Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

Позивач [PERSON] 21.05.2014 року пред'явив до суду позов до відповідача до фізичної особи - підприємця [PERSON] про розірвання договору, укладеного між ним та відповідачем 09.01.2014 року. Обгрунтовує позов тим, що згідно з умовами зазначеного договору він як замовник доручив відповідачу як виконавцю організувати роботи з виготовлення та передачі йому у власність ПВХ конструкцій (балконного блоку) вартістю 9145 гривень. Строк поставки товару складає 24 робочих дні. 09.01.2014 року він уклав кредитний договір №401573100 з ПАТ»Альфа-Банк», який здійснив оплату вартості робіт,поставки та установки товару за договором від 09.01.2014 року. За умовами кредитного договору банк зобов*язався сплатити 9145,35грн.,з яких при укладанні договору на рахунок відповідача перерахована частина суми 7865грн. 09.01.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено угода про завдаток на купівлю,доставку облаштування металево пластикових вікон та сплачено 100грн. Робота за договором відповідачем проведена не в повному об*ємі,не якісно,з порушенням строків поставки та облаштування товару, бо конструкція не облаштована. В наслідок чого позивач позбавлений можливості користуватися балконом , частини метало пластикової конструкції знаходяться у нього в квартирі, акту прийому-передачі робіт він не підписував. Вимогу належного виконання роботи відповідачем проігноровано. З цих підстав вважає, що його права як споживача порушені, тому просить розірвати договір індивідуального замовлення від 9.01.2014 року та стягнути з відповідача на його користь сплачені за товар грошові кошти в розмірі 9145,35грн. У судове засідання позивач подав заяву, згідно з якою позов підтримав, просить його задовольнити, розглянувши справу в його відсутності. Відповідач до суду в зазначену дату та час не з'явився, не повідомивши про причини неявки. Заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 09 .01.2014 року сторони уклали договір, згідно з умовами якого [PERSON] як замовник доручив фізичній особі-підприємцю [PERSON] як виконавцю організувати роботи з виготовлення та передачі йому у власність ПВХ конструкцій (балконного блоку). Згідно з п.п. 1.2 1.3 зазначеного договору замовник зобовязався сплатити та прийняти готові вироби і роботу згідно з умовами цього договору. Якість виробів, які поставляються за договором, повинна відповідати технічним умовам виконавця, нормам якості для даного виду виробу. Таким чином сторони уклади договір підряду відповідно до вимог ст. 387 ЦК України. Відповідно до п.п. 2.1 2.2 договору вартість виробів складає 9145 гривень, завдаток 100 гривень. 09 .01.2014 року сторони підписали згоду про завдаток на купівлю (встановлення) металопластикових вікон, відповідно до якої [PERSON] сплатив [PERSON] 100 гривень завдатку. Згідно з п.п. 3.2 договору підряду від 09.01.2014 року виконавець зобовязується передати у власність замовнику виготовлені вироби протягом 24 робочих днів з моменту укладення договору тільки після виконання замовником вимог п.п. 3.1 цього договору, тобто сплати суми в розмірі 9145 гривень. Згідно з п.п. 4.1 в разі несплати вказаної суми договір вважається розірваним і всі його умови недійсними. Як слідує з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, крім завдатку в розмірі 100 гривень, за кредитним договором №401573100 від 09.01.2014 року ще сплачено 7865грн. Наведене свідчить про повну оплату позивачем послуг за договором від 09.01.2014 року. Також, як зазначено в позовній заяві, частини метало пластикової конструкції були передані замовнику, але конструкція не встановлена. Статтями 60, 61 ЦПК установлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу доказування між сторонами. За загальним правилом, передбаченим ст. 60 ЦПК, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Зазначене правило діє, якщо в нормах матеріального права немає вказівки про перерозподіл обовязків щодо доказування. Відповідно до положень статей 839, 847, 852, 857 ЦК підрядник відповідає за неналежну якість наданих ним матеріалу і устаткування. Підрядник зобов'язаний своєчасно попередити замовника про наявність обставин, що не залежать від підрядника, які загрожують якості або придатності результату роботи. Робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові. За наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Згідно зі ст. 8 Закону України від 12 травня 1991 р. № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» (далі Закон № 1023-ХІІ) у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, і на підставі обовязкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Вимоги споживача, передбачені цією статтею, не підлягають задоволенню, якщо продавець, виробник доведуть, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання. Тобто обовязок доказування у справах цієї категорії покладається на продавця (виробника, виконавця). Відповідно до ст. 6 Закону № 1023-ХІІ споживач має право на належну якість продукції. Зазначеному праву споживача кореспондується обовязок продавця (виробника, виконавця) передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Відповідно до ст. 21 цього Закону права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо споживачу реалізовано продукцію неналежної якості. Відповідач [PERSON] не надав ніяких доказів, які б спростовували доводи позивача про те, що встановлений балконний блок за договором від 09 .01.2014 року є товаром належної якості. Згідно зі ст. 8 Закону № 1023-ХІІ у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право вимагати від продавця або виробника розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми. За вказаних обставин суд приходить до переконання про наявність передбачених законом підстав для розірвання укладеного між сторонами 09 .01.2014 року договору та стягнення з відповідача в користь позивача сплачених за вказаним договором коштів у розмірі 9145 гривень. Також відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Відповідно до ст. ст. 839, 847, 852, 857 ЦК України, ст. ст. 6, 8, 21 Закону України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: approved