Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-24 00:00:00

Позивач 18.04.2019 звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про усунення від права на спадкування та після зміни підстав позову, просила суд усунути відповідача [PERSON] від права на спадкування після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що [INFO] померла її дочка [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй за життя нерухоме майно, а саме: будинок з господарчими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , та 1/2 частку квартири, розташованій за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є її мати - позивач, та відповідач - чоловік [PERSON] , з яким вона перебувала у шлюбі. Після реєстрації шлюбу 11.03.2013 [PERSON] з відповідачем, дочка позивача тяжко хворіла не цироз печінки. Захворювання супроводжувалося набряками нижніх кінцівок та накопиченням рідини у порожнині живота, вона ледве ходила, швидко втомлювалася, їй навіть важко було довго говорити, а останній тиждень перед смертю взагалі не вставала. З 12.04.2013 і до дня смерті [PERSON] переважно перебувала на стаціонарному лікуванні у Криворізькій міській лікарні №1 та потребувала як матеріальної допомоги на лікування (оскільки не могла працювати), так і стороннього догляду. Проте, відповідач, який був на той час працездатною особою, самоусунувся від допомоги дружині, не допомагав ні матеріально, ні фізично, а тому позивач мала забезпечувати доньці належний догляд і лікування. Єдиною підставою усунення відповідача від права на спадкування позивач зазначає те, що останній свідомо ухилявся від надання допомоги дружині, яка через тяжку хворобу була у безпорадному стані. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просили поновити пропущений строк на подання позову та задовольнити його. Відповідач [PERSON] правом на участь у судовому засіданні не скористався, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, просив застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що знає сім`ю [PERSON] років 14-15. [PERSON] працювала у них продавцем. Останні роки три хворіла, проживала із відповідачем. Коли [PERSON] перебувала у лікарні в м. Дніпро, їздив до неї, оскільки мав автомобіль. У лікарні в м. Кривий Ріг біля [PERSON] була її мати і він приїздив, при цьому надавав матеріальну та моральну допомогу. У лікарні з відповідачем практично не зустрічалися. Також йому відомо, що незадовго до смерті [PERSON] , остання одружилася зі [PERSON] , при цьому вказував, що [PERSON] бажала цього одруження. До одруження [PERSON] та [PERSON] тривалий час проживали разом, як сім`я. Також свідок повідомив, що [PERSON] офіційно не був працевлаштований, перебивався тимчасовими заробітками, чи міг він надавати та чи надавав він матеріальну допомогу [PERSON] у той час, як вона тяжко хворіла, йому не відомо. Після смерті [PERSON] , він разом зі [PERSON] здійснювали її перевезення до Вінницької області для поховання. Чи брав [PERSON] участь у витратах на лікування та поховання [PERSON] , йому не відомо. Свідок [PERSON] надала пояснення, про те, що знав [PERSON] та [PERSON] з 2010 року. [PERSON] працював у його бригаді у ПП «Формаліт», однак офіційно працевлаштований не був. Також йому було відомо,що [PERSON] тяжко хворіла., коли вона померла, на роботі збирали грошові кошти на її поховання та передавали їх [PERSON] , останній також займався перевезенням [PERSON] до Вінницької області та організовував її поховання. За життя [PERSON] , вона зі [PERSON] проживала разом, однією сім`єю. Між ними були добрі взаємовідносини, вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Коли [PERSON] захворіла, [PERSON] підтримував її, відвідував у лікарні. Також йому відомо, що між [PERSON] та [PERSON] , матір`ю [PERSON] , були недоброзичливі стосунки. Допитана як свідок у судовому засіданні [PERSON] підтримала у повному обсязі викладені у позовній заяві обставини. Вважала, що [PERSON] має бути усунутий від права на спадкування після смерті [PERSON] , оскільки він, маючи реальну можливість, усунувся від надання допомоги [PERSON] , яка тяжко хворіла та потребувала такої допомоги. Вислухавши пояснення учасників справи, у тому числі показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд доходить до висновку, що позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина 3 ст. 12 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Щодо заяви позивача про поновлення пропущеного строку на подання позову та заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності, суд вважає, що заява позивача підлягає задоволенню, а відповідно у задоволенні заяви представника відповідача слід відмовити, оскільки позивач подала вперше тотожний позов 04.04.2014, який розглядався різними складами суду до 19.03.2019 та був залишений без розгляду (а.с. 153) на підставі заяви представника позивача, у зв`язку з укладенням мирової угоди (а.с. 151, 152). Позивач вказує, що, у зв`язку з її поважним віком та юридичною неграмотністю помилково вважала, що укладення мирової угоди має відбутися поза межами судового розгляду справи. Тому суд вважає за можливе поновити позивачу пропущений процесуальний строк, встановлений законом, визнавши причини його пропуску поважними. У судовому засіданні встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач є матір`ю [PERSON] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження (а.с. 6). [PERSON] за життя, 14.04.2004 придбала будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10, 11). Крім того, позивач та [PERSON] мали у спільній сумісній власності (по 1/2 частці) квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.12,13). [PERSON] та [PERSON] 11.03.2013 зареєстрували шлюб (а.с. 7), а [INFO] [PERSON] померла (а.с. 8). Відповідно до інформації КЗ «Криворізька міська лікарня №1» ДОР», [PERSON] перебувала на лікуванні у вказаному закладі з 12.04.2013 по 30.04.2013 та з 12.05.2013 по 06.07.2013 (а.с. 3). Крім того, перебувала на «Д» обліку з 1990 року, а 28.11.2012 їй встановлено ІІ групу інвалідності (а.с. 100). Позивач вказує, що у цей час виключно вона здійснювала догляд за своєю хворою донькою, що підтверджується копією акта від 19.03.2014 (а.с. 16), а також, що позивач здійснила перевезення та поховання дочки самостійно за власний кошт, надавши на підтвердження вказаних доводів копію санітарного посвідчення № 2/1-8-4-3444 від 09.07.2013 (а.с. 17), копії: накладної (а.с. 108, 110, 111), товарного чеку (а.с.109). Після смерті [PERSON] позивач та відповідач, кожен окремо, звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, однак постановою №1046/02-31 від 08.04.2014 представнику відповідача відмовлено в одержанні свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки заявником не надано правовстановлюючих документів на вказане спадкове майно (а.с. 60). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього кодексу. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялась від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Згідно з роз`ясненнями, що викладені у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування; факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади); при цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. У силу ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідач, серед іншого, проживав разом із дружиною до дня її смерті, разом вели спільне господарство, брав участь у будівництві житлового будинку, в якому вони разом проживали (а.с. 75), тому вказані обставини не свідчать про ухилення відповідача від надання допомоги. Крім того, разом із [PERSON] були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 50). Також, суду не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що померла [PERSON] потребувала допомоги відповідача [PERSON] , за умови, що не могла отримати чи отримала її від інших осіб, а відповідач мав матеріальну та фізичну можливість надавати таку допомогу, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання. Твердження позивача та її представника про організацію поховання [PERSON] за власні кошти, не спростовують вищевказаних висновків суду та не є достатньою підставою для задоволення позову. Крім того, участь сторін у похованні спадкодавця не впливає на ступінь їх участі в утриманні спадкодавця за життя, а тому правового значення для усунення від права на спадкування не має. Аналогічно не має правового значення для усунення від права на спадкування [PERSON] після смерті [PERSON] і обставина перебування під опікою позивача [PERSON] та складенням заповіту на його ім`я позивачем (а.с. 101-107). З огляду на те, що для вирішення справи про усунення від права на спадкування, відповідно до ст. 1224 ЦК України, має значення сукупність обставин - ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потребу спадкодавця в допомозі саме цієї особи, то за відсутності одночасного настання наведених обставин і недоведеності зазначених фактів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що даний позов про усунення від права на спадкування не підлягає задоволенню. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed