Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

Позивач 18.05.2021 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Є гроші ком» про захист прав споживачів та просить визнати договір позики, укладений між [PERSON] та ТОВ «Є гроші ком» недійсним. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] та ТОВ «Є гроші ком» було укладено договір, відповідно до якого позивач отримав позику. Договір позивач уклав в інтернеті та наручно не отримував. Відповідач на звернення позивача не реагував. Вважає укладений договір недійсним, оскільки він його не підписував, вимогам закону «Про електронну комерцію» укладення договору не відповідає, тому також не вважається підписаним. Необхідну інформацію по договору відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» позивач не отримував. Договір про надання позики укладений між сторонами містить ознаки кредитного договору. Також відзначає, що в договорі не була зазначена ціна та скупна вартість кредиту. Позивач посилається на нечесну підприємницьку практику відповідача, адже розмір відсотків перевищує розмір заборгованості за кредитом, відсоткова ставка за користування кредитом не повідомлена, сукупна ціна кредиту повідомлена у значно меншому розмірі. Ухвалою суду від 19.05.2021 року провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 22.06.2021 року. У судове засідання 22.06.2021 року учасники справи не з`явилися, розгляд справи було відкладено на 27.07.2021 року. До суду 12.07.2021 року надійшов відзив ТОВ «Фінансова компанія «Є гроші ком», відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Відзив мотивований тим, що вся інформація містилася на сайті відповідача, підписання договору відбулося шляхом введення надісланого позивачу смс-коду. Суму кредиту та строк його повернення обирав сам позивач. Доступ до тексту договору позивач отримав після схвалення рішення про можливість надання грошових коштів у позику, перед підписанням договору. Вся інформація на яку посилається позивач міститься у договорі. Відсотки, визначені у п.1.5.2 Договору позики є відсотками за неправомірне користування кредитними коштами та нараховуються відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, таке нарахування є правомірним. Тому, відповідач, що викладені позивачем обставини жодними чином не підтверджені, а єдиним мотивом є ухилення від сплати заборгованості, яка виникла у зв`язку з невиконанням умов договору. Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили. [PERSON] подавав разом з позовом заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 09 листопада 2020 року між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Є ГРОШІ КОМ» в електронному вигляді за допомогою веб-сайту позикодавця (https://e-groshi.com), за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, було укладено договір позики № 3252920073-1039904 на суму 12 000 грн, шляхом перерахування їх на банківську картку позичальника [NUMBER] на строк 30 днів та кінцевим терміном повернення до 08 грудня 2020 року. Згідно п.1.5.1 Договору, протягом строку позики, встановленого п.1.3 Договору, розмір відсотків за правомірне користування коштами складає: 2,10% від суми позики щоденно. У разі дострокового повернення всієї суми позики, позичальник повинен сплатити проценти за весь строк позики. А пунктом 1.5.2 визначено, також у випадку неповернення всієї суми позики в строк, встановлений п.1.3 Договору, здійснюється нарахування процентів за неправомірне користування позикою у розмірі 2,10% від суми повернутої позики за кожен день прострочення, що складає 766,5% річних. Такі проценти нараховуються у відповідності до ст. 625 ЦК України. Крім того, додатково до основних процентів, позичальник зобов`язаний сплатити 4,00% за неправомірне використання коштів від суми за кожен день прострочення з першого дня прострочення. При цьому, нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів. В разі прострочення сплати заборгованості за кредитним договором більш ніж на 30 днів, додаткові відсотки позичальника збільшуються на 2%. Тобто загальна сума додаткових відсотків з 31 дня прострочення буде становити 6% від суми позики за кожен день прострочення з 31 дня прострочення до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення, які позичальник зобов`язується сплатити позикодавцю. Орієнтовна реальна річна процентна ставка складає 807,33 % (п. 1.5.4 договору позики). Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї із сторін правочину. Згідно зі статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». До договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. За змістом статті 230 ЦК України наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Такі правові висновки висловлені Верховним Судом у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Грошові кошти надавалися [PERSON] в кредит на 30 діб, і йому було повідомлено про сплату відсотків на добу за користування кредитними коштами, про що свідчить підписання ним договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. При цьому, суд відзначає, що без отримання смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та ТОВ «Фінансова компанія «Є ГРОШІ КОМ» не був би укладений. Посилання [PERSON] на відсутність електронного цифрового підпису та суперечність вимогам Закону України «Про електронну комерцію» відхиляються судом, оскільки в ході реєстрації на веб-сайті відповідача електронний підпис не застосовувався, підпис договору позики був проставлений шляхом використання смс-коду в якості підпису, тобто з використанням одноразового ідентифікатору. При цьому, суд звертає увагу на те, що під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі позивач надав всі необхідні відомості шляхом заповнення обов`язкових реквізитів договору позики та проставленням відмітки про надання дозволу на обробку своїх персональних даних. Після обрання позивачем умов кредитування, перевірки його платоспроможності, було прийняте рішення про надання кредиту, про що проінформовано клієнта, шляхом надсилання СМС-повідомлення на телефонний номер зазначений в анкеті. Даний факт позивач [PERSON] не спростував. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. В абзаці 2 ч.2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Таким чином, враховуючи те, що позивач не надав доказів наявності умислу в діях відповідача щодо введення його в оману, зайняття нечесною підприємницькою практикою, враховуючи інформацію визначену договором, тобто умови договору (необхідна інформація відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів»), який підписав позивач, тобто погодився з умовами договору, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання оскаржуваного договору недійсним з указаних підстав. Посилання позивача на те, що договором передбачена непропорційно велика сума відсотків не приймається судом до уваги, адже він надав згоду на такі умови договору. Також не приймається судом до уваги посилання на велику суму компенсації, оскільки розмір штрафу, нарахований відповідачем, не перевищує 50 відсотків від суми кредиту (п. 4.3 договору позики), та також позивач погодився з конкретно запропонованими умовами договору позики, в т.ч. в частині відсоткової ставки за користування позикою, про що свідчить підписання ним договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»). На підставі вищевикладеного, суд дійшов переконливого висновку про безпідставність позовних вимог, тому відмовляє у задоволенні позову [PERSON] .

Outcome: dismissed