Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся 04.08.2020 року до Шевченківського районного суду м.Чернівці з позовом до відповідачів [PERSON] , Служби у справах дітей Виконавчого комітету Чернівецької міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог Чернівецький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про визнання батьківства. В позові посилається на те, що у березні 1999 року він познайомився з [PERSON] . Між ними виникли близькі, по суті подружні відносини, хоча шлюб не реєстрували. Як наслідок цих відносин, [INFO] у них народився син - [PERSON] . Оскільки вони не перебували з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, то вона наголосила на тому, що сама звернеться до органу РАЦСу і зареєструє народження сина і вкаже його батьком дитини. На той час він не сумнівався в цьому, оскільки чоловік [PERSON] , як йому було відомо, помер ще у 1994 році. [INFO] [PERSON] померла, і після її смерті, а саме під час розмови з її дочкою - [PERSON] , йому стало відомо, що у Свідоцтві про народження сина [PERSON] , батьком був записаний померлий чоловік [PERSON] . Він не знає навіщо [PERSON] це зробила, оскільки її чоловік помер у 1994 році, а їх син народився у 2010 році. Таким чином, його права як батька дитини були порушені, і він змушений звернутися до суду з даним позовом. Вказав, що повністю і беззаперечно визнає своє батьківство щодо свого сина [PERSON] , який у Свідоцтві про народження записаний як [PERSON] . Вказаний факт можуть підтвердити також свідки. На підставі норм Сімейного кодексу України, які регулюють дані правовідносини, просить визнати його громадянина України - [PERSON] , батьком громадянина України - [PERSON] , який народився [INFO] у м. Чернівці. Зобов`язати Чернівецький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) внести зміни до актового запису про народження дитини [PERSON] , [INFO] , вчиненого за №2475 від 15 листопада 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, де у відомостях про батьківство вказати батьком дитини громадянина України - [PERSON] , виключивши відомості про [PERSON] , а у графі «по батькові» вказати « [PERSON] » замість « [PERSON] ». 05 серпня 2020 року ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Чернівці відкрито провадження по справі в загальному позовному провадженні та призначено підготовче судове засідання на 20.08.2020 року (а.с.12). Ухвалою суду від 20 серпня 2020 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача - [PERSON] , [INFO] (а.с.24). Позивач та представник позивача в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених в позові. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в підготовчому судовому засіданні надала суду заяву про визнання позову, яку підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити повністю (а.с.64). Представник відповідача Служби у справах дітей ЧМР Гловацька Т.П. в підготовчому судовому засіданні пояснила, що до їх служби надійшло повідомлення від [PERSON] про те, що її рідний брат [PERSON] залишився без банківського піклування, оскільки їх матір померла. Як встановлено їх службою відомості про батька дитини зазначені на підставі ст.135 СК України. Хлопчика тимчасово влаштовано проживати з сестрою [PERSON] . Під час перевірки до їх установи прийшов хлопчик [PERSON] разом з [PERSON] , під час проведення з ними бесіди встановлено, що [PERSON] є рідним біологічним батьком [PERSON] , хлопчик про це знає, вони спілкуються як батько з дитиною, хлопчик звертається до [PERSON] «тато» у них склались гарні стосунки, вони проводять дозвілля разом, батько виявив бажання визнати за собою батьківство, а тому в інтересах дитини позовні вимоги визнають в повному обсязі та просять задовольнити. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Чернівецький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) до початку розгляду справи спрямували до суду листа з проханням розгляд справи проводити у відсутність їх представника (а.с.62). Згідно ст.200 ч.3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з даних вимог закону, зокрема, враховуючи те, що відповідачі позов визнали повністю, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що по справі на підготовчому провадженні слід ухвалити рішення, яким позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [INFO] народився - [PERSON] , де батьками дитини вказані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується копію свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.11.2010 року (а.с.8). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 02.12.1994 року, [PERSON] помер [INFO] (а.с.8). Відомості про батька дитини вказані відповідно до ч.1 ст.135 СК України, а саме при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. У разі смерті матері, а також за неможливості встановити місце її проживання чи перебування запис про матір та батька дитини провадиться відповідно до цієї статті, за заявою родичів, інших осіб або уповноваженого представника закладу охорони здоров`я, в якому народилася дитина. [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 04.06.2020 року, виданого Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис №1201 (а.с.7). Як вбачається з копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , позивач [PERSON] народився [INFO] в місті Чернівці (а.с.5). Позивач [PERSON] визнає себе батьком дитини [PERSON] , [INFO], а дитина називає позивача «татом», що підтверджено в судовому засідання учасниками справи. Правовідносини, які склалися між сторонами, врегульовані положеннями Сімейного кодексу України, ст.9 Конвенції про права дитини, яка ратифікована Україною. Зокрема, згідно статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. За змістом ч. 2, 3 ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, при цьому позов про визнання батьківства може бути пред`явлено особою, яка вважає себе батьком дитини. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері. Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Як вбачається із аналізу ДНК на батьківство від 30.09.2020 року, результат дослідження №MGU109513RU-MGT6754, учасники дослідження: передбачуваний батько [PERSON] та дитина [PERSON] - ймовірність батьківства становить 99,99% (а.с.58). З урахуванням наведеного, суд вважає, що визнання факту батьківства відносно дитини є необхідним для її повноцінного фізичного, духовного та морального розвитку. У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У преамбулі Конвенції ООН про права дитини визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Зазначене положення також закріплено у ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», якою сім`я визнається природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і яка несе відповідальність за створення належних умов для цього. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню. Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо визнання батьківства є законними та обґрунтованими. В судовому засіданні не наведено жодних обставин, які б свідчили про протилежне. Крім того, суд зауважує, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, має виховуватись під опікою і відповідальністю батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Отже, суд вважає, що безпосередня участь біологічного батька у вихованні дитини, спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а насамперед буде повністю відповідати інтересам дитини, оскільки дитина залишилась без материнської опіки. Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, які суд вважає об`єктивними та достовірними. Відповідно до ст. 121 СК України, права та обов`язки матері і батька дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу III Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно з п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5 - є підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Висновки суду ґрунтуються на всіх наявних у справі письмових матеріалах в сукупності, досліджених в судовому засіданні, і яким дана правова оцінка. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та визнати позивача [PERSON] , [INFO] , батьком дитини [PERSON] , громадянина України, який народився [INFO] у м.Чернівці. Слід, зобов`язати Чернівецький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано- Франківськ) внести зміни до актового запису про народження дитини [PERSON] , [INFO] , вчиненого за №2475 від 15 листопада 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, де у відомостях про батьківство вказати батьком дитини громадянина України - [PERSON] , виключивши відомості про [PERSON] , а у графі «по батькові» вказати « [PERSON] » замість « [PERSON] ». Відповідно до ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач при поданні до суду позову сплатив судовий збір в розмірі 840,80 грн. Таким чином, необхідно повернути позивачу з Державного бюджету України - 50 відсотків судового збору в розмірі 420,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved