Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

Позивач [PERSON] 27.09.2016 року звернулась до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дітей, в якій вказала, що з 14.10.2005 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу подружжя має малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з нею і знаходяться на її утримані. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини доходів щомісячно. В попереднє судове засідання позивач не зявилась, надала суду заяву, в якій підтримала позов, та просить суд слухати справу у її відсутність. В попереднє судове засідання відповідач не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти заявлених вимог не заперечує Суд, вивчивши матеріали справи, законодавство, що регулює спірні правовідносини, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно свідоцтва про шлюб серії 1-ФМ № 007142 від 14.10.2005 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції Донецької області, сторони зареєстрували шлюб 14.10.2005 року. (а.с.2) Сторони є батьками [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-НО № 075274 від 15.04.2006 року, виданий відділом реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції Донецької області, та свідоцтвом про народження серії 1-НО № 509046 від 07.05.2013 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Селидівського міського управління юстиції Донецької області. (а.с.3,4) Згідно ч. 4 ст. 130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права,свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до абз. 6 п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення в цивільній справі» від 18.12.2009 року N 14 у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Вивчивши законодавство що регулює спірні правовідносини та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в порядку, передбаченому ст. ст. 130, 174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Згідно зі ст. 181 СК України, рішенням суду, кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері чи батька. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальний стан як дитини, так і платника аліментів, та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач має неповнолітніх дітей і має змогу виплачувати аліменти на їх утримання. Інших утриманців відповідач не має. Суд приходить до висновку, що слід стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у частковому співвідношенні до його заробітку у розмірі 1/3 частини всіх видів доходів. За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і позов про стягнення аліментів на утримання дітей підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.180,181,182,183 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved