Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-14 00:00:00

Позивач 12.12.2019 року звернулась до суду з даним позовом, зазначаючи, що [INFO] помер її батько - [PERSON] , у зв`язку з чим відкрилась спадщина на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , що належав [PERSON] , яка померла [INFO] . Спадкоємцями майна [PERSON] були її діти - [PERSON] та [PERSON] , які прийняли спадщину, але свідоцтва про право на спадщину не отримали. Після смерті батька вона подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, але 08.11.2019 року у видачі свідоцтва про право на спадщину Біловодською державною нотаріальною конторою Луганської області було відмовлено. Підставою для відмови стало те, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно інформація щодо зареєстрованих прав власності на житловий будинок відсутня. Позивач, не маючи можливості отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно у нотаріальній конторі, просить суд визнати за нею, як єдиною спадкоємицею майна за законом після смерті батька, право власності на Ѕ частину вказаного житлового будинку. Позивач та її представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися, просили розглянути справу за їх відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явилась, просила розглянути справу за її відсутності, позов визнала повністю, про що надала суду письмову заяву. Дослідивши матеріали справи, суд установив таке. [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до матеріалів спадкової справи № 182/2014 спадщина була прийнята батьком позивача, [PERSON] , та відповідачем, [PERSON] . [INFO] батько позивача помер. Для отримання свідоцтва про право на спадщину позивач звернулась до Біловодської державної нотаріальної контори Луганської області. Постановою державного нотаріуса від 08.11.2019 року на підставі ст. 49 Закону України «Про нотаріат» їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю інформації про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, матеріалів спадкової справи № 182/2014 убачається, що батько позивача та відповідач є спадкоємцями майна [PERSON] . Проте жоден з них свідоцтво про право на спадщину не отримав із зазначеної причини. Підтвердженням належності житлового будинку [PERSON] є договори купівлі-продажу будинку від 03.07.1967 року та 15.03.1980 року, які зареєстровані в установленому законом порядку; технічний паспорт на будинок, складений 13.09.1983 року, інвентарний номер 26068. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є визнання права. Власник майна, відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України, може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як єдиний спадкоємець майна [PERSON] позивач звернулась до суду за захистом свого майнового права, оскільки нотаріус, не маючи можливості отримати документи на підтвердження належності спадкодавцю нерухомого майна, а саме житлового будинку, відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини, згідно з приписами ч. 5 ст. 1268 ЦК України, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Враховуючи встановлені судом обставини, зважаючи на те, що відповідач позов визнала повністю, і це не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, на підставі ст. 206 ЦПК України суд ухвалює рішення про задоволення позову. Судовий збір відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачем при поданні позову був сплачений судовий збір у сумі 1425,00 грн, а тому судовий збір у сумі 712,50 грн необхідно стягнути з відповідача, а решту- повернути позивачу з державного бюджету.

Outcome: approved