Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

Позивач 24.10.2018 року звернувся в суд з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з [PERSON] на його користь суму матеріального збитку, яка складає 46\~412, 46 грн.; судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн.; витрати на проведення висновку експертного автотоварознавчого дослідження у розмірі 3500 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 704, 80 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначав, що 16 червня 2017 року сталося ДТП за участі автомобілів «Volkswagen\~Caddy» д.н.з. [NUMBER] , водій [PERSON] та «Mitsubishi Galant\~», д.н.з. [NUMBER] , водій [PERSON] . В результаті цієї ДТП його автомобіль отримав механічні пошкодження. Постановою судді Октябрського районного суду м.Полтави від 01.12.2017 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Діями [PERSON] йому було завдано майнову шкоду у розмірі 146\~412, 32 коп., що підтверджується висновком автотоварознавчого дослідження №35-07 від 23 липня 2017 року. На момент ДТП був чинним Поліс №АЕ-9899350 обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності, яким забезпечена цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Volkswagen\~Caddy» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] у ПрАТ «Страхова компанія «Брокбізнес». Ліміт за вказаним полісом складає 100 000 грн. 06.08.2018 року з боку ПрАТ «СК «Брокбізнес» на його користь виплачене страхове відшкодування в розмірі 100 000 грн. Різниця між реальними матеріальними збитками та страховим відшкодуванням повинна відшкодовуватись винуватцем ДТП. Ухвалою від 04.12.2018 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 04.01.2019\~року представником\~відповідача направлено\~відзив на\~позовну заяву,\~в якому\~ відповідач\~позов не\~визнав,\~просив у\~його задоволенні\~відмовити.\~Вказував,\~щов даному випадку з позовної заяви взагалі не відомо, чи здійснювався огляд пошкодженого автомобіля позивача з метою визначення розміру спричинених збитків. Матеріали експертного дослідження транспортного засобу «Mitsubishi Galant» взагалі не\~містять самого\~розрахунку фізичного\~зносу автомобіля,\~а відображає\~виключно формули,\~визначені у\~Методиці.\~З огляду\~на зазначене\~виникає обґрунтований\~сумнів щодо\~обґрунтованості,\~достовірності обрахунку\~суми відшкодування\~відновлювального ремонту\~транспортного засобу. Даний звіт про оцінку майна і визначення вартості матеріальних збитків автомобіля «Mitsubishi Galant» складено оцінювачем [PERSON] на замовлення ПрАТ «СК «Брокбізнес» та перебуває у володінні страхової компанії. 15.01.2019 року до суду надійшли пояснення третьої особи ПрАТ «СК «Брокбізнес», в яких зазначено, що 15.01.2018 року позивачу було виплачено страхове відшкодування в розмірі 100\~000грн., а тому ПрАТ «СК «Брокбізнес» виконала всі обов`язки щодо виплати страхового відшкодування позивачу відповідно до Закону, і жодним чином не порушила права та інтереси його. Відповідно до п. 1 ст. 1194 ЦПК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили його задовольнити. Представники відповідача позов не визнали, просив у його задоволенні відмовити. Відповідач в судове засідання не з`явився про час і місце слухання справи повідомлявся. Представник третьої особи ПАТ «НАСК «Оранта» в судове засідання не з`явився, у наданих суду письмових поясненнях просив проводити розгляд справи у його відсутність. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а також доводи сторони відповідача, надавши належну правову оцінку доказам, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Положеннями п.1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Згідно з вимогами ч.5\~ст.55 Конституції України\~кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3\~ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст. ст.\~13,\~81 ЦПК України\~суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Статтями\~12,\~13,\~77 ЦПК України\~передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до норм\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Судом встановлено, що 16 червня 2017 року [PERSON] близько 07 год. 40 хв. керуючи автомобілем «Volkswagen\~Caddy» д.н.з. [NUMBER] , рухався в м. Полтава по вулиці Ярошенка через перехрестя з вулицею Гребінки, в порушення п ; 6 Правил дорожнього руху України, виїжджаючи на рівнозначне перехрестя не надав переваги в русі та здійснив зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Galant\~», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою судді Октябрського районного суду м.Полтави від 01.12.2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу. Постанова суду набрала законної сили. ( а.с.62). Згідно ч.4\~ст.82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, суд вважає встановленими та доведеними обставини, що саме між винними діями [PERSON] , водія автомобіля «Volkswagen\~Caddy» д.н.з. [NUMBER] , та заподіянню шкоди автомобілю «Mitsubishi Galant», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , існує прямий причинно-наслідковий зв`язок і така шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Volkswagen\~Caddy» д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» на підставі полісу №АЕ-9899350 обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Даним полісом встановлений ліміт стархового відшкодування завданого майну на одного потерпілого 100000 грн., франшиза 0 грн. (а.с. 97). Відповідно до звіту про оцінку майна і визначення вартості матеріального збитку від 19.06.2017 року, виконаний ФОП [PERSON] , за результатами проведеного огляду автомобіля «Mitsubishi Galant», д.н.з. [NUMBER] , вартість матеріального збитку без урахування втрати товарної вартості вказаного автомобіля складає 120648, 38 грн.( а.с.133-156). 15.01.2018 року складено страховий акт №62019/1, відповідно до якого сума страхового відшкодування за договором страхування №АЕ-9899350 від 27.07.2016 року складає 100000 грн. (а.с.60). 15.01.2018 року ПрАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» було виплачено [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 100000 грн., що вбачається з виписки ПАТ «Альфа-Банк» (а.с.61). За загальними правилами відшкодування заподіяної джерелом підвищеної небезпеки матеріальної шкоди, відповідно до вимог ст.ст.\~1166,\~1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно із роз`ясненнями, викладеними у постанові № 4 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди. За змістом положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та\~ст. 1194 ЦК України\~питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування; у разі відсутності такої згоди за її заявою до субсидіарної відповідальності залучається страховик. Правовідносини у сфері страхування регулюються\~главою 67 Цивільного кодексу України\~та\~Законом України «Про страхування» від 07.03.1996 року № 85/96-ВР. Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про страхування»\~страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Так, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст.979 ЦК України,\~ст.16 Закону України «Про страхування»). Відповідно до\~ст.979 ЦК України\~за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до\~ст.980 ЦК України\~предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, в тому числі, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Враховуючи встановленні обставини справи та вищезазначені вимоги закону, суд вважає, що позивачу була заподіяна шкода пошкодженням автомобіля ««Mitsubishi Galant», д.н.з. [NUMBER] в розмірі 120648, 38 грн грн., як встановлено звітом про оцінку майна і визначення вартості матеріального збитку від 19.06.2017 року, виконаним ФОП [PERSON] на замовлення ПАТ «СК «Брокбізнес». Так до стягнення в рахунок матеріальних збитків завданих пошкодженням автомобіля підлягає 20648, 38 грн. (120648, 38 грн. загальна сума 100000 сплачено страховою = 20648, 38 грн.). При цьому, суд не приймає до уваги висновок №35-07 експертного автотоварознавчого дослідження від 23 липня 2017 року, судового експерта Поляниця І.В., оскільки даний висновок проведено з порушенням встановленого законом порядку, зокрема, в супереч вимог и. 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, технічний огляд пошкодженою автомобіля вказаним оцінювачем здійснювався без належного виклику інших учасників ДТП, представника страхової компанії. Попередній висновок дослідження позивачем не оскаржувався. Також не підлягають до стягнення витрати на складання вищевказаного висновку в розмірі 3500 грн. Враховуючи викладене, при подальших розрахунках судом взята до уваги сума завданого збитку 120648, 38 грн., встановлена звітом про оцінку майна і визначення вартості матеріального збитку від 19.06.2017 року, виконаний ФОП [PERSON] . Також, позивач просить стягнути з відповідача 6000 грн. наданих послуг з правничої допомоги. Право на професійну правничу допомогу гарантовано\~ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно положень ст.\~30\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно положень частин 1-4 статті 137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Варто зазначити, що для цілей компенсації судових витрат немає значення, чи адвокат здійснював представництво інтересів клієнта на підставі довіреності, чи ордера, як передбачено ч. 4 ст. 6 ЦПК України. Проте відсутність повноцінного договору на надання правової допомоги унеможливить визначення розміру та подальшу компенсацію гонорару адвоката. Так, позивачем або його представником надано витяг з угоди на представництво інтересів у цивільній справі, рахунок на оплату від 07.08.2018 року в розмірі 6000 грн., акт приймання-передачі наданих послуг №1 до договору про надання правничої допомоги №7/18 від 07.08.2018 року та акт приймання-передачі наданих послуг №2 до договору про надання правничої допомоги №7/18 від 07.08.2018 року (а.с.63, 64, 168, 203). За урахуванням вище викладеного, та відповідно до положень ч. 4\~ст. 263 ЦПК України, якою встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині. За змістом ч.1ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ч.2\~ст.141 ЦПК України\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Тому суд вирішує питання судових витрат пропорційно задоволених позовних вимог і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на правничу допомогу в сумі 2669, 40 грн., судовий збір в сумі 313, 40 грн..

Outcome: partial