Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] 04 грудня 2014 року звернулася до Пирятинського районного суду Полтавської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини та неповнолітньої дитини. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що з 06 липня 2012 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дочку [PERSON], народження [INFO], яка проживає разом зі своєю матір'ю та повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач з травня 2014 року проживає окремо та матеріальної допомоги на утримання дитини та дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку не надає, хоча зобов'язаний та може надавати таку допомогу, так як має дохід від праці по найму. Тому позивач просить суд стягти з відповідача аліменти на утримання їхньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 600 гривень та на своє утримання до досягнення дитиною трьохрічного віку у розмірі 400 гривень . У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, проти сплати аліментів не заперечує, проте, уважає, що розмір аліментів повинен бути менший. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини: З 06 липня 2012 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дочку [PERSON], народження [INFO], яка проживає разом зі своєю матір'ю та повністю знаходиться на її утриманні (а.с. 4, 5, 8). Із травня 2014 року відповідач [PERSON] проживає окремо, матеріальну допомогу на утримання дитини надає нерегулярно, на утримання своєї дружини до досягнення дитиною трьох років не надає, хоча зобов'язаний надавати таку допомогу. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК), батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 27 вересня 1991 року) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За приписами ст. 184 СК, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Проте, у судовому засіданні не встановлено, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, оскільки не працює протягом одного місяця, в даний час влаштовується на іншу роботу, тому, на думку суду, підстав для стягнення з нього аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі не вбачається. Приписами ст. 84 СК встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково. [PERSON] 02 грудня 2014 року було сплачено [PERSON] за надання правової допомоги кошти в сумі 250 гривень, що є судовими витратами позивача по даній справі та які остання просить стягнути з відповідача на свою користь (а.с. 9). Як передбачено ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно з ч. 2 ст. 88 ЦПК, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, із відповідача стягуються судові витрати в дохід держави.

Outcome: partial