Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

Позивач 20.01.2016 р. звернувся в суд з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заявлений позов обґрунтовував тим, що 11.02.2011 р. між сторонами укладено кредитний договір № ANЗICC9FOE0026, згідно якого позивач надав відповідачці кредит у розмірі 20000 грн. на строк до 10.02.2014 р. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договір між сторонами укладено у порядку ч.1 ст.634 ЦК України шляхом приєднання, відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») складає між нею і банком договір, та зобовязалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, а також оплачувати інші платежі, передбачені договором. У звязку з неналежним виконанням відповідачкою зобовязань за кредитним договором станом на 02.12.2015 р. утворилась заборгованість у розмірі 266458,88 грн., яка складається з: 10627,76 грн. заборгованості за кредитом, 16,32 грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом, 6933,59 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом, 235716,50 грн. пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 12664,71 грн. штрафу (процентна складова) відповідно до п.5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»). Просив стягнути вказану суму заборгованості та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, у поданій суду заяві просив справу розглянути в його відсутності, позов підтримав і просив його задовольнити. Відповідачка у судове засідання не зявилася, у поданій суду заяві просила закрити провадження у даній цивільній справі, оскільки є таке, що набрало законної сили, судове рішення по спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; просила справу розглянути в її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що 11.02.2011 р. між сторонами укладено кредитний договір № ANЗICC9FOE0026, згідно якого позивач надав відповідачці кредит у розмірі 20000 грн. на строк до 10.02.2014 р. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договір між сторонами укладено у порядку ч.1 ст.634 ЦК України шляхом приєднання, відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») складає між нею і банком договір, та зобовязалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, а також оплачувати інші платежі, передбачені договором (а.с.10-17). У звязку з неналежним виконанням відповідачкою зобовязань за кредитним договором станом на 02.12.2015 р. заборгованість згідно наданого позивачем розрахунку (а.с.8-9) становить 197041,90 грн., що складається з 187722,14 грн. пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором та 9319,76 грн. штрафу (процентна складова), з урахуванням того, що ухвалою Тисменицького районного суду від 24.03.2016 р. закрито провадження у даній цивільній справі у частині стягнення 17577,67 грн. основного боргу, 47994,36 грн. пені, 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 3344,95 грн. штрафу (процентна складова). Відповідно до вимог ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. У відповідності з вимогами ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 03.09.2014 р. у справі № 6-100цс14, яка згідно з вимогою ч.1 ст.360-7 ЦПК України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, за правилами п.1 ч.2 ст.258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання, не може перевищувати одного року; виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до ст.253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Частиною третьою ст.551 ЦК України, зокрема, передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя ст.551 ЦК України з урахуванням положень ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої ст.10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Виходячи з наданого позивачем розрахунку, суд визначає пеню у межах річного строку у розмірі 44068,29 грн. (187722,14 143653,85) (а.с.9). З урахуванням того, що визначена у межах річного строку пеня значно перевищує розмір збитків, які складаються з 17577,67 грн. основного боргу, у частині стягнення якого провадження у справі закрито, суд вважає можливим зменшити розмір пені без відповідної заяви відповідача до 10000 грн. Судом встановлено, що п.5.1 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») при порушенні позичальником будь-якого із зобовязань, передбачених заявою та п.п.3.2.2 (погашати кредит в порядку та строки відповідно до заяви), п.п.3.2.3 даних Умов (сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до заяви та п.п.4.1, 4.2 вказаних Умов, згідно п.4.1 за користування кредитом у період з дати укладання договору до дати погашення кредиту позичальник щомісяця в період сплати сплачує відсотки в розмірі, зазначеному у тарифах та заяві), передбачено сплату позичальником пені у розмірі 1,25 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожний день прострочки платежу. При цьому п.5.3 Умов визначено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника на основі закону невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Саме така правова позиція Верховного Суду України викладена у постанові від 21.10.2015 р. у справі № 6-2003цс15. З урахуванням вказаної правової позиції суд вважає, що у вимозі про стягнення з відповідачки штрафу слід відмовити. У відповідності з вимогами п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст. 526, 599 ЦК України. З огляду на викладене суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, а саме стягнення з відповідачки на користь позивача 10000 грн. пені за кредитним договором та 1218 грн. судових витрат пропорційно розміру задоволеного позову. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 526, 549, 551 ч.3, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial