Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

Позивач 21 лютого 2017 року звернулась до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовом до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання та просила суд розірвати договір довічного утримання від 24 жовтня 2012 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], який було посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за номером 2732 та стягнути судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 24 жовтня 2012 року між нею, [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання, який був посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за номером 2732. Відповідно до умов договору довічного утримання [PERSON] передала у власність [PERSON] належну їй квартиру [ADDRESS], у власність відповідача, а відповідач зобовязалась надавати по життєве утримання та матеріальне забезпечення відповідно до умов договору. Позивач свої зобовязання за вказаним договором виконала та передала у власність відповідача вказану квартиру, що підтверджується самим фактом укладення договору. Відповідач свої зобовязання не виконує, не здійснює забезпечення позивача утриманням та доглядом. У звязку з чим, позивач просить суд позов задовольнити повному обсязі. Ухвалою суду від 20 березня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від03.10.2017, яким ЦПК України викладеного в новій реакції. Ухвалою суду від 22 березня 2018 року вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено по справі підготовче засіданні. Відповідач надав до суду відзив на позов, в якому зазначила, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі та просить відмовити у задоволенні позову у звязку з тим, що відповідно до умов договору довічного утримання, догляд (утримання) надається у вигляді: щомісячного надання [PERSON] грошової суми в розмірі не менше ніж 300 (триста) гривень, виконання поточного ремонту у квартирі та надання побутових послуг за необхідності, сплати належних комунальних та інших обовязкових платежів відносно відчужуваної квартири. Відповідач у відзиві вказує, що нею щомісячно забезпечується виконання у квартирі поточного ремонту та надання інших побутових послуг за необхідністю, сплачуються належні комунальні та інші обовязкові платежі відносно відчужуваної квартири. Окрім цього, відповідач у відзиві зазначила, що від дня укладення договору вона щомісячно забезпечує [PERSON] харчами, ліками та лікуванням у закладах охорони здоровя. Крім того, до грудня 2017 року відповідач разом із своїми дітьми, чоловіком та [PERSON] проживали однією сімєю, тому до грудня 2017 року позивач по справі отримувала від відповідача догляд, який полягав у придбанні харчів та ліків, приготування їжі, прибирання в квартирі, тощо. У грудні 2017 року відповідач вимушена була переїхати до міста Київ, проте продовжувала виконувати свої обовязки за вказаним договором та надавати позивачу матеріальну допомогу у вигляді 300 гривень шляхом внесення вказаних коштів у готівковій формі на банківський рахунок відритий на імя позивача у ПАТ «Укрсиббанк» через касу банку, проте позивач відмовилась отримувати вказані кошти, а тому відповідач вважає, що зобовязання в частині щомісячної виплати грошового утримання у розмірі 300 гривень не здійснюються не з власної ініціативи, а з волі позивача. У відповідності до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Відповідно до ст.. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України. 26.02.2016 року у звязку з укладенням шлюбу Відповідачем було змінено прізвище на Александрія Квітка. (а.с.55) Суд, заслухавши пояснення учасників по справі, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступних підстав. Судом встановлено, що 24 жовтня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання, який був посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за номером 2732 (а.с.33-35). Предметом договору є квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до пунктів 1.2, 1.3 вказаного договору трьохкімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 55,9 кв.м., житловою площею 40,2 кв.м., розташована на другому поверсі пятиповерхового житлового будинку на підставі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя ВРС № 577342, видане 08.06.2012 року Третьою Криворізькою державною нотаріальною конторою, зареєстровану в реєстрі за № 2-964, свідоцтва про право на спадщину ВРС № 577346, видане 08.06.2012 року Третьою Криворізькою державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за № 2-966. Зазначена нерухомість зареєстрована за [PERSON] в КП Дніпропетровської обласної Ради «Криворізького бюро технічної інвентаризації» 07.07.2012 року книзі 82П-123, за номером 123 та в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 36640618. Відповідно до п. 2.2 вказаного договору утримання відчужувача з боку набувача визначається сторонами у вигляді: а) щомісячного надання їй грошової суми у розмірі не менше 300,00 гривень; б) виконувати поточний ремонт у квартирі та надавати побутові послуги за необхідністю; в) сплачувати належні комунальні та інші обовязкові платежі відносно відчужуваної квартири та документально цей факт відчужувачеві нерухомості відповідними довідками. З матеріалів справи вбачається, що 20.02.2017 року відповідачем [PERSON] здійснено перерахування коштів на рахунок позивача [PERSON] на виконання договору довічного утримання у розмірі 303,00 (триста три) гривні, відповідно до квитанції № 45 від 31.03.2017 року відповідачем [PERSON] здійснено перерахування коштів на рахунок позивача [PERSON] на виконання договору довічного утримання у розмірі 303,00 (триста три) гривні, відповідно до квитанції № 0.0.851295636.2 від 18.09.2017 року відповідачем здійснено перерахування коштів на рахунок позивача [PERSON] у розмірі 1500 (одна тисяча пятсот) гривень, відповідно до квитанції № 0.0.878720112.1 від 24.10.2017 року відповідачем здійснено перерахування коштів на рахунок позивача [PERSON] у розмірі 300 (триста) гривень. (а.с.117) Відповідачем також надано суду квитанції про оплату нею житлово-комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] від: 11.01.2013 року, 12.02.2013 року, 12.03.2013 року, 16.04.2013 року, 14.05.2013 року, 15.07.2013 року, 10.08.2013 року, 13.09.2013 року, 11.10.2013 року, 15.11.2013 року, 16.12.2013 року, 13.02.2014 року, 13.03.2014 року, 15.04.2014 року, 13.05.2014 року, 13.06.2014 року, 11.07.2014 року, 12.08.2014 року, 19.09.2014 року, 14.10.2014 року, 14.11.2014 року, 12.12.2014 року, 14.01.2015 року, 11.02.2015 року, 13.03.2015 року, 21.04.2015 року, 13.05.2015 року, 12.06.2015 року, 15.07.2015 року, 14.08.2015 року, 18.09.2015 року, 15.10.2015 року, 16.11.2015 року, 15.12.2015 року, 14.01.2016 року, 15.02.2016 року, 15.03.2016 року, 14.04.2016 року, 10.05.2016 року, 16.06.2016 року, 12.07.2016 року, 12.08.2016 року, 12.09.2016 року, 13.10.2016 року, 15.11.2016 року, 12.12.2016 року, 16.01.2017 року, 17.02.2017 року, 14.03.2017 року, 23.05.2017 року, 23.06.2017 року, 22.07.2017 року, 18.08.2017 року, 26.09.2017 року, 24.10.2017 року. (а.с.118-162) Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що деякий час [PERSON] допомагала [PERSON] в побуті та фактично виконувала майже усі умови договору довічного утримання, але в подальшому, після погіршення між ними стосунків, припинила виконувати умови договору. Однак, лише після звернення [PERSON] до суду із відповідною позовною заявою про розірвання договору довічного утримання, [PERSON] почала виконувати умови вказаного договору, щодо сплати щомісячно суми 300 грн., які до цього часу не виконувала взагалі. Так, судом встановлено, що відповідач в період часу з моменту укладення договору до лютого 2017 року не виконувала істотних умов договору: не здійснювала щомісячно виплату матеріального забезпечення, не прибирала в квартирі, не цікавилась станом здоров'я позивача, спілкування між сторонами договору носить формальний характер, на теперішній час між позивачем та відповідачем припинились будь-які стосунки, що виключає можливість нормального спілкування та виконання зобов'язань за договором довічного утримання. Відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували належне виконання умов договору довічного утримання з її боку. Із системного аналізу положень вказаних норм та умов договору вбачається, що підставою для розірвання договору довічного утримання є як повне невиконання набувачем взятих на себе обов'язків, так і їх неналежне виконання у порівнянні з умовами договору незалежно від вини набувача. При цьому, обов'язок з доведення факту належного виконання умов договору довічного утримання, у відповідності до ч.3 ст.12, ч.1 ст.76 ЦПК України, покладається саме на відповідача, який надає це утримання. Відповідно до ст.744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Відповідно до ст.745 ЦК України договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. У відповідності до ст.755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача. Згідно ст.756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача не підлягають поверненню. Крім того, згідно ст.598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У відповідності до ст. 3 ЦПК України, статті 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Визнання права власності є виключним способом захисту. Згідно ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Таким чином, оцінюючи надані сторонами по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності звязку у сукупності, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору\~довічного утримання підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо судових витрат, згідно ст.. 141 ЦПК України суд приходить висновку про необхідність стягнути із відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 640,00 грн. (а.с.1) На підставі викладеного та

Outcome: approved