Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

Позивач [PERSON] 17 травня 2019 року звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в якому просив скасувати наказ № 87/к від 03.05.2019 року по ПрАТ «ЦЗФ «Мирноградська» про звільнення його з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням чисельності або штату працівників, поновити його на роботі на посаді юрисконсульта 2 категорії на ПрАТ «ЦЗФ «Мирноградська» та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05.05.2019 року до дня поновлення на роботі. На підтвердження своїх позовних вимог позивач [PERSON] зазначив, що з відповідачем по справі він знаходився в трудових відносинах з 03.11.2014 року, працюючи на посаді юрисконсульта, а з 01.11.2017 року - на посаді юрисконсульта 2 категорії. 05.05.2019 року відповідно до наказу № 87/к від 03.05.2019 року був звільнений протиправно та безпідставно з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку і скороченням чисельності або штату працівників, зумовлених змінами в організації виробництва та праці. Про своє звільнення він дізнався 06.05.2019 року при ознайомленні з наказом № 87/к від 03.05.2019 року, в той же день отримав трудову книжку. Він вважає своє звільнення протиправним та необгрунтованим за наступних підстав: відповідач не попередив його про наступне звільнення за два місяці, чим порушив його права. На момент звільнення на підприємстві в наявності були вакантні посади, зокрема вантажника матеріального складу, що зазначено в додатку до цього наказу, але відповідач не запропонував йому іншу роботу. Одноособово видавши наказ № 50-ОД від 04.03.2019 року про зміну організаційної структури підприємства, Генеральний директор вийшов за межі власних повноважень, зазначених у п. 7.41 Статуту ПрАТ «ЦЗФ «Мирноградська». Наказ № 50-ОД від 04.03.2019 року містить недостовірні фактичні дані про зміну організації праці, оскільки ніяких змін в організації праці на ПрАТ «ЦЗФ «Мирноградська» не відбулося, перерозподілу функцій юридичної служби здійснено не було, наказів про перерозподіл функцій юридичної служби не видавалось. 17 травня 2019 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Філь О.Є. 21 травня 2019 року ухвалою судді позовну заяву було залишено без руху, позивачу був наданий строк для усунення недоліків. 27 травня 2019 року позивач усунув недоліки позовної заяви. 03 червня 2019 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 27 червня 2019 року. В зв`язку з перебуванням судді у відпустці розгляд справи було відкладено на 30.07.2019 року. 16 липня 2019 року до суду надійшов відзив по позовну заяву, який був підписаний директором з правових питань ПрАТ «ЦЗФ «Мирноградська» [PERSON], в якому він зазначив, що позивач [PERSON] , не був персонально попереджений про наступне звільнення за два місяці до звільнення; на підприємстві були в наявності вакантні посади, зокрема, вантажника матеріального складу, про що зазначено в додатку до наказу № 50-ОД від 04.03.2019 року, однак, позивачу [PERSON] інша робота не була запропонована. Змін в організації праці на ПрАТ «ЦЗФ «Мирноградська» не відбулося. Будь-яких рішень про зміну організаційної структури відповідача Дирекція ПрАТ «ЦЗФ «Мирноградська» не приймала. Згідно наказу № 90-ОД від 02.09.2019 року довіреності, які були видані раніше директору з правових питань [PERSON] , які підтверджують його повноваження, як представника ПрАТ «ЦЗФ «Мирноградська» в судах, вважати недійсними та неактуальними (а.с. 168-169). 17 липня 2019 року до суду надійшов відзив по позовну заяву, який був підписаний представником відповідача - адвокатом Ільющенко Ю.А, в якому зазначено, що відповідач не визнає позовні вимоги позивача в повному обсязі, просить відмовити в їх задоволенні. 04.03.2019 року інженер по кадрам [PERSON] ознайомила [PERSON] з наказом про скорочення чисельності працівників, позивачу були запропоновані вільні вакансії, а саме: вантажника матеріального складу та прибиральника території, позивач відмовився підтвердити факт ознайомлення з наказом. Директор з правових питань [PERSON] виклав особисту думку на попередженні та зазначив, що він забороняє безпосередньо підпорядкованому йому юрисконсульту з правових питань знайомитись з цим наказом та додатком до нього. В зв`язку з цим був складений акт в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] Директор з правових питань [PERSON] перебуває в родинних відносинах з позивачем, є\\є його батьком, до звільнення перебував в його безпосередньому підпорядкуванні, працював в одному робочому кабінеті, вказані вище факти та дії [PERSON] свідчать про особисту обізнаність батька позивача про звільнення його сина та його особисту зацікавленість визнати наказ про звільнення незаконним. На час видання наказу на підприємстві існувала профспілкова організація працівників вугільної промисловості України та первинна профспілкова організація Незалежної профспілки гірників України ЦЗФ «Мирноградська». Позивач не був членом будь-якої профспілки, а тому згода виборного органу первинної профспілкової організації на його звільнення не була потрібна. Наказом № 80-ОТ від 03.05.2019 року затверджено штатний розклад та планова розстановка чисельності персоналу, в якому виключена штатна одиниця - юрисконсульт 2 категорії. З наказом про звільнення від 05.05.2019 року позивач був обзнайомлений 06.045.2019 року, в той же день йому на картковий рахунок були перераховані суми, що належать до виплати при звільненні. Доводи позивача про винесення директором Товариства наказу про скорочення штату з перевищенням повноважень, є необгрунтованими та не підтвердженими нормами чинного законодавства. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги та доводи, викладені на їх обґрунтування в позовній заяві, підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Крім того, зазначив, що в порушення вимог діючого законодавства відповідач завчасно, не пізніше трьох місяців, не надав професійним спілкам інформації про скорочення чисельності працівників. Також зазначив, що йому не була запропонована вакантна посада економіста. Представник відповідача ПрАТ «ЦЗФ «Мирноградська» Ільющенко Ю.А. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, підтримав доводи викладені в обгрунтування своїх заперечень, які викладені у відзиві на позовну заяву. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працює інженером з кадрів в ПрАТ «ЦЗФ «Мирноградсьска». 04.03.2019 року був виданий наказ про скорочення чисельності працівників, а саме, штатної одиниці юрисконсульта 2 категорії. Вона пішла знайомити з наказом та вручати попередження [PERSON] . Але не змогла цього зробити, оскільки директор з правових питань [PERSON] написав на цьому наказі та попередженні власну незгоду з наказом та заборону [PERSON] знайомитись з ними. Вона спитала у керівництва про свої подальші дії, на що отримала відповідь про те, що необхідно діяти відповідно до законодавства. Тоді вона знайшла зразок акту, підготувала його, 05 березня 2019 року вранці зайшла разом з секретарем [PERSON] в кабінет [PERSON] , там був також присутній [PERSON] , в їх присутності стала голосно читати наказ [PERSON] та попередження, сказала, які були вакансії. [PERSON] знову намагався перешкодити цьому, голосно весь час щось говорив, а [PERSON] сидів. Після того, як вона все зачитала, відповідний акт був підписаний нею, [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працює секретарем в ПрАТ «ЦЗФ «Мирноградська», їй відомо, що був виданий наказ про скорочення, а [PERSON] від підпису відмовився. Вона була запрошена в якості свідка [PERSON] . Точної дати не пам`ятає, в робочий день, вранці вона разом з [PERSON] зайшла в кабінет, де був [PERSON] , там ще сидять [PERSON] - батько позивача та [PERSON] - мати позивача, архіваріус, а також [PERSON] [PERSON] вголос зачитала повністю наказ та попередження, при цьому [PERSON] сидів, а [PERSON] встав поруч і весь час щось казав на знак незгоди. Після цього вона, [PERSON] та [PERSON] підписали про це акт. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він працює в ПрАТ «ЦЗФ «Мирноградська» в якості інженера з охорони навколишнього середовища. Дату він не пам`ятає, зранку до робочого кабінету, де знаходиться він, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , зайшли [PERSON] та [PERSON] , яка почала щось казати. Першого речення він не розчув, оскільки в одному вусі у нього був навушник, де грала музика. Але після перших слів [PERSON] [PERSON] встав и став голосно щось казати. Після цього він вимкнув музику, витягнув навушник і став слухати, що діється. [PERSON] вголос зачитала наказ про скорочення [PERSON] та попередження, були запропоновані вакантні посади. Посади економіста запропоновано не було. [PERSON] весь час казав про те, що це незаконно, а [PERSON] або нахилом голови, або словами висловив свою незгоду, він точно не пам`ятає. Після цього він разом з [PERSON] та [PERSON] підписали відповідний акт. У нього дійсно нормальні стосунки з [PERSON] , оскільки вони працюють в одному кабінеті, але він підписав акт, оскільки в ньому все викладено вірно. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, свідків, дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 77ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував в трудових відносинах з відповідачем по справі ПрАТ «ЦЗФ «Мирноградська» з 03.11.2014 року, працюючи на посаді юрисконсульта, а з 01.11.2017 року - на посаді юрисконсульта 2 категорії (а.с. 7-9). Згідно з наказом генерального директора № 50-ОД від 04.03.2019 року в зв`язку зі змінами в порядку роботи та організації праці, а також з необхідністю оптимізації штатної чисельності ПрАТ «ЦЗФ «Мирноградська» було наказано вивести зі штатного розпису наступну штатну одиницю: юрисконсульт 2 категорії, провідному інженеру Луковенко з 05 травня 2019 року ввести в дію штатний розклад в новій редакції з врахуванням вищезазначених змін, інженеру з кадрів [PERSON] письмово попередити відповідного працівника про наступне скорочення штатної чисельності, наказ довести до відома відповідних служб фабрики. Зазначений наказ було погоджено з головою первинної профспілкової організації (а.с. 134). Додатком до зазначеного наказу є попередження працівника ПрАТ «ЦЗФ «Мирноградська», посада якого скорочується з 5 травня 2019 року, [PERSON] , в якому зазначено, що підприємство роботу за відповідною спеціальністю запропонувати не може, наявні вакансії: вантажник матеріального складу, прибиральник території (а.с. 135). На виконання зазначеного наказу інженер з кадрів [PERSON] 04.03.2019 року намагалась письмово попередити позивача [PERSON] про наступне скорочення, але в цей день їй не вдалось цього виконати, оскільки директор з правових питань [PERSON] заборонив підпорядкованому йому юрисконсульту знайомитись з цим наказом та додатком до нього, що підтверджується рукописним текстом на наказі та додатку (а.с. 134-135). Підпис позивача про отримання даного попередження відсутній. Актом від 04 березня 2019 року, складеним комісією у складі інженера з кадрів [PERSON] , провідного інженера з охорони навколишнього середовища Алексютенко О.О., секретаря Юрової О.О. зафіксована відмова [PERSON] від отримання вищенаведеного попередження (а.с. 136). Дані обставини позивач не спростовував у судовому засіданні. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили зазначені обставини, уточнивши лише, що акт був фактично складений та підписаний не 4 березня 2019 року, а 5 березня 2019 року вранці. Згідно попередженню, яке є додатком до наказу № 50-ОД від 04.03.2019 року, позивачу було повідомлено про наявність вакансій: вантажника матеріального складу, прибиральника території (а.с. 135). Вищезазначені свідки в судовому засіданні також підтвердили, що ці вакансії були запропоновані позивачу. Сам позивач даних обставин не спростував в судовому засіданні, лише задавав питання свідкам, чи була йому запропонована вакансія економіста. Згідно штатного розкладу, плановій розстановці чисельності персоналу штатних працівників станом на 01 січня 2019 року була наявна штатна одиниця - юрисконсульт 2 категорії (а.с. 138-140). Наказом № 80-ОТ від 06.05.2019 року в зв`язку зі скороченням посади юрисконсульта 2 категорії, упорядкуванням штатної чисельності персоналу, був введений в дію новий штатний розпис та затверджена планова розстановка штатних працівників з 06.05.2019 року згідно з додатком № 1, цей наказ був погоджений з головою первинної профспілкової організації (а.с. 141-146). Відповідно до звітності «Інформація про попит на робочу силу (вакансії) за формою № 3-ПН за період з 01.03.2019 року (на 01.04.2019 року вакансії продовжені), у відповідача були наявні наступні вакансії: машиніст конвеєра, машиніст установок збагачення та брикетування вугілля, машиніст насосних установок, апаратник вуглезбагачення, електрозварник ручного зварювання, електрогазозварник, машиніст конвеєра (а.с. 150). Згідно коментарям до даних вакансій всі вони потребували відповідної професійної кваліфікації. Згідно протоколу засідання наглядової ради ПрАТ «ЦЗФ «Мирноградська» від 07 травня 2019 року було погоджено наглядовою радою прийняття Генеральним директором [PERSON] рішення щодо зміни штатного розпису, а саме зменшення кількості штатних одиниці за посадою «Інженер з охорони праці та техніки безпеки 1 категорії» та ліквідації посади «Юрисконсульта 2 категорії», схвалено видання та підписання Генеральним директором [PERSON] наказів «Про зміну організації роботи та скорочення чисельності ПрАТ «ЦЗФ «Мирноградська» від 30.10.2018 року № 152-ОД та від 04.03.2019 року № 50-ОД (а.с. 151). Дані обставини свідчать про те, що у відповідача внаслідок зміни організаційної роботи мало місце скорочення чисельності та штату працівників. Судом також встановлено, що 05 березня 2019 року позивач [PERSON] був попереджений про його звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України, яке мало б відбутися 05 травня 2019 року. Відмова позивача від отримання попередження не спростовує цей факт, оскільки дана обставина була належним чином зафіксована роботодавцем в акті комісією у складі трьох осіб та підтверджена показаннями свідків, які були допитані в судовому засіданні. Фактично звільнення позивача відбулося 05 травня 2019 року, тобто у дату, яку було визначено роботодавцем шляхом винесення наказу про припинення трудового договору № 87/к, яким було звільнено 05 травня 2019 року [PERSON] юрисконсульта 2 категорії за ст. 40 ч. 1 КЗпП України в зв`язку зі скороченням чисельності або штату працівників, з виплатою вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку, з яким позивач ознайомлений під підпис 06.05.2019 року (а.с. 137). Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України п ро наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що відповідач при звільненні позивача не порушив вимог ч.1 ст.49-2 КЗпП України. Суд також зазначає, що за змістом ст.43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених у тому числі п.1 ст.40 цього Кодексу, може бути проведене лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Відповідно до абз. 6 ч.1 ст.43-1 КЗпП України, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках звільнення працівника, який не є членом первинної профспілкової організації, що діє на підприємстві, в установі, організації. Оскільки позивач [PERSON] на момент вивільнення не був членом первинної профспілкової організації, то порушень з боку відповідача вимог ст. 49-2 КЗпП України щодо отримання згоди профспілки на звільнення [PERSON] не вбачається. Довідка за № 5 від 18 вересня 2019 року, яка була надана позивачем [PERSON] 16 жовтня 2019 року, тобто вже після початку розгляду справи, про те, що станом на 17 вересня 2019 року [PERSON] є членом первинної профспілкової організації Незалежної профспілки гірників України «ЦЗФ «Мирноградська» (а.с. 200), не є доказом того, що він був членом первинної профспілкової організації на момент вивільнення. Положеннями ч. 2 ст.40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у п.1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу. Згідно з правилами ч.1 ст. 49-2 КЗпП України, про наступне звільнення працівник має бути персонально попереджений не пізніше ніж за два місяці. При цьому у випадку змін в організації виробництва і праці враховується переважне право працівника на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, власник або уповноважений ним орган повинен запропонувати працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. За відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст.49-2 КЗпП України, роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Такий правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду України від 18.10.2017 у справі № 6-1723цс17. З наданих суду доказів встановлено, що позивачу [PERSON] були запропоновані наявні у відповідача вакансії, які відповідали його кваліфікації та освіті, а саме, не потребували спеціальної освіти та кваліфікації: вантажника матеріального складу та прибиральника території, у період з моменту попередження позивача про звільнення і на момент його звільнення. При цьому суду позивачем не надано доказів про наявність у нього спеціальності економіста, щоб давало йому право на переведення на цю посаду. Статтею 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Частиною другою статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстави, зазначеної у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. За загальним правилом, визначеним статтею 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстави, передбаченої пунктом 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) статті 40 КЗпП, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Порядок вивільнення працівників визначений статтею 49-2 КЗпП України, згідно з якою про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації (частини перша, третя). Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Судом встановлено, що у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема скорочення чисельності і штату працівників; позивача було попереджено про наступне звільнення за два місяці. Як встановив суд позивач не був членом первинної профспілкової організації відповідача на момент вивільнення та порушень з боку відповідача вимог ст. 49-2 КЗпП України щодо неотримання згоди профспілки на звільнення [PERSON] не вбачається. Судом також встановлено і те, що позивач [PERSON] в період з 01.09.2009 року по 30.06.2014 року навчався в Донецькому Національному університеті м. Донецьк, має диплом спеціаліста [NUMBER] від 30.06.2014 року, що підтверджується записом в трудовій книжці (а.с. 7-9). Згідно диплому спеціаліста він отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобув кваліфікацію спеціаліста з правознавства (а.с. 136 зворотна сторона). Доказів того, що він має освіту за спеціальністю «економіст» та кваліфікацію економіста позивачем суду не надано. Позивачу були запропоновані вакансії вантажника матеріального складу та прибиральника території, які не потребували спеціальної освіти та кваліфікації. Суд погоджується з позицією відповідача про те, що позивача не можливо перевести на будь-які інші посади, вакантні у позивача, оскільки вони потребували певної освіти та кваліфікації, а спеціалізація позивача дає йому право працювати тільки юристом. Суд також дійшов висновку, що відповідач при звільненні позивача не порушив вимог ч.1 ст. 49-2 КЗпП України, персонально попередивши позивача про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці. За правилом частини першої статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівники персонально попереджаються не пізніше, ніж за два місяці. Дана стаття не вимагає письмового попередження про звільнення, проте у будь-якому разі, попередження має бути зроблене в такій формі, щоб працівник правильно зрозумів зміст попередження та у нього не виникало сумнівів у тому, що попередження виходить саме від особи, яка має право на прийняття і звільнення працівників. Разом з попередженням позивачу пропонувалися наявні на той час в установі посади (а.с. 135). Позивач [PERSON] про наступне звільнення з посади юрисконсульта 2 категорії був особисто (персонально) попереджений та відмовився від отримання цього попередження, що підтверджується актом комісії в складі трьох осіб (а.с. 136) та поясненнями свідків, які були допитані в судовому засіданні. Щодо доводів позивача з приводу видання наказу № 50_од від 04.03.2019 року Генеральним директором Товариства з перевищенням владних повноважень, зазначених у Статуті ПрАТ «Центральна Збагачувальна Фабрика «Мирноградська» та відсутності змін в організації виробництва та праці, суд вважає за необхіне зазначити наступне: Відповідно до ч. 1 ст. 62 ГК України підприємство - самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами. Відповідно до ч. 1 ст. 64 цього Кодексу підприємство може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо), а також функціональних структурних підрозділів апарату управління (управлінь, відділів, бюро, служб тощо). Відповідно до ч. 3 ст. 64 цього Кодексу підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників та штатний розпис. Відповідно до ст. 65 ГК України визначено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначені способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Як визначено ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини й основних свобод, на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимоги на захист свого права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Отже, чинним законодавством не передбачено оскарження працівником рішення про визначення структури підприємства чи установи, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, оскільки прийняття такого рішення є виключно компетенцією власника такого підприємства чи установи або уповноваженого ними органу та є складовою частиною права на управління діяльністю підприємством. Згідно із п.п. 7.41.1.29 Статут Товариства до компетенції директора віднесено вирішення питання щодо звільнення працівників. Предметом розгляду цього спору є касування наказу № 87/к від 03.05.2019 року про звільнення [PERSON] за п. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням чисельності. Наказ № 50-ОД від 04.03.2019 року про зміну в організації виробництва праці та скорочення штату та чисельності власником не оспорювався, судом не скасований, отже є чинним та обов`язковим до виконання. 07.05.2019 року відбулося засідання членів наглядової ради, що є представницьким органом власника, на якому дії виконавчого органу щодо скорочення штату були погоджені (а.с. 151). З огляду на вищезазначене суд дійшов висновку, що доводи позивача про винесення Генеральним директором Товариства наказу № 50-ОД від 04.03.2019 року про скорочення штату з перевищенням повноважень, на які позивач посилається в якості підстави своїх вимог про скасування наказу № 87/к від 03.05.2019 року про звільнення позивача та поновлення його на роботі, є необґрунтованим та не підтвердженими нормами чинного законодавства. Аналогічна правова позиція з приводу відсутності права працівника оскаржити наказ, що стосується організації роботи підприємства висловлена у Постанові Верховного Суду України при розгляді справи № 755/3495/16ц. Щодо доводів позивача про відсутність доказів змін в організації виробництва та праці суд враховує наступне. Згідно ст. 40-1 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у разі змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Виходячи зі змісту положень зазначеної статті під змінами в організації виробництва та праці вважається, зокрема, ліквідація, реорганізація, перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. 04.03.2019 року був виданий наказ про скорочення чисельності працівників ПрАТ «ЦЗФ «Мирноградська» наказ № 50-ОД та внесення змін до штатного розкладу. В якості підстави для впровадження зазначених змін в організації праці зазначено необхідність проведення оптимізації чисельності. Згідно з ч. 3 ст. 64 Господарського кодексу України підприємство, установа, організація, тобто роботодавець, має право самостійно визначати організаційну структуру, а також встановлювати чисельність працівників і штатний розпис. Роботодавець має право змінювати чисельність або штат працівників скороченням. Скористатися таким правом роботодавець може будь-коли та з підстав, які він вважає повноважними для реалізації управлінської функції. Законодавством не передбачений обов`язок Товариства доводити працівнику обґрунтування доцільності скорочення чисельності або штату. Тобто, Товариство приймає таке рішення на власний розсуд, здійснюючи внутрішньогосподарські повноваження. Під змінами в організації виробництва і праці, наслідком яких є скорочення штату чисельності або чисельності працівників мається на увазі, що посада, яку раніше обіймав працівник, виводиться із штатного розпису. Відповідно до штатного розкладу станом на 01.01.2019 (додаток до Наказу 360-ОТ від 10.12.2018 року) до штату Товариства була включена штатна одиниця - юрисконсульт 2 категорії (а.с. 138-140). Наказом № 80-ОТ від 03.05.2019 року затверджено штатний розклад та планова розстановка чисельності персоналу, в якому виключена штатна одиниця - юрисконсульт 2 категорії (а.с. 141). Вищезазначене підтверджує, що на підприємстві дійсно відбулися зміни в організації виробництва та праці, а саме відбулося скорочення штатної одиниці - юрисконсульта 2 категорії. 05.05.2019 року згідно з наказом ПрАТ «ЦЗФ «Мирноградська» № 87\\к юрисконсульта 2 категорії [PERSON] звільнено з 05.05.2019 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України, за скороченням чисельності або штату працівників (а.с. 137). Аналогічна правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду України у справі № 641/397/17. З урахуванням наведеного, судом встановлено, що відповідачем було додержано норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed