Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-05 00:00:00

Позивач 24.02.2020 року звернулась до Октябрського районного суду з позовом до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування даного позову зазначала, що позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . У цій квартирі зареєстровані онука та колишній зять позивача. Шлюб між відповідачем [PERSON] та донькою позивача [PERSON] розірвано 14.09.2017 року. Оскільки відповідачі з реєстрації у даній квартирі не знялись та не проживають за даною адресою понад 1 рік, позивач звернулась до суду про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Ухвалою від 02.03.2020 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які про час та дату судового засідання повідомлені належним чином за останнім відомим місцем проживання та шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади, в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходили. Третя особа управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту з питань реєстрації виконавчого комітету Полтавської міської ради клопотань та заяв суду не надавала. Ураховуючи викладене та те, що позивачі не заперечували проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі ст. ст. 280-281 ЦПК України. Суд, дослідивши докази в їх сукупності, прийшов до такого висновку. За статтями 3 та 4 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи та закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Так, відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частина 1 ст. 13 ЦПК України вказує, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі - продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Огир Л.А., від 17.04.2007 року позивачу [PERSON] , на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с.7,8,9). Згідно довідки, виданої КП «ЖЕО №2», в квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] - власник, [PERSON] - зять, [PERSON] - онука (а.с.10). 30.06.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, актовий запис №68, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданого 14.09.2017 року Шевченківським районним у м.Полтаві ВДРАЦС Головного територіального управління юстиції (а.с.14). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в квартирі [ADDRESS] , але фактично проживають за іншими адресами, що підтверджено сусідами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , підписи яких засвідчено 24.01.2020 року начальником КП «ЖЕО №2» ПМР [PERSON] (а.с.13). Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги суд враховує роз`яснення, викладені у п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України в розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, за якими члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлене домовленістю між ним і власником житла або законом. Також, відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Так, глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено в ст. 13 ч. 3 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах. Суд вважає, що позивачем надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження факту, що відповідач не проживає у спірній квартирі. З вище викладених правових норм вбачається, що для ухвалення рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, має бути належним чином доведено факт непроживання особи у приміщенні без поважних причин понад один рік. В той же час, в даному випадку, такі обставини належним чином доведені.

Outcome: approved