Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги по підставам вказаним у позовній заяві та просить суд: Ш визнати висновок органу опіки та піклування Орджонікідзевського міськвиконкому про участь у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо, № 6/17 - 290/14 від 07.02.2014 року щодо неповнолітньої [PERSON], 2008 року народження, про обмеження спілкування з нею батька [PERSON], до 01.07.2014 року тільки в присутності матері [PERSON] - таким, що втратив чинність; Ш усунути перешкоди у здійсненні [PERSON], спілкування та виховання дитини [PERSON], [INFO], шляхом зобов'язання [PERSON] не чинити йому перешкоди у спілкуванні з донькою для виконання своїх батьківських обов'язків; Ш визначити для [PERSON] наступний спосіб, порядок спілкування та участі у вихованні доньки [PERSON]: § встановити часи спілкування з донькою [PERSON] без присутності матері [PERSON] за домовленістю з останньою три рази на тиждень в залежності від графіку його роботи, в тому числі у суботу чи неділю, з 10.00 години до 20.00 години з урахуванням стану здоров'я дитини, з можливістю вибору ним місця для такого спілкування, за умови, що він забирає і повертає дитину додому та буде з донькою відвідувати дитячі гуртки існуючого навантаження з врахуванням бажання самої дитини; § надати право на щорічний відпочинок зі своєю донькою [PERSON] - влітку протягом п'ятнадцяти днів, та взимку протягом одного тижня, з повідомленням [PERSON] про місце відпочинку; § надати право на спілкування з донькою [PERSON] під час святкових днів та в день народження дитини - за домовленістю між батьками, за місцем проживання батька (з відвідуванням зі ним закладів культури, освіти та місць відпочинку). Ш зобов'язати [PERSON] в дні його спілкування з донькою [PERSON], які будуть визначені рішенням суду, передавати дитину для спілкування у визначений судом час за місцем його постійного проживання (або іншому місці, визначеному за взаємною згодою батьків) у підготовленому для спілкування стані, одягнутою та взутою відповідно до погоди та сезону та не втручатися у їх особисте спілкування Відповідачка - [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнали та надали до суду письмові заперечення і просять суд відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі. Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог позивача заперечував та підтримав наданий висновок. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що відповідач [PERSON] є її донькою, у якої є донька [PERSON], 2008 року народження, яка часто хворіє, батько дитини коли вона знаходиться з ним не підтримує жодної дієти, допомоги також не надає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з позивачем він у дружніх відносинах понад один рік, вважає його гарним батьком, який допомагав як його дитині, так і своїй. Суд, вислухав пояснення сторін, свідків [PERSON], [PERSON], дослідив матеріали справи і оцінив їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги необґрунтовані, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з відповідачем [PERSON] позивач [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з 03.06.2006 року до 20.12.2011 року. Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2011 року шлюб було розірвано. Від сумісного шлюбу у них є малолітня донька - [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу залишилась проживати з матір'ю, та на яку згідно рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 20.12.2011 року він сплачує аліменти в розмірі ? частини зі всіх видів заробітку. Станом на 01.02.2014 року є переплата з аліментів, що підтверджується прикладеним до позову Розрахунком заборгованості по аліментам відділу ДВС Орджонікідзевського МУЮ. Позивач зазначає, що за час сумісного проживання з сім'єю він постійно займався вихованням дитини і після розлучення завжди займався вихованням доньки [PERSON]. Він опікувався проблемами виховання та утримання доньки, постійно підтримував з нею тісний зв'язок, проводив з [PERSON] вільний час, вони завжди з задоволенням спілкувались з нею, донька раділа, коли він забирав її з дитячого садка. В подальшому відповідачка одружилась з [PERSON], громадянином Росії і має намір виїхати з дитиною до нового чоловіка в Російську Федерацію. Тому, з кінця 2013 року [PERSON] перешкоджає йому в спілкуванні з дитиною, не відповідає на телефонні дзвінки, не відчиняє двері квартири, коли він приходить до їх місця проживання з метою поспілкуватись з донькою, намагається створити штучні докази нібито його неучасті у виховання дитини з метою позбавлення його батьківських прав. В лютому місяці 2014 року відповідачка звернулась з заявою до Органу опіки та піклування Орджонікідзевського міськвиконкому про обмеження позивача днів зустрічей з донькою [PERSON]. В обґрунтування своєї заяви вона послалась на те, що дитина хворіє, в даний час перебуває на лікуванні, потребує призначеного режиму харчування та прийому ліків. Орган опіки та піклування Орджонікідзевського міськвиконкому в своєму висновку від 07 лютого 2014 року прийняв рішення не по сутті заяви [PERSON], а прийняв інше рішення, яким до 01.07.2014 року обмежив зустрічі з донькою [PERSON], вказавши, що ці зустрічі повинні проходити тільки в присутності матері дитини [PERSON] з врахуванням режиму дня дитини. Даний висновок органу опіки та піклування на думку позивача є незаконним та порушує як його батьківські права, так і права самої дитини на наше спілкування. Безпідставним являється висновок і в частині проведення його зустрічей з донькою тільки в присутності матері дитини [PERSON] Взагалі відсутні будь-які підстави для обов'язкової присутності матері при його з донькою спілкуванні. Та обставина, що донька хворіє і потребує лікування, не являється підставою ні для обов'язкової присутності матері, ні для тимчасового до 01.07.2014 року дозволу на спілкування з дитиною. До того ж, [PERSON] не було доведено, що спілкування з батьком негативно впливає на дитину або стан її здоров'я. Орган опіки та піклування необґрунтовано обмежив право позивача на спілкування з донькою, обумовивши наші побачення обов'язковою присутністю матері дитини. Його фактично позбавили можливості проводити спільно з донькою наше дозвілля: відвідувати гральні дитячі площадки, парки, інші громадські місця, навіть місце його проживання. Висновок є надто загальним та не дозволяє вирішити наявні між сторонами суперечки. Однак і це рішення органу опіки та піклування Орджонікідзевського міськвиконкому не виконується відповідачем [PERSON] в такому виді, з таким змістом, як вказано у висновку від 07.02.2014 року. Вказані обставини змусили мене звернутись з письмовою заявою до органу опіки та піклування, щоб ними були прийняті відповідні міри до відповідачки. Тому позивач вважає, що такий висновок повинен бути визнаний таким, що втратив силу. Відповідно до положень ст. 19 СК України особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Звернення до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду, у разі такого звернення припиняється виконання рішення органу опіки та піклування. Згідно статей 71, 141, 153, 155, 157, 159 СК України, ст.ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, а предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей. Зазначеному обов'язку батьків відповідає відповідне право дитини, закріплене в ст.ст.8, 15, 19 Закону України «Про охорону дитинства». Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Праву на спілкування з дитиною та участі у її вихованні того з батьків, хто проживає окремо від дитини, кореспондує обов'язок того, з ким проживає дитина, не чинити перешкод у здійсненні свого права. Відповідно до ч. 2 ст. 195 СК України присутність при побаченні одного із батьків з дитиною інших осіб допускається за рішенням суду лише у окремих (виняткових) випадках, коли це викликано інтересами дитини. Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України висновок органу опіки та піклування є рекомендаційним. Відповідно до вимог ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Позивач вважає, що оскільки він проживає окремо від своєї доньки та користується правом на її виховання у обмеженому вигляді, тобто у формі спілкування з нею, то воно повинно мати позитивний педагогічний зміст, бути достатньо різноманітним, регулярним та не зв'язаним з присутністю матері, оскільки дитина може потрапити під вплив емоцій обох батьків, так як відносини між ними доволі напружені, що негативно вплине на дитину. Тому присутність матері при його спілкуванні з дитиною є невиправданою, а висновок органу опіки та піклування з цього приводу взагалі необґрунтований, бо позивач позбавлений можливості в повній мірі впливати на розвиток дитини її виховання дитини, що може призвести до обмеження дитини у належному догляді батька та порушення її права на спілкування зі ним. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підстави своїх вимог. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З доводами позивача, викладених в позовній заяві та в судовому засіданні суд погодитись не може, оскільки вони є голослівними, безпідставними, не відповідають вимогам Сімейного законодавства України і спростовуються поясненнями відповідача та його представника, представника органу опіки та піклування, свідків [PERSON] та [PERSON], наданими ними письмовими доказами, матеріалами справи в їх сукупності. Вказаний позов не відповідає вимогам ст. 10,57, 60 ЦПК України, є надуманим, голослівним і мета усіх звернень позивача зводиться к тому, щоб не сплачувати аліменти на утримання дитини, посилаючись на те, що половину тижня дитина находиться з ним і нібито на його утриманні. Вказана обставина підтверджується змістом його позову, а також постановою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 13.03.2014 року про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст.. 188-13 КУпАП, по якій судом було встановлено, що [PERSON] «була змушена давати розписки [PERSON] про нібито отримані аліменти у розмірі 500 грн. в зв'язку з неадекватною та агресивною поведінкою з його боку по відношенню до неї, фактично отримала аліменти на руки у в розмірі від 200 до 400 грн. частинами, невчасно, не в повному обсязі …». Відповідно до заявлених позовних вимог [PERSON] просить суд постановити рішення, яким: 1) встановити часи спілкування з дитиною три рази на тиждень в залежності від графіку його роботи, у тому числі у суботу чи неділю з 10 годин до 20 годин з можливістю вибору ним місця такого спілкування (протягом 10 годин); 2) надати йому право на спілкування з донькою під час святкових днів та в день народження дитини за місцем його проживання з відвідуванням дитиною разом з ним місць відпочинку; 3) передавати йому дитину за місцем його проживання у підготовленому для спілкуванні стані, одягнутою та взутою відповідно до погоди та не втручатися в їх особисте спішування; 4) визнати висновок орган опіки та піклування виконкому Орджонікідзевської міської ради про участь у вихованні дитини того з батьків , який проживає окремо від 07.02.2014 року щодо неповнолітньої [PERSON] таким, що втратив чинність. Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 20.12.2011 року неповнолітня донька [PERSON] після розірвання шлюбу залишена проживати зі матір'ю. Донька сторін по справі страждає на цілий ряд захворювань: реактивний панкреатит, мегалихосигма, лямбліоз, змішаний астигматизм, часті ОРВІ, вальгусна деформація ніжних кінцівок та інші. В зв'язку з наявності у доньки зазначених захворювань дитина перебуває на обліку не тільки у лікарні м. Орджонікідзе, а також в Обласній Дитячій клінічної лікарні у різних лікарів, у тому числі у хірурга - онколога. Тому за станом свого здоров'я дитина потребує постійного підтримання призначеного режиму харчування та прийму ліків. Але позивач не бажає приймати стан здоров'я дитини до уваги, вважає несерйозними вказані обставини і не підтримує призначеного лікарями режиму харчування та прийму ліків у той час, коли дитина знаходиться з ним. Заслуговують уваги доводи відповідача, що між сторонами постійно виникали конфлікти, але позивач постійно під час зустріч з дитиною ігнорує стан її здоров'я, внаслідок чого дитина повертається додому зі значним погіршенням стану здоров'я. Те, що відповідач під час лікування дитини не цікавиться станом її здоров'я і не несе ніяких додаткових витрат на її лікування. Всі ці обставини змусили відповідача звернутися з заявою та відповідними документами до органу опіки та піклування виконкому Орджонікідзевської міської ради Дніпропетровської області щодо обмеження днів зустрічей доньки з її батьком. Орган опіки та піклування, розглянув заяву [PERSON], надані нею документи, заслухавши мати та батька дитини 07.02.2014 року надійшов до обґрунтованого висновку, дозволив позивачу зустрічі з дитиною тільки в присутності матері та з врахуванням режиму дня дитини. Орган опіки та піклування виконкому Орджонікідзевської міської ради прийняв таке рішення, виходив тільки з інтересів дитини та стану її здоров'я. На відміну від вказаного висновку державного органу позивач вважає свої інтереси вище інтересів дитини та стану її здоров'я. Той факт, що позивач свої особисті інтереси ставить вище здоров'я і інтересів дитини повністю підтверджується змістом його позову. По - перше, позивач просить встановити часи спілкування з дитиною три рази на тиждень в залежності від графіку його роботи. Тобто відповідач з дитиною відповідно до вимог позивача повинні знати його графік роботи, жити відповідно до його графіку роботу, влаштовувати свій образ життя, свої плани залежно від графіку його роботи. Відповідно до характеристики, наданої позивачем, він працює охоронцем в ПАТ «ОГЗК», тобто позмінно. Таким чином, позивач просить суд постановити в цей частині таке рішення, яким би обмежувалися права відповідача та дитини у частині вільного вибору свого проведення часу та організації свого способу життя. По - друге, позивач просить суд встановити його часи спілкування з дитиною в залежності від графіку його роботи три рази на тиждень, а у тому числі у суботу чи неділю з 10 годин до 20 годин з можливістю вибору ним місця такого спілкування. Тобто позивач просить щоб кожен вихідний день щотижня хвора дитина, яка потребує постійного догляду, лікування, режиму харчування протягом 10 годин проводила з ним у невідомому місці, а потім він поверне додому. Відповідач неодноразово нагадувала позивачу, що у дитини повинна бути лестка дієта внаслідок захворювання панкреатитом, надавала йому ліки, щоб він своєчасно надавав їх дитини, однак позивач годував дитину забороненими продуктами харчування. Безвідповідальне ставлення позивача до стану здоров'я дитини несе загрозу для здоров'я дитини. По - трете, позивач просить суд надати йому право спілкування з дитиною на кожен день народження дитини та під час святкових празників за місцем його проживання. Тобто позивач знов наполягає на тому, щоб суд постановив таке рішення, яке фактичне буде відповідати тільки його особистим інтересам, а не інтересам дитини. Відповідно до рішення суду від 20.12.2011 року донька залишена проживати зі відповідачем. Але позивач просить постановити таке рішення, щоб дитина знаходилася за місцем його проживання не тільки три рази на тиждень залежно від графіку його роботи, а також і в світкові дні, і кожен свій день народження дитина повинна йди з дому до позивача незалежно від її бажання та інтересів. Таки позовні вимоги на думку суду, не відповідають і не можуть відповідати інтересам дитини. По - четверте, позивач просить суд зобов'язати відповідача передавати йому дитину за місцем його проживання у підготовленому для спілкуванні стані, одягнутою та взутою відповідно до погоди та не втручатися в їх особисте спілкування. Тобто позивач бажає, щоб відповідач особисто, три рази на тиждень залежно від графіку його, а не роботи відповідача, у тому числі у святкові дні та в день народження дитини навіть коли дитина має бажання залишитися вдома з відповідачем, сама проти іі волі, одягнути її та доставити до місця проживання позивача. Суд вважає, що позивач виходить тільки зі своїх інтересів, намагаючись таким чином порушити і інтереси відповідача та дитини. Відповідач стверджує, що позивач має намір у подальшому звернутися з заявою про звільнення від сплати аліментів на утримання з дитиною у разі, якщо цій його позов буде задоволений він зможе посилатися на те, що донька проводить з ним стільки ж часу, скільки з відповідачем, з чим суд погоджується. Необґрунтованість позовних вимог позивача підтверджується і висновком спеціалістів психолого - медико - педагогічного центру Управління освіти виконкому Орджонікідзевської міської ради Дніпропетровської області від 30.04.2014 року відносно доньки [PERSON], [INFO] народження. Відповідно до вказаного висновку спеціалістів, «у виці 5-6 років у дитини починає формуватися довільна сфера, яка включає вміння жити та будувати за певним віковим режимом. Дитина вчиться жити за певним незмінним упорядкованим життям. Зміни цього ритму ведуть до нестабільності, емоційному зриву та стресу. Зважаючи на довідку про стан здоров'я [PERSON], слід констатувати, що вона потребує постійного режиму, певного догляду щодо лікування та виконання рекомендацій лікарів». Відповідно до ст. 155 Сімейного Кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до Принципу 6 Декларація прав дитини від 20 листопада 1959 дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Малолітній дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини розлучати зі своєю матір'ю. Відповідно до ч. З ст. 157 Сімейного Кодексу України, той із батьків, проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Суд вважає, що позовні вимоги позивача суперечать інтересам дитини та її нормального розвитку. Позивач бажає, щоб часи його спілкування з донькою були встановлені, виходячи не з інтересів та режиму дитини, а в залежності від графіку його роботи. Тобто відповідач ігнорує стан здоров'я дитини, ігнорує її потребу у постійному режимі та дієті на наполягає на тому, щоб суд враховував не інтереси дитини, а його інтереси та графік його роботи. Але в такому разі неможливо буде забезпечити дитині упорядковане життя, стабільність, постійний режим та дієту, що тягне за собою порушення інтересів дитини. Відповідно до ст. 152 Сімейного кодексу України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ст. 158 Сімейного кодексу України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Як встановлено судом, 7 лютого 2014 року орган опіки та піклування відповідно до ст. 158 СК України на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення, а саме стану здоров'я дитини, надійшов до висновку: дозволити [PERSON] зустрічі з донькою тільки у присутності матери дитини з врахуванням режиму дня дитини. Позивач просить суд постановити рішення, яким визнати таким, що втратив чинність висновок органу опіки та піклування міськвиконкому Орджонікідзевської міської ради Дніпропетровської області без посилання на конкретні норми матеріального права, а також в порядку цивільного судочинства, а також в супереч вимогам ч. 2 ст.. 19 Сімейного кодексу України, де зазначено про те, що рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду. Не дивлячись на вказані норми закону позивач звернувся до Орджонікідзевського міського суду з вказаним позовом лише 25 березня 2014 року. Разом з тим, в разі незгоди позивача з рішенням державного органу, він повинен звертатися до суду не з цивільним позовом до [PERSON], а з адміністративним позовом в порядку адміністративного судочинства і у якості відповідача повинна бути не [PERSON], а державний орган, рішення якого позивач оспорює. Тому пункт № 1 позовних вимог [PERSON] не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Таким чином суд, вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі.

Outcome: dismissed