Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника [PERSON] , звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що йому на праві власності належить житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що, крім нього та його сина [PERSON] , [INFO] , у вказаному житловому будинку зареєстрована [PERSON] , яка є членом сім`ї попереднього власника згаданого будинковолодіння. Прописка відповідачки за вказаною адресою створює перешкоди позивачу, як власнику, у вільному користуванні та розпорядженні своєю власністю, тому він вимушений звернутись в суд за захистом своїх прав. Позивач [PERSON] , будучи своєчасно та належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з`явився, його інтереси під час судового засідання представляв адвокат Павчук С.І., який повністю підтримав заявлені позовні вимоги, обґрунтовуючи їх вищенаведеним, та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином - судовою повісткою, однак, до суду повернувся конверт, з відміткою відділення Укрпошти про те, що вона за зазначеною адресою, а саме: [ADDRESS] не проживає, хоча з відповіді на запит до Заставнівської міської ради стосовно місця реєстрації відповідача № 57/02-21 від 08.02.2021 (а.с.15) вбачається, що відповідачка зареєстрована саме за вказаною адресою. Оскільки відповідно до приписів ч.8 ст.128, ч.2 ст.130 ЦПК України [PERSON] вважається такою, що належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про розгляд справи у її відсутності та відзиву на позов від неї також не надходило, справу, зі згоди представника позивача розглянуто в порядку заочного розгляду та ухвалено заочне рішення на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з огляду на наступне. Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, розташований по [ADDRESS] , що підтверджується копією Договору купівлі-продажу від 04.06.2018 (а.с.6-7) та копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №126241185 від 04.06.2018 (а.с.8). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 25.01.2021 та довідки виконавчого комітету Малокучурівського старостинського округу Чернівецького району Чернівецької області № 77 від 25.01.2021 у вказаному будинку зареєстровані: позивач - [PERSON] , [INFO] , його син - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , яка не проживає за вказаною адресою, починаючи з червня 2016 р. (а.с.9-10). Будучи допитаними в якості свідків [PERSON] та [PERSON] , дружина та падчерка позивача, які проживають разом із ним у спірному будинковолодінні, суду показали, що [PERSON] 04.06.2018 на підставі договору купівлі-продажу придбав у [PERSON] житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . На час вчинення даного правочину у вказаному господарстві була зареєстрована мати попереднього власника [PERSON] , яка з часу відчуження спірного будинковолодіння за вказаною адресою ніколи не проживала, її особистих речей у даному будинку немає. Відтак, позивач, посилаючись на відсутність законних підстав для користування [PERSON] спірним житлом, заявив вимогу про визнання її такою, що втратила право користування вищевказаним житловим приміщенням. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 320 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із частиною 1 статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає суду підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Згідно зі статтею 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Згідно ст.64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Аналогічну норму містить також ст.405 ЦК України - члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Отже, житловим законодавством чітко встановлено, що особа може користуватися житловим приміщенням, яке перебуває у приватній власності, у випадку, якщо вона є членом сім`ї (колишнім членом сім`ї) власника житла або на підставі договору найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі. В той же час виникнення у членів сім`ї власника житлового будинку права на користування житлом є похідним від виникнення у власника права власності на будинок, а тому припинення права власності особи на будинок припиняє право членів його сім`ї на користування житлом. Такого висновку дійшли суди касаційної інстанції в рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.12.2011, ухвалі Верховного Суду України від 13.07.2011 та постанові Верховного Суду України від 05.11.2014. Як встановлено судом, на даний час, позивач [PERSON] є єдиним власником житлового будинку з належними до нього господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] є членом сім`ї колишнього власника вказаного житлового будинку [PERSON] та не була і не є членом сім`ї теперішнього власника квартири - позивача [PERSON] . Відомостей про наявність будь-якої домовленості між позивачем та відповідачем з приводу користування спірним житловим приміщенням суду не надано. Таким чином, враховуючи те, що після зміни власника спірного житлового будинку, відповідачка [PERSON] самостійного права на спірне житло з підстав передбачених законом (найм, оренда тощо) не набула, її право користування вказаним житлом було похідним від прав колишнього власника житлового будинку, членом сім`ї якого вона є, реєстрація відповідача в квартирі позивача створює останньому перешкоди у користуванні цим житлом для проживання позивача і членів його родини та розпорядження цим майном, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 908,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 16, 319, 321, 383, 386, 391 ЦК України,

Outcome: approved