Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звенулась до суду із позовом про стягнення суми невиплаченої заробітної плати у сумі 22458,01 грн. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та у відшкодування моральної шкоди у сумі 5000 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона була звільнена відповідачем з посади охоронника гуртожитку за власним бажанням з 4 липня 2016 року. У день її звільнення з нею не був проведений остаточний розрахунок, а тому вона вимушена звернутись до суду із вказаним позовом. Відповідно до ухвали Світловодського міськрайонного суду від 13 жовтня 2016 року позов [PERSON] у частині стягнення заборгованості по заробітній платі у сумі 22458, 01 грн. та моральної шкоди у сумі 5000 грн. було залишено без розгляду за заявою позивача від 13.10.2016 року у звязку з тим, що відповідач 06.10.2016 року провів остаточний розрахунок з відповідачем. Суд розглядає позов [PERSON] у частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити посилаючись на те, що вона з 1985 року працювала на підприємстві та вимушена була звільнитись з роботи у звязку із систематичною затримкою виплати заробітної плати. Кошти їй необхідні були на лікування, а відповідач не провів з нею розрахунок. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі та вказав, що дійсно на підприємстві склалось складне фінансове становище у звязку із чим з позивачкою не був проведений розрахунок у день її звільнення. Заборгованість по заробітній платі виплачена позивачу 06.10.2016 року. Вважає, що відповідальність за затримку розрахунку при звільненні відповідач не повинен нести, у звязку з відсутністю вини, оскільки рахунки підприємства були заблоковані, що обєктивно перешкоджало своєчасно виплатити заробітну плату працівникам. У разі задоволення позову просить суд врахувати ту обставину, що у липні серпні 2016 року підприємство працювало в режимі неповного робочого часу та у звязку із цим зменшити розмір середнього заробітку. Заслухавши доводи сторін, зясуваши обставини справи, перевіривши докази суд дійшов такого висновку. Встановлено, що позивач [PERSON] перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 05.06.1985 року по 4 липня 2016 року, та була звільнена за власним бажанням що підтверджується копією трудової книжки. (а.с.5,6). З довідки № 01-270 від 08.08.2016 року встановлено, що заборгованість по заробітній станом на 04.07.2016 рік перед [PERSON] становить 22458,01 грн. (а.с.21) Згідно платіжної відомості за жовтень 2016 року вбачається, що розрахунок з [PERSON] був проведений 6 жовтня 2016 року (а.с.78 ) Таким чином суд вважає встановленим факт затримки розрахунку при звільненні позивача з 4 липня 2016 року по 6 жовтня 2016 року. Вирішуючи питання щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку суд виходить з того що відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Частиною другою зазначеної статті передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган сплачує зазначене відшкодування лише у разі коли спір вирішено на користь працівника. Тобто для покладення на власника або уповноваженого ним органу відповідальності відповідно до ст. 117 КЗпП України закон вимагає наявність наступних умов: вини власника або уповноваженого ним органу, відсутності спору щодо розміру належних звільненому працівникові або вирішення спору на користь працівника. В судовому за сіданні встановлено, що між сторонами відсутній спір щодо розміру належних звільненому працівникові сум. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідач надаючи заперечення проти позову посилається на відсутність його вини у несвоєчасному проведенні розрахунку. У даних правовідносинах обовязок доведення відсутності вини покладається на відповідача. На підтвердження поважності причин затримки розрахунку при звільненні та відповідно відсутності вини у несвоєчасному розрахунку відповідач надав такі докази , які були досліджені у судовому засіданні: відповідь ПАТ КБ «Приват Банк» про накладення арешту на рахунок 2600****1710 у періоди з 17.02.2016 р. по 29.02.2016 р., 29.02.2016 р. по 02.03.2016 р., 03.02.2016 р. по 31.05.2016 р. (а.с. 64), а також 12.08.2016 року (а.с. 76). Судом досліджені накази по ТДВ «Обєднання Дніпроенергобудпром» № 86 а від 30.06.2016 року, № 106 від 29.07.2016 року, № 116 від 31.08.2016 року про внесення змін до графіка роботи відповідно на липень, серпень, вересень 2016 року (а.с.71-73 ) Даючи оцінку зазначеним доказам суд не бере їх до уваги як такі, що підтверджують наявність обставин які б перешкоджали відповідачу належно виконати свої обовязки перед працівником, а саме провести розрахунок у строки передбачені законом, а тому суд приходить до переконання про наявність вини відповідача у несвоєчасному проведенні розрахунку при звільненні позивача [PERSON], а тому він повинен нести відповідальність за затримку проведення розрахунку передбачену ст. 117 КЗпП України. Середньомісячний заробіток визначається згідно порядку розрахунку середньомісячної заробітної плати, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 ( із змінами, внесеними постановами КМУ). Згідно довідки про середньомісячну заробітну плату № 717 від 28.10.2016 року середня заробітна плата [PERSON] станом на момент звільнення за попередні два місяці становить: 17, 5 днів 140 год. - 3547 грн. 92 коп. (а.с. 63), відповідно середньоденна заробітна плата складає 202 грн. 74 коп. (3547,92 грн. : 17,5 днів). Так, із матеріалів справи вбачається, що позивач була звільнена 4 липня 2016 року. Фактичний розрахунок з позивачкою було проведено 6 жовтня 2016 року. Відповідно до щорічного розрахунку норм тривалості робочого часу, з дати звільнення позивача, за період з 4 липня по день фактичного розрахунку кількість робочих днів складає - 68, а саме липень 2016 року - 20 робочих днів, серпень 2016 року 22 робочих днів, вересень 2016 року 22 робочих дні, жовтень 2016 року 4 робочі дні. Таким чином суму компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача суд визначає у розмірі 13786 грн. 32 коп. (68 робочих днів х 202 грн.74 коп). Судові витрати суд розподіляє між сторонами відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та ст.ст. 116, 117 КЗпП України,

Outcome: approved