Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-23 00:00:00

Позивач [PERSON] 22.08.2016 року звернулася у суд із позовом до відповідача - Труханівської сільської ради Сколівського району Львівської області, із залученням до участі у справі в якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , в якому просить визнати незаконними та скасувати рішення Труханівської сільської ради Сколівського району Львівської області б/н від 05.02.1996 року «Про хід паювання та затвердження списків осіб, які мають право на середню земельну частку», № 32 від 24.04.2000 року «Про погодження проекту створення приватних агроформувань на території Труханівської сільської ради», № 24 від 31.01.2003 року «Про передачу середньої частки (паю) і виділення її у натурі громадянам з видачею Державного акта взамін земельного сертифікату», № 24 від 05.02.2003 року «Про передачу середньої частки (паю) і виділення її у натурі громадянам з видачею Державного акта взамін земельного сертифікату»; визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Труханівської сільської ради Сколівського району Львівської області № 27 від 28.04.2000 року «Про передачу у тимчасове користування земельних ділянок»; визнати недійсним протокол № 1 від 04.04.1996 року Труханівської сільської ради Сколівського району Львівської області за результатами розгляду проекту роздержавлення і приватизації на зустрічі приватизаційної комісії; визнати недійсним висновок № 2 від 22.04.1996 року щодо погодження проекту роздержавлення і приватизації земель КСГП «Галичина» Труханівської сільської ради Сколівського району Львівської області; визнати за позивачем право на спадкування та зобов`язати відповідача надати позивачеві земельні ділянки (паї) в урочищі «Великопівний» у загальному розмірі 4,0 га (по 2,0 га) у спосіб виділення земельних ділянок з колишніх земель КСГП «Галичина» у порядку спадкування після смерті батьків - [PERSON] та [PERSON] , які померли [INFO] та 27.01.2014 року; визнати недійсними Державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯД № 523444 від 05.03.2009 року, виданого на ім`я [PERSON] (площа земельної ділянки 0,22 га) та серії ЯД № 523453 від 05.03.2009 року, виданого на ім`я [PERSON] (площа земельної ділянки 0,63 га). Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області від 26.08.2016 року (головуючий - суддя Ясінський Ю.Є.) відкрито провадження за вказаною позовною заявою із призначенням її судового розгляду. Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області від 19.10.2018 року (головуючий - суддя Микитин В.Я.) вказану справу прийнято до провадження у зв`язку із закінченням п`ятирічного терміну повноважень судді Ясінського Ю.Є.. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого засідання - 05.12.2018 року. Ухвалою за наслідками підготовчого засідання у справі від 05.12.2018 року підготовче засідання закрито, а справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи на 29.01.2019 року. Витребувано від відповідача належно засвідчені копії наступних документів: - рішення б/н від 05.02.1996 року «Про хід паювання та затвердження списків осіб, які мають право на середню земельну частку», № 32 від 24.04.2000 року «Про погодження проекту створення приватних агроформувань на території Труханівської сільської ради», № 24 від 31.01.2003 року «Про передачу середньої частки (паю) і виділення її у натурі громадянам з видачею Державного акта взамін земельного сертифікату», № 24 від 05.02.2003 року «Про передачу середньої частки (паю) і виділення її у натурі громадянам з видачею Державного акта взамін земельного сертифікату», рішення виконавчого комітету Труханівської сільської ради Сколівського району Львівської області № 27 від 28.04.2000 року «Про передачу у тимчасове користування земельних ділянок» та усіх документів, на підставі котрих такі рішення були прийняті; - протоколу № 1 від 04.04.1996 року за результатами розгляду проекту роздержавлення і приватизації на зустрічі приватизаційної комісії та усіх документів, на підставі яких такий протокол був складений; - висновку № 2 від 22.04.1996 року щодо погодження проекту роздержавлення і приватизації земель КСГП «Галичина» та усіх документів, на підставі яких такий висновок було складено; мапу (карту) території сільської ради станом на 1996 рік; документів на підтвердження наявності у батьків позивача [PERSON] та [PERSON] як колишніх працівників КСГП «Галичина» права на земельні ділянки (паї) в урочищі «Великопівний» у розмірі 4,0 га; інформаційну довідку про те, у чиїй власності або користуванні на даний час знаходяться земельні ділянки (паї) в урочищі «Великопівний» у розмірі 4,0 га. Витребувано від третіх осіб [PERSON] та [PERSON] в оригіналі Державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯД № 523444 від 05.03.2009 року, виданого на ім`я [PERSON] (площа земельної ділянки 0,22 га) та серії ЯД № 523453 від 05.03.2009 року, виданого на ім`я [PERSON] (площа земельної ділянки 0,63 га). Ухвалено допитатив якості свідків (за їх згодою) учасників справи - представника відповідача [PERSON] , а також третіх осіб у справі - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , жителів с. Труханів Сколівського району Львівської області. Ухвалою від 29.01.2019 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, розгляд справи відкладено на 22.03.2019 року, у зв`язку із відсутністю інформації щодо виконання відповідачем ухвали за наслідками підготовчого засідання у справі від 05.12.2018 року у частині витребування письмових доказів. 31.01.2019 року від відповідача на адресу суду надійшли витребувані судом письмові докази. Ухвалою від 22.03.2019 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, розгляд справи відкладено на 16.05.2019 року у зв`язку із задоволенням клопотання уповноваженого представника позивача про надання йому терміну на ознайомлення із наданими відповідачем суду письмовими доказами та необхідністю виготовлення їх копій. Ухвалою від 16.05.2019 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, задоволено частково клопотання уповноваженого представника позивача після ознайомлення ним із витребуваними судом від відповідача письмовими доказами, про витребування від відповідача додаткових доказів, після чого ухвалено розпочати розгляд справи по суті. У судовому засіданні 16.05.2019 року розпочато розгляд справи по суті за участі уповноважених представників позивача та відповідача, а також уповноваженого представника третіх осіб [PERSON] та [PERSON] .. Зазначеними представниками у ході вступного слова надано пояснення по суті спору, а також, з дозволу головуючого, представники мали змогу задати запитання одне одному та отримати на них відповіді. Перед початком дослідження письмових доказів у справі судом оголошено перерву у розгляді справи по суті до 18.07.2019 року. 18.07.2019 року від відповідача на адресу суду надійшли витребувані судом додаткові письмові докази. Ухвалою від 18.07.2019 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, у зв`язку із неявкою вперше уповноваженого представника позивача у судове засідання з повідомленням позивачем у клопотанні від 16.07.2019 року вх. № 3203 про причини його неявки без обґрунтування належними доказами, виходячи з п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, продовжено перерву у судовому розгляді справи по суті до 26.09.2019 року. Ухвалою від 26.09.2019 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, задоволено клопотання уповноваженого представника позивача про надання йому терміну на ознайомлення із наданими відповідачем суду додатковими письмовими доказами та виготовлення їх копій, продовжено перерву у судовому розгляді справи по суті до 20.11.2019 року. У судовому засіданні 20.11.2019 року продовжено розгляд справи по суті за участі уповноважених представників позивача та відповідача, а також уповноваженого представника третіх осіб [PERSON] та [PERSON] .. З дозволу головуючого, представники за бажанням мали змогу надати додаткові пояснення по суті спору та задати додаткові запитання одне одному, а також отримати на них відповіді. Проведено огляд та дослідження усіх письмових доказів у справі. Продовжено перерву у розгляді справи по суті до 24.01.2020 року, у зв`язку із необхідністю виклику третіх осіб для виконання ухвали за наслідками підготовчого засідання від 05.12.2018 року у частині допиту останніх як свідків, у випадку надання ними про це відповідної згоди. У судове засідання 24.01.2020 року усі учасники справи не з`явилися. Позивач через канцелярію 24.01.2020 року подала письмову заяву вх. № 219, у котрій просила продовжити перерву у судовому розгляді справи по суті у зв`язку із її неможливістю, а також неможливістю її уповноваженого представника прибути у судове засідання за станом здоров`я. Від уповноваженого представника відповідача 23.01.2020 року надійшла письмова заява вх. № 286, в якій вона просила закінчувати розгляд справи без її участі, а також відмовилася надавати згоду на її допит як свідка. Від уповноваженого представника третіх осіб [PERSON] та [PERSON] . 24.01.2020 року надійшла письмова заява вх. № 286, в якій він повідомив про причини неявки та просив закінчувати розгляд справи без його участі. Від третіх осіб [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 23.01.2020 року та 24.01.2020 року надійшли письмові заяви вх. № № 300, 302, 310, 311, 312, у котрих кожен з них просили закінчувати розгляд справи без їх участі, а також відмовилися надавати згоду на їх допит як свідків. Враховуючи, що в силу ст. 234 ЦПК України представник сторони та треті особи можуть бути допитані як свідки лише за їх згодою, а відповідної згоди ані уповноважена представник відповідача ані усі треті особи у справі на їх допит як свідків не надали, про що подали суду відповідні заяви, то суд, виходячи також із того, що неявка позивача та її уповноваженого представника має місце уже не вперше, як і відсутні належні докази на обґрунтування незадовільного стану здоров`я одночасно позивача та її уповноваженого представника, то суд, виходячи з положень ст. 223 ЦПК України, не мав правових підстав для продовження перерви у судовому засіданні, у зв`язку з чим визнав причини неявки їх обох у судове засідання 24.01.2020 року неповажними та постановив ухвалу про продовження розгляду справи по суті, відмовивши у задоволенні клопотання позивача про продовження перерви. При цьому судом враховано також й тривалий розгляд даної справи, оскільки, як уже йшлося вище, позовна заява надійшла до суду ще у серпні 2016 року. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання усіх учасників справи чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відтак, фіксування судового засідання 24.01.2020 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу у даній цивільній справі не здійснювалося. Позов обґрунтовано тим, що 14.05.2004 року та [INFO] року померли батько й мати позивача - [PERSON] та [PERSON] у с. Труханів Сколівського району Львівської області, які у липні 2007 року були визнані реабілітованими з поверненням конфіскованого майна або його вартості на підставі ст. 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні». Крім того, батьки були членами КСГП «Галичина» Труханівської сільської ради Сколівського району Львівської області. З часу проголошення незалежності України батьки користувалися земельними ділянками в урочищі «Великопівний» загальною площею 7,1 га, котрі були відібрані у них ще за часу створення колгоспів, а користування відбувалося на праві оренди земельних наділів. Незважаючи на наведені обставини, відповідачем після роздержавлення та приватизації земель КСГП «Галичина» Труханівської сільської ради Сколівського району Львівської області у 1996 році та передачі у 2000 році земельних часток (паїв) у приватну власність на території вищевказаної сільської ради громадянам, батьків позивача не було внесено до списку цих громадян на отримання у власність зазначених земельних ділянок, в силу відсутності у них сертифікатів на пайову участь. У подальшому, а саме у березні 2008 року головою Сколівською РДА Львівської області винесено розпорядження про затвердження проекту відведення та передачі у власність земельних ділянок, частиною котрих на праві оренди, на переконання позивача, користувалися її батьки, третім особам у справі - [PERSON] та [PERSON] , а ті, у подальшому, виготовили на них відповідні правовстановлюючі документи. Позивач вважає, що при викладених обставинах проект роздержавлення та приватизації земель КСГП «Галичина» Труханівської сільської ради Сколівського району Львівської області погоджений та затверджений відповідачем неправомірно, у зв`язку з чим, як наслідок, було неправомірно вирішено питання про передачу паїв і виділення їх у натурі вищевказаним третім особам, а тому усі висновки та погодження, як і рішення відповідача та його виконавчого комітету з цього приводу, слід визнати незаконними та скасувати. Скасуванню, на переконання позивача, підлягають й правовстановлюючі документи, виготовлені третіми особами [PERSON] та [PERSON] на отримані земельні ділянки в у урочищі «Великопівний» на території Труханівської сільської ради Сколівського району Львівської області, оскільки останні виділеною їм землею ніколи не користувались та сертифікатів на пайову участь не мали. Позивач наполягає, що відповідача слід зобов`язати відновити її у правах як спадкоємицю першої черги за законом після смерті реабілітованих батьків у спосіб визнання за нею права на спадкування та зобов`язання виділити їй у власність у порядку спадкування земельні ділянки площею 2 га та 2 га в урочищі «Великопівний» на території Труханівської сільської ради Сколівського району Львівської області, котрими користувалися її нині покійні батьки. З огляду на вказане, позивач за захистом своїх спадкових прав, посилаючись на положення ст. ст. 15-16, 21, 1258, 1261, 1268 ЦК України, ст. ст. 4. 12, 158, 181-186, 189 та 211 ЗК України, ст. ст. 3-5 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», а також відповідних підзаконних нормативних актів, звернулася до суду із даним позовом. Належно уповноважений представник позивача - [PERSON] у підготовчому засіданні 05.12.2018 року та у судових засіданнях щодо розгляду справи по суті 16.05.2019 року та 20.11.2019 року позовні вимоги підтримав повністю, просив такі задовольнити з підстав, що викладені у позовній заяві та численних письмових поясненнях щодо цієї позовної заяви. Належно уповноважена представник відповідача - сільський голова Булак Н.О. у судових засіданнях щодо розгляду справи по суті 16.05.2019 року та 20.11.2019 року проти позову заперечила повністю з тих підстав, що матері позивача ніколи не належали права щодо користування земельними ділянками в урочищі «Великопівний» на території Труханівської сільської ради Сколівського району Львівської області. Натомість з батьком позивача, який за життя добровільно відмовився від паїв та видачі сертифікатів на пайову землю у зазначеному урочищі, починаючи з 1999 році по 2002 рік включно укладалися строкові (на один рік) договори на право тимчасового користування землею (на умовах оренди) для вирощування сільськогосподарської продукції, однак у серпні 2003 року дія останнього такого договору закінчилась, а нового договору не було укладено аж до смерті батька позивача. При цьому вказаним представником не заперечувалося тієї обставини, що згідно записів погосподарських книг за 2000-2008 роки за матір`ю позивача (після смерті батька позивача) дійсно обліковувалося землі загальною площею 7,1 га, однак до них були частково включені ділянки в урочищі «Великопівний» помилково, у зв`язку з чим, після проведеної перевірки уповноваженим органом влади, у подальшому, починаючи з 2009 року така помилка була усунена, у погосподарський облік внесені зміни, а землі у вказаному урочищі були обліковані як землі пайового фонду, після чого були розпайовані у встановленому діючим на той час законодавством порядку та передані громадянам, котрі свого часу отримали відповідні сертифікати на пай та не відмовилися від них. Відтак вважає, що право на користування земельними ділянками в урочищі «Великопівний» на території Труханівської сільської ради Сколівського району Львівської області у зазначених позивачем площах не може бути предметом спадкування після смерті її батьків, а, відтак, відсутні й підстави для визнання незаконними та скасування усіх висновків, погоджень та рішень з приводу роздержавлення та приватизації земель КСГП «Галичина» Труханівської сільської ради Сколівського району Львівської області, у зв`язку з чим просить у позові відмовити. Крім того зазначила, що матері позивача відповідним рішенням у 2007 році були надані інші земельні ділянки, котрими вона користувалась, у тому числі й у порядку виконання вимог Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», зокрема й площею 2,0 га в урочищі «Гірка», а тому її право не було порушеним і за її життя протилежного не було встановлено. Відзиву на позовну заяву відповідачем у запропоновані судом строки та порядку не подано.. Треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у підготовче засідання та судові засідання щодо розгляду справи по суті не з`явилися, письмових пояснень на позовну заяву не подавали. Належно уповноважений представник третіх осіб [PERSON] та [PERSON] - адвокат Кручок В.С. у судових засіданнях щодо розгляду справи по суті 16.05.2019 року та 20.11.2019 року проти позову заперечив повністю з тих підстав, що його довірителями правомірно на підставі відповідних розпоряджень голови Сколівської РДА Львівської області, ще у 2008 році, у межах наданих повноважень, із земель пайового фонду Труханівської сільської ради Сколівського району Львівської області, взамін існуючих сертифікатів, передано у власність земельні ділянки площею 0,63 га та 0,22 га відповідно. Такі розпорядження позивачем не оспорюються, станом на час розгляду даної справи є чинними. Окрім того, посилається на відсутність належних доказів на підтвердження того, що вказані земельні ділянки коли-небудь знаходилися у користуванні матері позивача, або ж знаходилися у користуванні батька позивача на постійній основі, а не на правах строкової оренди, дія котрої закінчилась ще у 2003 році. На переконання зазначеного представника, у справі відсутні й докази щодо наявності у батьків позивача сертифікатів на пайову землю, або ж відмови від їх отримання під примусом, як про це йдеться у пред`явленому позові. Також звертає увагу суду, що мова йде не про одні і ті ж земельні ділянки, оскільки його довірителям передано землі всього площею 0,85 га, а позивач стверджує аж про 7,1 га та просить зобов`язати надати їй як спадкоємцю 4,0 га, що не має логічної послідовності. Відтак, просить у позові відмовити за недоведеністю. Розглянувши матеріали справи, заслухавши надані у судових засідання щодо розгляду справи по суті 16.05.2019 року та 20.11.2019 року пояснення присутніх учасників справи, давши належу оцінку дослідженим письмовим доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Як встановлено судом, батьки позивача - [PERSON] та [PERSON] , після смерті яких вона має намір оформити спадщину, померли [INFO] та [INFO] відповідно у с. Труханів Сколівського району Львівської області. Згідно з п. 5 Прикінцевих та перехідних положень чинного ЦК України до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, а також спадщини, яка відкрилася і була прийнята спадкоємцями після 01.01.2004 року, застосовуються правила книги шостої зазначеного Кодексу. Відтак, до спірних правовідносин щодо прийняття спадщини, котра відкрилася [INFO] після смерті [PERSON] та [INFO] після смерті [PERSON] , застосовуються положення чинного ЦК України (у редакції, діючій на дату виникнення цих правовідносин)., Зокрема, в силу положень ст. 1220 ЦК України, спадщина після смерті спадкодавців [PERSON] та [PERSON] відкрилася у день смерті кожного з них. Інформація щодо наявності складеного батьком позивача заповіту у матеріалах справи відсутня. Натомість у матеріалах справи міститься копія заповіту матері позивача, складеного нею [INFO] у Сколівській ДНК Львівської області на користь позивача. Відтак, спадкування після смерті батька позивача повинно відбуватись за законом (в силу відсутності доказів про наявність складеного ним заповіту), а після її матері, - за заповітом, складним матір`ю позивача на користь останньої. За змістом ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. В силу ст. 1261 вказаного Кодексу діти спадкодавця мають право на спадкування у першу чергу. Відтак, позивач, як дочка спадкодавця [PERSON] , має право на спадкування після нього за законом у першу чергу, а також як особа, на користь якої складено заповіт, має право на спадкування за заповітом після смерті спадкодавця [PERSON] .. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. Позивач, як спадкоємець за законом та за заповітом, бажає прийняти спадщину. З огляду на те, що позивач станом на дату смерті батька та матері проживала з ними в одному житловому будинку, то вважається такою, що прийняла спадщину як після смерті батька, так і після смерті матері. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 вказаного Кодексу право власності на земельну ділянку до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У пред`явленому з метою захисту своїх спадкових прав позові [PERSON] стверджує, що її батькам за життя належало право на земельні ділянки загальною площею 7,1 га в урочищі «Великопівний» на території Труханівської сільської ради Сколівського району Львівської області з цільовим призначенням - ведення особистого селянського господарства. З-поміж іншого, таке право за батьками позивача, з метою реалізації положень Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», мало бути оформлене в якості паю, про що мали бути видані відповідні сертифікати на пайову землю, однак батьки зазначеного права за життя не оформили та, відповідно, сертифікатів не одержали, в силу протиправних дій посадових осіб відповідача, а саме третьої особи у справі - [PERSON] , який станом на дату оформлення паїв та розпаювання земель був сільським головою. Протиправні дії останнього, за твердженнями позивача, полягали у тому, що він переконав батька позивача у необхідності замість оформлення паю укласти договір про право тимчасового користування землею (у тому числі на умовах оренди), котрі той, починаючи з 1999 року укладав кожного разу на один рік. Відповідно, при розпаюванні земель, останній залишився без наділів, котрими користувався в урочищі «Великопівний», так як не мав відповідного сертифікату. З цього приводу суд вважає за необхідне звернути увагу, що гідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасники справи, у відповідності до п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України, зобов`язані подавати усі наявні у них докази у порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Доказами, згідно зі ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. У відповідності до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 5-7 цієї ж статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Всупереч наведеним нормам чинного процесуального законодавства позивачем не подано жодних доказів, які б відповідали критеріям щодо їх належності та допустимості, у підтвердженні права її батьків, у тому числі й на виконання положень Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», на земельні ділянки загальною площею 7,1 га в урочищі «Великопівний» на території Труханівської сільської ради Сколівського району Львівської області з цільовим призначенням - ведення особистого селянського господарства, з позовом про спадкування котрого у визначений у ньому спосіб вона звернулася до суду, як і у підтвердженні неможливості оформлення батьками за життя сертифікатів на пайову землю у цьому урочищі через протиправні дії посадової особи відповідача. Так, матеріали справи містять копії договорів про право тимчасового користування землею (у тому числі на умовах оренди), укладених батьком позивача з відповідачем в особі сільського голови Ціздина І.Ф. 06.07.1999 року, 24.05.2000 року, 25.06.2001 року та 16.08.2002 року, кожен строком на один рік, для ведення особистого селянського господарства та виготовлення сільськогосподарської продукції. Дія останнього договору про право тимчасового користування землею (у тому числі на умовах оренди) закінчилася 15.08.2003 року, після чого нового такого договору відповідачем з батьком позивача не укладалось. Щодо матері позивача, то будь-яких договорів щодо строкового користування землею з нею відповідачем не укладалось. Зазначені обставинами визнаються представниками сторін, а, отже, в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України, доказуванню не підлягають, а суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Виходячи з правової природи договору, котра, з-поміж іншого, ґрунтується на засадах добровільності та вільної волі сторін щодо його укладення, суд критично оцінює твердження позивача у пред`явленому нею позові про примус посадовою особою відповідача її батька взамін отримання сертифікатів на пай до укладення вищевказаних договорівпро право тимчасового користування землею (у тому числі на умовах оренди), котрі, до того ж, укладалися батьком позивача не один раз. Більше того, у матеріалах справи відсутні докази щодо притягнення посадової особи відповідача до відповідальності за примушування до укладення цивільно-правових угод, або ж за вчинення шахрайських дій з метою отримання земельної ділянки в силу розпаювання, тощо. Також, позивачем не наведено об`єктивних причин щодо неможливості отримати сертифікат на пайову землю в урочищі «Великопівний» на території Труханівської сільської ради Сколівського району Львівської області матір`ю позивача, а в матеріалах справи наявне рішення Труханівської сільської ради Сколівського району Львівської області № 109 від 23.11.2007 року «Про приватизацію земельних ділянок гр. [PERSON] », яким, з-поміж іншого, відповідачем передано матері позивача земельну ділянку площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Гірка» і таке рішення є чинним. Отже, судом беззаперечно встановлено, що батьки позивача за життя, у тому числі на виконання положень Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», не вжили заходів для реалізації своїх прав щодо отримання паїв з видачею відповідних сертифікатів на пайову землю загальною площею 7,1 га в урочищі «Великопівний» на території Труханівської сільської ради Сколівського району Львівської області, у зв`язку з чим, не могли брати участь й у розпаюванні земель у цьому урочищі. У свою чергу, матір позивача за життя використала своє право на приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га, що також унеможливлює вирішувати питання про передачу у порядку спадкування після її смерті ще 2,0 га землі. Що стосується батька позивача, то, на переконання суду, право тимчасового користування земельними ділянками, котре до того ж закінчилося із спливом терміну дії договору ще за життя спадкодавця, не може бути предметом спадкування. Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявності у її реабілітованих батьків прав на вищевказані земельні ділянки, а відтак, нею не доведено і факту порушення свого права на їх спадкування після смерті батьків у спосіб зобов`язання відповідача надати ці земельні ділянки у визначеному уже чинним земельним законодавством розмірі (не більше 2,0 га після кожного з батьків) у власність як спадкоємцеві першої черги за законом після смерті одного спадкодавця та спадкоємцеві за заповітом після смерті іншого спадкодавця. До того ж, такий спосіб захисту спадкових прав не відповідає положенням чинного цивільного законодавства, а вірним способом захисту, на переконання суду, було б пред`явлення вимоги про визнання права на земельні ділянки або право на земельну частку (пай) у порядку спадкування, у випадку обґрунтованості такої вимоги належними та допустимими доказами. У свою чергу, в силу встановлення судом відсутності у батьків позивача прав на паї та можливість одержання земельних ділянок (середніх земельних часток) загальною площею 7,1 га в урочищі «Великопівний» на території Труханівської сільської ради Сколівського району Львівської області у власність внаслідок розпаювання земель (взамін неодержаних сертифікатів), усі інші позовні вимоги у даній справі, зокрема щодо визнання недійсними протоколу та висновку щодо розгляду та погодження проекту роздержавлення і приватизації земель сільськогосподарського призначення, визнання незаконними рішень відповідача та його виконавчого комітету, пов`язаних із розпаюванням земель та видачею громадянам правовстановлюючих документів взамін сертифікатів, є похідними. Як неодноразово наголошував Європейський суд з прав людини (рішення у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» («Ruiz Torija v. Spain») від 09.12.1994 року, «Проніна проти України» від 18.07.2006 року та «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року), хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною у залежності від характеру рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З огляду на наведене, суд не надає відповідей на питання щодо обставин розпаювання і приватизації земель КСГП «Галичина» на території Труханівської сільської ради Сколівського району Львівської області, у тому числі й в урочищі «Великопівний», як і щодо обставин подальшої передачі земель у власність громадянам, у тому числі й третім особами у справі, з прийняттям відповідачем та його виконавчим комітетом відповідних рішень, оскільки позивач не довела наявності у неї порушеного права, як спадкоємця. З цих же підстав, зважаючи на недоведення позивачем свого права на спадкування земельних ділянок загальною площею 7,1 га в урочищі «Великопівний» на території Труханівської сільської ради Сколівського району Львівської області та зобов`язання їх виділення у порядку спадкування, суд не надає оцінки і правомірності Державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯД № 523444 від 05.03.2009 року, виданого на ім`я третьої особи [PERSON] (площа земельної ділянки 0,22 га) та серії ЯД № 523453 від 05.03.2009 року, виданого на ім`я третьої особи [PERSON] (площа земельної ділянки 0,63 га). За таких перелічених вище і встановлених судом обставин, суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення позову, а, відтак, у його задоволенні слід відмовити повністю. Одночасно, у зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача не підлягає до стягнення також і документально підтверджені судові витрати у справі.

Outcome: dismissed