Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

Позивач 30 липня 2014 року звернувся з позовом до відповідачів про скасування державного акту на право власності на земельну ділянку та проведення реєстрації права власності. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 30 червня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договори купівлі-продажу земельної ділянки та домоволодіння, що розташовані по [ADDRESS] Тисменицького району Івано-Франківської області. 29 квітня 2011 року між позивачем, [PERSON] та [PERSON] укладено договори купівлі-продажу вказаних земельної ділянки та домоволодіння. 17 жовтня 2011 року рішення Тисменицького районного суду визнано недійсним договори купівлі-продажу укладені між [PERSON] та [PERSON] та рішенням Тисменицького районного суду від 24 травня 2014 року скасовано державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку. Цим самим визнано недійсним всі правовстановлюючі документи оформлені на ім'я позивача. На підставі вказаних рішення [PERSON] здійснено всі дії спрямовані на відновлення становища, що існувало раніше. Однак, на підставі поданих апеляційних скарг апеляційним судом Івано-Франківської області скасовано вказані рішення, а отже оспорюванні договори купівлі-продажу домоволодіння та купівлі-продажу земельної ділянки є дійсними, та є дійсним договір купівлі-продажу домоволодіння та договір купівлі-продажу земельної ділянки укладений між позивачем та [PERSON] від 29 квітня 2011 року. Зважаючи на це, оформлені на підставі рішень Тисменицького районного суду Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 666867 та виданий дублікат договору дарування від 12 червня 2013 року № 622 є недійсними. Проте вирішити дане питання позивач може лише шляхом звернення до суду з позовною заявою. Представник позивача - адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - реєстраційної служби Тисменицького районного управління юстиції в судовому засідання проти задоволення позовних вимог не заперечував та підтвердив неможливість оформлення всіх правовстановлюючих документів без отримання рішення суду. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, та не повідомили суд про причини неявки, хоча про дату, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного законодавства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. Частина 3 ст. 61 ЦПК України визначає, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Укладені 29 квітня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] договори купівлі-продажу: домоволодіння за адресою [ADDRESS] Тисменицького району Івано-Франківської області та земельної ділянки загальною площею 0, 2500 га кадастровий номер 2625886801:13:123:0162, на якій розташоване зазначене домоволодіння є дійсними, що встановлено рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 листопада 2013 року. Судом встановлено також, що рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 листопада 2013 року у справі про скасування державної реєстрації права власності на ім'я [PERSON] та відновлення всіх правовстановчих документів на ім'я [PERSON] визнано незаконним рішення Тисменицького районного суду від 24 травня 2012 року, а отже встановлених законом підстав для скасування реєстрації права власності на ім'я [PERSON] немає. Таким чином, право власності [PERSON] зареєстровано в належному порядку, проте безпідставно скасовано судом першої інстанції. Однак, на виконання скасованих рішень Тисменицького районного суду від 17 жовтня 2011 року та від 24 травня 2012 року [PERSON] отримав дублікат договору дарування від 12 червня 2013 року № 622 та скасовано державну реєстрацію від 22 квітня 2011 року, реєстраційний номер 2625886801:13:123:0162:3:001, права власності [PERSON] на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га, розташовану по [ADDRESS] Тисменицького району Івано-Франківської області, кадастровий номер 2625886801:13:123:0162, а саме скасовано державний акт серії ЯЕ № 852431 на право власності на земельну ділянку та видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 666867, що підтверджено висновком управління Держкомзему у Тисменицькому районі від 20 серпня 2012 року № 115. А це в свою чергу унеможливлює оформлення права власності за позивачем - [PERSON] Таким чином, рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області скасовано рішення на підставі якого видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 666867. Він є недійсним і підлягає скасування. При цьому дійсним є Державний акт на право власності на вказану земельну ділянку серії ЯЕ № 8552431, на якому нотаріусами зроблено посвідчувальні надписи відповідно до договорів купівлі-продажу земельної ділянки. Це призвело до порушення прав позивача [PERSON] та неможливості оформлення ним всіх правовстановлюючих документів на належне йому майно. Наведені обставини встановленні рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області, а отже не потребують доказування сторонами. Стаття 41 Конституції України та стаття 328 Цивільного кодексу України встановлюють, що право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності, відповідно до ст.. 328 ЦК України, набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Стаття 334 ЦК України встановлює момент набуття права власності за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає з моменту такого посвідчення, а якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Outcome: approved