Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

Позивач [PERSON] 27.02.2017 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому просить суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на малолітньої дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1500 гривень щомісячно, з дня предявлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття, а саме до 21 листопада 2028 року. Позивач в обґрунтування вимог в позові посилається на те, що 19 червня 2010 року між нею та відповідачем - [PERSON] було укладено шлюб. В період перебування у зареєстрованому шлюбі, у них 21 листопада 2010 року народилася дитина - донька [PERSON]. Позивач зазначила, що через нехтування відповідачем інтересами сім'ї, не забезпечення дитини та дружини матеріально-побутовими умовами, а також ігнорування та не зацікавленість з боку батька в розвитку дитини, в травні 2016 року фактичні шлюбні відносини між ними припинились. Малолітня дитина, з моменту припинення фактичних шлюбних відносин, проживає разом з нею [PERSON] за місцем фактичного мешкання, вказаним у позові, цілком та повністю знаходиться на її утриманні. Вихованням дитини позивач займається одноособово. Також позивач зазначила, що від виконання передбаченого законом обов'язку з матеріального утримання дитини відповідач з травня 2016 року - часу припинення фактичних сімейних відносин - ухиляється, хоча спроможний надавати матеріальну допомогу, проте свідомо та умисно цього робити не бажає. Щомісяця на утримання дитини позивач витрачає від 3000 до 4000 гривень та вважає, що половина мінімальної суми витрат повинна бути стягнута з відповідача за рішенням суду. Позивач зазначила, що її матеріальне становище є таким, що не дозволяє самостійно, без допомоги її батьків (дідуся та бабусі дитини) утримувати спільну з відповідачем дитину, коли в свою чергу, відповідач є матеріально забезпеченим (хоча офіційно і не працевлаштований), інші діти, батьки, дружина чи інші особи на його утриманні не знаходяться. З урахуванням викладеного, оскільки, як зазначає позивач, відповідач не надає матеріальної допомоги, [PERSON] була вимушена звернутись до суду з відповідним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 09.03.2017 року відкрито провадження по справі на підставі вищевказаної позовної заяви [PERSON]. та призначено дату, час та місце проведення попереднього судового засідання. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні частково визнав позовні вимоги, заперечував в частині заявленої позивачем до стягнення з нього суми розміру аліментів, пояснив, що на цей час він не працює, офіційно не працевлаштований, грошові кошти в сумі 1500 гривень він не спроможний сплачувати на це час, згоден сплачувати аліменти на дитину в сумі 750 гривень щомісячно. В судових дебатах відповідач змінив свої пояснення та заявив, що згоден сплачувати аліменти на дитину у розмірі ? частки від прожиткового мінімуму встановленого на дитину відповідного віку. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши усі наявні матеріали справи, суд вважає позов [PERSON] підлягаючим частковому задоволенню з наступних підстав. Судом у судовому засіданні встановлено, що 19 червня 2010 року Другим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що 19 червня 2010 року в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №253 (а.с.12). 21 листопада 2010 року народилась [PERSON], про що 30 листопада 2010 року Третім Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис №1206, в графі матір вказано [PERSON], в графі батько [PERSON] (а.с.13). Під час розгляду справи, сторони визнали, що дійсно між ними на цей час шлюбні відносини припинені, малолітня дитина [PERSON], 30 листопада 2010року проживає з матірю - [PERSON], а батько [PERSON] мешкає окремо, що у відповідності до ч.1 ст. 61 ЦПК України додатковому доказуванню не підлягає. Відповідно до п.9 ст. 7 Сімейного кодексу, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР(475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст.180 СК України). Частинами 2,3 статті 181 СК України встановлено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до\~ст. 182 Сімейного кодексу України,\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених\~статтею 184\~цього Кодексу. Згідно з ч. 1\~ст. 183 Сімейного кодексу України,\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною статті 184 СК України встановлено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім'ї. Під зміною сімейного стану розуміється з'явлення у сім'ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов'язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я платника аліментів. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована\~Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Позивачка посилалася на те, що відповідач є працездатним, офіційно не працює, раніше отримував непостійний та нерегулярний заробіток, а тому може сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1500,00 гривень щомісячно. Відповідно до ст. ст.\~10,\~60 ЦПК України,\~цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частинами 3, 4\~ст. 212 ЦПК України,\~суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивачка зобов'язана довести в судовому засіданні ті обставини, на які вона посилалась як на підставу позову. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що матеріальний стан відповідача [PERSON] дозволяє йому сплачувати аліменти у розмірі 1500 гривень щомісячно на дитину, як заявлено позивачем у позовних вимогах. З отриманої судом довідки з Головного управління ДФС в Одеській області за №43653 від 04.05.2017 року встановлено, що [PERSON], [INFO] присвоєно реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]. За період з 01.04.2014 року по 31.12.2016 року інформація про доходи фізичної особи [PERSON] в ЦБД ДРФО відсутня. З урахуванням встановлених обставин щодо відсутності у відповідача зареєстрованого доходу, інформації про працевлаштування, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Законом України «Про прожитковий мінімум» встановлено, що прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. Статтею 2 вказаного Закону встановлено, що прожитковий мінімум застосовується для: загальної оцінки рівня життя в Україні, що є основою для реалізації соціальної політики та розроблення окремих державних соціальних програм. Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік (ст.4 ЗУ «Про прожитковий мінімум»). При вищевикладених обставинах, з урахуванням встановлених обставин, а саме, що: позивачем не доведено, що матеріальний стан відповідача [PERSON] дозволяє йому сплачувати аліменти у розмірі 1500 гривень щомісячно на дитину, як заявлено позивачем у позовних вимогах; судом встановлено, що відповідач не працевлаштований; відповідач в судовому засіданні надав свою згоду на стягнення з нього ? частки прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, який в свою чергу кожен рік підлягає встановленню, та кожен місяць підлягає моніторингу; мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, та з урахуванням вищевикладених обставин, законним і справедливим буде стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на малолітню дочку [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки прожиткового мінімуму встановленого на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду, а саме з 27.02.2017 року та до досягнення дитиною повноліття, а саме до 21 листопада 2028 року. Разом з цим, суд вважає за належне роз'яснити сторонам, що відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них, а також положення ст.185 Сімейного кодексу України щодо обов'язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Одночасно суд роз'яснює, що статтею 196 Сімейного кодексу України передбачена відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до ч.1, 3 ст. 88 ЦПК України, \~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З урахуванням вищевикладеного, оскільки позивач на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви про стягнення аліментів, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір за подання позивачем позовної заяви в про стягнення аліментів в сумі 640 гривень 00 копійок. При вищевикладених обставинах та

Outcome: partial