.08.2013 року відповідача [PERSON] визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення та накладено на неї адміністративне стягнення (а.с. 6). Відповідно до висновку експертів №8267/13-54 від 23.08.2013 року за результатами проведеної комісійного автотоварознавчого дослідження, матеріальна шкода завдана позивачу внаслідок ушкодження його автомобіля складає 77 823,54 грн. (а.с. 9-13). Відповідачу з метою досудового врегулювання спору була позивачем була надіслана претензія, однак вона так і залишилась поза увагою відповідача. Судом встановлено, що 21.08.2013 року страховою компанією ТДВ «Експрес-Страхування» в якій було застраховано цивільну відповідальність відповідача, виплачено третій особі 48 995,10 грн. страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності (а.с. 28). Таким чином різниця між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням становить 28828,44 грн. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, зокрема, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлено граничні розміри компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду судами цивільних справ. Так, ст. 1 Закону встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на корить якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підтвердження витрат, пов'язаних із оплатою правової допомоги фахівця у галузі права, позивач надав копію договору про надання правової допомоги від 01.11.2013 року № 01/11 (а.с. 62-63), копію квитанції від 01.11.2013 року № В3-2805 (а.с. 65) на суму 500 грн. Також позивачем понесено витрати на послуги евакуатора які складають 505, 00 грн. (а.с. 24-25), витрати за проведення експертизи у сумі 856,80 грн. (а.с. 8), витрати за проведення техогляду автомобіля на суму 153,60 грн. (а.с. 60-61). Також, позивачем надано докази про здійснення витрат у сумі 248 грн. на оформлення довіреності від 29.10.2013 року №1512 (а.с. 68-69). Окрім того, ст. 23 ЦК України встановлює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду (постанова Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4). З огляду на п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України, зобов'язання відшкодувати моральну шкоду виникає за наявності: а) моральної шкоди, як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б)неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; в) причинного зв'язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г) вини заподіювача шкоди. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. В порушення вимог чинного законодавства, позивачем не надано належних доказів в обґрунтування моральної шкоди, а саме, не зазначено наявність моральної шкоди, які саме страждання зазнав позивач, не доведено причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та моральною шкодою, з яких обставин виходив позивач, визначаючи розмір її компенсації. Отже, законних підстав для задоволення позовних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн. суд не убачає. За таких обставин, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 351,93 грн. сплачена позивачем згідно квитанції від 27.08.2013 року (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: partial