Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

Позивач 23.08.2017 р. звернулася до суду з вищезгаданим позовом, в якому просила встановити факти її постійного проживання разом зі спадкодавцями на час відкриття спадщини - [PERSON], який помер 22 листопада 2014 року, з серпня 2013 по 22 листопада 2014 року та [PERSON], яка померла 16 грудня 2014 року з серпня 2013 року по 16 грудня 2014 року; визнати договір купівлі-продажу квартири №[ADDRESS] (колишня Орджонікідзе) в м. Кривому Розі, укладений 02.10.1998 року між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований через товарну біржу «Придніпровська товарна біржа» - дійсним; визнати договір купівлі-продажу квартири № [ADDRESS] (колишня Орджонікідзе) в м. Кривому Розі, укладений 30.11.1998 року між [PERSON], [PERSON], які також діяли в інтересах [PERSON], [PERSON] та [PERSON], зареєстрований через товарну біржу «Придніпровська товарна біржа» дійсним; визнати за нею право власності на квартиру №[ADDRESS] (колишня Орджонікідзе) в м. Кривому Розі, в порядку спадкування за законом, після смерті батька [PERSON] та квартиру № [ADDRESS] (колишня Орджонікідзе) в м. Кривому Розі, в порядку спадкування за законом, після смерті матері [PERSON] В обґрунтування позову зазначила, що 22 листопада 2014 року помер її батько [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартира №[ADDRESS] (колишня Орджонікідзе) в м. Кривому Розі 16 грудня 2014 року померла її матір [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина квартира № [ADDRESS] (колишня Орджонікідзе) в м. Кривому Розі. Позивач, [PERSON] звернулася до нотаріуса видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька та матері, однак їй було відмовлено на тій підставі , що вона начебто не прийняла спадщину ні після смерті батька, ні після смерті матері. Також повідомлено про перешкоди щодо отримання свідоцтва про право на спадщину у звязку з оформленням договорів через товарну біржу, а з 2004 року договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути лише нотаріально завірений. Тому позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав і порушених інтересів. Позивач [PERSON] в судовому засіданні присутньою не була, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, просила задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представник відповідача [PERSON] комітету Металургійної районної в місті ради в судовому засіданні присутнім не був, про час та місце розгляду справи повідомлений, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за відсутності представника відповідача до суду не надходило. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні присутнім не був, про час та місце розгляду справи повідомлений за зареєстрованою в установленому порядку адресою, судова повістка повернулася до суду «у звязку з закінченням терміну зберігання», про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності, відзиву до суду не надходило. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні присутньою не була, за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС УМВС України в Дніпропетровській області від 06.09.2017 року зареєстрованою або знятою з реєстрації не значиться, про час та місце розгляду справи повідомлена через оголошення, розміщене на офіційному веб-порталі Судової влади України. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні присутнім не був, за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС УМВС України в Дніпропетровській області від 06.09.2017 року зареєстрованим або знятим з реєстрації не значиться, про час та місце розгляду справи повідомлений через оголошення, розміщене на офіційному веб-порталі Судової влади України. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні присутньою не була, за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС УМВС України в Дніпропетровській області від 06.09.2017 року зареєстрованою або знятою з реєстрації не значиться, про час та місце розгляду справи повідомлена через оголошення, розміщене на офіційному веб-порталі Судової влади України. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні присутньою не була, за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС УМВС України в Дніпропетровській області від 06.09.2017 року зареєстрованою або знятою з реєстрації не значиться, про час та місце розгляду справи повідомлена через оголошення, розміщене на офіційному веб-порталі Судової влади України. Представник третьої особи - Товарна біржа «Придніпровська товарна біржа» в судовому засіданні присутнім не був, про час та місце розгляду справи повідомлений, судова повістка повернулася до суду у звязку з закінченням терміну зберігання, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або без повідомлення причин, який не подав відзив, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. У відповідності до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення від 31.03.1995 року № 5, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадянина; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту не повязується з наступним вирішенням спору про право. Оскільки, позов містить вимоги про визнання договорів дійсними, визнання права власності на спадкове майно, які повязані з встановлення факту , що має юридичне значення , суд розглядає справу в порядку загального позовного провадження. Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є дочкою [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом рацс м.Севастополя 15.04.1975 року /а.с.10/. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 30.04.1967 року /а.с.9/. Батько позивача - [PERSON] помер 22 листопада 2014 року , що підтверджується свідоцтвом про смерть І-КИ № 599353 від 24.11.2014 р., виданим Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровської області, актовий запис № 1002 /а.с.8/. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири №[ADDRESS], яка належала йому на праві приватної власності на підстав договору купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого на Придніпровській товарній біржі 02.10.1998 року /а.с.15/. Згідно з ст. 1216,1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ч.1,2 ст. 1223 ЦК України). За життя [PERSON] заповіт не складав. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є його дружина - матір позивача [PERSON] та його дочка позивач [PERSON] Згідно із ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийтяти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За довідкою відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Металургійної райради №1246 від 07.08.2017 р. на час смерті [PERSON] в квартирі №[ADDRESS] (колишня Орджонікідзе) в м. Кривому Розі була зареєстрована [PERSON], інші зареєстровані особи відсутні /а.с.13/. Отже, матір позивача [PERSON] на час смерті чоловіка була зареєстрована з ним за адресою місця проживання, тому фактично прийняла спадщину після його смерті, однак до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину не зверталася. Разом із тим, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, яка належить йому з часу відкриття цієї спадщини. Згідно із ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, що вбачається зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підстав свідоцтва про право на спадщину) №49556248 від 23.10.2017 року /а.с. 70/. Таким чином, позивач, з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину в установлений законом строк до нотаріальної контори не зверталася, надала суду акт , складений мешканцями будинку 20 по вул.Орджонікідзе в м.Кривому Розі, з якого вбачається, що [PERSON] з серпня 2013 року проживала разом з батьками за адресою: [ADDRESS], оскільки вони тяжко хворіли, не ходили, потребували стороннього догляду. Позивач продовжує мешкати в зазначеній квартирі після смерті батьків /а.с.13/. Однак, суд не знаходить підстав для встановлення факту постійного проживання позивача на момент смерті з її батьком, оскільки від встановлення даного факту не залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав позивача, тому що зазначене спадкове майно фактично прийняла у спадщину матір позивача, спадкоємицею якої є позивач. Так, матір позивача [PERSON] померла 16 грудня 2014 року /а.с.11/, на час її смерті в квартирі №[ADDRESS] зареєстровані особи відсутні /а.с.13/. Статтею 1276 ЦК України встановлено , якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців. Як наслідок, право на прийняття належної [PERSON] спадщини перейшло до її дочки позивача [PERSON] Отже, після смерті матері позивача [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з квартири №[ADDRESS], яка належала їй на праві приватної власності на підстав договору купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого на Придніпровській товарній біржі 30.11.1998 року /а.с.18/ та квартира №[ADDRESS], яку вона прийняла у спадщину після смерті чоловіка, оскільки на момент смерті проживав разом з померлим. За життя матір позивача [PERSON] заповіт не складала. Спадкоємцем після її смерті є дочка [PERSON] Згідно до ч.1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Так, [PERSON] звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON], однак державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори 24.11.2015 року їй було відмовлено у звязку з тим, що вона не звернулася в установлений законом строк з заявою про прийняття спадщини та відсутній встановлений факт постійного проживання разом із померлою відповідно до ст.1268 ЦК України /а.с.22/. Таким чином, нотаріусом надано лист, в якому розяснено щодо неможливості видачі свідоцтва про право на спадщину, однак спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, що вбачається зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підстав свідоцтва про право на спадщину) №49556283 від 23.10.2017 року /а.с. 49/. Відповідно до п.211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом МЮ України №20/5 від 03.03.2004 року свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Оскільки, позивач була зареєстрована в [INFO], що підтверджується реєстраційним записом у її паспорті, вона вважається такою, що прийняла спадщину у вигляді зазначеної квартири після смерті матері. Проте, щодо видачі свідоцтва про право на спадщину - квартиру №[ADDRESS] позивач мала звернутися до нотаріуса протягом шести місяців з часу відкриття спадщини. Позивач пропустила встановлений законодавством строк для звернення до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак надала суду зазначений вище акт, який підтверджує її проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а саме: з серпня 2013 року по 16 грудня 2014 року, тому суд вважає можливим встановити даний факт. Разом із тим, право власності спадкодавців [PERSON] та [PERSON] на квартири № [ADDRESS] та квартирі №[ADDRESS] зареєстровано на Придніпровській товарній біржі у 1998 році. Відповідно розпорядження Голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 19 травня 2016 року № Р-223/0/3-16 «Про перейменування топонімів у населених пунктах області» вул.Орджонікідзе в м.Кривому Розі перейменовано на вул. Криворіжсталі , Дзержинський район - на Металургійний. Положеннями ст. 657 ЦК України (в редакції 2004 року) встановлено - договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Якщо договір купівлі продажу нерухомого майна нотаріально не посвідчений то вказаний правочин є нікчемним. Однак квартири були набуті до 2004 року у 1998 році, й до тих правовідносин повинно застосовувати дію закону в часі, а саме, норми ЦК України в редакції 1963 року та інших Законів, які регулюють цей спір. Відповідно до вимог ст. 224 ЦК Української РСР від 18.07.1963 р. право власності на відчужувану квартиру переходило до покупця з моменту підписання договору купівлі-продажу та розрахунку з покупцем. На підставі ч. 4 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Договір купівлі-продажу нерухомого майна не підлягав нотаріальному посвідченню. Так, 02.10.1998 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець), укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна квартири №[ADDRESS], загальна площа якої складає 44,10 кв.м , житлова площею 25,00 кв.м. Договір купівлі-продажу зареєстрований на товарній біржі «Придніпровська товарна біржа», реєстровий номер №599-Н/98 та Криворізьким міським бюро технічної інвентаризації 23.12.1998 року , номер в реєстровій книзі 89П запис 124 /а.с.15/. З зазначеного вище договору купівлі-продажу вбачається, що сторони домовились відносно усіх істотних умов договору купівлі продажу, про предмет договору і ціну та відбулося повне виконання договору як збоку покупця, який здійснив оплату, так і з боку продавців, який прийняли оплату та передали у володіння [PERSON], тобто виконали всі істотні умови договору купівлі- продажу. 30.11.1998 року між [PERSON], [PERSON], які також діяли в інтересах [PERSON], [PERSON] (продавці) та [PERSON] (покупець) укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, квартири № [ADDRESS], загальна площа якої складає 32,40 кв.м, житловою площею 17,1 кв.м. Договір купівлі-продажу зареєстрований на товарній біржі «Придніпровська товарна біржа», реєстровий номер №710-Н/98 98 та Криворізьким міським бюро технічної інвентаризації 23.12.1998 року , номер в реєстровій книзі 104П запис 13 /а.с.18/. З договору купівлі продажу нерухомого майна вбачається, що треті особи [PERSON], [PERSON], укладаючи договір діяли в інтересах своїх неповнолітніх дочок [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] на підставі розпорядження виконкому Дзержинської райради народних депутатів м.Кривого Рогу Дніпропетровської області №391/3 від 06.11.1998 р. Оскільки [PERSON] та [PERSON] на час укладення договору були неповнолітніми, тобто не могли бути членами біржі, це суперечить вимогам ст.15 Закону України «Про товарні біржі», якою передбачено, що біржовою операцією визнається угода, якщо серед іншого її учасники є членами біржі, але договір було підписано законними представниками неповнолітніх із дотриманням вимог ст. 53 ЦК Української РСР від 18.07.1963 р. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. В подальшому вказані договори зареєстровані в Криворізькому міському бюро технічної інвентаризації відповідно до вимог чинного законодавства, що підтверджується штампом КП «КБТІ» . Тому суд задовольняє позовні вимоги щодо визнання договорів купівлі-продажу, укладених на товарній біржі дійсними. Разом із тим, суд не знаходить підстав для визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті її батьків. Суд зазначає, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. В п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, розяснено, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Відмова нотаріуса щодо видачі свідоцтва про право на спадщину відсутня. У листі-розясненні, виданому нотаріусом, зазначено перешкоди для видачі свідоцтва про право на спадщину, які вирішено судом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилаються позивач частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд задовольняє вимоги про встановлення факту проживання разом із спадкодавцем матірю позивача на час відкриття спадщини та щодо визнання договорів купівлі-продажу, укладених на товарній біржі дійсними. Інші позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: partial