Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника - адвоката Кузьміної Т.Г. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 27 квітня 2020 року. В обґрунтування позову посилався на те, що між позивачем та відповідачем 14 січня 2012 року був зареєстрований шлюб у Московському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. В шлюбі в них народилося двоє синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 05 травня 2020 року Московським районним судом м. Харкова було видано судовий наказ про стягнення з відповідачки на користь позивача аліментів на утримання малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] у розмірі 1/3 частки від заробітку(доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 27 квітня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття. 13 листопада 2020 року Московським районним судом м. Харкова скасовано судовий наказ, виданий 05 травня 2020 року, підставою для скасування судового наказу послугувало те, що справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей була направлена до Харківського апеляційного суду. Посилався, що відповідачка аліменти на утримання дітей не сплачує, діти перебувають на його повному утриманні, тому він вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 04 січня 2021 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечувала проти стягнення з відповідачки аліментів на користь позивача на утримання малолітніх дітей, проте, починаючи із дня звернення позивача до суду з даним позовом. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 14 січня 2012 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 10, був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] . У шлюбі в сторін народились сини: [PERSON] , [INFO] , що знаходить своє підтвердження свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану РС ХУЮ 16.02.2012, та [PERSON] , [INFO] , про що 01 березня 2016 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ХМУЮ було видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Як убачається з листа Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Московського району м. Харкова (надалі - Центр) № 1028 від 05.12.2018 спеціалістами Центру під час виходу за адресою проживання [PERSON] - [ADDRESS] , встановлено, що діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , проживають за вказаною адресою разом з батьком, який займається їх вихованням та утриманням. Рішенням Московського районного суду м. Харкова, ухваленим 30 січня 2020 року та залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 10 березня 2021 року розірвано шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] , визначено місце проживання малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] . При таких обставинах, судом встановлено, що малолітні діти сторін проживають з позивачем та перебувають на його утриманні. Зі змісту ухвали Московського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2020 року вбачається, що 05 травня 2020 року Московським районним судом м. Харкова був виданий судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання двох дітей. На підставі поданої [PERSON] 11 листопада 2020 року заяви про скасування судового наказу, ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2020 року судовий наказ № 643/6524/20, провадження № 2-н/643/1739/20, виданий 05 травня 2020 року Московським районним судом м. Харкова за заявою [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання двох дітей - скасовано. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно п. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За правилами ч. 5 ст. 183 Сімейного кодексу України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на двох дітей - однієї третини заробітку (доходжу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Аналогічна норма закріплена в положеннях п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України. З наведених вимог законодавства вбачається, що аліменти на утримання двох дітей у розмірі однієї третини заробітку (доходжу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, є мінімальним гарантованим розміром аліментів. Відповідно п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Виходячи з положень ч. 3 ст. 171 ЦПК України за наслідками скасування судового наказу стягувач має право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження. За вказаних обставин та, враховуючи ту обставину, що 13 листопада 2020 року ухвалою Московського районного суду м. Харкова було скасовано судовий наказ про стягнення аліментів з відповідачки на користь позивача на утримання двох малолітніх синів, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Водночас, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідачки аліментів на утримання двох малолітніх дітей не з дня пред`явлення позову, а з дня його звернення із заявою про видачу судового наказу - 27 квітня 2020 року, який 13 листопада 2020 року ухвалою Московського районного суду м. Харкова був скасований. Що стосується стягнення аліментів за минулий час, суд зазначає наступне. Встановлено, що позивач у справі пред`явив до примусового виконання до Московського відділу держаної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) наведений вище судовий наказ про стягнення з [PERSON] на його користь аліментів на утримання двох малолітніх дітей, було відкрито виконавче провадження № 62280544 про примусове стягнення з відповідача аліментів, тому наявні докази того що позивач вживав всі необхідні заходи щодо одержання аліментів з відповідача. Постановою державного виконавця Павзюк К.В. від 30.12.2020 було закінчено виконавче провадження № 62280544 з примусового виконання судового наказу №643/6524/20, виданого 05.05.2020 року Московським районним судом міста Харкова, у зв`язку з тим, що ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 13 листопада 2020 року скасовано судовий наказ № 643/6524/20 від 05.05.2020. З наведеного слідує, що [PERSON] вживав заходів щодо одержання аліментів з [PERSON] на утримання малолітніх синів - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , позаяк звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу на підставі п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, та 05.05.2020 року Московським районним судом міста Харкова було видано судовий наказ про стягнення з відповідача аліментів. За період перебування судового наказу на виконанні відповідач аліментів на утримання малолітніх синів не сплачувала. З листа державного виконавця Московського відділу держаної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) Павзюк К.В. № 62280544/5 від 02.03.2021 вбачається, що станом на 30.12.2020 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів становить 23 610,17 гривень. Докази надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання малолітніх синів, як до видачі судового наказу від 05.05.2020 року, так і після скасування вказаного судового наказу 13.11.2020 року, в матеріалах справи відсутні. Короткочасний період, що передує даті подання позову до суду - з 27.04.2020 по 21.12.2020 та супроводжується відсутністю доказів надання відповідачем матеріального забезпечення на малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , не перевищує максимального десятирічного терміну, встановленого у ч. 2 ст. 191 СК України для стягнення аліментів за минулий час. Поряд з цим, суд звертає увагу, що позивачем не надано доказів на підтвердження тієї обставини, що [PERSON] звертався до Московського районного суду м. Харкова із заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання двох малолітніх дітей саме 27 квітня 2020 року, а тому, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] щодо часу, з якого належить стягувати аліменти з відповідача, частково, та стягувати вказані періодичні платежі, починаючи з дати видачі судового наказу - 05 травня 2020 року. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позивачем доведений факт ухилення відповідачки [PERSON] від сплати аліментів на малолітніх синів з 05.05.2020 року . Що стосується посилань представника відповідача на те, що [PERSON] з 16.05.2018 по теперішній час працює у ФО-П [PERSON] різальником матеріалів та їй на карту для виплат роботодавцем перераховується заробітна плата, а тому державний виконавець повинен був перевірити інформацію про місце роботи боржника [PERSON] в ході примусового виконання судового наказу про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання двох малолітніх дітей з метою забезпечення виконання судового рішення, суд зазначає, що, як вбачається з листа державного виконавця Московського відділу держаної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) Павзюк К.В. № 62280544/5 від 02.03.2021, 10.06.2020 державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та направлено запити до Пенсійного фонду України, Державної фіскальної служби України, Міністерства внутрішніх справ України з метою з`ясування інформації про наявність відкритих рахунків боржника у банківських установах, про отримання боржником пенсії, а також інформації про місце роботи боржника та наявність зареєстрованих за боржником транспортних засобів. Згідно з відповіддю з державної фіскальної служби України про реєстраційні номери облікових карток платників податків та/або джерела отримання доходів - джерел отримання доходів не виявлено, згідно з відповіддю на запит щодо відкритих рахунків боржника, встановлено, що боржник не перебуває на обліку в органах ДФС України. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині. При цьому, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто, це свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дітей. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи положення ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача в дохід держави суми судового збору у розмірі 908,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial