Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

Позивач [PERSON] 19 квітня 2018 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому прохала: - визнати об`єктами спільної сумісної власності грошову суму у загальному розмірі 405 527, 49 грн. та автомобіль марки «Geely Emgrand 7», д.н.з. [NUMBER] , вартістю 150 000 грн., - стягнути на її користь з відповідача 277 763 , 74 грн., тобто Ѕ частину вартість спільного майна подружжя, - стягнути з [PERSON] на її користь понесені судові витрати по справі. В обґрунтування позову зазначила, що нею та [PERSON] було укладено шлюб 22 листопада 2013 року, який розірвано 21 листопада 2017 року. В період шлюбу спільно з відповідачем набуто майно, а саме грошові кошти у сумі 405 527 грн. 49 коп. та 28 вересня 2016 року автомобіль марки «Geely Emgrand 7», д.н.з. [NUMBER] , за 150 000 грн., тому вони є спільним майном подружжя. При цьому, 200 000 грн. зберігалися на депозитному рахунку у ПАТ КБ «ПриватБанку» відповідно до укладеного нею договору № SAMDNWFD0071576091100 від 15 травня 2017 року PRC. Під час укладення даного договору, [PERSON] був зазначений довіреною особою, тому мав право на зняття коштів із депозитного рахунку та скористався цим право, знявши 16 серпня 2017 року депозит із нарахованими відсотками у сумі 205 527 грн. 49 коп. та розпорядився ними самостійно, на власний розсуд без її згоди, не в її інтересах та не в інтересах сім`ї, приховавши грошові кошти. Також на ім`я [PERSON] у період шлюбу був відкритий депозитний рахунок у ПАТ «Акцент-Банк», на якому зберігався вклад у сумі 200 000 грн. , що також є спільним сумісним майном подружжя. Даним депозитним рахунком відповідач розпоряджається самостійно, без її письмової згоди. 28 вересня 2016 року у шлюбі був придбаний автомобіль марки «Geely Emgrand 7», д.н.з. [NUMBER] , за 150 000 грн., який у був зареєстрований на [PERSON] . У січні 2018 року [PERSON] без її згоди зняв даний автомобіль з реєстраційного обліку та реалізував сторонній особі, витративши кошти на свої потреби. Вказане майно підлягає поділу у рівних частках, а оскільки відповідач самостійно розпорядився грошовими коштами з депозитного рахунку у сумі 205 527, 49 грн. та продовжує самостійно володіти депозитними коштами у сумі 200 000 грн., а автомобіль вартість 150 000 грн. був реалізований ним без її згоди, вважає за необхідне стягнути із [PERSON] половину вартості спільного майна (том 1 а.с.2-6). Ухвалою судді Октябрського районного суду м.Полтави Шевської О.І. від 20 квітня 2018 року відкрито провадження по справі у порядку загального позовного провадження (том 1 а.с.16). Від відповідача [PERSON] 02 липня 2020 року до суду надійшла зустрічна позовна заява до [PERSON] про визнання шлюбу, укладеним між ним та [PERSON] 22 листопада 2013 року та розірваного 21 листопада 2017 року недійсним з моменту укладення, тобто з 22.11.2013 року. В обґрунтування зустрічного позову зазначив, що перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] з 22.11.2013 року по 21.11.2017 року. Перед реєстрацією шлюбу [PERSON] за час їхнього знайомства, наполягала на реєстрації шлюбу, переконувала його, що бажає створити сім`ю. Від першого шлюбу відповідач має дитину, після укладення шлюбу наполягала, щоб вони жили у його квартирі, хоча відповідач має свою квартиру. У серпні 2017 року він дізнався, що відповідач без укладення угоди здає свою квартиру в оренду і за це отримує кошти, при цьому оформила субсидію в Управлінні соціального захисту. Також відповідач з 2016 року тримала на депозиті грошові кошти у сумі 200 000 грн. невідомого походження, хоча в декларації про доходи для отримання субсидії їх не вказувала. Після того, як за проханням [PERSON] він зняв кошти з депозиту по довіреності, [PERSON] змінила до нього ставлення, вечорами була відсутня вдома, з`являючись, вчиняла сварки, перестала підтримувати з ним шлюбні відносини. Він є інвалідом другої групи і йому протипоказана психо-емоційна напруга. Знаючи це, [PERSON] постійно вчиняла сварки, провокуючи його на бійки, в результаті погіршення стану його здоров`я, йому було зроблено складну операцію у липні 2017 року. У вересні 2017 року відповідач йому заявила, що з самого початку його не кохала, як чоловік він її не цікавив, так як є інвалідом другої групи, дітей народжувати вона не хотіла. [PERSON] уклала шлюб, так як їй з дитиною потрібне було житло, а свою квартиру вона незаконно здавала в оренду і за це отримувала кошти, які витрачала на свої потреби. Свою ж пенсію він витрачав на потреби родини, її неповнолітню дитину. Кошти, які лежали на депозиті у відповідача, остання намагається отримати повторно через суд, оскільки вже їх витратила. Вважає, що шлюб укладений між ним та відповідачем є недійсним, а тому між ними не виникло прав та обов`язків як подружжя (том 1 а.с.38-40). Відповідач [PERSON] надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував у повному обсязі. Вказав, що з листопада 2013 року по листопад 2017 року йому була нарахована пенсія у сумі 155 572 грн. 66 коп., з якої утримано аліменти за період з 01.11.2013 року по 30.11.2017 року у сумі 25 928 грн. 89 коп. та поштові витрати за пересилання аліментів у сумі 746 грн. 24 коп. Всі витрати за період шлюбу фактично порахувати неможливо, однак враховуючи розмір прожиткового мінімуму на особу, він витратив за ці роки 26 534 грн., в його розпорядженні залишилося 98 553 грн. Також він витратив на операцію 13.07.2017 року 47 000 грн. і в нього залишилося у розпорядженні 51 553 грн. [PERSON] від першого шлюбу має неповнолітню дитину, на яку не отримувала аліментів і дитина була на їхньому утриманні. Позивач підприємницькою діяльністю не займається і окрім зарплати додаткового доходу не має. Вимоги позивача щодо придбання автомобіля за спільні кошти у розмірі 150 000 грн. вважає надуманими, оскільки кошти на автомобіль він позичив у знайомого [PERSON] , які до цього часу не повернув. Грошові кошти у сумі 200 000 грн., які знаходяться у нього на депозиті, належать [PERSON] , яка у жовтні 2008 року передала їх йому на зберігання, тому ці кошти вони не могли скопичити під час шлюбу. Грошові кошти у сумі 200 000 грн., які знаходилися на депозиті у Приватбанку на ім`я [PERSON] , також не накопичені ними в період шлюбу, вони знаходилися на депозиті у позивача з 2016 року, походження цих коштів йому не відоме. Довіреність на його ім`я було виписано у зв`язку з тим, що [PERSON] боялася за свою безпеку, тому він зняв їх та особисто передав позивачу 16.08.2017 року. В період шлюбу вони їх заробити не могли, а якби він забрав їх собі, вона могла б звернутися до поліції, чого зроблено не було. Прохав у задоволенні позову відмовити (том 1 а.с.48-52). Позивач [PERSON] надіслала до суду відзив на зустрічний позов, який вважає безпідставним. Вказала, що [PERSON] не наводить аргументів за наявності яких настають наслідки недійсності шлюбу. У шлюбі з [PERSON] вона перебувала 4 роки. Їхній шлюб ґрунтувався на взаємних почуттях любові і поваги один до одного. Шлюб був укладений у свідомому віці, коли у них був певний життєвий досвід. На час укладення шлюбу вона була розлучена, родичами із [PERSON] не являється. Шлюб укладався між дієздатними особами, ніхто з них не страждав психічними вадами, не перебував у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння під час укладення шлюбу. Шлюб ґрунтувався на їхній взаємній волі, вони проживали разом у квартирі [PERSON] , були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Після того, як у них виникли складнощі у сімейних відносинах, відповідач не бажав розривати шлюб, намагався її повернути, писав, дзвонив їй, клявся у коханні. Підстав для визнання шлюбу недійсним немає. Вважає, що зустрічний позов подано з метою уникнення настання цивільно-правових обов`язків, тому прохала у задоволенні зустрічного позову відмовити (том 1 а.с.79-82). Відповідач [PERSON] надіслав до суду відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, обґрунтовуючи її тим, що [PERSON] не надала доказів того, що шлюб був укладений з метою створення сім`ї. Також відповідач за зустрічним позовом являється інвалідом третьої групи по зору і зараз йому стало відомо, що вона постійно хворіла, відомості про стан свого здоров`я від нього приховала. Приховування відомостей про стан здоров`я одним із наречених є підставою для визнання шлюбу недійсним. Також зазначив, що грошові кошти у сумі 200 000 грн. він зняв на прохання позивача. У зареєстрованому шлюбі із відповідачем він перебував із листопада 2013 року по листопад 2017 року і за цей період вона отримала 194 923 грн. сукупного доходу. З врахуванням прожиткового мінімуму на місяць на одну особу за цей період відповідач мала витратити 66 540 грн. , на дитину мала витратити 70 247 грн., а тому сума, що залишилася становить 93 259 грн. 93 коп. Також Держава встановила [PERSON] пенсію по інвалідності, чистий прибуток від якої становить 51 848 грн. 93 коп., за вирахуванням витрачених коштів на реабілітацію у сумі 41 411 грн. Таким чином, кошти, які знаходилися на рахунку [PERSON] належать іншій особі або зароблені незаконно. Сума чистого прибутку з отриманої ним пенсії з листопада 2013 року по листопад 2017 року у розмірі 125 087 грн. становить 73 236 грн. 51 коп., враховуючи витрати на мінімальні потреби у сумі 51 850 грн. Отже, твердження позивача, що кошти на рахунку у Приватбанку є спільними коштами подружжя є неправдивими, оскільки фізично він їх заробити не міг, а [PERSON] намагається їх стягнути повторно. Договору про передачу на зберігання вказаних коштів він не укладав, а тому вважає, що шлюб був укладений з метою легалізації коштів. Зазначає, що [PERSON] ввела його в оману, оскільки замовчувала факти, що мають значення при укладенні шлюбу. Складнощі у сімейних відносинах виникли через легалізацію позивачем коштів та у зв`язку із перенесеною ним операцією, після якої [PERSON] не бажала здійснювати за ним догляд. Також остання проживала у його квартирі, так як повідомляла, що її квартира не придатна до проживання, а насправді у її квартирі проживали сторонні особи (том 1 а.с.106-110). Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.11.2018 року справу передано до провадження судді Савченко Л.І. (том 1 а.с.121). Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 22 листопада 2018 року вказану справу прийнято до провадження та призначено підготовче засідання (том 1 а.с.122). Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 06 лютого 2019 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання шлюбу недійсним прийнято до спільного розгляду із первісним позовом та об`єднано в одне провадження, задоволено клопотання про виклик свідків, витребування доказів у ПАТ «Акцент-Банк», у ТСЦ № 5341 РСЦ у Полтавській області МВС України, у ДПІ м.Полтави ГУ Міндоходів у Полтавській області (том 1 а.с.147-150). Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 24 квітня 2019 року у судове засідання викликано свідків та призначено по справі судову авто товарознавчу експертизу, провадження по справі зупинено (том 1 а.с.210-211). Постановою Полтавського апеляційного суду від 20 травня 2019 року ухвалу Октябрського районного суду м.Полтави від 24 квітня 2019 року залишено без змін (том 1 а.с.229-231). Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 27 червня 2019 року поновлено провадження по справі, у зв`зку із надходженням до суду повідомлення експерта про не проведення експертизи (том 1 а.