Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

Позивач [PERSON] в липні 2019 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Згідно довідки квартального комітету «Ясний» № 13 від 04.01.2019 року, за адресою: [ADDRESS] з 06 червня 1978 року зареєстрований [PERSON] Однак відповідач фактично за місцем своєї реєстрації не проживає ще з 2003 року. [PERSON] у спірному будинку уже тривалий час не проживає, його особистих речей немає, витрати по утриманню будинку несе лише позивач Відповідач самостійно знятися з реєстрації місця проживання не бажає, оскільки постійно проживає за межами м. Вінниці. У даний час позивач має намір відчужити належний йому будинок, однак позбавлений можливості реалізувати своє право розпорядження належним йому майном внаслідок реєстрації місця проживання відповідача у будинку [ADDRESS] . Вищевикладене й стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Представник [PERSON] [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримала, проти проведення заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак повідомлявся належним чином за останньою відомою адресою та через оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет. На підставі ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вирішив провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії НМА № 846082. У даному будинку зареєстрований, зокрема, [PERSON] , однак з 2003 року і по теперішній час не проживає, що підтверджується довідками квартального комітету «Ясний» № 1841 від 28.12.2018 року, № 13 від 04.01.2019 року, № 139 від 05.02.2019 року, № 279 від 04.04.2019 року та № 348 від 14.05.2019 року. Також факт не проживання [PERSON] за вище вказаною адресою з 2003 року і по теперішній час підтверджується актами про тимчасову відсутність особи, зареєстрованої у житловому приміщенні від 28.12.2018 року, від 05.02.2019 року, від 04.04.2019 року. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Разом з тим, виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР громадянин, який має у приватній власності будинок (квартиру), має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд та має право звернутися в суд про виселення. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно із ст. 72 ЖК УРСР суд визнає особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не проживає більше одного року, суд приходить до переконливого висновку, що вимоги позовної заяви про втрату ним права користування жилим приміщенням підлягають до задоволення. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 768,40 грн. А тому суд вважає, що слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved