Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON], в інтересах якої діє [PERSON] предявила до суду позов до відповідача [PERSON], в якому просить визнати за нею право власності на ? частку квартири №91, що знаходиться по вул. Микулинецька, 42а в смт. Велика Березовиця Тернопільського району Тернопільської області. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 02 травня 1998 року вона ([PERSON] М.) перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON], який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 листопада 2016 року. За час перебування у шлюбі за спільні кошти вони придбали трикімнатну квартиру №91, загальною площею 82, 4 кв.м. в багатоквартирному житловому будинку по вул. Микулинецька, 42а в смт. Велика Березовиця Тернопільського району Тернопільської області, право власності на яку зареєстрували за [PERSON] Після розірвання шлюбу відповідач [PERSON] заперечив право [PERSON] на дану квартиру, вказуючи на те, що згідно свідоцтва про право власності житло зареєстроване за ним, у звязку із чим відмовився добровільно вирішити питання про поділ квартири. За таких обставин, позивачка просить здійснити поділ спільного майна подружжя шляхом визнання за нею права власності на ? частину спірної квартири. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, однак її представник [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності його довірительки, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, однак, його представник [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просить ухвалити рішення у відповідності до вимог чинного законодавства. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Позивач [PERSON] (прізвище до реєстрації шлюбу Шевчук) Н. М. та відповідач [PERSON] 02 травня 1998 року вступили у зареєстрований шлюб, про що складено актовий запис №387 Відділу реєстрації актів громадянського стану Тернопільської міської ради, яким 02 травня 1998 року видано свідоцтво про народження серії І-ИД №003600. Як убачається із Договору №86-1 укладеного 10 серпня 2005 року між [PERSON] (Довірителем) та Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Укрбудінвест (Управителем) Довіритель передає Управителеві грошові кошти в управління, а Управитель зобовязується від свого імені здійснити фінансування багатоквартирного житлового будинку по вул. Микулинецька, 42-А в смт. Велика Березовиця Тернопільського району Тернопільської області з метою отримання Довірителем у власність житла на умовах, передбачених Правилами фонду фінансування будівництва. Обєктом інвестування є трикімнатна квартира з встановленими вхідними броньованими дверима, металопластиковими вікнами та лічильником для обліку електроенергії,загальна площа квартири 82,94 кв.м. Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САВ №841303 виданого 05 вересня 2008 року Великоберезовицькою селищною радою, Тернопільського району, Тернопільської області, трьохкімнатна квартира №91, загальною площею 82,4 кв.м., житловою площею 45,8 кв.м., що знаходиться по вул. Микулинецька, 42а в смт. Велика Березовиця Тернопільського району Тернопільської області належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі рішення виконкому селищної ради №90 від 31 серпня 2007 року. Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №20125462 виданим 05 вересня 2008 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації стверджується, що квартира №91, яка знаходиться по вул. Микулинецька, 42а в смт. Велика Березовиця Тернопільського району Тернопільської області зареєстрована на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САВ №841303 виданого 05 вересня 2008 року Великоберезовицькою селищною радою Тернопільського району, Тернопільської області, на підставі рішення виконкому селищної ради №90 від 31 серпня 2007 року. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області задоволено позов [PERSON]; розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Указаним рішенням суду також установлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] мають від шлюбу двох дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Вимогами статті 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог частини 1 ст. 61 Сімейного кодексу України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно із вимогами ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 Сімейного кодексу України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Згідно ч. 1-2 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. У відповідності із вимогами статті 71 Сімейного кодексу України Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. Згідно із положеннями ст.ст. 76, 77, 78, 80, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Таким, чином, враховуючи, що квартира №91, загальною площею 82,4 кв.м., що знаходиться по вул. Микулинецька 42а в смт. Велика Березовиця Тернопільського району Тернопільської області набута сторонами за час перебування у зареєстрованому шлюбі та є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя відповідачем не надано, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом визнання за позивачем [PERSON] права власності на 1/2 частину трьохкімнатної квартири №91, загальною площею 82, 4 кв.м., житловою площею 45,8 кв.м., що знаходиться по вул. Микулинецька, 42а в смт. Велика Березовиця Тернопільського району Тернопільської області. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути судовий збір, сплачений нею при предявлені до суду даного позову. На підставі наведеного та

Outcome: approved