с.250). Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 17 липня 2019 року провадження по справі зупинено до вирішення питання щодо відводу головуючому судді у справі (том 1 а.с.2-3). Ухвалою судді Октябрського районного суду м.Полтави Блажко І.О. у задоволенні клопотання [PERSON] про відвід судді Савченко Л.І. -відмовлено (том 2 а.с.6-7). Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 18 липня 2019 року поновлено провадження по справі, у зв`язку із розглядом заяви про відвід головуючому судді (том 2 а.с.9). Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 30 липня 2019 року призначено по справі судову автотоварознавчу експертизу, провадження по справі зупинено (том 2 а.с.25-26). Постановою Полтавського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року ухвалу Октябрського районного суду м.Полтави від 30 липня 2020 року залишено без змін (а.с.53-55). Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 04 листопада 2019 року провадження по справі поновлено, у зв`язку із проведенням судової авто товарознавчої експертизи (том 2 а.с.76). Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 20 січня 2020 року витребувано докази по справі, відкладено підготовче засідання (том 2 а.с.121-122). У лютому 2020 року від позивача [PERSON] до суду надійшла уточнена позовна заяві, в якій вона прохала: -визнати об`єктами спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] грошові кошти у сумі 205 527 грн. 49 коп., що знаходилися на депозитному рахунку у ПАТ КБ «ПриватБанк», відкритому на ім`я [PERSON] ; грошові кошти у сумі 206 716 грн. 93 коп., що знаходилися на депозитному рахунку у ПАТ «Акцент-Банк» (А-Банк), відкритому на ім`я [PERSON] ; автомобіль марки «Geely Emgrand 7», д.н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] вартістю 186 110 грн. 22 коп., а всього майна на загальну суму 598 354 грн. 64 коп. - стягнути з відповідача [PERSON] на її користь Ѕ частину вартості спільного майна подружжя, що становить 299 177 грн. 32 коп. а також судові витрати по справі. В обґрунтування уточненої позовної заяви вказала, що під час підготовчого провадження по справі проведена судова авто товарознавча експертиза, згідно якої визначено ринкову вартість спірного автомобіля «Geely Emgrand 7», д.н.з. [NUMBER] , яка становить 186 110 грн. 22 коп. Також згідно інформації АТ «Акцент Банк» за період з 22.11.2013 року по 21.11.2017 року [PERSON] був укладений депозитний договір, грошові кошти у сумі 206 716 грн. 93 коп. з якого ним же були зняті 02 жовтня 2017 року. Отже, відповідач одноосібно розпорядився коштами знятими з депозитних рахунків АТ «Акцент Банк» у сумі 206 716 грн. 93 коп., ПАТ КБ «ПриватБанк» у сумі 205 527 грн. 49 коп. та автомобілем марки «Geely Emgrand 7», д.н.з. [NUMBER] , вартістю 186 110 грн. 22 коп. зареєстрованим на його ім`я. Вважає, що Ѕ частина вартості вказаного майна має бути стягнута із відповідача, а враховуючи, що сума стягненння збільшилася, подає до суду уточнену позовну заяву (том 2 а.с. 242-244). Від відповідача [PERSON] надійшов відзив на уточнену позовну заяву, в якому уточнені позовні вимоги не визнав. На його погляд, позивач не надала по справі жодного доказу щодо спростування ним презумпції спільного майна подружжя. Відсутнє будь-яке логічне пояснення позивачем [PERSON] про джерело купівлі автомобіля марки «Geely Emgrand 7», д.н.з. [NUMBER] , мету його придбання, не враховано наявність невиконаних боргових зобов`язань. Крім того, позивач не надала доказів, що депозити з ПАТ КБ «ПриватБанк» та АТ «Акцент Банк» були використані не в інтересах сім`ї. [PERSON] не аргументувала можливість відкриття відповідних депозитних рахунків, враховуючи їхній сукупний дохід. Наданими ним доказами спростовано позицію позивача щодо віднесення вказаного майна до спільного майна подружжя. Також необхідно врахувати, що правові наслідки визнання шлюбу недійсним анулюються не на майбутнє, а з дня укладення такого шлюбу (том 2 а.с.248-251). Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 15 травня 2020 року закрито підготовче засідання по справі та призначено справу до судового розгляду по суті (том 3 а.с.11). В ході розгляду справи позивач [PERSON] надала суду копію паспорту № [NUMBER] , згідно якого змінила прізвище на [PERSON] . У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, зустрічний позов не визнали, надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, відзиві на зустрічну позовну заяву та уточненій позовній заяві. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] проти первісного позову заперечували, зустрічний позов підтримали, надавши пояснення, аналогічні викладеним у зустрічному позові, відзиві на первісний позов, відповіді на відзив на зустрічний позов та відзиві на уточнену позовну заяву. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд дійшов до висновку про часткове задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 22 листопада 2013 року по 21 листопада 2017 року, що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого Октябрським районним відділом ДРАЦС РС Полтавського МУЮ від 22 листопада 2013 року та свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого Шевченківським районним у місті Полтаві відділом ДРАЦС ТУЮ у Полтавській області від 21 листопада 2017 року (том 1 а.с.8-9). Під час шлюбу 28 січня 2016 року подружжя придбало автомобіль марки «Geely Emgrand 7», номер кузова [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , право власності на який було зареєстровано за [PERSON] згідно Заяви до ТСЦ 5341 № 102934037 від 28.09.2016, Договору купівлі-продажу транспортного засобу № 6065/032342/2016 від 24 вересня 2016 року, згідно якого вартість автомобіля складає 200 000 грн., та Акту прийняття-передачі транспортного засобу від 24.09.2016 року ( том 1 а.с.183-186). 31 січня 2018 року вказаний автомобіль [PERSON] продав [PERSON] без погодження із [PERSON] за 50 000 грн., що підтверджується Договором купівлі-продажу № 5341/2018/804395 від 31.01.2018 та Заявою № 134502162 від 30.01.2018 р. до ТСЦ 5341 (а.с.179-180 том 1). Згідно висновку експерта № 295 від 26.10.2019 року ринкова вартість автомобіля «Geely Emgrand 7», номер кузова [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , станом на 21.11.2017 року, без проведення технічного огляду, на підставі наданих документів, становить 186 110 грн. 22 коп. (том 2 а.с.71-73). Також під час шлюбу [PERSON] укладав в АТ «Акцент-Банк» Договори вкладу : з 11.12.2013 року по 12.12.2014 року Договір SAMAB01000001577097 на суму 190 000 грн., з 12.12.2014 року по 13.03.2015 року Договір SAMAB01000002220138 на суму 190 000 грн., з 13.03.2014 року по 15.06.2015 року Договір SAMABWFD0070005749100 на суму 190 000 грн., з 15.06.2015 року по 16.09.2015 року Договір SAMABWFD0070013877300 на суму 200 000 грн., з 16.09.2015 року по 17.12.2015 року Договір SAMABWFD0070019572100 на суму 200 000 грн., з 17.12.2015 року по 18.03.2016 року Договір SAMABWFD0070025440400 на суму 200 000 грн., з 18.03.2016 року по 26.12.2016 року Договір SAMABWFD0070030882500 на суму 200 000 грн., з 26.12.2016 року по 27.03.2017 року Договір SAMABWFD0070041706800 на суму 200 000 грн., з 27.03.2017 року по 30.06.2017 року Договір SAMABWFD0070045907100 на суму 200 000 грн., з 30.06.2017 року по 02.10.2017 року Договір SAMABWFD0070048741400 на суму 200 000 грн. (розмір відсотків 6 716 грн. 93 коп.), з 02.10.2017 року по 03.07.2018 року Договір SAMABWFD0070051728300 на суму 200 000 грн. (том 2 а.с.164-239). Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Зі змісту ст. 68 СК України слідує, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи, що сторони перебували у шлюбі з 22 листопада 2013 року по 21 листопада 2017 року та у період шлюбу 28 вересня 2016 року придбали автомобіль марки «Geely Emgrand 7», номер кузова [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , який був проданий [PERSON] після розірвання шлюбу 31.01.2018 року, вартість якого згідно висновку експерта станом на 21.11.2017 року становила 186 110 грн. 22 коп., а також 30.06.2017 року уклали Договір вкладу SAMABWFD0070048741400 на суму 200 000 грн., розмір відсотків по 02.10.2017 року склав 6 716 грн. 93 коп., а 02.10.2017 року уклали Договір SAMABWFD0070051728300 на суму 200 000 грн., грошові кошти за яким були зняті [PERSON] 03.07.2018 року також після розірвання шлюбу, суд приходить до висновку про визнання вказаного автомобіля вартістю 186 110 грн. 22 коп. та грошових коштів у сумі 206 716 грн. 93 коп. спільною сумісною власністю подружжя, оскільки вказане майно набуто подружжям за час шлюбу, право власності на яке зареєстровано за [PERSON] . З огляду на те, що судом визнано спільною сумісною власністю подружжя автомобіль «Geely Emgrand 7», номер кузова [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , вартістю 186 110 грн. 22 коп. та грошові кошти у сумі 206 716 грн. 93 коп., суд приходить до висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] Ѕ частину вартості вказаного майна, що становить на день розірвання шлюбу 196 413 грн. 58 коп. Доводи відповідача, що [PERSON] 01 вересня 2016 року позичив грошові кошти у сумі 200 000 грн. на придбання автомобіля у [PERSON] , що підтверджується розпискою від 17 червня 2018 року, та що грошові кошти не повернуті до теперішнього часу, судом спростовуються, виходячи з наступного. Згідно розписок наданих [PERSON] від 21 червня 2018 року та [PERSON] від 02 липня 2018 року, 01 вересня 2020 року [PERSON] у присутності кожного з них позичив кошти у [PERSON] в розмірі 200 000 грн. на купівлю автомобіля. Разом з тим, у судовому засіданні допитаний свідок [PERSON] показав, що позичив [PERSON] кошти у сумі 200 000 грн. на покупку автомобіля. Це відбувалося на кухні, при цьому інших присутніх не було. Пізніше вказав, що в іншій кімнаті перебували [PERSON] та ще один чоловік. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що дома у [PERSON] . [PERSON] позичив останньому 200 000 грн. на автомобіль. Це відбувалося у його присутності, в залі. Вказав, що кошти перераховували у його присутності. Вони були втрьох з [PERSON] , більше нікого не було. Із показів свідка [PERSON] слідує, що вона були присутня під час того, як [PERSON] отримував кошти у [PERSON] на автомобіль. Разом з тим, не пам`ятає коли це було, хто ще був присутнім та скільки коштів отримано. Таким чином, покази вказаних свідків є суперечливими між собою, не узгоджуються із наданими ними ж розписками, а отже судом не приймаються як належні та допустимі докази. Крім того, відповідно до ч.3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. [PERSON] не надавала своєї згоди на позику чоловіком коштів у сумі 200 000 грн., а тому суд вважає, що надана [PERSON] розписка про позику у [PERSON] грошових коштів у сумі 200 000 грн. надана з метою спростування належності спірного автомобіля подружжю на праві спільної сумісної власності. Інших доказів, що спірний автомобіль був придбаний за грошові кошти позичені у [PERSON] суду не надано. Також судом спростовуються доводи [PERSON] , що грошові кошти у сумі 200 000 грн., які перебували на депозитному рахунку в АТ «Акцент Банк», належать [PERSON] , оскільки достовірних доказів цьому факту ним не надано. Так, згідно розписки від 02 жовтня 2008 року грошові кошти у сумі 200 000 грн. [PERSON] віддала [PERSON] на зберігання 02 жовтня 2008 року (том 1 а.с.54). У судовому засіданні допитана свідок [PERSON] не вказала точної дати, коли саме передавала на зберігання кошти [PERSON] , також не пояснила, чому вона самостійно не поклала їх на депозит. Договір вкладу [PERSON] уклав саме під час перебування у шлюбі, доказів того, що вказані кошти він зберігав на депозиті до укладення шлюбу з [PERSON] за період з 2008 року по 2013 рік відповідачем не надано. У судовому засіданні не встановлено інших доказів, які б підтвердили, що на депозит були вкладені саме зазначені кошти. Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 372/504/17 від 21 листопада 2018 року, положення ч.1 ст.70 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними у період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує Доводи відповідача, що сукупний розмір його доходів та доходів [PERSON] не надавав їм можливості придбати у шлюбі вказане спірне майно судом спростовуються, оскільки особистою власністю подружжя грошові кошти на придбання автомобіля, як і грошові кошти внесені на депозит, не визнавалися. Таким чином, [PERSON] не спростував презумпцію спільного майна, а саме автомобіля та вкладу в АТ «Акцент-Банк», а тому його заперечення судом відхиляються. Разом з тим, суд не вважає доведеними позовні вимоги про визнання об`єктом спільної сумісної власності та визнання права власності на Ѕ частину грошових коштів у сумі 205 527 грн. 49 коп., що знаходилися на депозитному рахунку у ПАТ КБ «ПриватБанк» відкритому на ім`я [PERSON] з огляду на таке. Встановлено, що 15 травня 2017 року [PERSON] укладено Депозитний договір № SAMDNWFD0071576091100 у КБ «ПриватБанк» на суму 200 000 грн., в якому [PERSON] був зазначений довіреною особою, тому мав право на зняття коштів із депозитного рахунку та зняв 16 серпня 2017 року депозит з нарахованими відсотками на загальну суму 205 527 грн. 49 коп., з яких 200 000 грн. депозит та 5 527 грн. 49 коп. проценти за вкладом (том 1 а.с.143-144). Відповідно до ч.4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Доводи [PERSON] , що [PERSON] зняв кошти із вказаного рахунку, однак використав кошти не в її інтересах та не в інтересах сім`ї, приховав кошти та використав їх на власні потреби, є припущенням, яке не підтверджено жодними належними та допустимими доказами. Факт того, що сторони в кінці серпня 2017 року припинили подружні відносини, а тому зняті кошти позивачу не передані, не доводить неповернення коштів [PERSON] . Покази останньої, що кошти [PERSON] їй не повертав також судом оцінюється критично, оскільки вона є позивачем і зацікавлена у задоволенні позовних вимог про стягнення на її користь вказаних коштів. Суд вважає, що грошові кошти у сумі 205 527 грн. 49 коп. були зняті з депозитного рахунку під час шлюбу, а доказів того, що вони були використані не в інтересах сім`ї, судом не встановлено. Таким чином, позов в цій частині задоволенню не підлягає. Вирішуючи позов [PERSON] до [PERSON] про визнання шлюбу недійсним, суд приходить до висновку про відмову у його задоволенні, виходячи з наступного. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ст. 38 СК України підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статтями 22, 24-26 цього Кодексу. Відповідно до ст.40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка. Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства. Шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя. Шлюб не може бути визнаний недійсним, якщо на момент розгляду справи судом відпали обставини, які засвідчували відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім`ю. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.41 СК України шлюб може бути визнаний недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований: 1) між усиновлювачем та усиновленою ним дитиною з порушенням вимог, встановленихчастиною п`ятою статті 26 цього Кодексу; 2) між двоюрідними братом та сестрою; між тіткою, дядьком та племінником, племінницею; 3) з особою, яка приховала свою тяжку хворобу або хворобу, небезпечну для другого з подружжя і (або) їхніх нащадків; 4) з особою, яка не досягла шлюбного віку і якій не було надано права на шлюб. При вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 22 листопада 2013 року сторони уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого Октябрським районним відділом ДРАЦС РС Полтавського МУЮ від 22 листопада 2013 року, актовий запис № 291 (а.с.8). В своєму позові позивач посилається на те, що даний шлюб був укладений без наміру створити сім`ю, але жодних доказів на підтвердження своїх вимог не надав, а його доводи ґрунтуються на припущеннях. Так, сторони на день укладення шлюбу в іншому шлюбі не перебували, були дієздатними, психічними розладами не страждали, в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння не перебували, шлюб ґрунтувався на взаємній волі та бажанні створити сім`ю. Подружжя проживало разом у квартирі [PERSON] , були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Вказані обставини підтверджені у судовому засіданні показами свідка [PERSON] , яка показала, що відвідувала їх за місцем проживання та підтвердила спільний відпочинок на морі, показами свідків [PERSON] та [PERSON] , які неодноразово бачили [PERSON] за місцем роботи [PERSON] у Полтавському обласному госпіталі для ветеранів війни, яка представляла його як чоловіка. Свідок [PERSON] у судовому засіданні також показав, що знає [PERSON] як дружину [PERSON] , бував у них вдома, те, що [PERSON] знали як дружину [PERSON] показали і свідки [PERSON] та [PERSON] . Покази свідка [PERSON] , яка вказала, що [PERSON] проживала у [PERSON] на квартирі, суд оцінює критично, оскільки між нею та останнім укладено договір довічного утримання, а [PERSON] за рішенням суду є опікуном її недієздатної доньки, а тому вона є зацікавленою особою. Вказані обставини відповідачем у судовому засіданні не заперечувалися. Укладеного договору оренди із позивачем відповідачем не надано, доводи, що у власній квартирі [PERSON] не проживала, оскільки здавала житло в оренду, не спростовують факту їхнього спільного проживання як подружжя. Доводи [PERSON] щодо отримання [PERSON] субсидії не стосується предмета доказування у даній справі та судом відхиляються. У відповіді на відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] стверджує, що у них з [PERSON] виникли складнощі у сімейних відносинах, тобто сам визнає факт наявності між ними сім`ї. Стверджуючи у зустрічному позові, що [PERSON] перестала підтримувати з ним шлюбні, відповідач сам спростовує свої ж доводи, що [PERSON] орендувала у нього житло. Також суд вважає, що зазначені у відповіді на відзив на зустрічну позовну заяву підстави для визнання шлюбу недійсним, а саме приховування відомостей про стан здоров`я одним із наречених, не можуть розглядатися як обґрунтування зустрічного позову, оскільки [PERSON] саме у зустрічних позовних вимогах на них не посилався. Отже, за таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову за недоведеністю. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.ст.137, 139, ч.ч.2,6 ст. 141 ЦПК України та п.9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», та оскільки [PERSON] є інвалідом 2 групи (том 1 а.с.64), судовий збір у сумі 1964 грн. 13 коп.(а.с.1 том 1, а.с.246 том 2) підлягає компенсації за рахунок держави, а витрати на проведення судової експертизи у сумі 175 грн. 80 коп.(том 2 а.с.246) та витрати на професійну правничу правову допомогу у сумі 5775 грн. (том 3 а.с.54), а всього 5 950 грн. 80 коп. підлягають стягненню на користь [PERSON] із [PERSON] , оскільки позовні вимоги задоволені на 65, 65 %.

Outcome: partial