Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

Позивач 16 вересня 2014 року звернулася до суду зі вказаним позовом, в якому згідно уточнень зазначила, що 08.03.2013 року з відповідачем уклала договір № 2002938568 та отримала кредит в розмірі 4395,00 грн. На при кінці 2013 року позивач вирішила закрити кредит, для чого звернулася за консультацією до працівників банку. Сума сплачена позивачем разом з відсотками за користування кредитом становить 4923,00 грн. Однак, відповідач в порушення умов договору нарахував позивачу штраф у сумі 390 грн. на виплачений без порушень кредит. У Дніпропетровському відділенні відповідача повідомили про нарахований штраф на вже виплачений кредит, запропонували написати заяву на закриття вказаного кредиту. Позивач оплатила нарахований штраф, однак такі дії відповідача значно погіршили її фінансовий стан. Позивач просила зобов'язати відповідача повернути їй на кредитну карту «Універсальна» карта Gold (Бонус Плюс) Приватбанку, незаконно стягнуті 390 грн. і комісію в розмірі 20 грн., що загалом складає 410 гривень; зобов'язати відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду в розмірі 2410 грн. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог посилалася на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню по наступних підставах. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 08 березня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 2002938568, відповідно до умов якого позивач отримала кредит в розмірі 4395,00 грн. Згідно умов договору, позичальник зобов'язався сплачувати банку відсотки за користування кредитом у розмірі 0,01% річних, строк кредиту 24 місяці (а.с.11-14). Відповідно до п. 1.5.1 договору, за порушення позичальником строків або суми сплати щомісячного платежу, з дня, наступного за датою платежу, визначеною Графіком платежів, позичальник сплачує штраф за кожен факт порушення 25 грн. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За правилом, встановленим ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Як зазначає позивач, на виконання своїх зобов'язань нею була сплачена сума разом з відсотками за користування кредитом у розмірі 4923,00 грн. Однак, відповідач в порушення умов договору нарахував позивачу штраф у сумі 390 грн. на виплачений без порушень кредит. У Дніпропетровському відділенні відповідача повідомили про нарахований штраф на вже виплачений кредит, запропонували написати заяву на закриття вказаного кредиту. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Разом з тим, позивачем не надано доказів, зокрема довідки наданої ПАТ «ОТП Банк» про припинення дії договору про надання споживчого кредиту № 2002938568 від 08.03.2013 року, у зв`язку з повним виконанням позичальником зобов`язань за вказаним кредитним договором та те, що кредитор не має фінансових та майнових претензій до позичальника. Отже, позивачем не доведено, що відповідач порушив її права стягнувши штрафні санкції, оскільки позивачем не надано доказів, в підтвердження обставин на які вона посилається, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача повернути їй на кредитну карту «Універсальна» карта Gold (Бонус Плюс) Приватбанку, незаконно стягнуті 390 грн. і комісію в розмірі 20 грн., що загалом складає 410 гривень не підлягають задоволенню. Також, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди за нижченаведених підстав. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім`ї, и близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибин фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язаня з розміром цього відшкодування. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму ВСУ № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою й протиправним діянням заподіювача та вини останнього в його заподіянні. Однак, [PERSON] не представила жодних доказів, в яких би зазнача, в чому полягає ця шкода, та якими доказами це підтверджується. Наведені [PERSON] підстави та обґрунтування заподіяння та відшкодування заподіяної моральної шкоди не свідчать про її доведеність та наявність підстав для задоволення позову в цій частині. За ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги є незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки факти викладені позивачем не знайшли свого об'єктивного підтвердження у судовому засіданні, позивачем на підтвердження викладених обставин не було надано належних доказів. В силу ст. 88 ЦПК України, враховуючи те, що [PERSON] була звільнена від сплати судового збору при подачі позову, він компенсуються за рахунок держави, в порядку Закону України «Про судовий збір».

Outcome: dismissed