Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

Позивач 17 листопада 2017 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із даним позовом (а.с.1-2). В обґрунтування вимог зазначила, що вона працювала в Дніпропетровському трубопрокатному заводі ім.. Леніна, правонаступником якого є ВАТ «Дніпропетровський трубний завод», правонаступником якого є ПАТ «Дніпропетровський трубний завод», починаючи із 06 серпня 1980 року по 13 вересня 2017 року, на посаді машиніста крану металургійного виробництва 3-го 5-го розрядів. На підставі наказу ПАТ «Дніпропетровський трубний завод» №133/опоп від 13.09.2017 року за п.2 ст.40 КЗпП України, тобто у звязку із виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоровя, перешкоджаючого виконанню даній роботі. Згідно висновку МСЕК від 07.091.2017 року позивачу встановлена третя група інвалідності та стійка втрата профпрацездатності в розмірі 65% первинно. Захворювання професійні. На термін з 28.08.2017 року по 01.09.2019 року. Постановами Правобережного відділення м. Дніпра УВД ФССУ у Дніпропетровській області Фонду соціального страхування України від 14.09.2017 року №0404/10833/10833/1 позивачу призначена одноразова грошова допомога в сумі 18 608,20 грн. та за №0404/10833/10833/2 призначено щомісячні страхові виплати в розмірі 3 103,04 грн. Посилаючись на викладені у позові обставини та обґрунтування позову, позивач просить суд стягнути із відповідача на свою користь грошову суму в розмірі 70 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, у звязку із ушкодженням здоровя, повязаного з виконанням трудових обовязків на виробництві без утримання податку з доходів фізичних осіб. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Відповідач в особі представника за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні проти вимог позову заперечував та просив відмовити у задоволенні позову. За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Відповідно до вимог ч.ч.1,6 ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Підставою звернення позивача до суду із позовом є захист прав та майнових інтересів сторони за трудовим правовідношенням, повязаних із реалізацією гарантованого ст.43 Конституції України права на працю. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Відповідно до ст.. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України. Суд, вислухавши пояснення позивача, свідка, зясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи із наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] починаючи із 06 серпня 1980 року по 13 вересня 2017 року на посаді машиніста крану металургійного виробництва на Дніпропетровському трубопрокатному заводі ім.. Леніна, правонаступником якого є ВАТ «Дніпропетровський трубний завод», правонаступником якого є ПАТ «Дніпропетровський трубний завод» (а.с.4-5). Згідно медичного висновку №710 від 07.06.2017 року лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпаталогічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання (а.с.25-27) позивачу встановлені професійні захворювання: вібраційна хвороба другої стадії: синдром церебрально-переферичної ангіодистонії, ускладненої дисциркулярною енцефалопатією з вестибулопатією; синдром полірадикулоневропатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового пері артрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого артрозу у поєднанні з пері артрозом ліктьових (ПФ другого ступеня) і колінних (ПФ другого ступеня з порушенням функції ходи) суглобів. Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група «В», у поєднанні з персистуючою бронхіальною астмою середнього ступеня важкості, ступінь ІІІ, частково-контрольований перебіг. Легенева недостатність другого ступеня. Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). Звільнена [PERSON] на підставі наказу ПАТ «Дніпропетровський трубний завод» №133/опоп від 13.09.2017 року, на підставі п.2 ст.40 КЗпП України, у звязку із виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоровя , перешкоджаючого виконанню даної роботи (а.с.34). Відповідачем проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, за наслідками якого складено відповідний акт від 29 червня 2017 року (форми П-4) (а.с.6-7), відповідно до якого встановлено наявність на робочому місці шкідливих умов праці. В п.16 вказаного акту зазначено, що професійне захворювання [PERSON] виникло через тривалу дію шкідливих факторів виробничого середовища на організм робочого, недосконалість технології та механізмів. Відповідно до виписки епікризу із медичної карти стаціонарного хворого №2042/600 від 08.06.2017 позивачу 28 грудня 2010 року були встановлені професійні захворювання: вібраційна хвороба другої стадії: синдром церебрально-переферичної ангіодистонії, ускладненої дисциркулярною енцефалопатією з вестибулопатією; синдром полірадикулоневропатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового пері артрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого артрозу у поєднанні з пері артрозом ліктьових (ПФ другого ступеня) і колінних (ПФ другого ступеня з порушенням функції ходи) суглобів. Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група «В», у поєднанні з персистуючою бронхіальною астмою середнього ступеня важкості, ступінь ІІІ, частково-контрольований перебіг. Легенева недостатність другого ступеня. Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). Захворювання професійні (а.с.19-21). Згідно виписки із акту огляду МСЕК (серії 12 ААА №047271) від 07.09.2017 року (а.с.8) позивачу первинно була встановлена третя група інвалідності та 65% втрати професійної працездатності, з яких 40% у звязку із вібраційною хворобою другої стадії: синдром церебрально-переферичної ангіодистонії, ускладненої дисциркулярною енцефалопатією з вестибулопатією; синдром полірадикулоневропатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового пері артрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого артрозу у поєднанні з пері артрозом ліктьових (ПФ другого ступеня) і колінних (ПФ другого ступеня з порушенням функції ходи) суглобів; 20% у звязку із хронічним обструктивним захворюванням легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група «В», у поєднанні з персистуючою бронхіальною астмою середнього ступеня важкості, ступінь ІІІ, частково-контрольований перебіг. Легенева недостатність другого ступеня; 5% у звязку із нейросенсорною приглухуватістю першого ступеня (з легким зниженням слуху). Згідно довідки МСЕК (серії 12ААА №651893) від 07.09.2017 року (а.с.8) позивачу з 28 серпня 2017 року встановлена третя група інвалідності до 01 серпня 2019 року, та 65% втрати професійної працездатності. Згідно ч. 4ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці. Стаття 153 КЗпП України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно частин 1, 3ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. У відповідності до ст. 173 КЗПП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Частиною 1статті 1167 ЦК України установлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Так, за приписами п.1 ч.2 коментованої статті, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала , якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Стаття 1187 даного нормативного акту під джерелом підвищеної небезпеки визначає діяльність, яка пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Аналогічне практика викладена в п.4 постанови Пленуму ВСУ від 27.03.1992р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», п.5 постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013р. №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до яких джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю з нею людини, а також діяльність, повязану з використанням, зберіганням, або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших людей. Відповідачем в особі його повноважного представника у судовому засіданні визнається та не заперечується, що ПАТ «ДТЗ» здійснює діяльність із порушенням належних умов праці, що може стати джерелом підвищеної небезпеки з властивістю підвищення ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю. У відповідності до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи наведені приписи чинного процесуального законодавства та відсутність у суду будь-якого сумніву щодо достовірності цих обставин чи добровільності їх визнання відповідачем, оскільки такі обставини підтверджені належними та допустимими доказами, які наявні у матеріалах справи та заява відповідача про їх визнання, яка викладена у відзиві та підтримана представником у судовому засіданні, подана добровільно, без будь-якого примусу, наведені вище обставини, які визнані відповідачем не підлягають доказуванню. У відповідності до частин 2, 3статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Так, при визначені розміру належного позивачу відшкодування, суд враховує розяснення, які викладені у п.9 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995р., з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», та згідно якої розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, CabalesandBalkandaliv. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування. Таким чином, з огляду на наведене, враховуючи характер та обсяг душевних, фізичних, емоційних страждань позивача, які спричинені йому наявністю професійних захворювань, які виражаються у фізичних стражданнях, які зумовлені наявністю у нього: вібраційної хвороба другої стадії: синдром церебрально-переферичної ангіодистонії, ускладненої дисциркулярною енцефалопатією з вестибулопатією; синдром полірадикулоневропатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового пері артрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого артрозу у поєднанні з пері артрозом ліктьових (ПФ другого ступеня) і колінних (ПФ другого ступеня з порушенням функції ходи) суглобів; хронічного обструктивного захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група «В», у поєднанні з персистуючою бронхіальною астмою середнього ступеня важкості, ступінь ІІІ, частково-контрольований перебіг. Легеневої недостатності другого ступеня. Нейросенсорної приглухуватості першого ступеня (з легким зниженням слуху), порушення звичайного способу життя позивача, оскільки останній був звільнений з роботи у працездатному віці та зважаючи на наявні у нього захворювання та медичні рекомендації, позбавлений можливості вести той спосіб життя, який був у нього раніше, що у свою чергу завдає йому моральних страждань, а також враховуючи, що позивач у звязку із наявними у нього захворюваннями втратив 65% професійної працездатності, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд вважає за можливе та необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 70 000,00 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя внаслідок виконання трудових обовязків і вважає, що саме такий розмір відшкодування відповідатиме моральним стражданням позивача. Суд дає критичну оцінку доводам відповідача, викладених ним у відзиві на позов, оскільки вони є голослівними, безпідставними та необґрунтованими. Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд враховує, що в силу п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору, а його вимоги належать задоволенню, тому судові витрати по справі в сумі 704,80 грн. слід стягнути із відповідача на користь держави. На підставі викладеного, і

Outcome: approved