Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

Позивач [PERSON] 27 січня 2021 року звернулася до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану щорічну відпустку, яка мотивована тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який помер [INFO] . У період з 01 вересня 1980 року по 02 березня 2020 року [PERSON] перебуває з відповідачем у трудових відносинах. Починаючи з жовтня 2019 року ПрАТ «Центральна збагачувальна фабрика «Україна» не виплачував померлому чоловіку заробітну плату. Внаслідок чого станом на 16 липня 2020 року утворилася заборгованість у розмірі 66 904 грн. 97 коп., яку відповідач не виплатив до теперішнього часу. Крім того [PERSON] не використав відпустку тривалістю 46 днів. Так як вона на момент смерті [PERSON] перебувала з ним у шлюбі, вона має право на звернуння до суду з відповідним позовом. Вважає, що відповідач таким чином порушив трудове законодавство, тому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість з заробітної плати з жовтня 2019 року по березень 2020 року та компенсацію за 46 днів невикористаної щорічної відпустки [PERSON] . Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 29 січня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Представник відповідача ПрАТ «Центральна збагачувальна фабрика «Україна» про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, відзив не надав. Відповідно до вимог ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Беручи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до трудової книжки серія [NUMBER] , [PERSON] з 30 вересня 2003 року працює на ПрАТ «Центральна збагачувальна фабрика «Україна», 02 березня 2020 року припинив роботу у зв`язку зі смертю, з виплатою трьох місячної середньої заробітної плати за довголітню працю у вугільній промисловості. З довідки № 254-07 від 27 липня 2020 року, виданої ПрАТ «Центральна збагачувальна фабрика «Україна» видно, що [PERSON] працював на вищевказаному підприємстві з 01 вересня 1980 року по 02 березня 2020 року. Загальна сума заборгованості по заробітній платі станом на 16 липня 2020 року складає 66 904 грн. 97 коп. Відповідно до наказу № 117 про припинення трудового договору від 02 березня 2020 року виданого ПрАТ «Центральна збагачувальна фабрика «Україна», [PERSON] припинив роботу у зв`язку зі смертю. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 18 грудня 1982 року, 18 грудня 1982 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] видане 03 березня 2020 року, [PERSON] помер [INFO] . Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Згідно ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява № 9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст.1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом. Згідно ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Відповідно до п. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Таким чином, для віднесення особи до члена сім`ї спадкодавця, вона повинна одночасно: - проживати спільно із спадкодавцем; - бути пов`язаною із спадкодавцем спільним побутом; - мати взаємні права та обов`язки із спадкодавцем. Згідно ч. 2 ст. 61 Сімейного кодексу України, об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Системний аналіз вказаних положень закону дає підстави дійти висновку, що грошові суми заробітна плата, пенсія, стипендія, аліменти, допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, до складу спадщини не включаються, а підлягають виплаті членам сім`ї померлого, лише за відсутністю таких осіб згадані суми включаються до складу спадщини. Беручи до уваги вищевикладене та те, що позивач є членом сім`ї померлого [PERSON] , є його дружиною, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі, що була нарахована, але не виплачена відповідачем покійному [PERSON] , який помер [INFO] , при житті, у розмірі 66 904 грн. 84 коп. Щодо позовних вимог про стягнення компенсацію за 46 днів невикористаної щорічної відпустки [PERSON] , необхідно зазначити наступне. Відповідно до довідки № 254-07 від 27 липня 2020 року, виданої ПрАТ «Центральна збагачувальна фабрика «Україна» видно, що [PERSON] працював на вищевказаному підприємстві з 01 вересня 1980 року по 02 березня 2020 року. Загальна сума заборгованості по заробітній платі станом на 16 липня 2020 року складає 66 904 грн. 97 коп., за березень 2020 року заборгованість складає 34 815 грн. 84 коп., тоді як [PERSON] помер [INFO] , тобто не відпрацювавши повний місять, що дає суду підстави вважати, що відповідачем було у березні 2020 року нарахована компенсації за невикористану відпустку та трьох місячна середня заробітна плата за довголітню працю у вугільній промисловості. Тому суд, вважає, що позивач не довів суду обставини які мають значення для справи, а саме не довила те, що у довідці про заборгованість по заробітній платі № 254-07 від 24 липня 2020 року, яка долучена до позовної заяви, не врахована сума компенсації за невикористану відпустку [PERSON] , у зв`язку з чим, у задоволенні позовних вимог, щодо стягнення компенсації за невикористану щорічну відпустку, необхідно відмовити. Враховуючи вищевикладене, повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, надані суду докази, які були досліджені в судовому засіданні та які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, відповідно до ст. 263 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, та слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, що належала [PERSON] , який помер [INFO] , по заробітній платі з жовтня 2019 року по березень 2020 року у сумі 66 904 грн. 97 коп. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання зокрема, чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial