Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

Позивач [PERSON] в жовтні 2017 року звернувся з позовом до суду, в якому просив визнати припиненими правовідношення, які виникли між ним та відповідачем ПАТ «ПУМБ» на підставі кредитного договору, оформленого заявою № 85039731344 від 12.07.2016 року та моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.07.2016 року між позивачем та ПАТ «ПУМБ» укладено кредитний договір №85039731344, згідно з яким банк надав позивачу споживчий кредит в розмірі 5 353,5 грн. для придбання двох водонагрівачів на строк 24 місяці. Зазначає, що кредит та відсотки за його користування, передбачені кредитним договором, він сплатив протягом пільгового періоду, а саме: протягом 6 місяців, сплачуючи щомісяця, починаючи з серпня 2016 року платежем в розмірі 918,00 грн., тобто за 6 місяців він сплатив 5508,00 грн. Однак, незважаючи на сплату платежів за кредитним договором, банк облікує за позивачем заборгованість в розмірі 3 087,84 грн. Крім того, обліковуючи заборгованість, банк постійно телефонує позивачу на надсилає йому смс-повідомлення з вимогами про сплату боргу. За таких обставин позивач вказує, що дії банку є безпідставними та протиправними, оскільки ним сплачено кредит в повному обсязі, а правовідношення за кредитним договором припинилися. Протиправними діями банку йому заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює в 5 тис. грн. Провадження у справі відкрито ухвалою від 02.11.2017 р. Відповідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.). В зв`язку з чим розгляд справи проведений в порядку спрощеного позовного провадження. Представником відповідача поданий відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач не відмовлявся від одержання кредиту, свою згоду на укладення кредитного договору не відкликав, і, навіть, не звертався до кредитора за додатковими роз`ясненням положень договору ні до, ні під час, ні після його укладення. Відповідно до довідки про стан та історію заборгованості за кредитним договором №85039731344 від 13.07.2016 року погашення складає лише 3895,16 грн. Зазначає, що при здійсненні позивачем платежі розподілялись як на поточний кредит, так і кредит за № 85029731344 від 02.11.2015 року, який був не закритий. А тому, у зв`язку із неналежним виконанням позивачем взятих на себе зобов`язань, правовідносини не можуть вважатися припиненими. Відповідь на відзив від сторони позивача не надходила. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити в повному обсязі та ухвалити відповідне рішення, надав пояснення, аналогічні викладеним в позові. В судове засідання представник відповідача повторно не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причину неявки до суду не повідомив. Суд, встановивши обставини та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 12 липня 2016 року ПАТ «ПУМБ» та [PERSON] був укладений договір, за умовами якого банк надав позивачу споживачу кредит в розмірі 5 353,50 грн., в т.ч. з метою оплати товару - 5 085,0 грн. та для сплати разової комісії - 269,5 грн., на строк користування кредитом 24 місяці, пільговий період - 6 місяців (з 13.07.2016 р. по 12.01.2017 р.), зі сплатою процентної ставки в розмірі 0,01% річних, розміром комісії за обслуговування кредитної заборгованості: з 13.07.2016 р. - 0%, з 13.01.2017 р. - 3%, розміром комісії за переказ коштів (разова комісія) - 5,3%. Укладення договору підтверджується заявою № 85039731344 від 12.07.2017 р. про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка містить підписи відповідача та позивача, в якій зазначені умови договору. Як вбачається з вищевказаного договору, комісія за обслуговування кредитної заборгованості в пільговий період становить 0% Відповідно до ч.1 ст.627 та ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Положеннями ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Отже, укладений між сторонами договір є кредитним. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Останні встановлені ст.ст. 1048-1052, 1054 ЦК України. Відповідно до положень вказаних статей істотними умовами кредитного договору щодо яких сторони повинні дійти згоди в належній формі виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Згідно з приписами ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем в період пільгового періоду (з 13.07.2016 р. по 12.01.2017 р.), було здійснено 6 платежів відповідачу в розмірі 918,0 грн. кожний, а саме: 04.08.2016 р., 09.09.2016 р., 06.10.2016 р., 09.11.2016 р., 06.12.2016 р. та 10.01.2017 р., а всього - 5 508,0 грн. Позивач стверджує, що здійснивши дані платежі протягом пільгового періоду, він не має заборгованості перед відповідачем за вищевказаним кредитним договором. Згідно матеріалів справи, відповідач обліковує за позивачем заборгованість за вищевказаним кредитним договором в розмірі 3 087,84 грн. Як вбачається з матеріалів справи, заперечуючи проти позову, відповідачем суду надана довідка про стан та історію заборгованості за кредитним договором від 02.11.2015 р., укладеним між позивачем та відповідачем на суму 4 319,7 грн., з обґрунтуванням того, що оскільки цей кредит, як отриманий позивачем раніше, не був закритий на час отримання кредиту 12.07.2016 р., то суми, які вносились позивачем протягом серпня 2016 р. - січня 2017 р., відносились банком на погашення кредиту від 02.11.2015 р. Суд не приймає до уваги вищевказану довідку, оскільки сплачені позивачем 04.08.2016 р., 09.09.2016 р., 06.10.2016 р., 09.11.2016 р., 06.12.2016 р. та 10.01.2017 р. суми внесені в дні, встановлені саме за кредитним договором від 12.07.2016 р., та з цільовим призначенням саме за цим договором, сплачена сума відповідає сумі кредиту. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що позивачем виконані зобов`язання за вищевказаним договором. А тому, обліковуючи позивачу заборгованість з цим договором, відповідач порушує права позивача. Між тим, вирішуючи питання щодо способу захисту свого порушеного права, який обрав позивач, суд виходить з правової позиції Верховного Суду України, викладеної постановою у справі №6-951цс16 від 24.05.2017 р. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Позивачем, як спосіб захисту його порушеного права, обрано спосіб, передбачений ст.16 ч.2 п.7 ЦК України, - припинення правовідношення. У цивільному праві припинення правовідношення застосується, як правило, у випадку невиконання чи неналежного виконання боржником своїх обов`язків або неправомірного використання кредитором (носієм) свого суб`єктивного права. У судовій практиці такі позови називають перетворювальними або конститутивними. У зобов`язаннях, які виникають між сторонами договору, це, відповідно, розірвання вказаного договору у випадку їх невиконання або неналежного виконання. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Отже, позивачем обрано не той спосіб захисту, оскільки в спірних правовідносинах позивач мав ставити перед судом вимоги про припинення зобов`язань за кредитним договором в зв`язку з повним виконанням зобов`язань за ним. Отже, в позовних вимогах в частині визнання припиненими правовідносин слід відмовити. Оскільки позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди є похідними від вимог про визнання припиненими правовідношення, то і в задоволенні вимог в цій частині слід відмовити. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. На підставі викладеного, ст.ст.6, 11, 15, 16, 509, 598, 627, 638, 1048-1052 ЦК України,

Outcome: dismissed