Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

Позивач [PERSON] 06.01.2021р. звернувся до суду із позовною заявою до Державного підприємства «Шахта імені М.С.Сургая» з вищевказаними вимогами. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що він працював на підприємстві відповідача на різних посадах та 02 березня 2020 року наказом №200-к від 02.03.2020р. його було звільнено згідно п. 2\~ст.\~40\~КЗпП України за станом здоров`я. Має 26 років стаж роботи, зазначає, що робота на шахті являє собою джерело підвищеної небезпеки, оскільки, це робота з особливими природними, географічними умовами. Умовами підвищеного ризику для здоров`я, яка пов`язана з шкідливими тяжкими та небезпечними умовами праці. Здійснення трудової діяльності в шахті спричиняє підвищену імовірність завдання шкоди здоров`ю робітника з за неможливістю підвищеного контролю людини за вказаними шкідливими умовами та факторами. За останні року позивач почав відчувати погіршення стану свого здоров`я, час від часу став виникати біль у спині. Згодом біль став утримуватися незважаючи на лікування, за останній період часу біль став постійним, працювати йому було з утрудненням, оскільки посилився біль у спині. В останній період він неодноразово проходив стаціонарне лікування. 02.09.2020р. за результатами його обстеження в «Інституті медицини праці ім. Ю.І. Кундієва Національної Академії Медичних Наук України», позивачу було встановлено діагноз: хронічна попереково-крижова Радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії загострення з вираженим статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та стійким больовим синдромами. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зиження слуху II ст. Вважає, що причиною виникнення у нього професійного захворювання явилось дія несприятливих виробничих факторів (робоча поза: фіксована та вимушена, вимушені нахили тулуба, несприятливий мікроклімат), параметри яких перевищували допустимі величини, дії шуму, рівень якого перевищував ГДР; стаж в шкідливих умовах праці - 25 років 3 місяці. За результатами обстеження, позивачеві протипоказана робота в умовах впливу фізичного навантаження, вимушеної робочої пози, несприятливого мікроклімату, шуму, спостереження та лікування у невропатолога, терапевта, ортопеда, отоларинголога, профпатолога за місцем проживання. 03.11.2020р. за результатами обстеження в обласному центру медико- соціальних експертиз м. Краматорськ позивачеві вперше за сукупністю професійних захворювань було встановлено ступінь втрати працездатності в розмірі 65%, у зв`язку із професійними захворюваннями а саме: Хронічна попереково-крижова Радикулопатія - 50% та хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість 15%. За результатами обстеження [PERSON] визнано інвалідом третьої групи та визначена потреба у медичній та соціальній допомозі: медикаментозне лікування за професійним захворюванням, санаторно-курортне лікування. Наявні у нього наслідки професійних захворювань приводять до тяжких фізичних і моральних страждань, оскільки порушились нормальні життєві зв`язки, обмежена життєва діяльність, змінився звичайний образ життя, позивача постійно переслідує головна біль у спині, що спричиняє йому дискомфорт при звичайному образу життя. Все це приводить до фізичних, моральних страждань та дискомфорту. З зазначених підстав просить стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі 130000 грн. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, вимоги, викладені в позовній заяві, підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надіслав до суду відзив, в якому позовні вимоги не визнав, в задоволенні позову просив відмовити, оскільки [PERSON] належним чином не довів факту спричинення йому моральної шкоди відповідачем та не обгрунтував визначений ним розмір відшкодування. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1.\~ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу\~в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (ч. 1.\~ст.13 ЦПК України). Так, згідно копії трудової книжки серії [NUMBER] , [PERSON] працював на підприємстві відповідача з 21.11.1996 року по 02.03.2020 року. Наказом №200-к від 02.03.2020 року [PERSON] було звільнено у зв`язку з невідповідністю стану здоров`я виконуваній робот на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України. 02.09.2020 року за результатами обстеження в клініці професіональних захворювань «Інституту медицини праці національної академії медичних наук України» позивачу було поставлено діагноз: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та стійким больовим синдромами. Причинами виникнення у нього захворювання явилось: дія несприятливих виробничих факторів (фізичне навантаження, вимушена робоча поза, вимушені нахили тулуба), параметри яких перевищували допустимі величини; стаж в шкідливих умовах понад 25 роки. Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 090877 від 03.11.2020 року та довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 851735, [PERSON] вперше було встановлено ступінь втрати працездатності в розмірі 65% у зв`язку із професійним захворюванням - поперекова-крижова радикулопатія та встановлено третю групу інвалідності безстроково, рекомендовано в подальшому спостереження та лікування у невропатолога, протипоказана важка фізична праця, роботи в підземних умовах. Згідно з роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», а саме п. 13 передбачено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника передбачено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно до статей 21, 28, 30, 34, 35 КЗпП України, абз. 3 п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди» право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає з дня встановлення особі такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК. Приписами п. 1 ст. 9 ЦК України передбачено, що положення Цивільного Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникли у сфері трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною 2 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 статті 1168 ЦК України моральна шкода завдана каліцтвом або іншим ушкодженням, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Виходячи з абз. 9 п. 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України у справі № 1-32/2008 року, право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з внесеними змінами від 23.02.2007 року до Закону України № 1105-XIV, реалізується відповідно до норм статті 1167 ЦК України та статті 237-1 КЗпП України, за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). З зазначених підстав, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, оскільки заявлена позивачем сума морального відшкодування є завищеною, у зв`язку із чим, суд визначає розмір відшкодування у 70000 грн., та вважає, що він відповідає тим моральним стражданням, які позивач зазнав внаслідок професійного захворювання, оскільки з наданих доказів вбачається необхідність постійного лікування, систематичні фізичні болі, що беззаперечно призводить до моральних страждань та необхідності зміни сталого способу життя позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial