Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

Позивач 23 жовтня 2014 року звернулася до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратив право користування жилим приміщенням - будинком [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача (на підставі угоди), посилався на те, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS]. Відповідачі є дітьми [PERSON], які разом з позивачем вселилися та були зареєстровані у житловому будинку [ADDRESS]. Після створення своїх сімей відповідачі виїхали з батьківського будинку і на протязі певного часу в ньому не з»являються. Таким чином, відповідачі утратили право користування жилим приміщенням - будинком [ADDRESS]. Відповідачі та їх представник (на підставі угоди) в судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що дійсно зареєстровані у житловому будинку [ADDRESS]. Позивач доводиться їм матір»ю. Те, що вони не з»являються у батьківському будинку пов»язане з неприязню до них з боку матері, яка не дозволяє їм приходити до тої. Вважають, що позовні вимоги необґрунтовані, а тому в їх задоволенні слід відмовити. Згідно свідоцтва на право власності на житловий будинок [ADDRESS], його власником є [PERSON] (рішення виконкому Кодимської міської ради №107 від 12 листопада 2002 року). Згідно домової книги для прописки громадян, що проживають у будинку [ADDRESS], у цьому будинку зареєстровані [PERSON] і [PERSON]. Згідно актів обстеження домоволодіння [ADDRESS] [PERSON] і [PERSON] за цією адресою не проживають. Вислухавши представника позивача, представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову повинно бути відмовлено з наступних підстав. Згідно частини 3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов»язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно із ч.3 ст.9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений чи обмежений у праві користування житлом інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За правилом ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін (якими відповідно до ч.1 ст.30 ЦПК є позивач та відповідач), кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом установлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку,розташованого в [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок, виданим 12 листопада 2002 року на підставі рішення Кодимської міської ради №107 від 12 листопада 2002 року. У вказаному будинку з дня свого народження і до цього часу зареєстровані відповідачі, який є рідним дітьми позивача [PERSON] Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Основною вимогою для задоволення позову з цієї підставі є непроживання особи без поважної причини понад встановлені строки, тобто особа має можливість проживати у будинку, проте не робить цього без поважної причини. Як доказ відсутності відповідачів за місцем своєї реєстрації понад встановлені строки, позивачем надано акти обстеження від 01 березня 2014 року і 01 жовтня 2014 року, складені депутатом Кодимської міської ради [PERSON], в якому зазначено, що на момент обстеження належного позивачеві житла відповідачі були відсутні. В той же час, як роз'яснює Верховний Суд України, належними доказами у справах такої категорії є акти обстеження спірного помешкання, в яких має бути зафіксований факт непроживання особи, при цьому, таких актів має бути не менше двох, а шість місяців має пройти саме з дати складення останнього акту. Окрім цього, відповідач [PERSON] відсутня у належному позивачеві помешканні з поважних причин, зокрема через працевлаштування за межами Кодимського району, про що позивач сама зазначила в судовому засіданні. Відповідач [PERSON], не може з»являтися у спірному помешканні з причини небажання цього позивачем. Зазначені причини непроживання відповідачів у житловому будинку [ADDRESS] суд вважає поважними. На підставі ст.405 ЦК України,

Outcome: dismissed