Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

Позивач, 28 лютого 2017 року, звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, що залишилося після смерті матері [PERSON], померлої 06 лютого 2013 року. В позовній заяві представник позивача [PERSON] (за довіреністю), посилалася на те, що 06 лютого 2013 року померла мати позивача [PERSON]. Після смерті залишилося спадкове майно: земельна ділянка площею 2,88 га вартістю 81883,33 грн., надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території [PERSON] сільської ради на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №001614, виданого Кодимською райдержадміністрацією на імя [PERSON]. Своїм заповітом померла [PERSON] все належне їй майно заповіла [PERSON]. В той же час, на момент відкриття спадщини позивач була непрацездатною, у звязку з чим мала право на обовязкову частку у спадщині померлої матері. При звернення до нотаріуса [PERSON], зясувалось, що відсутній оригінал правовстановлюючого документу державного акту на право власності на землю. З цієї причини нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину. Про втрату зазначеного правовстановлюючого документу позивач публікувала оголошення в газеті «Вісті Кодимщини». Це до позитивного результату не привело. Зазначені обставини і змусили позивача звернутися до суду за захистом свого права. За таких обставин просила позов задовольнити та визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом право власності на 1/4 частини земельної ділянки загальною площею 2,88 га, вартістю 20470,83 грн., на підставі державного акту на право власності на землю серії ІІІ-ОД №001614, виданого Кодимською райдержадміністрацією на імя [PERSON] померлої 06 лютого 2013 року, який був утрачений. В судове засідання представник позивача не зявилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Представники відповідача - [PERSON] сільської ради Кодимського району Одеської області, в судове засідання не зявився, попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши вимоги позивача, заяву відповідача та матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Судом установлено, що 06 лютого 2013 року померла мати позивача [PERSON] [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ЖД №333284, виданим 14 лютого 2013 року відділом ДРАЦС Кодимського районного управління юстиції в Одеській області. До складу спадкового майна [PERSON] ввійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва №43/623, площею 2.88 га., яка розташована на території [PERSON] сільської ради Кодимського району Одеської області та належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №001614, виданого 10 березня 2004 року Кодимською районною державною адміністрацією Одеської області відповідно до розпорядження №64 від 28 січня 2004 року, що підтверджується дослідженою в судовому засіданні Інформацією відділу Держгеокадастру в Кодимському районі Одеської області №Я-5170-52/0/6-17 від 09 лютого 2017 року. Заповітом від 14 листопада 2012 року [PERSON] все належне їй майно, а також все те, що буде їй належати на день її смерті, заповіла своїй доньці [PERSON]. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Отже, позивач [PERSON] є спадкоємцем спадщини [PERSON] за заповітом. Водночас, відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України непрацездатні діти спадкодавця, незалежно від змісту заповіту, спадкують половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Згідно свідоцтва про народження серії ЯЛ №102322, виданого 19 червня 1956 року Кодимським рай бюро ЗАГС Одеської області, матір»ю народженої 08 серпня 1944 року [PERSON] є [PERSON]. Після реєстрації одруження з [PERSON], [PERSON] присвоєно прізвище «Ямпольська». Це вбачається з дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про одруження серії ІІ-ЯК №03900490, видане 06 грудня 1969 року [PERSON] сільською радою. Тобто, судом установлено, що позивач є дочкою спадкодавця. Встановлено, що на час відкриття спадщини позивач по справі [PERSON] [PERSON] ([INFO]) досягла віку 69 років, у звязку з цим була непрацездатною за віком та мала право на обовязкову частку у спадщині померлої матері. Отже, на момент смерті [PERSON] за умови відсутності заповіту, її спадкоємцями за законом мали б бути її рідні діти [PERSON] та позивач - [PERSON] а тому, кожній з них за законом належала б 1/2 частина спадщини [PERSON] У звязку з цим, у відповідності з вимогами ч.1 ст.1241 ЦК розмір обовязкової частки, належної [PERSON], складає 1/4 частина спадкового майна, тобто половину від того, що належало б їй у разі спадкування спадщини матері за законом. Згідно рішенню Кодимського районного суду Одеської області від 05 грудня 2013 року (справа №503/1684/13-ц) за [PERSON] визнано в порядку спадкування за заповітом право власності на ? земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва №43/623 на території [PERSON] сільської ради Кодимського району Одеської області. Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Згідно з ч.1 ст.1269 та ст.1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття проживав окремо від спадкодавця, на протязі шести місяців з моменту відкриття спадщини має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що позивач протягом шестимісячного строку, встановленого ст.1270 ЦК України, звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини матері та видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом нотаріус відмовила через відсутність у неї правовстановлюючого документу на спадкове майно, а саме державного акту на землю, який втрачено, оголошення про що було розміщене в газеті Вісті Кодимщини №34 від 24 серпня 2013 року (відмова нотаріуса №204/02-14 від 18 березня 2014 року). Відсутність оригіналу зазначеного правовстановлюючого документу відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції №296/5 від 22 лютого 2012 року, є підставою для відмови у вчиненні нотаріусом відповідної нотаріальної дії та відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Крім цього, колегія суддів Верховного Суду України в постановах від 06 та 13 лютого 2012 року (справи №3-2гс12, №3-3гс12, №3-4гс12, №3-5гс12) вказала, що відповідно до ст.392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Зазначені обставини свідчать про неможливість захисту порушеного права позивача в позасудовому порядку, зокрема шляхом видачі їй дублікату втраченого державного акту на землю, тому обраний нею спосіб захисту цього порушеного права відповідає ст.16 ЦК України, у звязку з чим її позов підлягає частковому задоволенню, оскільки за нормами ч.1 ст.1269 та ч.1 ст.1270 ЦК України вона прийняла спадщину померлої матері [PERSON] Разом з цим, з врахуванням права [PERSON] на обовязкову частку у спадщині померлої [PERSON], розмір належної позивачеві частки у спадщині має складати 1/4 частини. На підставі ст.ст. 1241 ч.1, 1268 ч.5,

Outcome: approved