Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

Позивач 18.04.2018 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні шляхом виселення з нежитлового першого поверху №501, загальною площею 38,8 кв.м, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , передачі його на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради та стягнення судових витрат. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що нежитлове приміщення першого поверху №501, загальною площею 38,8 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] , є об`єктом комунальної власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради відповідно до Свідоцтва про право власності від 24.09.2012 року, [NUMBER] , виданого комітетом Одеської міської ради на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 29.08.2012 року №355 та технічним паспортом від 26.04.2012 року. За результатами обстеження зазначеного нежитлового приміщення 06.03.2018 року працівниками Департаменту було встановлено, що вказане нежитлове приміщення незаконно використовується мешканцем будинку як підсобне (номер приміщення співпадає з номерами квартир користувачів (технічний паспорт від 26.04.2012 року). Вказували, що вказане нежитлове приміщення першого поверху №501 неправомірно, незаконно, без достатніх правових підстав зайнято фізичною особою [PERSON] без жодних правових підстав, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із дійсним позовом. Згідно довідки з відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області від 02.05.2018 року, відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08.05.2018 р. провадження відкрито та ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження в підготовчому засіданні на 06.06.2018 року. Розгляд справи 06.06.2018 року був відкладений, у зв`язку з неявкою відповідача по справі. У підготовче засідання 05.07.2018 року сторони не з`явились, хоча були повідомлені належним чином про час, дату та місце розгляду справи. У матеріалах справи є заява з боку позивача про розгляд справи у їх відсутність, закриття підготовчого засідання та призначення справи до розгляду по суті. Ухвалою суду від 05.07.2018 року закрито підготовче засідання по цивільній справі та призначено до судового розгляду по суті на 02.11.2018 року. У судове засідання 02.11.2018 року з`явились представник позивача [PERSON] та представник відповідача [PERSON] . Суд, без виходу до нарадчої кімнати, на місці ухвалив поновити строк на подачу доказів, приєднав до справи копію свідоцтва про право власності на квартиру від 20.10.2011 року, технічний паспорт, витяг, а також відмовив у залучення [PERSON] у якості співвідповідача у зв`язку з запереченням представника позивача, разом з тим залучив зазначену особу у якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача. Також суд задовольнив клопотання представника відповідача про виклик та допит свідка [PERSON] . Розгляд справи було відкладено на 24.01.2019 року. У судове засідання 24.01.2019 року сторони по справі не з`явились, представник відповідача [PERSON] надав суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з участю в судовому засіданні в апеляційному суді Одеської області, розгляд справи відкладено на 24.04.2019 року. Розгляд справи 24.04.2019 року бу відкладений на 26.06.2019 року у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному. Розгляд справи 26.06.2019 року та 19.09.2019 року відкладався за клопотанням представника відповідача у зв`язку з його відрядженнями. У судове засідання 26.11.2019 року з`явились представник позивача [PERSON] , відповідач [PERSON] , його представник [PERSON] та третя особа [PERSON] .. Повідомлений належним чином свідок [PERSON] до суду не з`явився. Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, на місці ухвалив задовольнити клопотання третьої особи, поновити їй строк на подачу доказів та долучити до справи надані докази, копію паспорту, форму №1, припис, постанови про штраф за 1999 рік, квитанцію, договір з ЖКС, квитанцію. Сторони по справі надали пояснення, представник позивача підтримала подану позовну заяву. Відповідач заперечував у задоволені позову, оскільки об`єктом нерухомості його родина володіє з 1990 року, ще після війни у 1946 році, його бабуся та дідусь отримали сарай та будували квартиру, а в 1990 році, матір відповідача вивезла будівельне сміття та побудувала там гараж та в 1999 році інспекція оштрафувала за будівельні роботи та в той же час було узаконено реконструкцію квартири, але не на гараж. В 2011-2012 році відповідач ремонтував кровлю, гараж та сарай, який примикає к квартирі, стіни було завалені через погані будівельні матеріали, було зроблено реконструкцію сараю та на тому місці зміцнив стіни та поставив нову кровлю, також сусідський сарай [PERSON] також зміцнив, який ще в ЖКС написав на відповідача скаргу та в райадміністрацію та було подано позов про знесення, але до цього було заключено договір з ЖКС про використання, так як відповідач хотів якимось чином закріпити право власність за собою, даний позов було залишено без розгляду і досі родина користується даним приміщенням. Про проведення перевірок не був обізнаний. Третя особа [PERSON] пояснила, що вийшла заміж в 1982 році та в квартирі за адресою [ADDRESS] проживала свекруха з 1946 року та всі сусіди побудували сарайчики, також зазначила, що зверталась до ЖКС для вивозу сміття будівельного та в 90х роках вона сама організувала вивіз сміття та в 1991 році побудували підсобне приміщення по типу гаража навпроти квартири та користувались їм, потім в 2012 році гараж рухнув та відремонтували його. У 2018 році син купив квартиру по [ADDRESS] та у нього з сусідами конфлікт та депутат подав позов, вважаємо, що він сприяє подачі позову. Розгляд справи було відкладено на 12.02.2020 року. У судове засідання 12.02.2020р. з`явились представник позивача - [PERSON] , від представника відповідача - адвоката Козак А.В. надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та відкладення розгляду справи. Розгляд справи було відкладено на 21.04.2020р.. Через неявку сторін, розгляд справи 21.04.2020 року було відкладено на 23.06.2020 року. У судовому засіданні 23.06.2020 року було розглянуто та залишено без задоволення клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі. Також з метою повторного сповіщення свідку, розгляд справи був відкладений на 15.10.2020 року. Розгляд справи 15.10.2020 року був відкладений на 20.01.2021 року у зв`язку з неявкою сторін. Розгляд справи 20.01.2021 року був відкладений на 22.04.2021 року у зв`язку з неявкою свідка та наполяганням представника відповідача на його допиті. Представником Департаменту комунальної власності Одеської міської ради 20.04.2021 року були подані до суду письмові пояснення (а.с.187-199), згідно яких наполягали на задоволенні позову. Розгляд справи 22.04.2021 року був відкладений на 30.06.2021 року у зв`язку з неявкою свідка, при цьому було залишено без розгляду усне клопотання представника відповідача про виклик свідка [PERSON] у зв`язку з пропуском строків подання такого клопотання. Представником Департаменту 11.06.2021 року надано додаткові пояснення до позову (а.с.205-212), до яких було долучено копію відповіді Департаменту міського господарства Одеської міської ради від 21.05.2021 року. У судовому засіданні 30.06.2021 року за клопотанням представника позивача, судом було поновлено строк на подання доказів та приєднано до матеріалів справи пояснення від 11.06.2021 року разом із листом Департаменту від 21.05.2021 року. Також у судовому засіданні був оглянутий оригінал договору №13/245 від 01.01.2010 року, рахунки та платіжні доручення по оплаті. По справі було оголошено перерву до 07.09.2021 року для здійснення запиту щодо місця реєстрації свідка, його повторного сповіщення та виклику третьої особи. Розгляд справи 07.09.2021 року був відкладений на 27.10.2021 року у зв`язку з неявкою свідка та третьої особи. При цьому представник відповідача повідомив суду обставини того, що [PERSON] виїхала до США. Розгляд справи 27.10.2021 року був відкладений на 02.12.2021 року у зв`язку з неявкою представника відповідача та інших учасників справи. При цьому причини неявки представника відповідача були визнанні неповажними. У судовому засіданні 02.12.2021 року був присутній представник позивача - [PERSON] , яка позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Додатково просила долучити копію рішення суду від 06.10.2021 року за розглядом справи №522/1115/20 про відмову в задоволенні позову [PERSON] до Одеської міської ради, за участі третьої особи, без самостійних вимог на предмет спору - Департамент комунальної власності ОМР про скасування права власності. Заперечувала проти відкладення розгляду справи за клопотанням представника відповідача, посилаючись на його необґрунтованість, а також належне сповіщення всіх сторін. Інші учасники процесу у судове засідання не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. Представником відповідача було подано клопотання про відкладення розгляду справи, між тим доказів поважність причин неявки суду не надано, у зв`язку з чим у задоволенні клопотання відмовлено, та вирішено продовжити розгляд справи за їх відсутності. Верховний Суд у постанові від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 виходив із того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Зважаючи на строки розгляду справи, у відповідності до вимог ст. 223 ЦПК України, з огляду на заперечення представника позивача щодо відкладення розгляду справи, відсутність доказів поважності причин неявки сторони відповідача, з огляду на належне сповіщення сторін, а також те, що сторонами давались пояснення по суті справи, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення та можливість розгляду справи за відсутності сторін, які не з`явились. Суд, вивчивши матеріали справи, додані до неї документи, заслухавши пояснення позивача, оцінивши докази, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що нежитлове приміщення першого поверху №501, загальною площею 38,8 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] , є об`єктом комунальної власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради відповідно до Свідоцтва про право власності від 24.09.2012 року, [NUMBER] , виданого комітетом Одеської міської ради на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 29.08.2012 року №355 та технічним паспортом від 26.04.2012 року. Відповідно акту обстеження нежитлового приміщення 1 (поверху) загальною площею 38,8 кв.м., розташованого за адресою [ADDRESS] від 06.03.2018 року, складеного старшим інспектором відділу ІР Гуменюк В.В. за участю незацікавленої особи [PERSON] , встановлено, що на момент обстеження в приміщенні нікого не було, але за наявною інформацією зазначеним приміщенням користується власник квартири [ADDRESS] , громадянин [PERSON] , вхід здійснюється з фасаду будівлі, у приміщенні є електропостачання, водопостачання та каналізація, двері на замку, ключів не має, технічний стан задовільний, технічний паспорт від 26.04.2012 року, свідоцтво про право власності від 24.09.2012 року [NUMBER] . Факт користування даним приміщенням як гаражем не спростовано відповідачем. При цьому щодо правомірності такого користування та в якості заперечень проти позову відповідачем були надані наступні докази. Відповідно свідоцтва про право власності серії [NUMBER] на квартиру [ADDRESS] від 20.10.2011 року виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради об`єкт розташований за адресою [ADDRESS] , в цілому, дійсно належить гр. [PERSON] , гр. [PERSON] в рівних частках кожному, на праві спільної часткової власності. Об`єкт в цілому складається приміщень загальною площею 70,5 кв.м., житловою площею 29,0 кв.м., відображених у технічному паспорті від 25.08.2011 року 04.01.1999 року було надано припис Одеської міської інспекції державного архітектурно-будівельного контролю відповідно якого у результаті перевірки встановлено порушення, самовільне будівництво гаражу та веранди во дворі будинку по [ADDRESS] . Рішенням №658 адміністративної комісії при Центральній районній адміністрації виконкому Одеської міської ради від 22.02.1999 року, за порушенням ст. 150 КУпАП, що виражено в тому, що гр. [PERSON] самовільно, без дозвільних документів встановила гараж та добудувала веранду. Постановою Одеської міської інспекції державного архітектурно-будівельного контролю від 08.04.1999 року про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудування накладено штраф на [PERSON] , за порушення ст. 96 КУпАП - самовільне будівництво гаражу та веранди по [ADDRESS] , також відповідно квитанції до прибуткового касового ордера серія 02 АВ №514072 від 08.04.1999 року сплачено штраф на суму 102 грн. Відповідно договору №13/245 від 04.01.2010 року укладеного між КП ЖКС «Порто-Франківський» та [PERSON] , відповідно якого громадянин на підставі договору зобов`язаний щомісячно не пізніше 10-го числа поточного місяцю сплачувати відповідно встановленим тарифам за користування приміщення без відповідних дозволів та правовстановчої документації сарай, гараж площею 40,7 кв.м.. На підтвердження оплати коштів за зазначеним договором стороною надано наступні квитанції: від 22.08.2012 року на суму 50,00 грн., від 19.01.2010 року на суму 154,0 грн., від 02.04.2012 року на суму 154,0 грн., від 02.04.2012 року на суму 204 грн. Між тим, надані стороною відповідача докази не свідчать про правомірність користування його родиною спірним приміщенням - нежитловим приміщенням першого поверху №501, загальною площею 38,8 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Згідно відповіді КП «БТІ» Одеської міської рали від 16.03.2021 року, наданої на запит Департаменту від 26.01.2021 року, визначено, що нежитлове приміщення першого поверху №501, заг.пл.38,8 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] , та приміщення квартири [ADDRESS] , не є тотожними приміщеннями. Згідно схематичного плану місця розташування приміщень, то вони знаходяться напроти один одного та являються від`ємними один від одного (а.с.196). Суд вбачає, що 26.01.2021 р. Департамент звернувся до КП «ЖКС «Порто-Франківський» з запитом щодо надання інформації, що стало підставою для укладання договору про користування гаражами, сараями та іншими допоміжними приміщеннями від 01.01.2010 р. № 13/245 та чи є зазначений договір чинним наразі або розірваним надавши відповідні докази. Згідно відповіді Департаменту міського господарства Одеської міської ради від 21.05.2021 року зазначено, що між КП «ЖКС «Порто-Франківський» та гр. [PERSON] відсутні договірні відносини на нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] ; нарахування не здійснюються. Додатково зазначено, що на гр. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , відкрито рахунок на квартиру [ADDRESS] , квартира самостійна, приватизована (а.с.208). За викладеного суд приходить до висновку про спростування тверджень відповідача щодо законності його користування спірним приміщенням. Належних та допустимих доказів того, шо дане приміщення є частиною квартири відповідача та третьої особи матеріали справи також не містять. Таким чином, нежитлові приміщення першого поверху № 501, загальною площею 38,8 кв.м, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , знаходиться у комунальній власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради, від імені якої діє департамент комунальної власності Одеської міської і ради. Також судом встановлено, що за розглядом позову [PERSON] до Одеської міської ради, за участі третьої особи, без самостійних вимог на предмет спору - Департамент комунальної власності ОМР про визнання незаконним та скасування Рішення виконавчого комітету Одеської міської ради № 355 від 29.08.2012 року в частині реєстрації за територіальною громадою м. Одеси приміщення першого поверху № 501 загальною площею 38,8 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] ; визнання незаконним та скасування Свідоцтво про право власності [NUMBER] від 24.09.2012 року на вказане вище спірне приміщення ; визнання право власності на нежитлове приміщення загальною площею 38,8 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] , за набувальною давністю за [PERSON] , рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 06.10.2021 року було відмовлено (справа №522/1115/20). Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Отже, нежитлові приміщення першого поверху №501, загальною площею 38,8 кв.м., що розташоване за адресою [ADDRESS] знаходиться у комунальній власності територіальної громади м. Одеси. Департамент комунальної власності Одеської міської ради, згідно з положенням «Про департамент комунальної власності Одеської міської ради», яке затверджене рішенням Одеської міської ради від 19.02.2013 року №2752-VI, є виконавчим органом Одеської міської ради, наділеним повноваженнями щодо управління комунальною власністю територіальної громади м. Одеси. Відповідно до п.2.2.1.2 Положення, Департамент «здійснює повноваження орендодавця комунального майна територіальної громади, що знаходиться в управлінні Департаменту, а також контроль за повнотою та своєчасність внесення орендарями орендної плати за договорами оренди цілісних майнових комплексі, укладеними Одеською міською радою. Відповідно до чинного законодавства укладає договори оренди, здійснює облік договорів оренди, укладених безпосередньо Департаментом, та облік договорів оренди, погоджених з Департаментом у встановленому порядку». Згідно з п.2.6 Положення, одним з основних завдань Департаменту є організація претензійно-позовної роботи. У встановленому порядку здійснює захист прав та інтересів територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради в усіх судових органах з питань, що віднесені до компетенції Департаменту. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно змісту ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.2 ст. 321 Цивільного кодексу України, ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року та Протоколами №№ 2, 4, 7, 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Як зазначено в п.п.33, 35 Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року за № 5, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником, або особою, яка володіє майном (має речове право), з підстави, передбаченої законом або договором і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння з боку відповідача. Відсутність заперечень попереднього власника майна проти порушень права власності, не пов`язаних із позбавленням права володіння, не може бути підставою для відмови в задоволенні позову нового власника про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, належним способом захисту права позивача є усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, шляхом виселення. Відповідно до ст.15 Цивільний кодекс України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Ураховуючи принцип змагальності та диспозитивності, суд розглядає справу лише в межах заявлених позовних вимог, і право обирати спосіб захисту порушеного права чи інтересу закон покладає на позивача. За таких обставин, у зв`язку із тим що нежиле приміщення першого поверху №501, загальною площею 38,8 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] , є об`єктом комунальної власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради, відповідачем не надано належних доказів щодо правомірності користуванням приміщенням, однак в свою чергу відповідно наданих доказів позивачем, відповідач користується приміщенням, в ньому наявні його речі та доступ до приміщення обмежений, що є перешкодою у користуванні, суд вважає, що вимоги позивача в цій частині (щодо усунення перешкод в користуванні) законні та обґрунтовані, тому позов підлягає задоволенню в частині усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення. Разом із тим вимога щодо передачі на користь позивача нежитлове приміщення, не є обґрунтованою, оскільки нежитлове приміщення не вибувало із право власності позивача. Також у відповідності до ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати.

Outcome: partial