Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

Позивач 19.06.2018 року звернувся до суду з зазначеним позовом (а.с.2-5), та просить звільнити його від сплати заборгованості по аліментам у розмірі 39878,51 грн. за період з 02.04.2015 року по 04.04.2018 року. В обґрунтування вимог посилається на наступні обставини. З 2002 року по 2005 рік він перебував у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем. 10.09.2002 року у них народилася дочка [PERSON]. Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.04.2007 року було стягнуто з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку та доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28.11.2006 року до досягнення дитиною повноліття. 03.05.2007 року згідно вказаного рішення Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області було видано виконавчий лист, який перебував на виконанні у Нікопольському міськрайонному відділі державної виконавчої служби. Ним сплачувались аліменти на утримання доньки. За досягнутою домовленістю, 28.09.2011 року відповідач відкликала виконавчий лист та впродовж семи років до виконавчої служби не зверталась. Він сплачував аліменти добровільно. У травні 2018 року ним було отримано постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП №56100904 від 04.04.2018 року на підставі виконавчого листа №2-2325/07, виданого 20.02.2018 року Нікопольським міськрайонним судом, а також розрахунок заборгованості по аліментам за період з 02.04.2015 року по 04.04.2018 року у розмірі 39878,51 грн. Тобто [PERSON] просила стягнути з нього аліменти та за минулий період за останні три роки. Вважає, що вказана заборгованість утворилась не з його вини, а через те, що [PERSON] протягом тривалого часу без поважних причин не предявляла до виконання виконавчий лист про стягнення з нього аліментів. Внаслідок чого утворилась значна заборгованість, яка ставить його в скрутне матеріальне становище, адже на даний час він офіційно не працює та не має стабільного заробітку. Крім того, фактично весь час він виплачував аліменти у добровільному порядку, приймав участь у житті доньки, забезпечував її матеріально (купував одяг, їжу, поповнював мобільний зв'язок, давав кошти на школу, на інші потреби), проте підтверджуючих документів від відповідача не брав. Вважає, що примусове стягнення за минулий період призведе до подвійного стягнення. Крім того, між ним та відповідачем існувала домовленість про періодичне проживання доньки з ним. Вважає, що вказані обставини мають істотне значення і є підставою для звільнення його від сплати заборгованості по аліментам. Ухвалою судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.08.2018 вказану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, відкрито провадження по справі, почато підготовче провадження, призначено проведення підготовчого засідання (а.с.25,26). 26.10.2018 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з додатками (а.с.32-36,37-48), згідного якого відповідач проти позовних вимог заперечує в повному обсязі, посилаючись на наступні обставини. Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 27.04.2007 року по справі №2-2325/07 стягнуто з позивача на її користь на утримання їх дитини аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку та доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28.11.2006 року до досягнення дитиною повноліття. Вказане рішення не було оскаржено позивачем та набуло чинності. На виконання вказаного рішення, 03.05.2007 року Нікопольським міськрайонним судом було видано виконавчий лист, строк предявлення до виконання якого зазначено 10.09.2020 року. Вказала, що 28.09.2011 року на прохання [PERSON] та враховуючи його наміри добровільної сплати аліментів, вона подала до виконавчої служби заяву про повернення виконавчого документу. Зазначений виконавчий лист було втрачено при пересилці, матеріали виконавчого провадження знищені. 15.02.2018 року за її заявою Нікопольським міськрайонним судом було постановлено ухвалу, на підставі якої видано дублікат виконавчого листа на примусове виконання рішення Нікопольського міськрайонного суду від 27.04.2007 року. Враховуючи, що добровільно рішення суду [PERSON] не виконувалось, вона звернулась до виконавчої служби з виконавчим листом. Посилання позивача на те, що заборгованість по сплаті аліментів в сумі 39878,51 грн. виникла не з його вини, а також на те, ще він фактично сплачував аліменти вважає безпідставними. Добровільна допомога, періодичні платежі на утримання дитини, спілкування з дитиною, періодичне проживання дочки з ним не звільняє його від обовязку сплати систематичних платежів на утримання дитини за рішенням суду, про існування якого він був обізнаний. Отримання дублікату виконавчого листа та звернення його до примусового виконання у 2018 році є її правом. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що ним сплачувались аліменти за період, за який виникла заборгованість, та докази, які б підтверджували факт надання позивачем матеріальної допомоги дитині. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.12.2018 року по справі закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 14.02.2019 року об 11:00 год. (а.с.72,73). Позивач у судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає в повному обсязі (а.с.79). Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, підтримала обставини викладені у відзиві. Вказала, що на прохання відповідача, обґрунтоване тим, щоб він не вважався платником та буде допомагати добровільно, вона відкликала виконавчий лист у 2011 року. Згодом почалися спори щодо утримання дитини, тому вона знову звернулась до виконавчої служби, де зясувалось, що виконавчий лист втрачено. У звязку з чим вона звернулась до суду з заявою про видачу дублікату виконавчого листа, отримала дублікат та надала його до виконавчої служби на виконання. Представник ВДВС у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с.78). В матеріалах справи наявні заяви третьої особи про розгляд справи без їх участі та ухвалення рішення на розсуд суду (а.с.75). Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Вислухавши відповідача, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України, \~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Згідно зі\~ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 11\~постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~передбачено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга\~статті 3\~ЦПК (в редакції закону 2004 року),\~\~то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Судом встановлено, що між сторонами наявний спір, що виник з сімейних відносин щодо аліментних зобовязань. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.2\~ст.182\~Сімейного кодексу\~України,\~розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 3 ст.197 СК (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачалось, що суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти. Вказана норма закону була виключена на підставі Закону\~України № 1404-VIII\~від 02.06.2016 року. Згідно ч.2 ст.197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У судовому засіданні встановлено, що 10.09.2002 року народилась [PERSON], батьками якої є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.17). Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.04.2007 року по справі №2-2325/07 стягнуто з [PERSON],[INFO], на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку та доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 28.11.2006 року до досягнення дитиною повноліття. Рішення набуло чинності 28.05.2007 року (а.с.37,37-на звороті). 03.05.2007 року по справі №2-2325/2007 Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області було видано виконавчий лист, темін предявлення до виконання до 10.09.2020 року (а.с.38). 08.07.2016 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини «Кавун», що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.20). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.02.2018 року по справі №182/4940/17 (а.с.40,41), заява [PERSON] про видачу дублікату виконавчого листа задоволена; ухвалено видати [PERSON] дублікат виконавчого листа відповідно до заочного рішення Нікопольського суду Дніпропетровської області від 27.04.2007 року у цивільній справі №2-2325/07 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів - про стягнення з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку та доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 28.11.2006 року до досягнення дитиною повноліття. 04.04.2018 року державним виконавцем Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровські області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № ВП 56100904 з виконання виконавчого листа №2-2325/07 виданого 20.02.2018 року Нікопольським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини на утримання доньки [PERSON] (а.с.6). Вказана постанова була направлена сторонам виконавчого провадження (а.с.7). Згідно розрахунку по виконавчому провадженню АСВП 56100904, складеному державним виконавцем Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області [PERSON], загальна заборгованість станом на 04.04.2018 року становить 39878,51 грн. (а.с.8), заборгованість нараховано за період з квітня 2015 року (28 дн.) по квітень 2018 року (4 дн.). 05.05.2018 року по справі №182/5417/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області видано виконавчий лист №182/5417/17 про стягнення з [PERSON], [INFO], паспорт серії АК 215591, уродженця [INFO], аліменти на користь [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER], на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на одну дитину певного віку щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття (а.с.39,39-на звороті), рішення набуло чинності 12.04.2018 року, термін предявлення виконавчого листа до 10.09.2020 року. Згідно ч.3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів…може бути предявлено до виконання протягом усього періоду на який присуджені платежі. Відповідно до ч.1 ст. 194 СК України\~ (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували предявленню виконавчого листа до виконання. З матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист був предявлений до виконання 04.04.2018 року, тобто в межах строку, встановленого\~Законом України «Про виконавче провадження». Згідно з розясненнями, викладеними у пункті 2\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених\~статтею 197 СК України\~умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Відповідно до ч.2 ст.197 СК України, з підстав якої заявлено позов, за позовом платника аліментів суд може звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у звязку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за\~аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Вказаний правовий висновок міститься у Постанові Верховного Суду України від 01.08.2018 року (справа №344/12158/16-ц). Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З наявних в матеріалах справи фотографій вбачається, що позивач [PERSON] проводив дозвілля з дочкою [PERSON] (а.с.10-16). З Акту від 06.05.2018 року, посвідченому Головою ОСББ «Ластівка-Н» (а.с.9) вбачається, що з 2002 року по 2005 рік [PERSON] проживав разом зі своєю сімєю дружиною [PERSON] та їх донькою [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. З 2005 року [PERSON] за вказаною адресою не проживає. Починаючи з 2011 року по теперішній час сусіди спостерігали, що донька [PERSON] періодично проживала у свого батька за вказаною вище адресою. Кожні вихідні (пятниця, субота, неділя), а часто бувало і цілий тиждень, дитину привозила її мати [PERSON], а бувало привозив батько на автомобілі. Проведення дозвілля, періодичне проживання дитини у батька не є підставою для заміни обовязку позивача щодо утримання дитини та сплати аліментів.\~\~Вказані докази не можуть бути покладені судом в основу рішення, так як обставини,\~які вони\~підтверджують не\~мають істотного\~значення для звільнення платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що він надавав матеріальна допомогу дитині у добровільному порядку, купував одяг, їжу, надавав готівкові кошти тощо, забезпечував дочку під час проживання дитини разом з ним. Проте у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт надання та розмір наданої матеріальної допомоги позивача відповідачу на утримання дочки у спірний період з 02.04.2015 року по 04.04.2018 року. Предявлення виконавчого листа до виконання 04.04.2018 року (після відкликання), але в межах строку на його предявлення, не є підставою для звільнення позивача від обовязку сплачувати заборгованості з аліментів. Позивач був обізнаний про свій обовязок сплачувати аліменти. Посилання позивача на те, що він офіційно не працює та не має стабільного заробітку, на підтвердження чого ним було надано відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період другий квартал 2015 року по другий квартал 2018 року (а.с.53), суд до уваги не приймає та вказаний доказ не може покласти в основу рішення, так як відсутність доходів за вказаний період не є підставою для звільнення платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. Позивачем не надано суду жодного доказу щодо неспроможності працювати та відсутності можливостей отримання доходів. Наявні в матеріалах справи докази щодо сплати позивачем на користь відповідача сум аліментів, які були здійснені позивачем за період з квітня 2018 року по жовтень 2018 року (а.с.54,55,56) суд до уваги не приймає, адже зазначені платежі були проведені після спірного періоду, а тому не стосуються предмета доказування. Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозвязок доказів у їх сукупності. Належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог позивачем суду не представлено. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо звільнення від сплати заборгованості по аліментам в розмірі 39878,51 грн. за період з 02.04.2015 року по 04.04.2018 року відмовити за недоведеністю. Так як позивачу у задоволенні позову відмовлено повністю, то не підлягає стягненню з відповідача на його користь сплачений ним судовий збір, що відповідає положенням ч.1 ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed