Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] (далі також - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] (далі також - [PERSON] , [PERSON] , відповідачі) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обгрунтування позову зазначила, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Згідно довідки про склад сім`ї, виданої виконавчим комітетом Канівської міської ради Черкаської області від 22.10.2020 № 11-15/4081, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] - син позивача, [PERSON] - колишня дружина сина, [PERSON] - син колишньої дружини. Однак [PERSON] та [PERSON] не проживають в житловому приміщенні понад рік без поважних причин, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в квартирі не мають і взагалі квартирою не цікавляться. 07 серпня 2020 року Канівським міськрайонним судом Черкаської області в цивільній справі № 697/1040/20, винесено рішення, яким шлюб між її сином [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні позивач, ні її син, відповідачам не чинили. Комунальні служби, що надають послуги по утриманню квартири, в своїх розрахунках вказують кількість мешканців - 3 особи та нараховують по своїм тарифам відповідні розміри грошових коштів, які вона має сплатити комунальним службам. Оплачувати комунальні послуги за відповідачів вона не бажає, оскільки є пенсіонеркою та змушена постійно шукати додаткові заробітки для сплати комунальних послуг, які на даний час суттєво підвищились. З огляду на вищевказані обставини, позивач звернулася до суду та просить визнати [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення на веб-порталі «Судова влада України». Повідомлення про причину неявки в засідання від відповідачів до суду не надійшло, відзив на позов не надано, а тому суд вважає за можливе відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного та житлового законодавства. Так, зокрема, встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.11.2005 (а.с.97) та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 07.11.2005, реєстровий номер 8871158 (а.с.98). З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № 11-15/4081 від 22.10.2020 (а.с.14) вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані відповідачі: [PERSON] та [PERSON] . Згідно акту фактичного проживання осіб № 443 від 23.12.2020 (а.с.15), вбачається, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] , не проживають в квартирі [ADDRESS] з 08.11.2019 по даний час. Обставин, які б перешкоджали відповідачам у проживанні в квартирі [ADDRESS] судом не встановлено. При вирішенні спору суд виходить з наступного. За приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Частиною другою ст. 64 ЖК України визначено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до положень ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України, право члена сім`ї власника житла, який не є його співвласником, на користування цим житлом обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у ньому. Відповідач по справі [PERSON] є колишньою невісткою позивача [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником, або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Положеннями статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає за необхідне застосувати вимоги ст. 267 ЦПК України та встановити порядок виконання цього рішення суду, зокрема, вказавши що дане рішення є підставою для зняття особи з реєстрації за місцем мешкання. Суд, оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved