Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] 20.07.2018 року звернувся в суд із позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем - [PERSON] і зареєстрований виконавчим комітетом Славської селищної ради Сколівського району Львівської області 28.09.2002 року, актовий запис № 11. Ухвалою судді від 13.08.2018 року вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого судового засідання. Ухвалою підготовчого судового засідання від 10.09.2018 року підготовче провадження закрито, а справа призначена до судового розгляду. Ухвалою судового засідання у даній справі від 19.10.2018 року сторонам надано термін на примирення строком на один місяць, провадження зупинено. Ухвалою судового засідання від 13.11.2018 року провадження у справі поновлено, а справу призначено до судового розгляду. Судовий розгляд справи по суті відбувся 12.12.2018 року. Позов обґрунтовано тим, що сім'я сторін фактично розпалася та існує тільки формально. Сторони втратили одне до одного почуття поваги і любові, стали чужими людьми. Протягом останнього року сторони не підтримують шлюбних відносин. Від спільного проживання у них народився син [PERSON] та дочка [PERSON], які проживають і надалі проживатимуть з відповідачем. З огляду на вказане, позивач змушений був звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву від 12.12.2018 року, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, оскільки примирення між сторонами не відбулося, просив розгляд даної справи продовжувати та закінчувати без його участі. Відповідач [PERSON] під час підготовчого та судового провадження у даній справі проти розірвання шлюбу заперечила з тих підстав, що вважає зазначений шлюб з позивачем таким, який можна зберегти. У судове засідання, щодо розгляду справи по суті, відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду справи, не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзиву на подану заяву у запропонований судом термін не подала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання усіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відтак, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у даній цивільній справі під час судового засідання 12.12.2018 року, не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, давши належну оцінку доказам по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід'ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов'язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та роз'яснень, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що сторони вступили у шлюб 28.09.2002 року, який був зареєстрований виконавчим комітетом Славської селищної ради Сколівського району Львівської області, актовий запис № 11, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], повторно виданим Сколівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 20.04.2018 року. Від спільного проживання у сторін народилася син - [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO], які на даний проживають і надалі проживатимуть з відповідачем. Ухвалою від 19.10.2018 року у даній справі, виходячи з положень ст. 111 СК України та роз'яснень, котрі містяться у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судом вживалися заходи щодо примирення сторін за відповідним клопотанням відповідача про надання терміну на примирення. Зазначений термін на примирення надавався сторонам строком один місяць. Встановлено, що після поновлення 13.11.2018 року судом провадження у даній справі і призначення її до розгляду на 12.12.2018 року у судовому засіданні, сторони так і не примирилися, про що свідчить подана позивачем на адресу суду заява від 12.12.2018 року під вх. № 6007, в якій він наполягав надалі на розірванні шлюбу. Натомість відповідач, незважаючи на завчасне і належне її повідомлення, у судове засідання 12.12.2018 року не з'явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила. Встановлено також й те, що сторони протягом тривалого часу проживають окремо. Такі дії сторін викликані несумісністю характерів, різними поглядами на життя та ведення спільного господарства. Таким чином, на переконання суду, подальше спільне життя сторін і збереження їх шлюбу є недоцільним, буде суперечити інтересам обох сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересах їхніх дітей, що мають істотне значення, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу. Як роз'яснюється у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, вживати заходів для примирення подружжя. Виконуючи вищенаведені приписи, судом беззаперечно встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, втратили одне до одного почуття поваги і любові, стали чужими людьми і це підтверджується зібраними у справі доказами, у зв'язку з чим суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу стало неможливим та недоцільним, суперечило б інтересам позивача, а тому позов підлягає задоволенню. Судові витрати у справі слід залишити за позивачем.

Outcome: approved