Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

Позивач [PERSON] 08.07.2016 року звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із позовом до [PERSON] про стягнення різниці заподіяної шкоди. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 10.09.2014 року на Люстдорфській дорозі, біля будинків 73-75, в місті [PERSON] сталася ДТП за участю автомобіля марки BYD S6, державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням відповідача [PERSON], автомобіля GEELY MK, державний реєстраційний номер [NUMBER], власником якого є позивач, автомобіля CITROEN C4, державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля ВАЗ 2101, державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 21.11.2014 року, винним у скоєнні ДТП визнано [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого застрахована в АТ «Українська охоронно-страхова компанія». Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №575 від 21.10.2014 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача складає 73194,36 грн. без урахування втрати товарної вартості. ПрАТ «СК «ВУСО» сплатило позивачу [PERSON] суму страхового відшкодування у розмірі 20663,38 грн., АТ «Українська охоронно-страхова компанія» здійснило позивачу виплату страхового відшкодування у загальному розмірі 29336,62 грн. Згідно рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10.06.2015 року, стягнуто з відповідача [PERSON] 8624,72 грн., що складає частину заподіяної майнової шкоди. З підстав наведеного позивач просить суд: стягнути з [PERSON] на його користь, в рахунок відшкодування різниці між фактичним розміром завданої шкоди та розміром виплаченої (призначеної до виплати) суми 14569,64 грн. та судові витрати у розмірі 551,20 грн. Представником відповідача були подані до суду заперечення на позовну заяву, згідно яких зазначено, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, вказано, що відповідач доплатить різницю, якщо позивач позивач надасть документи, підтверджуючі ремонт автомобіля на СТО. Позивачем були надані пояснення щодо заперечень відповідача, згідно яких вказано, що розгляд даної справи стосується саме відшкодування різниці між фактичним розміром завданої шкоди (що встановлено висновком експерта, який не заперечувався) та страховою виплатою, яка одержана потерпілим від страховика. Зазначено, що рішення та порядок виплати страхового відшкодування приймається та здійснюється саме страховиком, незважаючи на те, чи був проведений ремонт транспортного засобу, чи такого ремонту не було. Позивач [PERSON] та його представник за довіреністю - [PERSON], в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги, про що також зазначили у поданій до суду заяві. Представник відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON], в судовому засіданні в задоволенні позовних вимог заперечувала, про що також зазначила у поданій до суду заяві. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, надавши оцінку поданим доказам, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні, згідно Постанови Малиновського районного суду м. Одеси встановлено від 21.11.2014 року, встановлено, що 10.09.2014 року [PERSON], керуючи транспортним засобом BYD S6, державний реєстраційний номер [NUMBER], по вул. Люстдорфській дорозі, у м. Одесі, не вибрав безпечну швидкість руху, не витримав безпечну дистанцію та скоїв зіткнення з автомобілем GEELY, державний реєстраційний номер [NUMBER], який від удару відкинуло вперед на автомобіль CITROEN C4, державний реєстраційний номер [NUMBER], який від удару відкинуло вперед на автомобіль ВАЗ, державний реєстраційний номер [NUMBER], в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. [PERSON], визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КпАП України та притягнуто до адміністративної відповідальності. Відповідно до ст. 61 ЦПК України постанова по справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 10.09.2014 року - є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10.06.2015 року, позовні вимоги [PERSON], [PERSON] до [PERSON], АТ «Українська охоронно-страхова компанія» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, треті особи [PERSON], [PERSON], АТ «СК «ВУСО» задоволено частково. Суд вирішив: Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] частину суму майнової шкоди в розмірі 8624,72 грн., суму витрат на проведення авто товарознавчого дослідження в розмірі 500 грн., суму витрат на евакуацію пошкодженого транспортного засобу в розмірі 500 грн., суму витрат на оплату стоянки пошкодженого транспортного засобу в розмірі 472,50 грн., суму витрат на послуги з відправлення поштової кореспонденції в розмірі 60,40 грн., суму компенсації моральної шкоди в розмірі 1000 грн., суму оплаченого судового збору в розмірі 243,60 грн., стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму компенсації моральної шкоди в розмірі 2000 грн. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності) володіє, зокрема транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10.06.2015 року, яке набрало законної сили, згідно звіту №575 з визначення матеріальних збитків, завданих власнику автомобілю марки «Geely MK», реєстраційний номер [NUMBER], складеним [PERSON] від 21 жовтня 2014 року, встановлено, що загальна сума відновлювального ремонту визначена на рівні 79288,10 гривень, з яких втрата товарної вартості\~6093,74 гривень. При цьому ринкова вартість транспортного засобу визначена на рівні 91146,05 гривень. Згідно полісу №АІ/0029289 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 07 березня 2014 року, автомобіль марки «BYD-S6», реєстраційний номер [NUMBER], був забезпеченим транспортним засобом із лімітом відповідальності страховика АТ «Українська охоронно-страхова компанія», зокрема за шкоду, заподіяну майну потерпілих\~у розмірі 50000,00 гривень, та франшизою\~0,00 гривень. Судом встановлено, що в позасудовому порядку позивач [PERSON] отримав від АТ «СК «ВУСО» визначену суму страхового відшкодування згідно умов договору добровільного страхування в розмірі 20663,38 гривень, про що свідчить страховий акт №4319-02 від 31 жовтня 2014 року, виписка ПАТ КБ «Правекс-Банк» по рахунку [PERSON] за 28 жовтня 2014 року та підтверджено стороною позивача. Разом з тим, позивач [PERSON] отримав від АТ «Українська охоронно-страхова компанія» визначену суму страхового відшкодування згідно умов договору обовязкового страхування відповідальності [PERSON] розмірі 22831,80 гривень та 6504,82 гривень, про що свідчать платіжні доручення №1539, №1541 від 25 березня, виписка ПАТ КБ «Правекс-Банк» по рахунку [PERSON] від 27 березня 2015 року та підтверджено стороною позивача. Матеріали справи, зокрема\~страхові акти №16226 та №16543 АТ «Українська охоронно-страхова компанія»,\~вказують, що [PERSON] виплачено - 22831,80 гривень\~відшкодування безпосередньої майнової шкоди, та 6504,82 гривень\~відшкодування франшизи по договору добровільного страхування. АТ «СК «ВУСО» було заявлено регресну вимогу до АТ «Українська охоронно-страхова компанія» на загальну суму 20663,38 гривень виходячи з суми виплаченого [PERSON] страхового відшкодування. Згідно листа №2099 від 04 березня 2015 року АТ «Українська охоронно-страхова компанія» повідомлено АТ «СК «ВУСО» про визнання вимоги в розмірі 20663,38 гривень та підтверджено її оплату. Таким чином, в позасудовому порядку в якості відшкодування майнової шкоди [PERSON] отримав 20663,38 + 22831,80 + 6504,82 = 50000,00 гривень. Суд погодився з правовою позицією АТ «Українська охоронно-страхова компанія», що відповідальність страховика за цивільно-правовою відповідальністю страхувальника [PERSON] чітко обмежена погодженою сторонами договору страхування сумою за подібним ризиком\~50000,00 гривень, 22831,80 + 6504,82 гривень з яких були виплачені безпосередньо [PERSON], а 20663,38 гривень\~в якості регресу за виплатою АТ «СК «ВУСО». Згідно вказаного рішення, зазначено, що вимога про стягнення різниці між вартістю відновлювального ремонту з урахування втрати товарної вартості пошкодженого майна та консолідованим отриманим відшкодуванням майнової шкоди,\~позивач вправі заявити безпосередньо до особи, винної в ДТП -\~[PERSON] Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. За змістом\~статті 1194 ЦК України\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). В Постанові Верховного суду України від 20.01.2015 року зазначено, що якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобовязання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обовязку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Враховуючи те, що страховими компаніями вже виплачено позивачу [PERSON] суму страхового відшкодування в межах ліміту страхової відповідальності, та рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10.06.2015 року стягнуто на його користь 8624,72 грн., суд вважає, що стягненню з відповідача підлягає різниця заподіяної шкоди у відповідності до звіту №575 від 21.10.2014 року, без врахування втрати товарної вартості автомобіля, з урахуванням вже сплачених позивачу сум, тобто 73194,36 20663,38 29336,62 8624,72 = 14569,64 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. За ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, до яких, в свою чергу відносяться, зокрема, витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз. Судом встановлено, що при подачі позову позивач сплатив судовий збір за квитанцією №80103076 від 08.07.2016 року у розмірі 551,20 грн., в зв'язку з чим такі витрати також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved