Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника Спіжавка А.Ю. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні батька з дітьми та їх вихованні, визначення способу участі батька у вихованні дітей та спілкуванні. В обґрунтування позову посилається на те, що перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] із 04.08.2002 по 17.02.2014 . Від спільного проживання мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Після розлучення за взаємною згодою з [PERSON] діти залишилися проживати із останньою. Згідно рішення Заставнівського районного суду від 04.04.2014 із нього стягуються аліменти на утримання дітей в розмірі по 1000 грн. щомісячно на кожну дитину. Він після розірвання шлюбу приймає активну участь у житті та вихованні своїх дітей. Однак відповідач разом із своє матір'ю різними способами перешкоджає йому та всім прямим його родичам в побаченні та спілкуванні із дітьми. У зв'язку із чим він змушений був звертатись до поліції, а в послідуючому до служби у справах дітей Заставнівської РДА з проханням провести профілактичну бесіду із [PERSON] щодо усунення перешкод у спілкуванні батька із синами. Посилаючись на те, що врегулювати конфлікт із відповідачкою не вдалося, в заяві про уточнення позовних вимог позивач просить: Зобов'язати [PERSON] не чинити йому перешкод у особистому спілкуванні, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв'язку, що не передбачає безпосередньо фізичного спілкування із синами, в тому числі шкільних перервах чи у вільний від занять час на території навчального закладу, який відвідують діти; Визначити порядок спілкування батька з дітьми у спосіб: - побачення з 12:00 год. до 17:00 год. першої та третьої суботи кожного місяця, а також другої та четвертої неділі кожного місяця без присутності матері дітей, за адресою проживання батька, шляхом передачі дітей батькові, за місцем проживання дітей, з обов»язковим поверненням дітей матері за місцем їх проживання; - побачення у день народження дітей : сина- [PERSON]- [INFO] та сина [PERSON] [INFO] кожного року з 15:00 год. до 20:00 год., у місці, заздалегідь узгодженому з мамою дітей; - побачення у святкові дні (Новий рік, Різдво Христове, Пасха, День Конституції України, День Незалежності України) з 10:00 год. до 13:00 год. без присутності матері дітей, за адресою проживання батька, шляхом передачі дітей батькові за місцем проживання дітей, з обов»язковим поверненням дітей матері за місцем їх проживання; - проживання батька з синами протягом 45 днів під час літніх канікул та протягом 7 днів зимових канікул щорічно, за попереднім, щонайменше за 14 календарних днів узгодженням з мамою дітей конкретно визначеному періоді та місці перебування, в тому числі за кордоном; - під час спільного проведення часу, відповідно до графіку визначеного судом, дозволити батьку з синами відвідування парків, кіно, ігрових майданчиків та інших культурно-масових заходів. Зобов'язати [PERSON] у визначені судом дні та години передавати дітей батькові; у разі настання будь-яких змін у місці проживання чи навчання дітей повідомляти за два дні до зустрічі батька з синами відповідно до графіку визначеного судом, надавати точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дітей, засобами телефонного зв'язку або за місцем проживання батька, не пізніше наступного дня після настання таких змін. Стягнути із [PERSON] судові витрати, що складаються із судового збору, витрат із залученням експерта та витрат на правову допомогу. Позивач [PERSON] та його представник Спіжавка А.Ю. в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, обґрунтували вищенаведеним, просили їх задовольнити. Позивач суду пояснив, що відносини із дітьми зіпсовані через відповідача [PERSON], оскільки остання не дозволяє дітям бачитись із ним. Починаючи із 2014 року постійно перешкоджає йому спілкуватись та бачитись із дітьми, однак він спілкувався із ними на вихідних та дні народження, також брав дітей до дідуся та в м.Чернівці. В 2016 році між ними була суперечка з приводу місця проживання дітей під час відсутності відповідачки (перебування її за кордоном), оскільки він відмовлявся проживати разом з дітьми за її місцем проживання. На той час діти залишилися проживати у її вітчима. В грудні 2016 переховувала дітей у м.Заставна, а коли приходив до дітей, то йому забороняли їх брати із собою. Був випадок, коли він прийшов до дітей до школи, то відповідач викликала поліцію. Позивач зазначив, що приймає активну участі у житті дітей, приймав участь в установленні комп'ютерного класу в школі, оскільки був головою батьківського комітету. Він здійснив обстеження [PERSON] у лікаря невропатолога, який призначив лікування, однак відповідач не виконала рекомендації лікаря. [PERSON] ним було придбано лінзи для зору. Він матеріально забезпечений, має змогу допомагати своїм дітям більше, чим сплачує аліменти. У нього встановлений вільний графік роботи, у зв'язку з чим має багато вільного часу, який бажає проводити із своїми дітьми. Представник позивача пояснила суду, що відповідачі перебували в зареєстрованому шлюбі із 2002 року по 2014 рік. Від спільного проживання мають двоє синів, [PERSON], 2004 року народження та [PERSON], 2010 року народження, які після розлучення за їх згодою залишилися проживати із матір'ю. Починаючи із 2016 року відповідачка почала перешкоджати позивачу спілкуватись із синами та відвідувати їх, у зв'язку із чим позивач змушений був звернутися до правоохоронних органів та до служби у справах дітей. Висновок органу опіки та піклування, який міститься в матеріалах справи вважає таким, що суперечить інтересам батька та дітей. Відповідач [PERSON] надала суду письмове пояснення на позов. В судовому засіданні заперечувала, що чинить перешкоди у спілкуванні дітей з батьком, а навпаки не заперечує, щоб діти спілкувалися з батьком. Однак вважає, що такі зустрічі необхідно проводити без участі сторонніх осіб, зокрема інших жінок. Зазначене пояснила тим, що у дітей виникають конфлікти з цими жінками та їх дітьми. А останній раз старший син [PERSON] після поїздки за кордон, образився на батька, оскільки той більше часу проводив із своєю подругою, чим з ним. Вона дітей проти батька не налаштовує, проте у них є своя думка, яку вона враховує. У зв'язку з чим відповідач не заперечувала проти побачень у вихідні дні з 12 по 17 годину, без її участі, а також участі інших сторонніх для дітей осіб (подруг, дружин батька та їх дітей) та спільного відпочинку батька з дітьми упродовж 20 днів літніх канікул та 2-3 днів упродовж зимових канікул. В іншій частині позовних вимог заперечувала. Представники відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні також позов визнали частково. Погодилися щоб відбувалися зустрічі батька із дітьми у відповідні суботи та неділі із 12:00 год. по 17:00 год. Заперечували проти побачень у святкові дні та в День народження дітей, а також побачень батька в навчальних закладах та зустрічей дітей із подругами батька. Представник третьої особи - служби у справах дітей Заставнівської РДА Чернівецької області в судовому засіданні підтримав наданий висновок органу опіки та піклування Заставнівської РДА щодо усунення перешкод у спілкуванні батька з дітьми та визначення способу участі [PERSON] у вихованні дітей та спілкуванні. Заслухавши доводи сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 153 СК України передбачено права батьків та дитини на спілкування, за змістом якої мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до вимог ч.ч.1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі із 04.08.2002 по 28.02.2014, що підтверджується копією рішення Заставнівського районного суду від 17.02.2014, яке набрало законної сили 28.02.2014 (а.с. 17). Від спільного проживання в сторін [INFO] народився син- [PERSON], а [INFO] - [PERSON], що підтверджується копіями повторних свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 25.12.2013, серії [NUMBER] від 25.12.2013 (а.с. 8-9). Рішенням Заставнівського районного суду від 04.04.2014 присуджено стягувати аліменти із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи із 04.03.2014 і до досягнення дітьми повноліття. Після розлучення за згодою сторін діти залишилися проживати із матір'ю [PERSON] в [ADDRESS]. На сьогоднішній день діти проживаються із відповідачкою в [ADDRESS] в орендованій квартирі. Зазначені обставини знайшли своє підтвердження в показаннях допитаної як свідка відповідача [PERSON], яка вказала, що після розлучення діти проживають із нею в орендованій квартирі в м.Чернівці. До 2016 року кожних вихідних позивач забирав дітей за місцем свого проживвання, де вони спілкувалися в присутності іншої жінки та інших дітей. Починаючи із осені 2016 між нею та позивачем виникли конфлікти щодо спілкування та побачень позивача із дітьми, оскільки вона бажала, щоб діти на час її перебування на роботі за кордоном проживали з позивачем, однак останній відмовився від такої пропозиції. Після вказаного інциденту вона прийняла рішення про те, що із дітьми на той час буде проживати її мати [PERSON] [PERSON] вказала, що в листопаді 2016 року між її матір'ю та [PERSON] виник конфлікт, оскільки останній хотів забрати дітей, але діти були хворі і мамою було запропоновано поспілкуватись із дітьми вдома, на що [PERSON] викликав поліцію. Після вказаного інциденту діти відмовлялися зустрічатися із батьком. Їй відомо, що в сина [PERSON] більша образа на батька чим в [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала суду, що являється матір'ю відповідача. В листопаді 2016 року вона на період перебування доньки [PERSON] на заробітках залишилася проживати із внуками в квартирі в м.Чернівці. В суботу до них прийшов [PERSON], який хотів забрати дітей із собою, однак вона їх не пустила із батьком, оскільки на вулиці була негода, то вона запропонувала йому залишитись із ними вдома. Не погодившись із її пропозицією [PERSON] викликав поліцію. Після того, як тато викликав поліцію мати не заперечувала та не перешкоджала дітям бачитись із татом, але самі діти не хотіли іти на побачення. Діти завжди просили батька, щоб той зустрічався із ними на одинці. Судом встановлено, що оскільки позивач [PERSON] після розлучення проживає окремо від дітей, то із згоди відповідача останній до осені 2016 року без перешкод спілкувався та зустрічався із дітьми. Однак, починаючи із вказаного часу [PERSON] не має можливості безперешкодно спілкуватись із дітьми, що стало причинами його звернення до Садгірського ВП ЧВП ГУНП в Чернівецькій області ( а.с. 14), Заставнівського ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області ( а.с.15) по факту який відбувся 13.11.2016 року та Служби у справах дітей Заставнівської РДА ( а.с.18), Служби у справах дітей Чернівецької міської ради ( а.с.31) із заявами від 15.12.2016 з проханням провести профілактичні бесіди з [PERSON] стосовно усунення перешкод у спілкуванні із синами. Згідно відповіді Служби у справах дітей Чернівецької міської ради від 27.12.2016 №1/1949 з відповідачем [PERSON] 22.12.2016 та 27.12.2016 проведено профілактичні співбесіди (а.с.34). Разом з цим, 24.11.2016 та 14.12.2016 відповідач [PERSON] зверталася із заявами до Садгірського ВП Чернівецького ВП ГУНП в Чернівецькій області з приводу протиправної поведінки позивача [PERSON] по відношенню до неї та спільних дітей, за результатами розгляду яких були складені відповідні висновки на надані відповіді [PERSON] ( а.с.60-63). У зв'язку з вищенаведеним вбачається, що сторони, як батьки малолітніх дітей не знайшли згоди щодо питання участі батька, який проживає окремо, у вихованні дітей. Наявність між сторонами невирішеного спору стала підставою для звернення позивача [PERSON] до суду з даним позовом. Приписами ст. 159 СК України визначено способи вирішення судом спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Оскільки питання виховання дитини вирішується батьками спільно, то факт звернення позивача до органів опіки та піклування, а також правоохоронних органів свідчить наявність перешкод з боку відповідача у спілкуванні батька із дітьми. За таких обставин суд приходить до висновку, що право позивача на усунення перешкод у спілкуванні з дитиною підлягає судовому захисту. Визначаючи способи участі позивача у вихованні дітей суд вважає, що ці позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, з огляду на наступне. Відповідно до ч.2 ст.159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно із ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року № 2402-ІІІ батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до вимог статті 15 даного Закону дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. За правилами ч. ч. 4, 5 та 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У висновку органу опіки та піклування від 21.04.2017 №01-39/21-818, який був витребуваний відповідною ухвалою суду в порядку ст.19 СК України, зазначено: «беручи до уваги те, що для правильного виховання дитини важливо, щоб у її вихованні брали участь обоє батьків - батько і мати, рівні права та обов»язки батьків щодо дитини, право дитини на спілкування з батьками, ставлення батьків до виконання батьківських обов»язків, вік дитини, бажання дитини спілкуватися із батьком, орган опіки та піклування Заставнівської РДА вважає за доцільне визначити способи участі [PERSON] у вихованні дітей- [PERSON] та [PERSON], встановивши порядок спілкування з дітьми за графіком: кожної першої, третьої суботи та другої, четвертої неділі місяця з 10:00 год. до 18:00 год. в межах населеного пункту м.Чернівці» (а.с. 79). Однак, суд частково погоджується з таким висновком органу опіки та піклування щодо участі позивача у вихованні його дітей, оскільки цей висновок є не повним щодо розв'язання спору у відповідності до заявлених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджується, що позивач [PERSON] на обліку в наркологічному чи психіатричному кабінетах не зареєстрований, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягався, за місцем проживання характеризується з позитивного боку, у випадках, котрі дискредитують людську гідність не помічений (а.с.11-13). Отже, будь-яких обставин, які б свідчили про те, що спілкування батька з дітьми перешкоджало би їх нормальному розвитку не встановлено. Разом з цим, при вирішенні даного спору суд приймає до уваги інші обставини, що мають істотне значення для визначення порядку спілкування батька з дітьми. Будучи допитаним в судовому засіданні в якості свідка неповнолітній [PERSON] суду пояснив, що на даний час проживає із мамою та братом [PERSON]. Під час бажання батька зустрічатись із ним мати цьому не заперечувала, тільки запитувала їх чи вони бажають йти на побачення. Коли вони із батьком перебували в Італії, останній не проводив із ним час, тому він більше проводив часу із бабусею. Після даної поїздки він категорично не бажає зустрічатись із батьком та спілкуватись по телефону, скайпу. Свідок вказав, що не бажає зустрічатися із батьком в суботу, згідний на зустріч тільки в неділю із 10:00 год. до 19:00 год. А на канікулах згідний проводити час із батьком протягом 15 днів. Під час зустрічей із батьком бажає щоб такі побачення відбувалася тільки із ними, без участі сторонніх осіб. Зазначив, що у будні дні він зайнятий до 15:00 год., а вихідні дні у нього вільні. Його брат [PERSON] боїться поліції, оскільки перелякався їх під час інциденту, який відбувся із бабусею в листопаді 2016 року. Згідно інформації про результати психодіагностичного обстеження дітей від 19.01.2017 №01-34/84 ( а.с.65-66) у [PERSON] виявлено високий рівень особистісної тривоги, який формує такі якості як невпевненість у собі, занижену самооцінку підозрілість, ворожість, що можуть сприяти формуванню різних розладів у його поведінці. Напруження, викликане незадоволеністю стосунками в сім'ї починає чинити руйнуючий вплив на психологічне здоров'я [PERSON] . Теперішня актуальна сімейна ситуація засмучує його. При цьому батько залишається для [PERSON] важливою фігурою. Своє небажання бачитися з батьком [PERSON] пояснює тим, що спільне проведення часу з ним батько поєднує з прогулянками зі своїми подругами. Однак на даному етапі для [PERSON] спілкування з батьком є необхідним для формування чоловічої ідентичності та психологічного розвитку взагалі. [PERSON] відрізняється емоційною чутливістю і має потребу у глибокому особистісному спілкуванні з татом. Загалом результати психодіагностичного дослідження свідчать про те, що актуальна конфліктна ситуація негативно впливає на психоемоційний стан [PERSON] та [PERSON] . Хлопці мають потребу у спілкуванні з татом, однак несприятливі стосунки між батьками перешкоджають цьому. Залучений до участі в даній справі спеціаліст - психолог [PERSON] надав свої висновки та рекомендації щодо забезпечення сприятливих умов розвитку дітей та налагодження стосунків в сім'ї, в яких зазначив, що батькові з синами необхідно проводити достатньо часу для формування взаємин довіри та підтримки. Адже саме батьківська присутність, як значимої чоловічої фігури, є основною запорукою формування чоловічої ідентичності хлопця. Роль матері у формуванні ідентичності майбутнього чоловіка полягає у тому, щоб згладжувати конфлікти між батьком і сином. При цьому найбільш важливою є якість присутності обох батьків, тому їм має бути забезпечена рівна можливість участі у житті своїх дітей. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Отже, із тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Що стосується доводів позивача, що він як батько дитини має рівні права та обов»язки щодо дітей, які передбачені у ст. 141СК України, то таке його право судом під сумнів не ставиться, однак така абсолютна рівність прав можлива у разі, коли батьки проживають однією сі»єю. За обставин, коли батьки проживають окремо, мають перш за все враховуватися права та інтереси самих дітей, які прив'язуються до певного місця та умов проживання, при цьому батьки мають враховувати вік дітей, стан їх здоров'я, інтереси, прихильність до батьків тощо та у спорі за них не травмувати самих дітей. Таким чином, враховуючи вищенаведене, спільну згоду сторін на те, щоб діти проводили певний час із батьком, а також виходячи з інтересів дітей та їх прихильності до батька, суд вважає, що необхідно визначити порядок спілкування батька із синами у спосіб: систематичних зустрічей (побачень) з 12:00 год. до 17:00 год. першої та третьої суботи кожного місяця, а також другої та четвертої неділі кожного місяця за місцем проживання батька без присутності матері; проживання батька з дітьми упродовж 20 днів під час літніх канікул та упродовж 3 днів під час зимових канікул з можливістю спільного відпочинку. При цьому суд вважає, що такий порядок спілкування батька з дітьми буде позитивно впливати на їх емоційний стан та здоров'я. Проте наявність застереження з боку відповідача про проведення побачень батька з дітьми за умови відсутності інших сторонніх осіб не приймається судом, оскільки таке положення не передбачено приписами сімейного законодавства. Вирішуючи даний спір, у відповідності до предмету заявленого позову суд не встановлює способи повідомлення про настання змін у місці проживання та навчання дітей, не визначає способи проведення побачень батька і дітей та передбачає можливість вільного вибору місць (закладів) для проведення спільного відпочинку та дозвілля, з урахуванням інтересів дітей. За таких обставин в задоволенні інших позовних вимог слід відмовити. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача судових витрат, то суд виходить з наступного. Відповідно до ч.3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до статті 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленого законом прожиткового мінімуму доходів громадян за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). У пунктах 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст. ст. 12, 46, 56 ЦПК України ). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Згідно наданої суду квитанції (а.с.2) позивачем при зверненні до суду із даним позовом сплачено 551,20 грн. судового збору. З договору про надання юридичних послуг від 09.12.2016 вбачається, що позивачу здійснювала надання правової допомоги адвокат Спіжавка А.Ю. (а.с.19). Із досліджених в судовому засіданні матеріалів цивільної справи вбачається, що адвокат Спіжавка А.Ю. витратила на надання правової допомоги 10 год. 30 хв. Станом на 01.01.2016 року згідно ЗУ «Про державний бюджет на 2016 рік» розмір прожиткового мінімуму на працездатну особу становить 1378 грн. За таких обставин граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу становить 551,20 грн. Розмір витрат [PERSON] за надану йому правової допомоги становить 5775 грн., які слід стягнути із [PERSON] в рахунок відшкодування процесуальних витрат, понесених позивачем на оплату правової допомоги. Щодо витрат, пов'язаних із залученням спеціаліста (психолога), суд вважає, що вони не підлягають стягненню з відповідача, оскільки наданий в судовому засіданні висновок цього спеціаліста за своє метою був призначений надати рекомендації сторонам щодо налагодження стосунків між собою для забезпечення сприятливих умов розвитку дітей, а не суду - щодо розв'язання спору. Також не підлягає задоволенню заява відповідача [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] витрат на правову допомогу в розмірі 4000 грн., оскільки рішення за позовними вимогами про усунення перешкод і визначення способу участі батька у вихованні дітей ухвалено на користь позивача, що свідчить про відсутність підстав, передбачених ч.1 ст.88 ЦПК України для стягнення з нього судових витрат. На підставі ст.ст.7, 141, 153, 157, 158, 159 СК України, Декларації про права дитини, ЗУ «Про охорону дитинства»,

Outcome: partial