Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-14 00:00:00

Позивач 16.04.18 р. подала до суду вказаний вище позов. Зазначає прохання про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання спільної неповнолітньої дитини сторін сина [PERSON], 27.02.06 р. н., у розмірі по 1\~500 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з даним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.09.04 р. сторони уклали шлюб. За час шлюбу у сторін народилась вказана вище спільна дитина, З 2010 р. сторони не підтримують подружніх стосунків. Відповідач добровільно коштів на утримання спільної неповнолітньої дитини сторін, яка проживає з нею та перебуває на її утриманні, не надає, хоча інших утриманців не має, на протязі 2017 2018 р. р. проживає та працює у РП, має доход та може забезпечити утримання дитини. Просить позов задовольнити. За ухвалою суду від 16.05.18 р. відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачеві копію вказаної вище ухвали про відкриття провадження у справі із копію позовної заяви з доданими до неї матеріалами надіслано судом у встановленому законом порядку. \~ \~ \~ \~За станом на 15.06.18 р. відповідач письмового відзиву на позову заяву не надав. \~ \~ \~ \~19.04.18 р. позивачем подано до суду заяву про призначення у справі підготовчого провадження. \~ \~ \~ \~Суд вважає, що така заява до задоволення не підлягає, так як не ґрунтується на вимогах чинного законодавства. \~ \~ \~ \~Так, відповідно до ст. 174 ЦПК України, розглядуваний спір належить до справ, що розглядаються в порядку спрощеного позовного провадження. Суд, дослідивши докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підставні та підлягають до часткового задоволення. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до копії свідоцтва про одруження, виданого 12.09.14 р. відділом рацс Ковельського МУЮ Волинської області, сторони уклали шлюб тоді ж, актовий запис № 342. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії I - ЕГ № 031719, виданого відділом рацс по м. Ковелю Ковельського МРУЮ Волинської області 10.05.06 р., сторони мають вказану вище спільну неповнолітню дитину. У відповідності із ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Як зазначено у ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 - 1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3 - 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи спір по суті, суд приймає до уваги, що сторонами не надано у розпорядження суду доказів того, що маються обставини, що передбачені ст. 182 СК України, які підлягають до врахування судом, крім тієї, що вони мають на своєму утриманні вказану вище неповнолітню дитину, народжену у шлюбі. Так, позивачем не надано суду доказів наявності у відповідача доходу, майна (автомобіля, житла). У відповідності із ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Разом з тим, суд враховує, що позивач у своїй позовній заяві стверджує про те, що відповідач працює. Отже, судом встановлено, що у сторін на даний час є вищезазначена спільна неповнолітня дитина, яка проживає спільно з позивачем. Відповідач має несталий доход, але кошти на утримання дитини добровільно не надає, домовленості між собою по питанню утримання своєї спільної неповнолітньої дитини сторони не досягли. А тому, з врахуванням наведеного вище, позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання вказаної вище дитини сторін у твердій грошовій сумі, однак, у розмірі, меншому, ніж той, про який просить позивач, з врахуванням прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, встановленого законодавчо. Вимога позивача про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, але не менше 50 ; прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не ґрунтується на законі. Тому в решті позову слід відмовити. З відповідача слід стягнути на доход держави суму судового збору у розмірі, визначеному Законом України «Про судовий збір». На підставі наведеного,

Outcome: partial