Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] в інтересах якої діє адвокат Щеголь Сергій Костянтинович звернулися до Першотравневого районного суду Донецької області з позовом до Мангушського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Харків про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування свої вимог позивач посилається на те, що [PERSON] користується правом на отримання пенсії за віком з 05 липня 1992 року. Вказана обставина підтверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER] , виданим 24 листопада 1992 року органом соціального захисту населення Пролетарського району м. Донецька та матеріалами її пенсійної справи. У зв`язку з неспроможністю держави забезпечити громадський порядок, захистити права, свободи та інтереси своїх громадян на території окремих районів Луганської та Донецької областей, з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, повсюдних проявів насильства, Позивач була змушена залишити своє місце проживання у м. Донецьку та у грудні 2014 року перемітилася до м. Селидове Донецької області. Відповідно до положень Постанови КМУ № 509 від 01.10.2014р. «Про облік внутрішньо переміщених осіб» Управлінням соціального захисту населення Селидівської міської ради Позивач була взята на облік внутрішньо переміщених осіб за адресою: [ADDRESS] . Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, яка була видана зазначеним органом соціального захисту населення у Позивача відсутня, бо в подальшому, а саме в червні 2017 року вона була витребувана Управлінням соціального захисту населення Мангушської районної державної адміністрації замість оформлення нової і тому надати суду навіть її копію у Позивача немає можливості. В грудні 2014 року, відповідно до положень пунктів 1.5., 4.12. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою ПФУ № 22-1 від 25.11.2005р., Позивач особисто зверталась до Управління Пенсійного фонду України в м.Селидове Донецької області, яке, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 № 988 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України», було реорганізоване шляхом злиття з Управлінням Пенсійного фонду України в м. Новогродівці Донецької області внаслідок чого утворилося Селидівське об`єднане управлінням Пенсійного фонду України Донецької області, із заявою щодо запиту пенсійної справи з Управління Пенсійного фонду України в Ворошиловському районі м. Донецька. На підставі зазначеної заяви Позивач була взята зазначеним управлінням ПФУ на пенсійний облік, їй були поновлені пенсійні виплати, виплата яких була централізовано припинена на тимчасово окупованих територіях Донецької області. З 01 серпня 2016 року Селидівське об`єднане управлінням Пенсійного фонду України Донецької області без повідомлення причин припинив виплату пенсії Позивачу. Рішення про припинення виплати пенсії Позивач не отримувала. Відповідно до довідки № 0000233344 від 09 червня 2017 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої Управлінцям соціального захисту населення Мангушської районної державної адміністрації, Позивач перемістилася до нового місця проживання, була взята на облік внутрішньо переміщених осіб за новою адресою та зареєструвала місце свого перебування за адресою: [ADDRESS] . Цього ж дня, тобто 09 червня 2017 року, відповідно до положень пунктів 1.5., 4.12. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Позивач особисто звернулась до Мангушського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, із заявою про взяття на облік в зв`язку з переїздом та про запит пенсійної справи. Не зважаючи на звернення Позивача 09 червня 2017 року до Відповідача із заявою про запит її пенсійної справи у зв`язку із зміною місця проживання (тобто переведення пенсійної справи), останній, на підставі цієї заяви та наявної в нього довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб № 0000233344 від 09.06.2017р., прийняв пенсійну справу Позивача на свій облік та здійснив першу пенсійну виплату лише у листопаді 2018 року (відповідно до виписки по картковому рахунку це відбулося 19 листопада 2018 року), заборгованість по пенсії за минулий час, а саме за період з 01 серпня 2016 року по 01 листопада 2018року, не виплатив, також з невідомих підстав не здійснював виплату пенсії протягом грудня 2018 року та січня 2019 року, а 20 лютого 2019 року здійснив виплату поточної лютневої пенсії. 21 лютого 2019 року через те, що Відповідач добровільно не погодився поновити права та законні інтереси Позивача, не виконував вимоги пенсійного законодавства щодо обов`язку по виплаті пенсії за минулий час, а саме за період з 01 серпня 2016 року по 01 листопада 2018 року та з 01 грудня 2018 року по 01 лютого 2019 року, [PERSON] звернулася з позовною заявою до Донецького окружного адміністративного суду. 16 квітня 2019 року Донецьким окружним адміністративним судом по адміністративній справі № 200/2947/19-а, було ухвалено рішення, яким позовна заява [PERSON] до Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, Мангушського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області «Про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії», був частково задоволений. Судом було визнано протиправними дії Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо припинення пенсійних виплат [PERSON] з 01 серпня 2016 року, визнано протиправною бездіяльність Мангушського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати пенсії [PERSON] за період з 01 серпня 2016 року по 01 листопада 2018 року та зобов`язано Мангушське об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити нарахування та виплату заборгованості по пенсії [PERSON] за період з 01 серпня 2016 року по 01 листопада 2018 року. Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2019 року апеляційну скаргу Мангушського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 квітня 2019 року у справі № 200/2947/19-а за позовом [PERSON] до Селидівського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області, Мангушського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, повернуто. 19 вересня 2019 року Донецьким окружним адміністративним судом був виданий виконавчий лист по справі № 200/2947/19-а щодо зобов`язання Мангушське об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити нарахування та виплату заборгованості по пенсії [PERSON] за період з 01 серпня 2016 року по 01 листопада 2018 року. 10 жовтня 2019 року на підставі заяви Позивача про виконання судового рішення та виконавчого листа, отриманого в Донецькому окружному адміністративному суді, головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Григорян Герміне Юріківною було відкрито виконавче провадження ВП № 60269564. 08 січня 2020 року у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (код ЄДРПОУ 34898944) (наказ Міністерством юстиції України №-3173/5, виданий 16.10.2019 «Про утворення міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції України») виконавче провадження № 60269564 було передане до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (код ЄДРПОУ 43315445). 28 січня 2020 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Григорян Терміне Юріківною була прийнята постанова про закінчення виконавчого провадження. Обґрунтування прийняття такого рішення наступне - «Згідно листа від 24.10.2019 за вих №3762/12 Мангушського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області рішення суду виконано. Поновлена виплата поточної пенсії, виплата нарахованої пенсії за минулі періоди буде здійснена в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України». Разом з тим, фактично виплата поточної пенсії Відповідачем-1 була поновлена ще до звернення до Донецького окружного адміністративного суду в листопаді 2018 року навіть без втручання органу державної влади в особі Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), а рішення суду в частині «зобов`язання Мангушське об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити нарахування та виплату заборгованості по пенсії [PERSON] за період з 01 серпня 20-16 року по 01 листопада 2018 року» так і не було виконане. Таким чином, внаслідок протиправної бездіяльності обох Відповідачів, яка полягає в тому, що Мангушське об`єднане управління ПФУ Донецької області протиправно не виплатив пенсію [PERSON] за період з 01 серпня 2016 року по 01 листопада 2018 року, а Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків), в якому працює головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Григорян Терміне Юріківна, в порушення ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» не забезпечило виконання судового рішення в повному обсязі, безпідставно завершило виконавчі дії та повернуло виконавчий лист до суду, як такий, що «фактичного виконаний в повному обсязі», тобто проігнорувавши свої основні обов`язки щодо вжиття передбачених законодавством заходів щодо примусового виконання рішень, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчинення виконавчих дій задля забезпечення обов`язковості виконання судового рішення, адекватної та справедливої сатисфакції [PERSON] за тривале безпідставне грубе порушення своїх фундаментальних прав не отримала і тому вважає, що Відповідачі за цим позовом повинні відповідати за завдану їй моральну шкоду. При оцінці розміру моральної шкоди треба ураховувати глибину душевних страждань та тривалість вимушених змін у житті Позивача, яка з серпня 2016 року до лютого 2019 року з вини Мангушського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області не отримувала свою пенсію, яка була та є єдиним джерелом засобів її існування. Зазначена обставина призвела до постійного пошуку коштів для задоволення своїх життєвих потреб, оплати комунальних послуг, придбання їжі, одягу та інше. Кошти для задоволення таких потреб вона була змушена постійно займати у своїх родичів. Обмеження Мангушським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області доступу до свого законного джерела існування та неможливість придбання необхідних для задоволення базових потреб речей призводило до погіршення стану здоров`я, головного болю, відчуття страху за своє майбутнє, приниження її гідності в своїх очах, постійного стресу. Задля захисту своїх прав та законних інтересів Позивач була змушена звертатися за допомогою правозахисників до органу правосуддя, проходити процедуру судового оскарження незаконного припинення та невиплати боргу з пенсії, що також викликало негативні емоції з боку Позивача, бо усвідомлюючи свою правоту, вона стикалася з необґрунтованою та аморальною позицією Мангушського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо виконання ним положень Основного закону та свого обов`язку щодо забезпечення пенсійного забезпечення населення. Але, дочекавшись судового рішення, яким Мангушське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області було зобов`язано поновити права Позивача та здійснити виплату пенсії за минулий час, останній проігнорував обов`язок його виконання та продовжив стверджувати, що виплату боргу здійснить колись, за умови прийняття Кабінетом Міністрів України окремого порядку для виплати боргів 3 пенсії пенсіонерам з числа внутрішньо переміщених осіб. Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в особі своєї посадової особи взагалі формально поставився до свого обов`язку, не вживаючи необхідних дій, задовольнився відпискою Мангушське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області про повне виконання судового рішення, за умови, що нічого окрім нарахування боргу не було виконане, не забезпечив виконання судового рішення, закінчив виконавче провадження та повернув виконавчий документ до суду як виконаний в повному обсязі, чим продемонстрував неефективність судового захисту та запроваджених державою інструментів захисту прав людини. Беручи до уваги зазначене вище, а також тривалість вимушених змін у житті Позивача, глибину її душевних страждань внаслідок протиправної бездіяльності Мангушського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати пенсії за минулий час та неналежного примусового виконання судового рішення Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), з урахуванням вимог розумності і справедливості, [PERSON] вважає, що із Державного бюджету України підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 10 000 грн. за моральну шкоду, завдану протиправною бездіяльністю Мангушського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області та у розмірі 10 000 грн за моральну шкоду, завдану неналежним примусовим виконання судового рішення Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків),. Враховуючи вищевикладене позивач просить стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ) завдану моральну шкоду у розмірі 10 000 грн внаслідок протиправної бездіяльності Мангушського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області. Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ) завдану моральну шкоду у розмірі 10 000 грн внаслідок протиправної бездіяльності Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Відповідно до положень п. 13 ч. 2 ст. З ЗУ «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суд і тому, на думку сторони Позивача, [PERSON] повинна бути звільнена від сплати судового збору. Позивач, його представник в судове засідання не з`явились, надали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги просили задовольнити в повному обсязі. У своєму відзиві на позовну заяву Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Харків) просило розглянути справу без їх представника та залишити позов без задоволення. Інші учасники справи своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву не скористались. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України. Вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши надані докази в їх сукупності, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідно до них правовідносини. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] користується правом на отримання пенсії за віком з 05 липня 1992 року. Вказана обставина підтверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER] , виданим 24 листопада 1992 року органом соціального захисту населення Пролетарського району м. Донецька та матеріалами її пенсійної справи ( а.с. 15) У зв`язку з неспроможністю держави забезпечити громадський порядок, захистити права, свободи та інтереси своїх громадян на території окремих районів Луганської та Донецької областей, з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, повсюдних проявів насильства, Позивач була змушена залишити своє місце проживання у м. Донецьку та у грудні 2014 року перемітилася до м. Селидове Донецької області. Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, яка була видана зазначеним органом соціального захисту населення у Позивача відсутня, бо в подальшому, а саме в червні 2017 року вона була витребувана Управлінням соціального захисту населення Мангушської районної державної адміністрації замість оформлення нової і тому надати суду навіть її копію у Позивача немає можливості. В грудні 2014 року, відповідно до положень пунктів 1.5., 4.12. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою ПФУ № 22-1 від 25.11.2005р., Позивач особисто зверталась до Управління Пенсійного фонду України в м.Селидове Донецької області, яке, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 № 988 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України», було реорганізоване шляхом злиття з Управлінням Пенсійного фонду України в м. Новогродівці Донецької області внаслідок чого утворилося Селидівське об`єднане управлінням Пенсійного фонду України Донецької області, із заявою щодо запиту пенсійної справи з Управління Пенсійного фонду України в Ворошиловському районі м. Донецька. На підставі зазначеної заяви Позивач була взята зазначеним управлінням ПФУ на пенсійний облік, їй були поновлені пенсійні виплати, виплата яких була централізовано припинена на тимчасово окупованих територіях Донецької області. З 01 серпня 2016 року Селидівське об`єднане управлінням Пенсійного фонду України Донецької області без повідомлення причин припинив виплату пенсії Позивачу. Рішення про припинення виплати пенсії Позивач не отримувала. Відповідно до довідки № 0000233344 від 09 червня 2017 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої Управлінцям соціального захисту населення Мангушської районної державної адміністрації ( а.с.14), Позивач перемістилася до нового місця проживання, була взята на облік внутрішньо переміщених осіб за новою адресою та зареєструвала місце свого перебування за адресою: [ADDRESS] . Цього ж дня, тобто 09 червня 2017 року, відповідно до положень пунктів 1.5., 4.12. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Позивач особисто звернулась до Мангушського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, із заявою про взяття на облік в зв`язку з переїздом та про запит пенсійної справи. 21 лютого 2019 року через те, що Відповідач добровільно не погодився поновити права та законні інтереси Позивача, не виконував вимоги пенсійного законодавства щодо обов`язку по виплаті пенсії за минулий час, а саме за період з 01 серпня 2016 року по 01 листопада 2018 року та з 01 грудня 2018 року по 01 лютого 2019 року, [PERSON] звернулася з позовною заявою до Донецького окружного адміністративного суду. 16 квітня 2019 року Донецьким окружним адміністративним судом по адміністративній справі № 200/2947/19-а, було ухвалено рішення, яким позовна заява [PERSON] до Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, Мангушського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області «Про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії», був частково задоволений. Судом було визнано протиправними дії Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо припинення пенсійних виплат [PERSON] з 01 серпня 2016 року, визнано протиправною бездіяльність Мангушського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати пенсії [PERSON] за період з 01 серпня 2016 року по 01 листопада 2018 року та зобов`язано Мангушське об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити нарахування та виплату заборгованості по пенсії [PERSON] за період з 01 серпня 2016 року по 01 листопада 2018 року. 19 вересня 2019 року Донецьким окружним адміністративним судом був виданий виконавчий лист по справі № 200/2947/19-а щодо зобов`язання Мангушське об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити нарахування та виплату заборгованості по пенсії [PERSON] за період з 01 серпня 2016 року по 01 листопада 2018 року. 10 жовтня 2019 року на підставі заяви Позивача про виконання судового рішення та виконавчого листа, отриманого в Донецькому окружному адміністративному суді, головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Григорян Герміне Юріківною було відкрито виконавче провадження ВП № 60269564( а.с.16-17). 28 січня 2020 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Григорян Терміне Юріківною була прийнята постанова про закінчення виконавчого провадження ( а.с.24-25). Обґрунтування прийняття такого рішення наступне - «Згідно листа від 24.10.2019 за вих №3762/12 Мангушського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області рішення суду виконано. Поновлена виплата поточної пенсії, виплата нарахованої пенсії за минулі періоди буде здійснена в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України». Відповідно до частин першої-другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду визначені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Разом з тим, згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За таких обставин основною умовою відшкодування, зокрема моральної шкоди є те, що остання повинна бути заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин та полягати у фізичному болю та стражданнях, у душевних стражданнях, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Подібних висновків дійшов Верховний Суд, про що зазначив у постановах від 30 січня 2018 року у справі № 804/2252/14, від 31 січня 2018 року у справі № 813/5138/13-а, від 12 лютого 2018 року у справі № 800/500/16 та від 01 березня 2018 року у справі № 9901/377/18. Крім того, у пункті 32 постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування . У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц (провадження № 14-261цс19) вказано, що згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України). Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується. З огляду на зазначене Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованими та справедливими висновки судів попередніх інстанцій про часткове задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено, що відповідачем протиправно не сплачувалась пенсія, на яку позивач має право на підставі судового рішення. За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Аналогічного висновку дійшов Верховним Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 09 лютого 2021 року у справі № 425/793/19. Основною умовою відшкодування, зокрема, моральної шкоди є те, що остання повинна бути заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин та полягати у фізичному болю та стражданнях, у душевних стражданнях, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі №804/2252/14, від 31 січня 2018 року у справі №813/5138/13-а та в рішеннях Верховного Суду від 12 лютого 2018 року у справі №800/500/16, від 01 березня 2018 року у справі №9901/377/18, від 09 лютого 2021 року у справі №425/793/19. Враховуючи наявність рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року, яке набрало законної сили та яким визнано протиправними дії Мангушського ОУПФУ Донецької області щодо припинення виплати [PERSON] пенсії за віком, суд доходить до висновку що незаконність таких дій відповідача Мангушського ОУПФУ Донецької області доведена, а вина в даному випадку презюмується і тому позивач має право на відшкодування моральної шкоди. Звертаючись з позовом до суду в частині вимог до Мангушського ОУ ПФУ Донецької області, позивач визначив розмір відшкодування моральної шкоди - 10 000,00 грн, що була йому заподіяна невиплатою пенсії, необхідністю нести значних зусиль, що привело до тривалих вимушених змін у житті, які негативно вплинули на його здоров`я. В пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди , роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Невиплата пенсії позивачу за умови, що вона є єдиним джерелом доходу позивача, яка є особою похилого віку є достатньою та самостійною підставою для висновку про те, що позивачу завдано втрат немайнового характеру у вигляді душевних страждань, порушення звичайного способу життя, психологічного навантаження, втрати емоційної стабільності через тривогу за подальшу долю та потребувало додаткових зусиль для організації свого життя позивачем, який змушений був звертатися за правовою допомогою та відстоювати свої порушені права в суді. Само по собі відновлення становища позивача, яке існувало до порушень його прав, шляхом ухвалення судом рішення на його користь, не може йому компенсувати його немайнових втрат, оскільки позивач була змушена звертатися до суду, з червня 2017 року до листопада 2018 року та протягом грудня 2018 року січня 2019 року [PERSON] не отримувала пенсійні виплати, які були її єдиним засобом існування, вона змушена була докладати зусиль для організації свого життя за умови відсутності коштів до моменту їх отримання та відчувати безпорадність і пригніченість від таких дій саме від державного органу, який має належно виконувати покладені на нього обов`язки. Враховуючи характер та обсяг заподіяної моральної шкоди, тривалості часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану речей, тривалості часу усунення інших негативних наслідків та моральних страждань, суд вважає доведеним завдану позивачу Мангушським ОУ ПФУ Донецької області, моральної шкоди з урахуванням позбавлення позивача пенсії за період з червня 2017 року по листопад 2018 року включно та інших вищезазначених обставин, зокрема тривалості неправомірних дій позивача, необхідності пошуку коштів для задоволення своїх життєвих потреб, оплати комунальних послуг, що призводило до відчуття страху за своє майбутнє, приниження гідності, постійного стресу. Суд також враховує, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку органів державної влади завжди викликають негативні емоції. Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди [PERSON] суд враховує обставини справи, ступінь вини відповідача, роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», норми статті 23 ЦК України, і вважає, що сума 5000 грн. буде достатньою і розумною компенсацією такої шкоди. Крім того, такий розмір відповідає характеру правопорушення, яке вчинене органом державної влади. При цьому, невиконання рішення суду через відсутність фінансування, в даному випадку не має правового значення, оскільки визначальним для правильного вирішення спору є незаконність дій управління Пенсійного фонду по припиненню виплат [PERSON] та завдання у зв`язку із цим позивачу втрат немайнового характеру. За умови належного виконання відповідачем покладених на нього державою функцій з пенсійного забезпечення позивача на належному рівні, фінансування для виконання рішення суду, яким встановлена така незаконність, не потребувало би. В частині позовних вимог [PERSON] про стягнення моральної шкоди, спричиненої Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м.Харків), суд вважає за необхідне зазначити наступне. Встановлено, що в провадженні Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) знаходилось виконавче провадження № 60269564 з примусового виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19.09. 2019 року про зобов`язання Мангушського ОУ ПФУ Донецької області поновити нарахування та виплату пенсії [PERSON] , сплатити заборгованість з 01 серпня 2016 року по 01 листопада 2018 року включно, відкрите постановою державного виконавця від 10 жовтня 2019 року. Постановою про закінчення виконавчого провадження від 28 січня 2020 року головним державним виконавцем виконавче провадження закінчено на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне повне виконання рішення). Звертаючись до суду з позовом в даній справі до Держави України в особі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), позивач зазначав, що невчинення посадовою особою державної виконавчої служби всіх необхідних виконавчих дій та закінчення виконавчого провадження і повернення до суду виконавчого документа як виконаного при тій умові, що позивачу так і не були виплачені грошові кошти (пенсія за минулий час), також призвело до невиконання державою свого обов`язку щодо виконання судового рішення, та, як наслідок, завдання позивачу моральної шкоди. В цій частині позовних вимог суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження протиправності (неправомірності) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця, оскільки таким доказом, як правило, є відповідне судове рішення, що набрало законної сили або відповідне рішення посадових осіб державної виконавчої служби. Так, за статтею 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі, якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання. Встановлено, що постанова про закінчення виконавчого провадження від 28 січня 2020 року позивачем у справі не оскаржувалась та є чинною. Отже, безпідставними є посилання позивача на те, що неправомірність дій( бездіяльність) державного виконавця є доказом протиправності рішення державного виконавця, а тому доводи позову в цій частині судом відхиляються, тому, суд вважає, що підстави для задоволення позову [PERSON] в частині вимог про відшкодування моральної шкоди, спричиненою протиправними діями (бездіяльністю) Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відсутні. Відповідно до положень п. 13 ч. 2 ст. З ЗУ «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суд і тому, на думку суду [PERSON] необхідно звільнити від сплати судового збору. Відповідно до статті 141 ЦПК України стягнути з Мангушського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь держави судовий збір у розмірі 227 ( двісті двадцять сім) гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial