Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

Позивач 26.02.2015 року звернувся в суд з позовом про визнання права власності на земельну ділянку. В своєму позові він зазначив, що він 16.06.1996 року, згідно укладеного договору купівлі-продажу, став власником житлового будинку з незакінченим, готовністю 70 %, будівництвом, по [ADDRESS], який розташований на земельній ділянці площею 0,25 га, яка призначена для обслуговування зазначеного будинку та господарських будівель до нього. Цей договір був посвідчений нотаріально і зареєстрований в БТІ. Зазначив, що власником спірної земельної ділянки, яка призначена для обслуговування будинку, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 20 березня 1994 року на підставі рішення Воронцівської сільської Ради народних депутатів від 13 липня 1993 року за № 44, та зареєстрованого в Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №14, являвся [PERSON], який помер [INFO] року. Позивач, посилаючись на те, що в зв'язку із відбувшимися змінами в чинному законодавстві, реєстраційна служба не визнає його за власника цієї земельної ділянки і відмовляє в проведенні державної реєстрації, та, посилаючись на те, що відповідач може претендувати на право отримати у свою власність цю земельну ділянку в статусі відумерлої, позивач, на підставі ст.392 ЦК України, ст. 30 Земельного Кодексу України ( в ред. 1990 року), просить суд винести рішення, яким визнати за ним право власності на цю земельну ділянку. В судове засідання сторони не з'явилися. До суду надійшла письмова заява від позивача, в якій він підтримує свої позовні вимоги та просить суд слухати справу у його відсутності. Також, до суду надійшла письмова заява від представника відповідача з визнанням позовних вимог позивача і з проханням слухати справу у його відсутності. Заява представника відповідача про визнання позову є добровільною, не суперечить закону, правам та інтересам сторін та третіх осіб, а тому приймається судом. Справа, у відповідності до заяв позивача і представника відповідача, розглянута у відсутність сторін на підставі їх заяв та наявності в матеріалах справи достатніх даних про права та взаємовідносини сторін, в порядку письмового провадження. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Як вбачається з досліджених в судовому засіданні матеріалів справи, 16.06.1996 року між [PERSON], який діяв від імені [PERSON] на підставі доручення, і позивачем було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з незакінченим, готовністю 70 %, будівництвом, по [ADDRESS], який розташований на земельній ділянці площею 0,25 га, яка призначена для обслуговування зазначеного будинку та господарських будівель до нього. Цей договір був посвідчений нотаріально і зареєстрований в БТІ, внаслідок чого позивач став власницком цього недобудованого будинку. Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,25 га, яка зареєстрована на правах власності за [PERSON] згідно державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 20 березня 1994 року на підставі рішення Воронцівської сільської Ради народних депутатів від 13 липня 1993 року за № 44, та зареєстрованого в Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №14. Відповідно до норм ст..ст.30,67 ЗК України ( в редакції 1990 року), який діяв на момент укладення правовідносин між сторонами, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходило у розмірах, передбачених ст. 67 ЗК України, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення. Ці фактичні обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні письмовими документами і матеріалами справи. Також суд зазначає, що згідно ч.3 ст. 344 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Позивач, 16.06.1996 року, уклавши угоду про купівлю-продаж недобудованого житлового будинку, у відповідності до ст. 655 ЦК України, прийняв у продавця вищевказане нерухоме майно, сплативши при цьому всю суму коштів, передбачених договором. Цей договір купівлі-продажу будинку зареєстрований і посвідчений належним чином, а отже, є вчиненим, а з цього випливає, що позивач, відповідно до ст.ст.334,640, 655, 657 ЦК України, став власником цього нерухомого майна. Ставши власником недобудованого будинку, до позивача, у відповідності з вимогами ст. 30 ЗК України ( в редакції 1990 року), перейшло і право власності на земельну ділянку для обслуговування цього будинку в розмірі 0,25 га. Відповідно до вимог ст.ст.16, 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Поскільки [INFO] року колишній власник будинку [PERSON] помер, то, у відповідності до ст. 1277 ЦК України, належним відповідачем в даному спорі є Воронцівська сільська рада, так як, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Територіальна громада, яка стала власником відумерлого майна, зобов'язана задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, що заявлені відповідно до статті 1231 Цивільного Кодексу. Представник відповідача - Воронцівської сільської ради, позов визнав, не заперечує проти визнання за позивачем права власності на спірну земельну ділянку, про що надав суду письмову заяву. Тому, з урахуванням викладеного, у відповідності до ст. 392 ЦК України, ст. 30 Земельного Кодексу України, суд приходить до висновку, що позивач, позбавлений можливості, як власник, скористатися своїм правом розпорядитися цим нерухомим майном, в зв'язку з тим, що це його право не визнається в повній мірі іншими особами, а тому це право підлягає захисту шляхом визнання за [PERSON] судовим рішенням цього права власності на вищевказану земельну ділянку. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача - Воронцівської сільської ради підлягають стягненню на користь позивача судові витрати в розмірі 243,60 гривень, понесені позивачем при сплаті судового збору. Тому, за вищевикладених обставин, позов [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved