Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON] 19.09.2018 звернулася до суду з вищезазначеною позовною заявою, та просить встановити факт перебування [PERSON] на утриманні [PERSON] з березня 1982 року по день його смерті - [INFO] ; визнати право власності [PERSON] в результаті спадкування за законом після смерті [PERSON] на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] померла її матір [PERSON] , яка до дня смерті проживала в квартирі [ADDRESS] , що належала померлій на праві спільної сумісної власності із [PERSON] , який помер [INFO] . [INFO] року з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої матері на вищезазначену однокімнатну квартиру, вона звернулася до Приватного нотаріуса Волошко О.М., але у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкову квартиру їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю документально підтвердженого факту перебування спадкодавця [PERSON] на утриманні [PERSON] не менше одного року до його смерті, та про непрацездатність спадкодавця, пов`язану з віком або станом здоров`я. Обгрунтовуючи підстави для звернення з вимогою про встановлення факту перебування спадкодавця на утриманні, позивач зазначила, у 1982 році її матір отримувала невелику пенсію у розмірі 40-48 руб., та мала не зовсім пригідне житло у селі. Перебуваючи у таких скрутних умовах, її матір [PERSON] прийняла від свого знайомого [PERSON] пропозицію проживати спільно у місті [PERSON] , у належному йому житлі - кімнаті по [ADDRESS] , де проживала разом з ним, допомагала по господарству - готувала їжу, утримувала в належному стані квартиру, майно, одяг. При цьому у шлюбних відносинах вони не перебували. У 1984 році вони обміняли цю кімнату на однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , яку в серпні 1993 року приватизували на двох. Весь цей час мати фактично знаходилась на утриманні [PERSON] , оскільки значна частина її пенсії витрачалась на придбання ліків, тому коштів не вистачало на належне існування. При цьому пенсія [PERSON] була більшого розміру, та він ще працював, тому основним джерелом їх існування були доходи [PERSON] Позивач зазначила також, що спадкоємців у померлого [PERSON] не було, впродовж всього часу після його смерті ані до [PERSON] , ані до [PERSON] з питання спадщини померлого ніхто не звертався, після смерті [PERSON] крім позивача до нотаріуса також ніхто не звертався. Вважає, що [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] фактично прийняла, оскільки, починаючи з березня 1982 року фактично проживала з ним, була зареєстрована у спадковій квартирі, знаходилась на його утриманні, але юридично не оформила своїх спадкових прав. Зазначила, що через не оформлення матір`ю своєчасно прав власності на спадкове майно вона змушена звернутися до суду. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.10.2018 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 27.12.2018 за клопотанням представника позивача судом витребувані докази у справі. 05.02.2019 року закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилась, її інтереси в суді на підставі довіреності /а.с.5/ представляє [PERSON] Представник відповідача про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно, але в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника, проти задоволення позовних вимог не заперечує /а.с.98/. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно, надав суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника, в якій зазначив, що під час ухвалення рішення покладається на розсуд суду /а.с.100/. За таких обставин суд вирішив за можливе розглянути справу за відсутності представників відповідача та третьої особи. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених в позовній заяві, додатково суду пояснила, що встановлення факту перебування [PERSON] на утриманні [PERSON] не менше одного року до його смерті, має для позивача юридичне значення для визнання в судовому порядку права власності померлої матері позивача на ту частку у спільному майні - квартирі [ADDRESS], що належала іншому спадкоємцю - [PERSON] , оскільки нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру, посилаючись на відсутність доказів знаходження спадкодавця [PERSON] на утриманні [PERSON] не менше одного року до його смерті, та про непрацездатність спадкодавця, пов`язану з віком або станом здоров`я. Позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона була знайома з матір`ю позивача - [PERSON] , оскільки певний час вони мешкали в одному будинку по [ADDRESS] , де [PERSON] мешкала там в одній із кімнат квартири [ADDRESS], а потім вони переїхали на іншу адресу по [ADDRESS] , але продовжували підтримувати відносини. Вона бувала у квартирі заявниці, бачила, що вони вели спільне господарство, і у неї склалося таке враження, що основним доходом в сім`ї були доходи [PERSON] , хоч їй невідомо, де він працював, але оскільки [PERSON] працювала прибиральницею, то вважає, що пенсія у неї не могла бути великою, а отже її доходи були значно меншими. Останній час вони обидва не працювали, джерелом їх доходів була пенсія. Свідок [PERSON] також пояснила, що мешкала в одному будинку з померлими спадкодавцями, тому за життя дуже добре знала померлу [PERSON] , яка була подругою її матері, вони спілкувалися. Їй відомо, що вона проживала з дідом [PERSON] , який хворів, дуже добре ставився до [PERSON] , і до її дочки [PERSON] , що вони вели спільне господарство, у [PERSON] була менша пенсія, ніж у [PERSON] , який її завжди підтримував і утримував, давав їй завжди гроші, а вона робила покупки. Однак, останній час вони обидва не працювали, джерелом їх доходів була пенсія. Вважає, що пенсія [PERSON] була менше, оскільки вона працювала у колгоспі. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона мешкає у квартирі [ADDRESS] , тобто була сусідкою матері позивача - [PERSON] , яку знає ще з того часу, коли остання мешкала по [ADDRESS] , і може достоменно підтвердити, що починаючи з 1984 року остання мешкала разом з [PERSON] у квартирі [ADDRESS] . Оскільки вони були сусідами, вона приходила до них додому, бачила, що вони спільно господарювали, [PERSON] добре ставилася до діда [PERSON] , варила їсти, доглядала за ним. Їй дуже подобались відносини між ними, вона вважала їх справжньою сім`єю. Вважає, що [PERSON] мав значно більший дохід, ніж [PERSON] , оскільки вона до зустрічі з ним мешкала в селі, і пенсія у неї була невелика, тому вона знаходилась на його утриманні. Водночас останній час перед смертю [PERSON] не працював і єдиним джерелом доходу була пенсія. Вислухавши представника позивача, свідків, дослідивши письмові докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, встановлено, що позивач [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ) є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] , свідоцтвом про укладання нею шлюбу з [PERSON] , свідоцтвом про розірвання шлюбу [PERSON] з [PERSON] , та свідоцтвом про укладання шлюбу [PERSON] з [PERSON] , згідно з яким остання змінила прізвище на « [PERSON] » /а.с.20 - 23/. Із інформаційної довідки КП «Криворізьке БТІ» ДОР вбачається, що станом на 31.12.2012 право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано в реєстровій книзі № 42П-377-377 на праві спільної сумісної власності на ім`я [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] , виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів, згідно з розпорядженням № І 416 від 19.08.1993 /а.с.34/. Згідно з наданими суду свідоцтвами про смерть, [PERSON] помер [INFO] , [PERSON] померла [INFO] /а.с.15,16/. Після їх смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлим на праві спільної сумісної власності. Актом від 03.07.2018, виданим ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР», підтверджується, що [PERSON] і [PERSON] з 1984 року проживали разом в кв [ADDRESS] .с.17/. Відповідно до ст.531 ЦК України (1963 року) до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка заклякається до спадкоємства. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 2 частини 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. При вирішенні питання щодо встановлення факту перебування [PERSON] на утриманні [PERSON] , суд приймає до уваги положення п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», яким передбачено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Наданим позивачем посвідченням № [NUMBER] від 23.07.1988 підтверджується, що [PERSON] з 12.07.1982 пожиттєво призначено пенсію за віком у розмірі 48 руб. 90 коп. /а.с.14/. Згідно з Довідкою Інгулецького відділу обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 19/02-13/26 від 11.01.2019 [PERSON] в період з 12.07.1982 по 28.02.1996 отримувала пенсію у значно меншому розмірі, ніж [PERSON] , а починаючи з 01.03.1996 по 28.02.1997 їх пенсії були рівними /а.с.79, 80/. Доказів про інші доходи спадкодавців ані стороною позивача, ані іншими учасниками справи суду не надано. Аналіз вищевказаних документів дає суду підстави вважати встановленими такі обставини: мати позивача [PERSON] - [PERSON] на час смерті спадкодавця - [PERSON] досягла пенсійного віку, отже була непрацездатною, проживала з [PERSON] за однією адресою, пенсія [PERSON] в період з 1982 року по 28.02.1996 була значно меншою за пенсію [PERSON] , а останні роки - зокрема в період з 01.03.1996 по 28.02.1997 (день смерті [PERSON] ) їх пенсії були рівними. При цьому суд критично ставиться до інформації, вказаній в акті ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР», а також у довідці, виданої ЖКК № 6 21.09.1999 /а.с.15/, в яких зазначено, що [PERSON] знаходилась на утриманні [PERSON] , який помер [INFO] , і його доходи були основним джерелом існування, оскільки викликає сумнів те, що житлово-експлуатаційні організації мають відомості про доходи мешканців будинків, які вони обслуговують. Таким чином, факт перебування [PERSON] на повному утриманні [PERSON] та одержання нею від померлого годувальника допомоги, що була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні тільки за період їх спільного проживання з березня 1982 року по 28 лютого 1996 року, оскільки в натспуний період вони отримували пенсійне забезпечення в однаковому розмірі і не мало інших доходів , у зв`язку з чим суд вважає за можливе задовольнити позовну вимогу саме за вказаний період. Розглядаючи вимогу позивача про визнання права власності [PERSON] в результаті спадкування після смерті [PERSON] , на 1/2 частку квартири, суд враховує наступне. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За приписами ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги. З наданої приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Волошко О.М. інформації на хвалу суду від 10.01.2019 вбачається, що нею після смерті [PERSON] [INFO] за заявою позивача - [PERSON] заведена спадкова справа, інші спадкоємці, крім позивача, з заявами про прийняття спадщини не зверталися, заповіти та спадкові договори від імені [PERSON] не складалися, свідоцтва про право на спадщину за законом чи заповітом не видавались, [PERSON] у видачі свідоцтва відмовлено /а.с.82/. Як встановлено судом, на час смерті спадкодавця [PERSON] за місцем відкриття спадщини мала зареєстроване місце проживання [PERSON] , що підтверджується зокрема Інформацією нотаріуса, наданою на ухвалу суду /а.с.82/, отже вважається, що з підстав, передбачених ч.3 ст.1268 ЦК України, остання прийняла спадщину після смерті [PERSON] у виді належної їй 1/2 частки квартири. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що виникають із права особи звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно в разі неможливості вирішення цього питання у позасудовому порядку. Згідно з п.23 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги при визнання прав на спадщину судовому розглядові не підлягають. Судом встановлено, що постановою нотаріуса від 21.06.2018 у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом після померлої [INFO] [PERSON] позивачу було відмовлено в зв`язку з відсутністю документально підтвердженого факту перебування спадкодавця [PERSON] на утриманні [PERSON] не менше одного року до його смерті, та про непрацездатність спадкодавця, пов`язану з віком або станом здоров`я /а.с.10/. Водночас, згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, аналіз цієї норми свідчить про те, що за правилами цієї статті позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності. Водночас, суд вважає хибним обраний позивачем спосіб захисту - шляхом визнання права власності за померлою особою на підставі позову спадкоємців, які зацікавлені в тому, щоб за власником було визнане право власності й це дало б їм змогу спадкувати, оскільки відповідно до п.11 ч.1 ст.346 ЦК України, право власності припиняється в разі смерті власника, а позов про визнання права власності (ст.392 ЦК України) може подати лише особа, яка є власником майна. За таких обставин, суд вважає, що стороною Позивача обрано неналежний спосіб захисту. Разом з тим, суд враховує, що Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду кримінальних та цивільних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», визначено, що право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). При цьому неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви чи залишення її без руху, а в певних випадках за таких обставин може бути відмовлено в позові. Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Виходячи з вищенаведеного, з врахуванням наданих представником позивача та витребуваних судом доказів, які в повній мірі досліджено судом та оцінено в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання права власності на нерухоме майно задоволенню не підлягають. За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до звіту з оцінки нерухомого майна від 04.10.2018 оціночна вартість спірного нерухомого майна на момент оцінювання становить 101909,00 грн. /а.с.35-44/. Виходячи з вартості частки у спадковому майні, та часткового задоволення позовних вимог, суд вважає, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі, визначеному законом. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, враховуючи те, що частина вимог - зокрема встановлення юридичного факту задовольняється, а в інший частині (стосовно визнання права власності на нерухоме майно) суд відмовляє, понесені позивачем судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: partial