Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] в червні 2017 року звернулась до суду із вимогами до [PERSON] про стягнення пені по аліментам в розмірі 15 469,71 грн. за період з травня 2014 року по жовтень 2016 року включно. Позовні вимоги мотивує тим, що з 1995 року вона перебувала з відповідачем у шлюбі, від даного шлюбу вони мають доньку - [PERSON], [INFO]. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17 вересня 2012 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08 липня 2002 року відвідач зобов'язаний виплачувати аліменти на користь позивача на утримання доньки в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу), але е менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Внаслідок невиконання відповідачем рішення суду про стягнення аліментів, за останнім утворилася заборгованість по виплаті аліментів в сумі 50 802,50 грн. В період з травня 2014 року по жовтень 2016 року сума неустойки, яку відповідач повинен сплатити - становить 15 469,71 грн., які і просила стягнути з відповідача. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримує та просить суд стягнути з відповідача на її користь неустойку в сумі 15 469,71 грн. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, пояснили, що в період з 01 січня 2014 року і по 25 березня 2015 року відповідач здійснював оплату аліментів на утримання дитини. Крім того, зазначили, що в певний час відповідач, в рахунок виплати аліментів, подарував своїй доньці квартиру за адресою: [ADDRESS], яка є його особистою приватною власністю. До того ж, в постанові про відкриття виконавчого провадження ВП № 43487726 адреса місця проживання відповідача зазначена невірно, а саме: [ADDRESS], за якою останній ніколи не проживав, а відтак і не міг знати про існування відкритого виконавчого провадження та про проведення виконавчих дій. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача та його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що 14 жовтня 1995 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 14 жовтня 1995 року зроблено запис № 1579, після укладення шлюбу [PERSON] присвоїла прізвище «[PERSON]» (а.с. 14). За даними копії паспорта [PERSON], шлюб розірвано на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 вересня 2002 року (а.с. 15 зворот). Від шлюбу сторони мають повнолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського району м. Києва від 03 листопада 1998 року, актовий запис № 1543 (а.с. 13). Згідно ст. 198 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. За нормами ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08 липня 2002 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини з усіх видів заробітку [PERSON] до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 05 червня 2002 року. На підставі вказаного рішення суду видано виконавчий лист (а.с. 17-20). Рішення суду набрало законної сили. Згідно ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. 08 листопада 2016 року державним виконавцем Дніпровського районного відділу ДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гевел О.О. позивачу було надано довідку-розрахунки заборгованості по аліментах, згідно якої загальна заборгованість по аліментам, починаючи з 01 травня 2014 року по 15 жовтня 2016 року становить 50 802,50 грн. (а.с. 11-12). Згідно ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Позивачем розраховано неустойку (пеню) за несплату аліментів, яка за період з травня 2014 року по жовтень 2016 року складає 15 469,71 грн. За змістом ст. 549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це вид забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, у якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому, сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різнитись. Тобто неустойка (пеня) за один місяць обчислюється так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць). (Постанова Верховного Суду України від 03.02.2016 року у Справі № 6-1477цс15). Згідно роз'яснень п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, передбачена ст. 196 Сімейного кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Таким чином, під час розгляду справи суд повинен установити обставини, з якими закон пов'язує звільнення від відповідальності платника аліментів за їх прострочення або зменшення розміру неустойки. Проте зменшити розмір неустойки можна після обрахування її суми за правилами ст. 196 Сімейного кодексу України, а не зменшити розмір передбаченого законом відсотка. (Постанова Верховного Суду України від 08.06.2011 року) Як убачається з матеріалів справи, предмет спору становлять вимоги позивача щодо стягнення з [PERSON] неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів дитину [PERSON], за кожний день прострочення станом на 14 червня 2017 року від суми заборгованості зі сплати аліментів за період з травня 2014 року по жовтень 2016 року у розмірі 15 469,710 грн. з підстав ухилення відповідача від сплати аліментів на користь позивача на утримання доньки [PERSON], присуджених за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08 липня 2002 року. Свідок [PERSON], який є братом відповідача [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що до 12 травня 2015 року донька сторін по справі проживала разом з ним, його братом та його матір'ю [PERSON] В цей період його брат періодично надавав грошові кошти на утримання доньки в розмірі від 1 500,00 грн. до 3 000 грн. Свідок [PERSON], яка є матір'ю відповідача [PERSON], в судовому засіданні пояснила, що близько двох років її онука [PERSON] проживала разом з нею. Протягом цього часу її син [PERSON] надавав грошові кошти для утримання та харчування дитини, однак, ці кошти він не надавав кожного місяця. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як визначено в ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків. Суд не може прийняти до уваги дані, надані в судовому засіданні відповідачем, про дарування ним квартири за адресою: [ADDRESS] свої доньці [PERSON] в рахунок оплати аліментів, оскільки дана обставина не підтверджена жодним доказом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вирішуючи позов про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, суд на підставі ст. 196 СК України, відповідно до вимог ст. 264 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості за аліментами, наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, в її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність в одержувача аліментів права на стягнення неустойки. При цьому суд має враховувати, що право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 Сімейного кодексу України, не пов'язується з дотриманням державним виконавцем норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо повідомлення боржника про наявність заборгованості. Так, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved