Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

Позивач 12.03.2014 року звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 2548,15 грн., що виникла за кредитним договором №006-09229-131107 укладеним 13.11.2007 року. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 13 листопада 2007 року з відповідачем було укладено кредитний договір №006-09229-131107, відповідно до умов якого п.1.2 Банк відкриває Відповідачеві картковий рахунок [NUMBER] в національній валюті України - гривні, виступає та надає Держателю платіжну картку з пінкодом, здійснює обслуговування Держателя на умовах, викладених в тарифному пакеті Visa Класичний, що міститься в Додатку №1 до Договору, та умовах викладених в правилах здійснення операцій за картковими рахунками. Також Банк надає Держателю кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії, що передбачена п. 1.3 Договору. Ліміт кредитної лінії розраховується самостійно Банком. Кредитні кошти та власні кошти Держателя використовуються для розрахунків за товари чи послуги, які придбані Держателем у суб'єктів господарювання, зняття готівки, виконання Держателем своїх зобов'язань перед банком за договором та вчинення інших операцій передбачених договором. У відповідності до умов Договору, Держатель картки зобов'язаний щомісячно в строки, визначені Правилами здійснювати погашення частки суми заборгованості за Кредитною лінією, яка виникла за попередній звітній місяць, а також здійснювати погашення в повному обсязі заборгованості за Овердрафтом, яка виникла за попередній звітній місяць, сплачувати всю суму процентів, нарахованих за користування кредитною лінією та/або Овердрафтом за попередній звітній місяць, та всю суму пені, яка нарахована за попередній звітній місяць у разі порушення строків сплати заборгованості за Кредитною лінією та/або Овердрафтом та процентів за користування Кредитною лінією та/або Овердрафтом. Відповідач станом на 19.12.2013 року порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість у сумі 2548,15 грн., яка складається з тіла кредиту - 1396,05 грн.; прострочене тіло кредиту - 0,00грн; заборгованості за відсотками - 473,10 грн.; заборгованість за комісіями - 679,00 грн. Відповідач [PERSON] повідомлявся про виникнення заборгованості по оплаті передбачених договором платежів перед позивачем, однак кошти позичальником повернуті не були. В судові засідання 26.05.2014 року та 23.06.2014 року представник позивача не з'явився, однак в позовній заяві зазначив про можливість ухвалення судом заочного рішення. Відповідач до суду двічі не з'явився, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений (а.с. 26, 27), про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливе слухати справу у його відсутності за наявними у справі доказами, ухваливши по справі за згодою представника позивача та відповідно до ст.ст. 169, 224-226 ЦПК України, заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 29 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 13.11.2007 року було укладено договір на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки №006-09229-131107, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитну лінію у розмірі 30000 гривень та на день укладання вищезгаданого договору банк встановив ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 3000 гривень. Ліміт кредитної лінії розраховується банком самостійно, відповідно до умов п. 1.3 кредитного договору (а.с. 7-8). Відповідно до умов договору позичальник зобов'язаний здійснювати обов'язковий щомісячний платіж в строки, визначені правилами, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній звітній місяць, а також здійснювати погашення в повному обсязі заборгованості за овердрафтом, яка виникла за попередній звітний місяць, сплачувати всю суму процентів, нарахованих за користування кредитною лінією та овердрафтом за попередній звітний місяць, та всю суму пені, яка нарахована за попередній звітній місяць у разі порушення строків сплати заборгованості за кредитною лінією та овердрафтом та процентів за користування кредитною лінією та овердрафтом. Строк користування кредитом встановлений на строк дії картки, з моменту відкриття та строк його дії до повного виконання сторонами зобов'язань за кредитним договором. Судом встановлено, що позивач повністю виконав свої зобов'язання перед відповідачем за договором на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки №006-09229-131107 укладеним 13.11.2007 року. Однак, відповідач в повному обсязі не виконав свої зобов'язання, встановлені договором, чим порушив права та законні інтереси банку. Уклавши з позивачем зазначений кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності відповідач порушив свої договірні зобов'язання, що призвело до виникнення заборгованості яка станом на 19.12.2013 року становить 2548,15 грн., яка складається з тіла кредиту - 1396,05.; прострочене тіло кредиту - 0,00 грн.; заборгованості за відсотками - 473,15 грн., заборгованість за комісіями - 679,00 грн. (а.с.5-6). Відповідач повідомлявся позивачем про виникнення заборгованості по оплаті передбачених договором платежів, однак кошти позичальником повернуті не були. Таким чином, враховуючи зазначене та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а отже такими, які слід задовольнити. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сума сплаченого позивачем судового збору у розмірі 243,60 грн. (а.с. 1). На підставі наведеного та

Outcome: approved