Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

Позивач 28.11.2018 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів, посилаючись на те, що 15.12.2016 року між Міністерством оборони України в особі командира військової частини польова пошта [NUMBER] (на даний час [NUMBER] ) полковником [PERSON] та [PERSON] було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, строком на 6 місяців. На підставі даного контракту солдата запасу [PERSON] було зараховано до списків особового складу військової частини [NUMBER] та призначено на посаду санітара стрільця штурмового відділення штурмового взводу штурмової роти, в в`язку з чим останній набув статусу військовослужбовця Збройних Сил України. По закінченню терміну контракту солдата [PERSON] було звільнено з військової служби в запас ЗС України 15.06.2017 року та виключено зі списків особового складу військової частини [NUMBER] та усіх видів забезпечення. 13.01.2018 року до командування військової частини [NUMBER] від бухгалтера першої категорії [PERSON] надійшла інформація, про те, що фактично звільненому в запас ЗС України [PERSON] помилково нараховувалось та виплачувалось грошове забезпечення за період з 16.06.2017 року по 31.12.2017 року на загальну суму 61051,35 грн. Після виявлення вищевказаного факту, з [PERSON] була проведена бесіда, під час якої він факт отримання вказаних коштів не заперечував, і підтвердив те, що дані кошти нараховувалися йому помилково, але в добровільному порядку повертати їх відмовився. В зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача по справі безпідставно набуті ним кошти в сумі 61051,35 грн, а також судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1762 грн. 20.12.2018 року було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу було надано строк для подання відзиву на позов, але [PERSON] відзиву так і не надав. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає за можливе, відповідно до ст.279 ЦПК України, розглянути справу за наявними в матеріалах доказами. Неявка сторін та ненадання відзиву на позов відповідачем не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, судом встановлено, що з 15.12.2016 року по 15.06.2017 року відповідач [PERSON] проходив військову службу у Збройних Силах України за контрактом у військовій частині польова пошта [NUMBER] (на даний час [NUMBER] ) на посаді санітара стрільця штурмового відділення штурмового взводу штурмової роти. [PERSON] на підставі пп.11 п.2 Контракту нараховувалось та фактично виплачувалось грошове забезпечення з урахуванням надбавок за вислугу років, звання та інших надбавок, доплат, винагород, та премій передбачених законодавством України та керівними документами. Після звільнення в запас ЗС України, [PERSON] позбувся статусу військовослужбовця, та втратив право та підстави нарахування та виплати грошового забезпечення, передбаченого умовами контракту, про що відповідач був обізнаний. 13.01.2018 року до командування військової частини [NUMBER] від бухгалтера першої категорії [PERSON] надійшла інформація, про те, що фактично звільненому в запас ЗС України [PERSON] помилково нараховувалось та виплачувалось грошове забезпечення за період з 16.06.2017 року по 31.12.2017 року. Даний факт не заперечується відповідачем. Із довідки військової частини [NUMBER] від 19.01.2018 року №3220/031/001 вбачається, що за період з 16 червня 2017 року по 31 грудня 2017 року солдату [PERSON] було нараховано грошове забезпечення та сплачено податків та внесків на суму 61051,35 грн, що також підтверджується відомостями на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини [NUMBER] . З метою з`ясування обставин вказаної події, а також встановлення вини посадових осіб, на підставі наказу командира військової частини [NUMBER] (з адміністративно господарської діяльності) від 16 січня 2018 року № 12-АГ було проведено службове розслідування. За результатами проведення службового розслідування встановлено, що згідно із поясненням молодшого сержанта [PERSON] , зазначене могло трапитись внаслідок того, що до фінансово-економічної служби був наданий витяг із наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 15.06.2017 року № 142, в якому була відсутня інформація щодо звільнення в запас ЗС України солдата [PERSON] . Встановити винну особу з числа військовослужбовців, які проходять військову службу на посадах в штабі частини, яка виготовила витяг із вище зазначеного наказу та в якому було допущено технічну помилку та надала його до фінансово-економічної служби під час даного службового розслідування не виявилось можливим, про що було складено акт № 17 від 18.01.2018 року. Із рапорту заступника командира військової частини [NUMBER] - з морально психологічного забезпечення капітана [PERSON] від 18.01.2018 року вбачається, що [PERSON] відмовляється повертати надлишково нараховані йому кошти. Відповідно до п. 31 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі затвердженим Постановою Верховної\~Ради України\~від 23.06.95\~р.\~№ 243/95-ВР (із змінами та доповненнями), у разі звільнення у запас або у відставку чи вибуття із військової частини винної особи (винних осіб) до прийняття рішення про стягнення з неї заподіяної шкоди командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає цивільний позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди. Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України, у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Вищезазначена стаття визначає загальні умови існування цивільно-правових зобов`язань, що виникають у зв`язку із так званим безпідставним збагаченням, тобто набуттям або збереженням майна без достатньої правової підстави. Оскільки зобов`язання із безпідставного збагачення є загальною підставою для відновлення майнового стану осіб, норми ст.1212 ЦК України мають велике значення для вирішення спорів, пов`язаних із відновленням майнового стану. Водночас правила ст.1215\~Цивільного кодексу\~України передбачають, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Верховний Суд України висловив правову позицію в постанові від 02.07.2014 у справі № 6-91цс14, що безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат, встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 Цивільного кодексу України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. Правовий аналіз ст.ст.1212, 1215 ЦК України, зміст цитованого вище правового висновку Верховного Суду України, дає підстави стверджувати про те, що у разі виплати особі без необхідності чи без правової підстави грошової допомоги або якщо відпала підстава для такої виплати, то платнику ці кошти поверненню не підлягають, крім випадків наявності рахункової помилки з боку платника і недобросовісності з боку набувача. Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Враховуючи викладене, положення глави 83\~Цивільного кодексу\~України застосовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, інших осіб чи наслідком події. Змістом зобов`язань, що виникають внаслідок збереження або набуття майна без достатньої правової підстави є право позивача на повернення безпідставно отриманого або збереженого майна і обов`язок боржника повернути безпідставно одержане майно. Стаття 1166 ЦК України передбачає, що шкода спричинена майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному об`ємі особою, що її спричинила. Отже, аналізуючи викладене суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки [PERSON] будучи звільненим в запас ЗС України, безпідставно отримував не належне йому грошове забезпечення, достеменно знаючи, що він не є військовослужбовцем ЗС України і виплачені кошти йому не належать, що свідчить про його недобросовісність, як набувача. Відповідно до ч.1 та п.1 ч.2ст.141 ЦПК України, суд також стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1762 грн.

Outcome: approved