Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

Позивач 25.01.2016 року звернувся до суду з позовом до ПАТ «Імексбанк» та просив стягнути з відповідача кошти за договором банківського вкладу разом з нарахованими відсотками у розмірі 483\~000, 00 грн. . В обґрунтування позову зазначив, що 29.11.2013 року між ним та ПАТ «Імексабанк» був укладений договір №40021694 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 11.10.2013 року на загальну суму 10\~000, 00 грн., строком на 13 місяців під 21% річних; потім договір №40022017 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014 року на загальну суму 600 000, 00 грн., строком на 9 місяців під 25% річних; та додаткова угода до договору №40022017 від 05.05.2014 року на загальну суму 50\~000, 00 грн. Фондом гарантування вкладів фізичних осіб йому було виплачено кошти лише на суму 200\~000, 00 грн. Оскільки, відповідач не повернув йому у визначені договорами строк суми внесків у повному обсязі, не сплатив нараховані відсотки за користування внесками, позивач змушений був звернутись до суду з відповідним позовом. У судове засідання 24.03.2016 року зявився позивач, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] (діє на підставі довіреності від 08.10.2015 року) у судове засідання зявився, заперечував проти позову та просив відмовити у його задоволенні. Обставини, викладені у раніше поданих запереченнях від 02.03.2016 року, підтримав та додатково пояснив, що 21.05.2015 року правлінням НБУ була прийнята постанова №330 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Імексбанк», згідно якої було відкликано банківську ліцензію та запроваджено процедуру ліквідації. Позивач отримав гарантовану суму коштів за вкладами у розмірі 200\~000, 00 грн., що підтверджується і позивачем у позовній заяві, у період з 29.05.2015 року по 30.06.2015 року позивач не звертався до Фонду з вимогами кредитора про відшкодування суми, що перевищує гарантовану. Таким чином, на теперішній момент існує спеціальна процедура задоволення вимог кредиторів, передбачена Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». На підставі вищевикладеного, представник відповідача вважає, що вимоги [PERSON] є необґрунтованими, безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, які брали участь у справі, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.11.2013 року між позивачем та ПАТ «Імексбанк» був укладений договір №40021694 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 11.10.2013 року, згідно якого позивач надав банку кошти у розмірі 10\~000, 00 грн., строком до 30.12.2014 року, з нарахуванням 21 % річних на суму вкладу (а.с.7). 05.05.2014 року між сторонами був укладений договір №40022017 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014 року, за яким позивач надав банку кошти на загальну суму 600 000, 00 грн., строком до 04.02.2015 року, з нарахуванням 25 % річних на суму вкладу (а.с.8). 01.07.2014 року між сторонами було укладено додаткову угоду до договору №40022017 банківського вкладу від 05.05.2014 року, за яким позивач поповнив депозитний рахунок №2630012549978/26308110004306 грошовими коштами на суму 50\~000, 00 грн., загальна сума вкладу склала 650\~000, 00 грн. (а.с.9). \~Відповідно до п. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з п. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Статтею 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Також, судом встановлено, що позивачу 14.05.2015 року були виплачені кошти за депозитними вкладами на суми 23\~613, 46 грн. (згідно заявки на видачу готівки №1373123) та на суму 176\~386, 54 грн. (згідно заявки на видачу готівки №1373161), загальна сума виплачених банком коштів склала 200\~000, 00 грн. (а.с.6). На час ухвалення судом рішення Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 27.05.2015 року постановлено рішення №105 «Про початок процедури ліквідації АТ «Імексбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», за яким розпочато процедуру ліквідації банку з 27.05.2015 року та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку [PERSON] строком на 1 рік з 27.05.2015 року по 26.05.2016 року включно. Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №189 від 19.10.2015 року призначено уповноваженого особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Імексбанк» [PERSON] з 20.10.2015 року. Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку \~це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Статтею 36 вказаного Закону України врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом. Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі. Згідно з ч. 5 ст. 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Пунктом 1 ч. 6 ст. 36 цього Закону установлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом. Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття того рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. грн. З дня призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб припиняються всі повноваження органів управління банку та наступають наслідки, встановлені ст. 46 Закону. Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджує перелік вимог кредиторів, після чого задоволення цих вимог здійснюється в порядку черговості, встановленої ст. 52 вказаного Закону. Зокрема, вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, погашаються у четверту чергу. У відповідності до ч.5 ст. 45 вищевказаного Закону України, протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. Ч.2 ст. 49 Закону встановлено, що протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. У відповідності з положеннями ч.6 ст. 49 вказаного Закону, фонд не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, крім задоволення вимог кредиторів за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури, якщо таке задоволення вимог погоджено виконавчою дирекцією Фонду. Після чого задоволення цих вимог здійснюється в порядку черговості, встановленої ст. 52 вказаного Закону. Зокрема, вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, погашаються у четверту чергу. Таким чином, після запровадження у банку тимчасової адміністрації, задоволення вимог кредиторів відбувається в особливому, передбаченому зазначеним спеціальним законом порядку, з дотриманням принципу черговості та з урахуванням звернення вкладників до банку з вимогою виплати вкладених коштів. Отже, враховуючи, що на момент ухвалення рішення (24 березня 2016 року) у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, позивачу були здійсненні виплати за депозитними договорами у межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, усе це робить неможливим стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у звязку з чим суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON]. Саме такої правової позиції дотримується ВСУ, висловленої у постанові від 20.01.2016 у справі № 6-2001цс15. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.\~ Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи,

Outcome: approved