Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

Позивач [PERSON] банк України звернувся до суду з зазначеним позовом до [PERSON], в якому зазначив, що 10.09.2013 року між [PERSON] банком України та колишнім працівником [PERSON] був укладений кредитний договір № 23-2013/23 про надання кредиту на споживчі та соціально-побутові цілі. Відповідно до умов кредитного договору, позивач надає позичальнику кредит (довгостроковий) на споживчі цілі в сумі 50 000 гривень строком користування на 5 років з дати виникнення заборгованості на рахунку з обліку наданого кредиту. Відповідно до п. 3.1. кредитного договору, повернення кредиту здійснюється позичальником шляхом уповноваження [PERSON] банку цим договором щомісячно відраховувати кошти з отриманого доходу позичальника для здійснення повернення кредиту в сумі 834 гривень, починаючи з вересня 2013 року, а в останній місяць користування кредитом - у сумі 794 гривень та суму для оплати за користування кредитом. Відповідно до п. 3.2. кредитного договору, за користування отриманим кредитом на споживчі цілі Позичальник щомісячно здійснює оплату в розмірі 8 відсотків річних. Згідно з п. 4.1.2. кредитного договору, позичальник взяв на себе зобов'язання до 09.09.2018 повернути [PERSON] банку отриманий кредит. Згідно з п. 5.1. кредитного договору, у разі несвоєчасного виконання позичальником зобовязань з повернення кредиту, оплати за користування ним (за відсутності письмової домовленості про відстрочення повернення кредиту) нараховується пеня в розмірі 0,05 відсотка від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення, яку Позичальник повинен сплатити [PERSON] банку. Позивач у повному обсязі виконав свої зобовязання за кредитним договором, що підтверджується меморіальним ордером № 7 (#62383731) від 10.09.2013 року. Кредитним договором не передбачається одностороння відмова або одностороння зміна Позичальником своїх зобовязань, вони мають бути виконані у строк. З 18.09.2015 року позичальника звільнено з [PERSON] банку України відповідно до п. 1 статті 40 КЗпП України (у звязку із скороченням штату та чисельності працівників), тому надалі йому необхідно було до 20 числа кожного місяця вносити готівку в касу [PERSON] банку або шляхом безготівкових перерахувань на рахунок [PERSON] банку щомісячну суму повернення кредиту, що визначена в договорі, здійснювати оплату за користування кредитом у розмірі 8 відсотків річних та сплачувати пеню, штраф. З квітня 2016 року припинилося надходження коштів для погашення кредиту та оплати за користування ним згідно з умовами Договору. [PERSON] банком України листами від 21.10.2016 № 55-0004/87127 та від 21.12.2016 № 55-0011/103133 повідомлено позичальника про необхідність погашення простроченої заборгованості та нарахованої пені за договором, однак до теперішнього часу, позичальник в порушення умов кредитного договору, вимоги позивача не виконав, жодних дій щодо погашення простроченої заборгованості не вчинив. Станом на 21.12.2016 року, прострочена заборгованість позичальника перед позивачем становить 26 095,40 гривень, що становить строкову заборгованість за кредитом - 16 640 гривень; прострочену заборгованість за кредитом - 7 506 гривень, прострочені проценти за користування кредитом - 1 459,58 гривень; пеню за простроченим кредитом - 409,12 гривень, пеню за простроченими процентами - 80,70 гривень. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 26095,40 гривень, а також судовий збір у розмірі 1600 гривень. В судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити . В судове засідання відповідач не зявилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності без проведення фіксації судового процесу, позовні вимоги визнає , не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними і підлягаючими задоволенню у зв'язку з наступним. Судом встановлено, що 10.09.2013 року між [PERSON] банком України та колишнім працівником [PERSON] був укладений кредитний договір № 23-2013/23 про надання кредиту на споживчі та соціально-побутові цілі. Відповідно до умов кредитного договору, позивач надає позичальнику кредит (довгостроковий) на споживчі цілі в сумі 50 000 гривень строком користування на 5 років з дати виникнення заборгованості на рахунку з обліку наданого кредиту. Відповідно до п. 3.1. кредитного договору, повернення кредиту здійснюється позичальником шляхом уповноваження [PERSON] банку цим договором щомісячно відраховувати кошти з отриманого доходу позичальника для здійснення повернення кредиту в сумі 834 гривень, починаючи з вересня 2013 року, а в останній місяць користування кредитом - у сумі 794 гривень та суму для оплати за користування кредитом. Відповідно до п. 3.2. кредитного договору, за користування отриманим кредитом на споживчі цілі Позичальник щомісячно здійснює оплату в розмірі 8 відсотків річних. Згідно з п. 4.1.2. кредитного договору, позичальник взяв на себе зобов'язання до 09.09.2018 повернути [PERSON] банку отриманий кредит. Згідно з п. 5.1. кредитного договору, у разі несвоєчасного виконання позичальником зобовязань з повернення кредиту, оплати за користування ним (за відсутності письмової домовленості про відстрочення повернення кредиту) нараховується пеня в розмірі 0,05 відсотка від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення, яку Позичальник повинен сплатити [PERSON] банку. Позивач у повному обсязі виконав свої зобовязання за кредитним договором, що підтверджується меморіальним ордером № 7 (#62383731) від 10.09.2013 року. Кредитним договором не передбачається одностороння відмова або одностороння зміна Позичальником своїх зобовязань, вони мають бути виконані у строк. З 18.09.2015 року позичальника звільнено з [PERSON] банку України відповідно до п. 1 статті 40 КЗпП України (у звязку із скороченням штату та чисельності працівників), тому надалі йому необхідно було до 20 числа кожного місяця вносити готівку в касу [PERSON] банку або шляхом безготівкових перерахувань на рахунок [PERSON] банку щомісячну суму повернення кредиту, що визначена в договорі, здійснювати оплату за користування кредитом у розмірі 8 відсотків річних та сплачувати пеню, штраф. З квітня 2016 року припинилося надходження коштів для погашення кредиту та оплати за користування ним згідно з умовами Договору. [PERSON] банком України листами від 21.10.2016 № 55-0004/87127 та від 21.12.2016 № 55-0011/103133 повідомлено позичальника про необхідність погашення простроченої заборгованості та нарахованої пені за договором, однак до теперішнього часу, позичальник в порушення умов кредитного договору, вимоги позивача не виконав, жодних дій щодо погашення простроченої заборгованості не вчинив. Станом на 21.12.2016 року, прострочена заборгованість позичальника перед позивачем становить 26 095,40 гривень, що становить строкову заборгованість за кредитом - 16 640 гривень; прострочену заборгованість за кредитом - 7 506 гривень, прострочені проценти за користування кредитом - 1 459,58 гривень; пеню за простроченим кредитом - 409,12 гривень, пеню за простроченими процентами - 80,70 гривень. За вимогами ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами у відповідності до ч.1 ст. 64 ЦПК України є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Стаття 526 ЦК України вказує, загальні умови виконання зобовязання - зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо в договорі визначена дата виконання кредитних умов, то виконання вимог здійснюється у встановлену дату. Відповідно до ч. 1 ст. 536 ЦК України, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 1050 ЦК України встановлюється, що якщо договором установлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстрочкою), то при простроченні повернення чергової частини позикодавець має право зажадати дострокового повернення частини позики, що залишилася, й сплати відсотків, що йому належать. Стаття 1049 ЦК України встановлює, що позичальник, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ст.ст. 1054, 1055, 1056-1 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи, що неналежне виконання позичальником [PERSON] зобовязань за договором від 10.09.2013 року\~\~підтверджене доказами та виходячи із\~встановлених ст. 526 ЦК України\~\~загальних умов виконання зобовязання і передбаченого ст. 629 ЦК України принципу обовязковості договору, з [PERSON] на користь банка підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі у розмірі 26 095,40 гривень, що становить строкову заборгованість за кредитом - 16 640 гривень; прострочену заборгованість за кредитом - 7 506 гривень, прострочені проценти за користування кредитом - 1 459,58 гривень; пеню за простроченим кредитом - 409,12 гривень, пеню за простроченими процентами - 80,70 гривень. НБУ, як сторона на користь якої виноситься рішення суду, також має право в порядку ст. 88 ЦПК України на стягнення з відповідача понесених документально підтверджених витрат судового збору у розмірі 1600 гривень.

Outcome: approved