Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] 23.10.13 року звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] борг у розмірі 1 031 940 грн., а також понесені ним судові витрати. а.с.1-2 28.11.2013 року позивач [PERSON] уточнив свої вимоги, про що подав заяву в якій просить суд стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] солідарно суму боргу у розмірі 1 031 940.00 грн., що є еквівалентом 126 000 доларів США, стягнути з [PERSON] суму боргу у розмірі 282 555 грн., що є еквівалентом 34 500 доларів США, а також стягнути з відповідачів понесені ним судові витрати. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що 10.10.2013 року між ним та [PERSON] укладено Договір про відступлення права вимоги (цесії), відповідно до якого [PERSON] відступила йому право вимоги виконання зобов'язання відповідачем за договорами позики від 24.03.2008 року на суму 16 000 доларів США, за договором позики від 31.05.2011 року на суму 50 000 доларів США, за договором позики від 22.06.2011 року на суму 30 000 доларів США та за договором позики від 12.05.2013 року на суму 34 500 доларів США. Договори позики укладені в простій письмовій формі. Договір позики від 24.03.2008 року- безстроковий, по іншим договорам строк повернення боргу сплинув. 10.10.2013 року між ним та [PERSON] теж був укладений Договір відступлення права вимоги повернення боргу відповідачем, відповідно до якого [PERSON] відступив йому право вимоги виконання зобов'язання відповідачем за договором позики від 15.09.2008 року на суму 30 000 доларів США. Цей договір безстроковий і укладений в простій письмовій формі. Для виконання зобов'язань по поверненню боргу у розмірі 16 000 доларів США та 30 000 доларів США, а також і по іншим договорам позики відповідачу направлялася вимога, але зобов'язання по поверненню боргу не виконані. Гроші отримані у борг відповідачем [PERSON] були витрачені ним на потреби сім'ї , була відремонтована [ADDRESS], придбані коштовні меблі, за позичені гроші придбана квартира [ADDRESS]. У зв'язку з тим, що позичені гроші були використані на потреби сім'ї , вважає, що відповідальність за їх повернення повинні нести подружжя [PERSON] та [PERSON] На підставі викладеного просив вимоги задовольнити. а.с.72-74 В судовому засіданні позивач та його представники підтримали вимоги, вказавши, що доповнень до викладеного у позовних вимогах не мають. Відповідачі та їх представники вимоги позивача не визнали. Так, відповідач [PERSON], заперечуючи проти вимог позивача пояснив, що він дійсно позичав гроші у [PERSON] 15.09.2008 року в сумі 30 000 доларів США, про що власноруч склав розписку. 24.03.2008 р., 31.05.2011 р., 22.06.2011 р. та 12.05.2013 року він також позичав кошти у [PERSON], але розписки про отримання коштів у розмірі 16 000 доларів США, 50 000 доларів США, 30 000 доларів США та 34 500 доларів США ним написані на ім'я [PERSON] Також пояснив, що кошти у розмірі 16 000 доларів США ним поверталися частками, щомісячно по 400 доларів США, кошти у розмірі 50 000 доларів США ним поверталися також щомісячно по 1 000 доларів США, але ніяких письмових доказів повернення грошей надати він не може. По іншим борговим розпискам пояснив, що він також позичені кошти повернув, але письмових доказів повернення грошей не має. Представник відповідача [PERSON] вказала, що доповнень до пояснень відповідача не має. Відповідач [PERSON], заперечуючи проти вимог позивача пояснила, що їй невідомо про отримання її колишнім чоловіком [PERSON] у борг грошей. Пояснила, що в шлюбі з [PERSON] знаходилися з 1992 року по лютий 2012 р., шлюб розірвали через органи РАЦС. Шлюбно-сімейні стосунки між ними були припинені у лютому 2012 року, але 04.09.2013 року вона віддавала гроші у розмірі 28 750 доларів США [PERSON] і отримала від нього боргову розписку її колишнього чоловіка на зазначену суму. Також пояснила, що квартира [ADDRESS] є її власністю, вона придбала її на свої кошти в кредит і лише вона сплачує кредит за квартиру, але при придбанні квартири, вона отримувала нотаріально посвідчену згоду чоловіка і [PERSON] надавав письмову згоду на отримання кредиту. На підтвердження того, що квартира є тільки її власністю, відповідачка надала суду нотаріальну посвідчену заяву [PERSON] від 20.01.2014 року про те, що кв. [ADDRESS] належить лише їй - [PERSON] власником якої вона є на підставі договору купівлі-продажу від 28.12.2005 року. Також відповідачка пояснила, що [ADDRESS] теж є її власністю на підставі договору дарування, укладеному між нею та її матір'ю. Представники відповідачки [PERSON] підтримали її пояснення та надані письмові заперечення проти позову. 3-я особа [PERSON] позов підтримала та пояснила, що [PERSON] та її син [PERSON] були товаришами і вони постійно спілкувалися з 1995 року. Неодноразово до неї звертався її син [PERSON] разом з відповідачем [PERSON] з проханням надати останньому у борг кошти. Як пояснив їй відповідач, кошти йому були потрібні на ремонт квартири, 50 000 доларів США терміново необхідні були для погашення кредиту за квартиру [ADDRESS]. В неї позичалися кошти також на придбання квартири по [ADDRESS]. 3-я особа [PERSON] позов підтримав і пояснив, що з відповідачем [PERSON] вони були товаришами, був випадок коли відповідач позичав йому кошти, а тому, коли відповідачу необхідні були кошти, він позичив свої у розмірі 30 000 доларів США, а потім звертався до своєї матері [PERSON] з проханням надати його товаришу [PERSON] кошти в борг і мати не відмовляла. Останній час відповідач почав скриватися, уникав спілкування і борги не повертав. Йому, як товаришу відповідача відомо, що кошти, які позичалися у його матері [PERSON] були витрачені [PERSON] на потреби сім'ї. На позичені у матері кошти придбана також і квартира [ADDRESS], яку нібито відповідачці [PERSON] подарувала її матір, на позичені кошти придбана квартира по [ADDRESS] і зроблено ремонт у квартирах. 3-я особи пояснили також, що вони дійсно передали право вимоги боргу позивачу, про що уклали Договір про відступлення права вимоги (цесії) 10.10.2013 року. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає вимоги позивача законними та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України , на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст..1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлено договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернута позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Судом встановлено ,що між [PERSON] та відповідачем були укладені договори позики за якими відповідач [PERSON] отримав в борг у [PERSON] 24.03.2008 року 16 000 доларів США без зазначення строку повернення, 31.05.2011 року 50 000 доларів США зі строком повернення 01.10.11 року, 22.06.2011 року 30 000 доларів США строком до 01.12.2011 року, 12.05.2013 року 34 500 доларів США строком до 12.06.2013 року. Вказані договори позики укладені у простій письмовій формі і підтверджуються розписками відповідача [PERSON] складених власноруч про отримання в борг указаних сум ( а.с.3,4,6,7,207,208,210,211 ) та поясненнями самого відповідача. Також встановлено, що між [PERSON] та відповідачем був укладений договір позики за якими відповідач [PERSON] отримав в борг у [PERSON] 15.08.2008 року 30 000 доларів США. Вказаний договір позики укладений у простій письмовій формі і підтверджується розпискою відповідача [PERSON] складеною власноруч про отримання в борг вказаної суми ( а.с.5, 209 ), чого не заперечував і сам відповідач. 22.10.2013 року відповідачу була направлена вимога про повернення боргу. а.с.16-18 10.10.2013 року між [PERSON], [PERSON] та позивачем [PERSON] укладено Договір про відступлення права вимоги (цесії), який відповідає вимогам ст..513 ЦК України, відповідно до якої правочин щодо зміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій саме формі, що і правочин на підставі якого виникло зобов'язання , право вимоги за яким передається новому кредиторові. (а.с.12-13, 14-15, 203-204,205-206) Відповідно до ст..517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, що є важливою для їх здійснення. Позивач надав суду оригінали розписок, які залучені судом до матеріалів справи, що свідчить про виконання сторонами Договору про відступлення права вимоги від 10.10.2013 року вимог ст..517 ЦК України. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що позивач довів, що письмова форма договорів позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, що також не заперечується відповідачем. Згідно до ст..526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд критично відноситься до пояснень відповідача [PERSON] про повернення боргу [PERSON] та [PERSON] і розцінює їх як спробу відповідача ухилитися від виконання зобов'язань за договорами позики. Письмових доказів повернення позики відповідач суду не надав. Суд також приходить до висновку про необхідність стягнення боргу в розмірі 1 031 940 грн., що є еквівалентом 126 000 доларів США з колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.4 ст.65 Сімейного Кодексу України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого подружжя, якщо майно одержане за договором використане в інтересах сім'ї . Судом встановлено і підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, відповідачі [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 25.12.1992 року і шлюб розірваний 14.02.2012 року. а.с.52-53 Боргові розписки складено відповідачем [PERSON] 24.03.2008 р., 16.09.2008 р.,31.05.2011 р., 22.06.2011 року на загальну суму 126 000 доларів США- еквівалент 1 031940 грн. під час шлюбу з відповідачкою [PERSON] Допитана в судовому засіданні відповідачка [PERSON] пояснила, що на прохання колишнього чоловіка 04.09.2013 року передала [PERSON] 28 750 доларів США і отримала від нього боргову розписку на повернуту суму коштів. З огляду на це, суд не приймає до уваги пояснень відповідачки [PERSON] про те, що їй не було відомо про отримання чоловіком позики у [PERSON] та [PERSON] Крім того, відповідачі не спростували доводи позивача про те, що позичені кошти були витрачені відповідачами на потреби сім'ї . Будь яких доказів як на підставу своїх заперечень проти даних доводів позивача - відповідачі суду не надали. Відповідно до ст..542 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом. Згідно ст..543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. У зв'язку з тим, що боргова розписка від 12.05.2013 року складена відповідачем [PERSON] після розірвання шлюбу з [PERSON], суд вважає, що відповідальність по поверненню боргу за цим договором позики повинен нести лише відповідач [PERSON] По справі позивачем понесені судові витрати по сплаті судового збору за позовом в сумі 3441 грн., а також по сплаті судового збору за заяви про забезпечення позову та витребування доказів в сумі 229 грн.40 коп., вказані судові витрати суд стягує з відповідачів відповідно до ст..88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved