Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

Позивач 26 березня 2014 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 12 вересня 2012 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, згідно з яким, позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 400 000,00 грн., що еквівалентно 50 000 доларів США, з умовою їх повернення до 31 грудня 2012 року. На виконання п. 2.3. договору відповідачем 12 вересня 2012 року була складена розписка, яка засвідчує факт передання відповідної грошової суми. Проте, відповідач в порушення своїх договірних зобовязань у вищевказаний строк позику не повернув. На неодноразові усні вимоги позивача про добровільну сплату заборгованості ніяким чином не прореагував. Згідно п. 5.1. договору позики позичальник зобовязується повернути до 21.12.2012 року суму позики в гривні в розмірі еквівалентному 50 000 доларів США по курсу НБУ на день повернення позики. Відповідно до довідки АТ УкрСиббанк від 06 березня 2014 року, офіційний курс НБУ на 06 березня 2014 року становить 944,89 грн. за 100 доларів США. Сума боргу станом на 06 березня 2014 року становить 472445,00 гривень. На даний час сума позики відповідем не повернута. На підставі вищевикладеного, позивач просить стягнути з відповідача борг за договором позики у сумі 472445,00 грн., судові витрати у розмірі 3654,00 грн. Позивач в судове засідання не зявився, письмово просив розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. В судове засідання відповідач не зявився. Про місце, дату та час судового засідання повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що 12 вересня 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, згідно з яким, позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 400 000,00 грн., що еквівалентно 50 000 доларів США, з умовою їх повернення до 31 грудня 2012 року (а.с.4,67). З розписки від 12.09.2012 року, написаної внасноручно [PERSON], вбачається, що останній отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 400 000,00 грн., що еквівалентно 50 000 доларів США на умовах договору позики від 12.09.2012 року та зобовязався повернути суму в гривні еквівалентною 50 000 доларів США по курсу НБУ на день їх повернення в строк до 31.12.2012 року (а.с.5,68). На даний час позичальник позичені кошти не повернув. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.\~\~ Згідно з ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначення кількості речей. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. \~Оскільки відповідач позичені кошти не повернув, то ці кошти мають бути стягнені на користь позивача судом. Відповідно до\~ст.524 ЦК України\~зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно розписки кошти передавалися у гривнях у розмірі 400 000,00 грн., у звязку з чим, саме зазначена сума і підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник\~\~ не\~\~ звільняється\~\~ від\~\~ відповідальності\~\~\~\~за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого\~\~індексу інфляції за весь час прострочення,\~\~а також три проценти річних\~\~від\~\~простроченої\~\~суми,\~\~якщо\~\~інший\~\~розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, а саме стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума у розмірі 400 000 грн. 00 коп., а в задоволенні позову в іншій частині свід відмовити, оскільки є безпідставним.

Outcome: partial