Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

Позивач 27.11.2018 рокузвернувся до суду з вказаною позовною заявою. Позовні вимоги обґрунтував тим, що відповідно до банківської виписки №6SLEB6P6E1HANNBK від 26.10.2018 року позивачу було надано відповідачем картку № [NUMBER] , згідно з угодою №SAMDN50000057353949 від 31.01.2012 року з кредитним лімітом 300,00 грн. 10.02.2012 року кредитний ліміт був збільшений до 3000 грн. Приблизно в лютому-березні місяці 2013 року позивачем було втрачено зазначену кредитну картку, у зв`язку з чим у позивача не було можливості нею користуватися та погашати заборгованість, яка на ній утворилася. 26.01.2013 року [PERSON] останній раз погашав заборгованість по вказаній картці. Відповідачем було прийнято рішення звернутися за послугами нотаріуса для вчинення ним виконавчого напису та передати такий напис приватному виконавцю для звернення стягнення. 04.12.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 13689 за кредитним договором, укладеного між позивачем та відповідачем про стягнення з позивача на користь відповідача грошових коштів у розмірі 95518,50 грн., разом з тим, на підставі вищезазначеного документа приватним виконавцем Пирожком Є.В. виконавчого округу Херсонської області було винесено постанову №ВП 56011184 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлено її на виконання за місцем працевлаштування позивача, а саме ТОВ «Механічний завод». Позивач вважає, що здійснений виконавчий напис №13689 від 04.12.2017 року є незаконним та таким, що не підлягає виконанню. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безпідставності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт не про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. У зв`язку з цим, позивач просить визнати виконавчий напис від 04.12.2017 року №13689, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А., щодо звернення стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» в сумі 95518,50 грн., таким, що не підлягає задоволенню. Ухвалою суду від 28.11.2018 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження до підготовчого судового засідання. Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» надав до суду відзив, згідно якого просив відмовити у задоволенні вимог [PERSON] у повному обсязі. Зазначив, що не свідчить про наявність спору щодо заборгованості лише та обставина, що у виконавчому написі зазначений загальний строк зобов`язання за кредитним договором, адже право вимоги у банка, щодо заявленої заборгованості, виникло в період, що не перевищує трьох років. Підставою для звернення до суду, позивач зазначає порушення нотаріусом, що вчинив нотаріальні дії, приписи чинного законодавства. Позивач оскаржує дії нотаріуса на підставі того, що нотаріусом порушено вимоги чинного законодавства при вчиненні нотаріальних дій. В даному випадку, вважає, що відповідачем повинен виступати саме нотаріус, дії якого оскаржуються приватний нотаріус, який вчинив виконавчий напис. Ухвалою суду від 07.09.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 01.02.2021 року позивач надав додаткові письмові пояснення, в яких зазначено, що відповідачем було порушено термін для звернення до нотаріуса про вчинення виконавчого напису, який передбачено Законом України «Про нотаріат». Тобто, законом встановлений загальний термін позовної давності для вчинення виконавчого напису про стягнення грошових сум, який становить 3 роки з дня виникнення права вимоги. З документів, на підставі яких вчинявся виконавчий напис №13689 від 04.12.2017 року, які містяться в матеріалах справи №766/23400/18 вбачається, що заборгованість [PERSON] перед АТ КБ «Приватбанк» з`явилася 31.01.2012 року, а з заявою до нотаріуса про вчинення виконавчого напису відповідач звернувся 10.09.2017 року. Тобто на дату звернення відповідача до нотаріуса, з дня виникнення права вимоги, минуло більше 5 років. З документів, на підставі яких вчинявся виконавчий напис №13689 від 04.12.2017 року, вимог п.2 Переліку, разом з заявою надав нотаріусу копію кредитного договору. Позивач вважає, що виконавчий напис №13689 від 04.12.2017 року, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А., є незаконним та має бути визнаним таким, що не підлягає виконанню. Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність за наявними у матеріалах справи документами, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги не визнають та просили їх відхилити. Тертя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Тертя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у вставлений законом порядку. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до банківської виписки №6SLEB6P6E1HANNBK від 26.10.2018 року позивачу було надано відповідачем картку № [NUMBER] , згідно з угодою №SAMDN50000057353949 від 31.01.2012 року з кредитним лімітом 300,00 грн. 10.02.2012 року кредитний ліміт був збільшений до 3000 грн. 04.12.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А.вчинено виконавчий напис №13689 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору від 31.01.2012 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 31.08.2017 року, грошових коштів у сумі 93718,50 грн., з урахуванням заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2901,67 грн.; заборгованість за відсотками у розмірі 80889,34 грн.; заборгованість з комісії та пені у розмірі 4988,51 грн.; заборгованість по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн.; заборгованість по штрафам (відсоток від сум заборгованості) у розмірі 4438,98 грн., стягнення здійснюється за період з 31.01.2012 року по 31.08.2017 року. Витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 1800,00 грн. Виконавчий лист зареєстровано в реєстрі за №13689. Постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника приватного виконавця Пирожком Є.В. виконавчого округу Херсонської області від 11.10.2018 року звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] , що отримує дохід у ТОВ «Механічний завод». Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 18 ЦК України, а також статтями 87, 88 Закону України «Про нотаріат» вчинення виконавчого напису це форма захисту цивільних прав кредитора, нотаріусом, за допомогою спрощеної, позасудової процедури, яка полягає у вчиненні на боргових документах напису про стягнення грошей або витребування майна на користь кредитора, за наявності між боржником і кредитором правовідносин, які визначаються Кабінетом Міністрів України шляхом встановлення переліку документів, що підтверджують ці правовідносини. Відповідно до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Судом встановлено, що виконавчий напис виданий на підставі п.2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, було визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п.4 ст.254 КАС України набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису 04.12.2017 року були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Крім того, на думку суду, навіть у разі наявності правових підстав у відповідності до п.2 Переліку документів, за яких стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 для вчинення виконавчого напису нотаріуса, то неможливість вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, визначеної у відповідності до виконавчого напису від 04.12.2017 року була обумовлена й іншими обставинами, наведеним нижче. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Крім того, згідно з позицією ВСУ, яка викладена Великою палатою Верховного Суду у справі №826/20084 від 20.06.2018 року, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий висновок відповідає, зокрема, правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17. В даному випадку нотаріус при вчиненні спірного напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом. Так, стягнута за виконавчим написом сума не є безспірною через одночасне стягнення пені та штрафу, що є подвійним притягнення боржника до цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення умов договору. Згідно ст.12 та ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Outcome: approved