Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 22.02.2019 року звернувся у суд із позовом, в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений 02.02.2018 року між ним та відповідачем [PERSON]. Також просить визнати за ним право власності на нерухоме майно, а саме нежитлову будівлю кафе-бар (позначений у технічному паспорті літерою А-2) загальною площею 293,2 кв. м., яка знаходиться на території Плавянської сільської ради Сколівського району Львівської області в урочищі «Івашковець-Довжки», № 101. Ухвалою судді від 25.02.2019 року вказаний позов прийнято до розгляду, як такий, що поданий у порядку виключної підсудності за місцезнаходженням обєкта нерухомого майна, з приводного котрого виник спір, та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого засідання. Ухвалою підготовчого засідання у справі від 09.04.2019 року підготовче провадження закрито, а справу призначено до розгляду по суті. \~ \~ \~ \~Розгляд справи по суті відбувся 22.04.2019 року, без участі сторін. Позов обґрунтовано тим, що 02.02.2018\~року між\~сторонами у\~справі було\~укладено договір\~купівлі-продажу,\~у відповідності\~до якого\~продавець зобов'язався\~передати покупцю\~належне продавцю\~нерухоме майно,\~а саме\~нежитлову будівлю\~ кафе-бар\~(позначений\~у технічному\~паспорті літерою\~А-2)\~загальною площею\~293,2\~кв.\~м.,\~яка знаходиться\~на території\~Плавянської сільської\~ради Сколівського\~району Львівської\~області в\~урочищі «Івашковець-Довжки»,\~№ 101,\~а покупець\~зобов'язався\~прийняти нежитлову\~будівлю та\~сплатити за\~неї визначену\~цим договором\~ціну у\~визначений договором\~спосіб.\~Відповідно до\~умов договору\~сторони зобов'язались\~не ухилятись\~від нотаріального\~посвідчення договору,\~однак,\~незважаючи на\~неодноразові звернення\~позивача,\~прохання щодо\~нотаріального посвідчення\~укладеного договору\~відповідач відхилила.\~Посилається позивач\~і на\~те,\~що вказаний\~договір укладений\~після 01.01.2013\~року,\~сторонами було\~у письмовій\~формі досягнуто\~згоди з\~усіх істотних\~умов,\~жодних умов,\~які б\~суперечили вимогам\~закону договір\~не містить,\~будь-яких\~обмежень,\~встановлених законом\~для укладення\~договору,\~у наявності\~не було\~і не\~має.\~Зазначає позивач\~і про\~факт виконання\~ним своїх\~зобовязань за\~договором у\~повному обсязі.\~Спірна будівля\~розташована на\~належній відповідачу\~[PERSON]\~на підставі\~договору дарування\~земельної ділянки\~від 01.03.2012\~року,\~реєстровий №\~109,\~земельній ділянці,\~кадастровий номер\~ 4624585900:05:000:0065.\~У звязку\~з наведеним,\~зважаючи на\~заперечення відповідачем\~можливості набуття\~позивачем права\~власності на\~нежитлову будівлю,\~яка є\~предметом зазначеного\~договору,\~просить позов\~задовольнити.\~ Позивач у судове засідання щодо розгляду справи по суті не зявився, хоча був належно повідомленим про дату, час та місце судового засідання у справі. Разом з тим, позивач 22.03.2019 року подав суду письмову заяву під вх. № 1380, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, позов підтримав, просив такий задовольнити з наведених у ньому підстав. Проти заочного розгляду справи позивач не заперечував. Крім того, позивачем 22.04.2019 року подано повторно заяву про розгляд справи без його участі із підтримання позовних вимог повністю, так як відповідач надалі ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, наміру прибути до нотаріуса за місцезнаходженням нерухомого майна не має, а станом на зазначену дату спір надалі має місце. Відповідач у судове засідання щодо розгляду справи по суті також не зявилася, хоча була належно повідомленою про дату, час та місце судового засідання у справі, про причини своєї неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала. У звязку із встановленням обставин, визначених ст. 280 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд даної справи. Оскільки у судове засідання не зявилися усі учасники справи, то суд, в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, ухвалив проводити судове засідання у справі 22.04.2019 року без його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши матеріали справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невідємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із наведених вище процесуальних норм суд, перевіряючи порушення прав позивача майнового характеру, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Як встановлено судом, 02.02.2018 року між сторонами у справі було укладено договір купівлі-продажу, у відповідності до п. 1.1 якого продавець (відповідач у справі) зобов'язався передати покупцю (позивачу у справі) належне продавцю на праві власності нерухоме майно, а саме будівлю кафе-бару (позначений у технічному паспорті літерою А-2) загальною площею 293,2 кв. м., яка знаходиться за адресою: урочище «Івашковець-Довжки» Плавянська сільська рада Сколівського району Львівської області, № 101, а покупець зобов'язався прийняти зазначену будівлю та сплатити за неї визначену цим договором ціну у визначений договором спосіб. У відповідності до п. п. 2.1.2, 2.2.2 вказаного договору як продавець, так і покупець, зобовязались не ухилятись від нотаріального посвідчення такого. У той же час, договір купівлі-продажу нежитлової будівлі нотаріально не посвідчувався внаслідок ухилення позивача від такого посвідчення. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Одними із підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Поняття та види правочинів регламентовані ст. 202 ЦК України, за якою правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). У свою чергу, поняття та види договору регламентовані ст. 626 ЦК України, за змістом якої договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.\~\~ Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, де, з-поміж іншого, йдеться про те, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Статтями 208 та 209 вказаного Кодексу визначено коло правочинів, які належить вчиняти у письмовій формі і які підлягають нотаріальному посвідченню. За змістом ст. 657 ЦК України\~договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі.\~\~ Відтак, договір купівлі-продажу, укладений 02.02.2018 року між сторонами у справі, повинен був укладатись у письмовій формі і підлягав нотаріальному посвідченню, оскільки законом чітко віднесено такий вид правочину до правочинів, які належить вчиняти у письмовій формі і які підлягають нотаріальному посвідченню. Однак, відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України,\~якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Як розяснюється у пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», з підстав недодержання\~вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства\~підлягають обов'язковому\~нотаріальному посвідченню. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає\~правочин обов'язковому нотаріальному\~посвідченню, чому він не був\~нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його\~посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших\~підстав нікчемності правочину.\~У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне\~посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з\~підстав, встановлених ст. ст. 218 та 220 ЦК\~України. Інші\~вимоги щодо визнання договорів дійсними, у тому числі заявлені у\~зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не\~відповідають можливим способам\~захисту цивільних прав та\~інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню. Аналізуючи матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність передбачених законом обмежень для укладення договору купівлі-продажу нежитлової будівлі. Судом також встановлено, що між сторонами договору купівлі-продажу досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Так, як встановлено сторонами у п. 3.2. договору, позивач, який є покупцем за договором, сплатив відповідачу, яка виступала продавцем за договором, грошову суму, передбачену п. 3.1 договору, а саме 377 999, 00 грн. до моменту підписання договору (п. п. 3.1. 3.2. договору). Відповідач, у свою чергу, передав предмет договору, у відповідності до акту приймання-передачі у порядку та у строк, погоджений сторонами у п. 1.3. договору 04.02.2018 року, що підтверджується актом приймання-передачі будівлі за договором купівлі-продажу. Позивач прийняв такий обєкт нерухомого майна, володіє та користується ним у межах своїх потреб. Таким чином, договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений 02.02.2018 року між сторонами у справі, відповідає вимогам ст. ст. 203, 207-209, 655-657 ЦК України. Судом встановлено, що відповідач, як сторона договору купівлі-продажу від 02.02.2018 року, ухилилася від його нотаріального\~посвідчення, що документально підтверджено наявним у матеріалах справи листом відповідача від 12.12.2018 року, адресованому позивачу на його вимогу про нотаріальне посвідчення укладеного між ними договору. Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (договорів). Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України\~право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до ст. 392 ЦК України особа може предявити позов про визнання за нею права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Як розяснюється у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ за позовами про визнання права власності. Відповідні положення щодо захисту права приватної власності поширюються також і на особу, яка хоча не є власником, але володіє майном з підстав, передбачених законом чи договором.\~\~\~\~ Враховуючи ту обставину, що незаконність набуття позивачем права власності на будівлю кафе-бару (позначена у технічному паспорті літерою А-2) загальною площею 293,2 кв. м., яка знаходиться за адресою: урочище «Івашковець-Довжки» Плавянська сільська рада Сколівського району Львівської області, № 101, не встановлена судом, суд вважає, що таке право набуте позивачем правомірно на підставі договору купівлі-продажу. Як вбачається з копії технічного паспорта на громадський будинок, який знаходиться за адресою: № 101, урочище «Івашковець-Довжки» Плавянська сільська рада Сколівського району Львівської області, виготовленого на замовлення позивача ФОП [PERSON] 10.01.2019 року, такий являє собою кафе-бар (позначений літерою А-2), загальною площею 293,2 кв. м.. Як вбачається з долученої до матеріалів справи копії договору дарування земельної ділянки від 01.03.2012 року, реєстровий № 109, власником земельної ділянки, кадастровий номер 4624585900:05:000:0065 загальною площею 2,000 га, яка знаходиться на території Плавянської сільської ради Сколівського району Львівської області за межами населеного пункту, в урочищі «Івашковець-Довжки», є відповідач. Виходячи із заявлених позовних вимог, аналізу матеріалів справи, а також невизнання відповідачем як власником земельної ділянки, на котрій спірне майно розміщене, суд вважає, що вимоги позивача про визнання дійсним договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, а також про визнання за ним права власності на спірний обєкт нерухомого майна за таким договором купівлі-продажу є підставними та обґрунтованими, доведені матеріалами справи і підлягають до задоволення у повному обсязі. Крім того, з набранням 01.01.2013 року чинності Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України», скасована державна реєстрація правочинів, у тому числі і договорів купівлі-продажу нерухомого майна, у звязку з чим дійсність таких договорів не повязана і не залежить від їх державної реєстрації.\~\~ Судовий збір, сплачений позивачем за подання позову, в силу задоволення його позовних вимог, у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, слід покласти на відповідача у справі. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 4 550 грн. судових витрат у справі.

Outcome: approved