Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

Позивач 13.08.2014 р. звернувся в суд з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітніх дітей з ним. Ухвалою суду від 02.09.2014 р. до участі в справі залучено комісію з питань захисту прав дитини Тисменицької РДА в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача. Заявлений позов [PERSON] обґрунтовував тим, що сімейне життя з відповідачкою не склалось у зв'язку з тим, що відповідачка почала зловживати спиртним і психотропними речовинами, на що витрачала кошти із сімейного бюджету, оскільки він більшість часу перебував на роботі за кордоном і матеріально забезпечував всі потреби дружини, двох їх спільних дітей та дочки відповідачки від першого шлюбу. Відповідачка почала неадекватно ставитись до дітей, у кінці липня 2014 р. хотіла підпалити будинок, у якому вони проживали з дітьми. Тому він в серпні 2014 р. забрав дітей і перейшов проживати до своїх батьків, при цьому він не чинить перешкод у спілкуванні дітей з матір'ю. Вважає примирення та збереження шлюбу неможливими, тому просив шлюб розірвати, визначити місце проживання малолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], та дочки [PERSON], [INFO], з ним. Позивач у судовому засіданні позов підтримав і просив його задовольнити. Відповідачка у судовому засіданні позов визнала частково, погодилась на розірвання шлюбу, не згідна з визначенням місця проживання малолітніх дітей з батьком, суду пояснила, що позивач постійно її бив, вона з нервів могла випити барбовалу, щоб заспокоїтись, однак, вона постійно не вживала цей препарат, не вживала спиртного. Вона належно виконувала свої материнські обов'язки, прибирала у будинку, готувала дітям їжу, доглядала за дітьми. Відповідач у кінці серпня 2014 р. забрав дітей і пішов проживати до своїх батьків. Відповідачка підтвердила, що позивач не чинить їй перешкод у спілкуванні з дітьми, а вона чинить йому такі перешкоди. Проти часткового задоволення позову в частині розірвання шлюбу не заперечувала, просила визначити місце проживання малолітніх дітей з нею. Представник третьої особи в судовому засіданні пояснила, що комісія з питань захисту прав дитини Тисменицької РДА вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей сторін з матір'ю [PERSON], що відображено у рішенні комісії від 07.11.2014 р., яке долучено до матеріалів справи. Вислухавши пояснення сторін, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 11 жовтня 2007 р., у шлюбі народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO], які на даний час є малолітніми. Стосунки, що склались між сторонами, виключають можливість збереження шлюбу. За таких обставин, коли подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, інтересам малолітніх дітей сторін, що мають істотне значення, шлюб слід розірвати, відповідачці залишити шлюбне прізвище. Судом встановлено, що з серпня 2014 р. малолітні діти сторін проживають з батьком у його батьків за адресою: [ADDRESS]; позивач не чинить перешкод у спілкуванні дітей з матір'ю, яка проживає по сусідству - через дорогу по [ADDRESS]; відповідачка чинить перешкоди батькові у спілкуванні з дітьми. Дані обставини відповідачка сама підтвердила у судовому засіданні. Відповідно до положень ст.18 Конвеції ООН про права дитини від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, предметом основного піклування батьків є найкращі інтереси дитини. Вказаний принцип покладений в основу Закону України «Про охорону дитинства», ч.3 ст.11 якого встановлює, що предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Суд керується також принципами, закладеними у Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р., згідно принципу 6 якої дитина для повного і гармонійного розвитку своєї особистості потребує любові і розуміння; малолітня дитина не повинна бути розлучена зі своєю матір'ю, крім тих випадків, коли наявні виключні обставини. З наданої головним лікарем обласної психоневрологічної лікарні № 3 інформації (а.с.25) встановлено, що відповідачка [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні в ОПНЛ № 3 з 07.10. до 23.10.2014 р. з діагнозом: розлади психіки і поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку змішаного ґенезу, легкий психоорганічний синдром, змішаний варіант на соматично ослабленій основі, ускладнений псевдосуїцидальною спробою (отруєння барбовалом). Суд розцінює вказану обставину як виключну, яка у сукупності з іншими встановленими судом обставинами, зокрема, щодо чинення перешкод у спілкуванні з дітьми з боку матері та відсутності таких перешкод з боку батька, дає підстави для висновку про доцільність на даний час визначення місця проживання двох малолітніх дітей сторін не з матір'ю, а з батьком. Позицію позивача у забезпеченні найкращих інтересів своїх дітей суд вважає більш відповідальною. Тому суд не погоджується з рішенням комісії з питань захисту прав дитини Тисменицької РДА від 07.11.2014 р. (а.с.28-30), яка вважала за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей сторін з матір'ю, визнаючи це рішення поверховим та неналежно обґрунтованим. При вирішенні даного спору суд бере до уваги ставлення кожного з батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, вік дітей, особисту прихильність дітей до кожного з батьків. Суд враховує, що обидві сторони проживають у задовільних матеріальних умовах, що дозволяє їм забезпечити належні умови для проживання і матеріального утримання дітей. З урахуванням викладеного, виходячи з інтересів малолітніх дітей сторін, суд вважає за доцільне визначити місце їх проживання з батьком. На підставі наведеного, відповідно до ст.18 Конвеції ООН про права дитини від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 р., ст.ст. 110, 112, 160, 161 СК України, ст.ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved