Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-30 00:00:00

Позивач 18.04.19 р. звернулась до суду з вказаним вище позовом, обгрунтувавши його тим, що сторони перебували у шлюбі, що був розірваний у 2016 р. за рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області від 20.09.16 р.. За час шлюбу у сторін народилось двоє спільних дітей: сини - [PERSON] , [INFO] ., які в даний час проживають разом з нею. Відповідач останнім часом участі в утриманні спільних неповнолітніх дітей сторін не бере. Після розірвання шлюбу сторін вона [NUMBER] . народила ще дитину - сина [PERSON] та в даний час здійснює за останнім догляд до досягнення ним трирічного віку, є соціально малозабезпеченою, непрацездатною. Вона сама не спроможна забезпечити належне матеріальне утримання спільних неповнолітніх дітей сторін. Відповідач має несталий доход, не має інших утриманців та виплат за грошовими зобов`язаннями. Просить позов задовольнити та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання вищезазначених неповнолітніх дітей сторін у твердій грошовій сумі у розмірі по 3 000 грн щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 01.04.19 р.; допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів у межах платежу за 1 міс.. Ухвалою суду від 14.05.19 р. розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження (письмового). Копію позовної заяви з доданими до неї документами та копію вказаної вище ухвали суду відповідачеві надіслано у встановленому законом порядку. За станом на 31.05.19 р. відповідачем письмового відзиву на позовну заяву до суду не подано. Суд, дослідивши докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до копії виписки з рішення Ковельського міськрайсуду Волинської обл. від 20.09.16 р. у цивільній справі № 159/3 200/16 - ц провадження № 2/159/1 207/16 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, що набрало законної сили 03.10.16 р., дійсно, шлюб сторін, що був укладений 21.02.03 р., було розірвано у судовому порядку. Відповідно до копій свідоцтв про народження, сторони мають вказаних вище спільних неповнолітніх дітей. Суд не бере до уваги як недопустимий доказ довідку № 27, видану ОСББ «Володимирська 95» (м. Ковель Волинської області), про місце проживання позивача та спільних неповнолітніх дітей сторін, оскільки вона не містить дати її видачі. Таким чином хоча позивач не надала суду документу (копії документу), що підтверджував би її та спільних неповнолітніх дітей сторін місце проживання, суд враховує, що спільні неповнолітні діти сторін проживають спільно з позивачем, так як даних про те, що вони після розірвання шлюбу залишилась проживати спільно з відповідачем, немає. У відповідності із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За змістом ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як зазначено у ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 - 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 - 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Суд, разом з тим, враховує, що позивач не надала суду доказів про наявність у відповідача несталого доходу, його розміру, що, однак, відповідачем не оспорено засобом надання відзиву на позовну заяву тощо; а також - іншого джерела доходу, нерухомого майна, транспортних засобів, грошових заощаджень тощо. Отже судом встановлено та враховується, що у сторін на даний час є двоє вищезазначених спільних неповнолітніх дітей, які проживають з позивачем; домовленості між собою по питанню утримання цих дітей сторони не досягли; відповідач - має несталий доход та має обов`язок та можливість утримувати спільну неповнолітню дитину сторін. Сторонами не надано у розпорядження суду доказів того, що маються обставини, що передбачені ст. 182 СК України і стосуються стану здоров`я сторін, майнового стану неповнолітньої дитини сторін, які підлягають до врахування судом, крім зазначених вище. Позивачем не надано суду достатнього доказів того, що доход відповідача є достатнім для висновку про наявність підстав для стягнення з нього мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину, встановленого законодавчо. А тому, з врахуванням наведеного вище, позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання вказаної вище неповнолітньої дитини сторін у твердій грошовій сумі, однак, у розмірі, що є меншим заявленого позивачем, з врахуванням прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, встановленого законодавчо. Тому в решті позову слід відмовити. Вимога позивача про стягнення аліментів з 01.04.19 р. не грунтується на чинному законодавстві, тому сліменти слід стягнути з 17.04.19 р. - дати подання позову поштовій установі. З відповідача слід стягнути на доход держави суму судового збору у розмірі, визначеному Законом України «Про судовий збір». На підставі наведеного,

Outcome: partial