Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-18 00:00:00

Позивач 26 березня 2018 року звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що у 2009 році вона познайомилася з [PERSON] Починаючи з жовтня 2014 року вони з відповідачем почали проживати однією сімєю без реєстрації шлюбу в м. Сумах. В листопаді 2014 року вона повідомила [PERSON] про те, що вагітна. Цю звістку відповідач сприйняв позитивно, оскільки хотів дитину, та у них були розмови про це. Наприкінці 2014 року відбулося знайомство з батьками та сватання. На початку січня 2015 року між нею та відповідачем стосунки значно погіршилися, і [PERSON] поїхав до села Капустинці, а в подальшому виїхав до Російської Федерації на заробітки про що їй було відомо. В подальшому стосунки між нею та [PERSON] були остаточно припинені. 28 липня 2015 року вона народила сина [PERSON]. В актовому записі про народження дитини запис про батька був здійснений відповідно до ст. 135 СК України. В свідоцтві про народження дитини в графі батько зазначений «Глумов Вячеслав Олексійович». Будь-якої допомоги на утримання свого сина [PERSON] не надає. Оскільки відповідач добровільно не бажає визнати своє батьківство та надавати матеріальну допомогу своєму сину, вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Посилаючись на зазначені обставини просить суд визнати [PERSON] батьком [PERSON], який народився 28 липня 2015 року; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання [PERSON], [INFO], в розмірі ? частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня предявлення позову та до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання у розмірі ? частки від заробітку (доходу) до досягнення [PERSON], [INFO], трьох років. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 29 березня 2018 року вказану позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу в строк не більше десяти днів усунути недоліки. 03 квітня 2018 року від позивача надійшла заява на усунення недоліків позовної заяви та ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 05 квітня 2018 року відкрите провадження у справі за вказаним позовом, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 02 травня 2018 року о 13 год. 00 хв. В звязку з витребуванням додаткових доказів 02 травня 2018 року у справі оголошено перерву до 23 травня 2018 року до 11 год. 00 хв. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 23 травня 2018 року закрите підгогтовче провадження у вказаній справи та справу призначено для розгляду по суті на 09 год. 30 хв. 18 липня 2018 року. В судове засідання сторони не зявилися. Відповідач про час і місце судового розгляду повідомлявся судом належним чином. Від позивача надійшла письмова заява, про розгляд справи в її відсутність, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Зі згоди позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах, не перебуваючи у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у вказаних стосунках 28 липня 2015 року народився [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження на а.с. 33. Згідно даних індивідуальної карти вагітної і породіллі, яка оформлена на імя [PERSON], [INFO], в графі батько дитини, зазначений [PERSON] (а.с.68-69). На запит суду, Ковпаківський районний у м. Суми відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області надав відомості про те, що згідно Журналу обліку заяв про державну реєстрацію шлюбу за 2014 рік, громадянами [PERSON] та [PERSON], 11 листопада 2014 року була подана заява про державну реєстрацію шлюбу. Проте громадяни не зявились на державну реєстрацію шлюбу. Згідно номенклатури справ відділу термін зберігання заяв про державну реєстрацію шлюбу осіб, які не зявилися у призначений день становить 1 рік (а.с.78). Відповідно до ст.135 СК України, при народжені дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно ч. 1 ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Так як відповідач, належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, заперечень з приводу заявленого позову не висловив, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог про стягнення аліментів, судом встановлено наступні обставини. Під час судового розгляду встановлено, що [PERSON], [INFO], проживає з матірю та перебуває на її утриманні. За ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 ст. 91СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої-четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього кодексу. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. За нормами ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, має задовільний стан здоров'я, особи, які б перебували на його утримані, відсутні, і він має об'єктивну можливість виплачувати аліменти. Будь-яких доказів, які б спростовували ці обставини, не надано. За ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Зазначений позов поданий до суду 26 березня 2018 року. Таким чином, позов підлягає задоволенню, і з відповідача необхідно стягнути аліменти\~ на користь позивача на утримання неповнолітнього сина у розмірі ? частини усіх видів доходу відповідача, щомісячно, до повноліття дитини, але не менше 50% від розміру прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку та на утримання позивача в розмірі ? частини усіх видів доходу відповідача, щомісячно, до досягнення сином [PERSON] трьохрічного віку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в зв'язку із задоволенням позову про стягнення аліментів, оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору, необхідно стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн.80 коп. Також з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved