Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

Позивач 24.10.2018 року звернувся до суду з вищевказаним позовом та з урахуванням уточнених позовних вимог просить визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 2,04 в умовних кадастрових гектарах, яка перебуває у колективній власності селянської спілки «Колос», визнати право власності на дві земельні ділянки розташовані на території Жирівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, та встановити факт прийняття спадщини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] року помер його батько [PERSON], а [INFO] року померла його мати [PERSON], до складу спадкової маси після смерті яких, увійшло право власності на вказані вище дві земельні ділянки та право на земельну частку (пай). Батьки своїм майном на випадок смерті не розпорядилися а тому спадкування їх майна відбувається за законом почергово. Він до дня смерті батьків проживав разом з ними а після їх смерті у шестимісячний строк фактично вступив у володіння та управління спадковим майном, тому визнається таким, що прийняв спадщину, проте не має можливості здійснити своє право на спадкування в позасудовому порядку, оскільки незважаючи на те що він на час відкриття спадщини постійно проживав разом з батьками не був зареєстрований за даною адресою. У судове засідання позивач не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує, та простить такі задовольнити. Представник відповідача - Жирівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області в судове засідання не з'явився, подав заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутності. Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Так як всі учасники справи не явилися в судове засідання, фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Відповідно до ч. 6 ст. 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, враховуючи те, що заява про визнання відповідачами позову не порушує прав, свобод чи законних інтересів інших осіб, та не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу, а позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» за змістом ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Аналогічне положення закріплене також в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року №14. Судом встановлено, що спадщина відкрилась [INFO] року - в день смерті спадкодавця [PERSON] та на час дії ЦК УРСР 1963 року. Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР. Тому дані правовідносини регулюються розділом VІІ «Спадкове право» ЦК 1963 року, статтею 524 якого визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ст. 529 ЦК України при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно приписів статей 525, 548, 549 ЦК 1963 року, для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. За змістом розділу VІІ вказаного Кодексу, прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об'єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР 1963 року, якщо спадкоємець в установлений ст. 549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними . Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. За ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, зокрема: свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 01.07.1999 року; свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від [INFO] року; свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 29.12.1960 року; довідки Жирівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 538 від 01.10.2018 року, № 539 від 01.10.2018 року; копію сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 07.06.2016 року; Інформаційну довідку про розмір земельної частки (паю) від 15.06.2018 року № 8638; копію державного акту на право на земельну ділянку серії [NUMBER] від 31.12.2004 року; копію державного акту на право на земельну ділянку серії [NUMBER] від 31.12.2004 року; довідку Відділу у Пустомитівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 09.07.2018 року № 22-13-0.29-810/113-18; витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № [NUMBER], № [NUMBER] від 04.07.2018 року; заяву відповідача про визнання заявлених позовних вимог, що свідчить про визнання ним обставин викладених позивачем у позовній заяві, а отже такі у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказування не потребують, та дослідивши всі докази у справі у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що обставини на які покликається позивач у позовній заяві, як на підстави для задоволення заявлених ним позовних вимог знайшли своє підтвердження у представлених суду доказах. За вказаних вище обставин, беручи до уваги: те, що спадкодавці з підстав, що не заборонені законом, а отже правомірно набули право власності на спадкове майно; те, що позивач у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, що свідчать про прийняття ним спадщини після смерті спадкодавців; те що позивач являється єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину та претендує на спадкове майно, те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку; те, що відповідач визнав позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги підставні та підлягають задоволенню.

Outcome: approved