Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

Позивач, 14 вересня 2016 року, звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, що залишилося після смерті батька [PERSON], померлого 03 червня 2015 року. В позовній заяві позивач [PERSON] посилається на те, що 03 червня 2015 року помер його батько [PERSON]. Після смерті батька залишилося спадкове майно: земельна ділянка площею 2,98 га вартістю 102821,62 грн., надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території [PERSON] сільської ради на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №019173, виданого Кодимською райдержадміністрацією на імя померлого. Згідно заповіту спадкоємцями стали: він та його рідні брати [PERSON] та [PERSON]. Брати від спадщини відмовились, надавши відповідні заяви. Він, як спадкоємець за заповітом, у визначений законом строк (ст.1268 ч.1 ЦК України), звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки, відсутні правовстановлюючі документи (їх оригінали) на спадкове майно державний акт на право власності на землю. Збереглась лише його ксерокопія. Про втрату державного акту на право власності на землю він публікував оголошення в газеті «Вісті Кодимщини». Це позитивного результату не дало. Відділ Держгеокадастру в Кодимському районі теж відмовив у видачі дублікату правовстановлюючого документу. Все вище назване і змусило його звернутися до суду за захистом свого права. Просить визнати за ним в порядку спадкування за заповітом право власності на: земельну ділянку площею 2,98 га вартістю 102821,62 грн., надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території [PERSON] сільської ради на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №019173, виданого Кодимською райдержадміністрацією на імя померлого 03 червня 2015 року [PERSON], який був утрачений. В судове засідання позивач не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача ([PERSON] сільської ради, Кодимського району, Одеської області) в судове засідання не з»явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши вимоги позивача, заяву відповідача, матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно частини 3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобовязані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом установлено наступне. [PERSON] був власником: земельної ділянки площею 2,98 га, вартістю 102821,62 грн.., наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташованої на адміністративній території [PERSON] сільської ради за межами села, що вбачається з дослідженої в судовому засіданні інформації Відділу Держгеокадастру в Кодимському районі Одеської області №29-1516-99.11-1577/2-16 від 05 вересня 2016 року. 03 червня 2015 року [PERSON], помер (свідоцтво про смерть серії І-ЖД №419128, видане 05 червня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Красноокнянському районі Котовського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №165). Як убачається з дослідженого судом в судовому засіданні Заповіту, складеного 03 жовтня 2011 року в с. Петрівка, Кодимського району Одеської області, зареєстрованого в реєстрі [PERSON] сільської ради за №14, [PERSON], на випадок своєї смерті заповідав [PERSON], [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку площею 2,98 га в рівних долях, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії І-ОД №019173. Дослідженими в судовому заявами [PERSON] (зареєстрована в реєстрі [PERSON] сільської ради за №34 10 серпня 2016 року) та [PERSON] (зареєстрована в реєстрі [PERSON] сільської ради за №33 10 серпня 2016 року), вони відмовились від належної їм спадщини згідно заповіту, після смерті [PERSON]. Таким чином, після відмови спадкоємців за заповітом від спадщини, їхня частина спадщини спадкується за законом. Отже, спадкоємцем як за заповітом так і за законом залишився позивач [PERSON]. Частиною першою статті 1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Частиною першою статті 1261 ЦК України передбачено, що У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Своїм правом спадкоємця позивач скористався, подавши заяву у визначений законом строк (ч.1 ст1269 ЦК України) до нотаріуса про прийняття спадщини, однак, отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину з огляду на те, що відсутній оригінал державного акту на право власності на землю (лист державного нотаріуса №744/02-14 від 10 серпня 2016 року). В пункті 23 постанови №7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» розяснюється, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Те, що зазначений правовстановлюючий документ був утрачений підтверджується дослідженим в судовому засіданні оголошенням про його втрату в газеті «Вісті Кодимщини» (№37 від 10 вересня 2016 року). Докази, надані позивачем є належними і допустимими (ст.ст.58,59 ЦК України). Водночас, частиною 5 статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини. Отже, звернення до суду за захистом свого права (ст. 16 ЦК України) позивачем є обґрунтованим, оскільки воно продиктоване тою обставиною, що при зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, з»ясувалося, що відсутні документи на спадкове майно. З огляду на викладене суд констатує, що позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON], набувши тим самим право власності на спадкове майно - земельну ділянку площею 2,98 га вартістю 102821,62 грн., надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території [PERSON] сільської ради на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №019173, виданого Кодимською райдержадміністрацією на імя померлого 03 червня 2015 року [PERSON], який був утрачений. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 1235 ч.1, 1261 ч.1, 1268 ч.5 ЦК України,

Outcome: approved