Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-27 00:00:00

Позивач [PERSON] 16 червня 2020 року звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 170000,00 гривень без утримання податку з доходів фізичних осіб. В обґрунтування позову, посилався на те, що працював на підприємстві відповідача з 28.06.1978 року по 04.09.1979 року підземним гірником та підземним машиністом скреперної лебідки на шахті «Сєвєрная», дільниця №4; з 25.06.1990 року по 12.02.1997 року підземним прохідником на шахті «Сєвєрная», дільниця №16, звільнився за власним бажанням. Первинним висновком МСЕК від 02.07.2008 року йому встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 40% (25% по ХОЗЛ, 15% по вібрації) безстроково. При повторному переогляді 04.03.2010 року йому встановлено 65% втрати професійної працездатності (35% по ХОЗЛ, 25% по вібрації, 5% - туговухість) безстроково, встановлено третю групу інвалідності. В результаті професійного захворювання йому спричинена моральна шкода, яка виражається у тому, що він сумлінно виконував трудові обов`язки, а відповідач не створив належних умов праці згідно з законодавством, порушував законодавство про охорону праці, що призвело до втрати працездатності та інвалідності. За висновками лікарів йому протипоказана важка фізична праця в умовах виробничого пилу, переохолодження, шуму тощо. Через такі обмеження він не може працювати за своїми професіями, утримувати належно свою сім`ю, натомість витрачає багато коштів на своє лікування. Також, його турбує постійна задишка навіть при незначному фізичному навантаженні, періодичний кашель, забруднення дихання за типом задухи, свистячі хрипи у грудях, біль у шийному та поперековому відділах хребта, поганий слух на обидва вуха тощо. Все це негативно позначається на його душевному та фізичному стані, тому звернувся до суду з цим позовом. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України судове засідання не проводиться. Відповідач - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» надав відзив на позов, в якому заперечував проти позову, посилаючись на те, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не є правонаступником ДП РУ імені Кірова, в якому працював позивач, оскільки підприємство припинено в 2011 році без правонаступництва. Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт спричинення шкоди саме відповідачем, доказів, що підтверджують протиправність дій відповідача і його вину, відсутність причинного зв`язку між протиправною дією та негативними наслідками з приводу завдання шкоди його здоров`ю, просив у позові відмовити. Дослідивши матеріали справи та оцінивши у сукупності докази, подані в обґрунтування позову, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював з 28.06.1978 року по 04.09.1979 року підземним гірником та підземним машиністом скреперної лебідки на шахті «Сєвєрная», дільниця №4; з 25.06.1990 року по 12.02.1997 року підземним прохідником на шахті «Сєвєрная», дільниця №16. Звільнився 12.02.1997 року за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України (а.с.8-14). Актом №22 розслідування хронічного професійного захворювання від 19.06.2008 року (форма П-4), складеного ВАТ «Криворізький залізнорудний комбінат» встановлено причини виникнення професійного захворювання внаслідок тривалої роботи (19 років 2 міс.) в умовах запиленості повітря робочої зони, яка перевищувала ГДК та шуму, який перевищував ГДР (а.с.15-16). Первинним висновком МСЕК від 02.07.2008 року [PERSON] встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 40% (25% по ХОЗЛ, 15% по вібрації) безстроково (а.с.17). Наступним переоглядом 04.03.2010 року йому встановлено 65% втрати професійної працездатності (35% по ХОЗЛ, 25% по вібрації, 5% - туговухість) безстроково, встановлено третю групу інвалідності. Потреба у додаткових видах допомоги - санаторно-курортне лікування, медикаментозне лікування, ВМП, ПФК (а.с.18). У зв`язку з професійним захворюванням, позивач перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується виписним епікризом із медичної карти стаціонарного хворого (а.с.20-23). Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1 ст.1167 ЦК України). Статтею 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Отже, зважаючи на те, що сторони перебували у трудових правовідносинах, професійні захворювання отримані позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, тому наявні підстави, передбачені статтями 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування роботодавцем працівнику моральної шкоди. Відповідних висновків щодо застосування положень статей 153, 237-1 КЗпП України, 1167 ЦК України та Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» Верховний Суд також дійшов у постановах від 04 липня 2018 року у справі №219/9095/16-ц (касаційне провадження №61-4772св18), від 26 вересня 2018 року у справі №265/379/16 (касаційне провадження №61-5393св18), від 17 жовтня 2018 року у справі №210/4786/16 (касаційне провадження №61-8717св18), від 31 жовтня 2018 року №592/3565/17 (касаційне провадження №61-14410св18), від 05 грудня №212/4799/17 (касаційне провадження №61-36931св18) від 19 грудня 2018 року у справі №219/5501/17 (касаційне провадження №61-1431св18), виклавши позицію про покладення обов`язку відшкодування моральної шкоди на роботодавця, з яким позивач перебував у трудових правовідносинах, з огляду на те, що професійні захворювання отримані позивачем під час виконання ним трудових обов`язків. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності,виду діяльності чи галузевої належності. Рішенням Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року №20-рп/2008 громадянам надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У відповідності до ст.4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Суд вважає, що в даному випадку відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» повинен виплатити позивачеві моральну шкоду, оскільки актом розслідування профзахворювання встановлено зв`язок профзахворювання позивача з виробництвом. Правонаступником частини РУ ім. Кірова, є ПАТ «АрселорМіталл Кривий Ріг», оскільки згідно з наказом Державного комітету Промислової політики України №165 від 19.04.2001р. «Про подальшу реструктуризацію РУ «ім. Кірова»» майно державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова», на якому позивач працював, було передане на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» (правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») - зокрема шахта «Північна», що вбачається з укрупненого переліку об`єктів та потужностей РУ «ім..Кірова», що підлягають передачі на баланс КГДМК «Криворіжсталь» (а.с.24, 25), тому саме з ПАТ «АрселорМіталл Кривий Ріг» слід стягнути відшкодування моральної шкоди. Факт заподіяння моральної шкоди позивачеві у зв`язку з професійним захворюванням встановлений, оскільки позивач зазнав зменшення обсягу трудової діяльності, змушений проходити численні курси лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, що вимагає додаткових зусиль для організації життя. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.п.3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З урахуванням вказаних фактичних даних у справі, правових норм, які підлягають застосуванню, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й, беручи до уваги конкретні обставини по справі, зокрема: роботу позивача на підприємстві відповідача та інших підприємствах у шкідливих умовах 19 років 2 міс. (в тому числі на підприємстві відповідача - 7 років 10 місяців), ступінь втрати працездатності 40% (при повторному переогляді 65% безстроково), характер, інтенсивність і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, необхідність прикладати значні зусилля для продовження активного життя, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 110500 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переносить у зв`язку з профзахворюванням, а в задоволенні іншої частини позову слід відмовити. При зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Зі змісту положень п.3 ч.3 ст.175, п.1 ч.1 ст.176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці. Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою. Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року справа №761/11472/15-ц. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Так, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Відтак, відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», пропорційно до задоволених вимог, суд стягує з відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» в дохід держави судовий збір в сумі 1105 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial