Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-08 00:00:00

Позивач [PERSON] 11.08.2017 року звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позову зазначила, що 01.12.2014 року між нею та відповідачкою укладено договір позики у формі розписки відповідно до якого остання отримала грошову позику у розмірі 12000,00 гривень зі строком повернення 01.03.2015 року, також 27.01.2015 року позивачем було передано у позику відповідачці 5000,00 грн. зі строком повернення 01.03.2015 року. У визначений в договорах позики строк відповідач грошові кошти не повернула, від повернення суми боргу ухиляється. Оскільки відповідач порушив свої зобовязання передбачені договорами позик просить стягнути з відповідача борг у сумі 17000,00 грн., проценти від суми боргу за кожен день користування коштами у розмірі 8438,47 грн., суму індексу інфляції у розмірі 10846,00 грн., понесені судові витрати. Ухвалою суду від 14 серпня 2017 року позовну заяву залишено без рух та позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви. 26 жовтня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд на 02.11.2017 року. 02 листопада 2017 року у звязку з неявкою сторін судовий розгляд справи відкладено на 07.12.2017 року. 07 грудня 2017 року за клопотанням представника позивача розгляд справи відкладено на 09.01.2018 року. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. У звязку з повторною неявкою відповідача просила проводити заочний розгляд справи. Відповідач у судові засідання призначені на 02.11.2017, 07.12.2017, 09.01.2018 року не зявилась була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Справа розглядається за правилами, що діють після набрання чинності ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року (далі ЦПК України), що передбачено п.9 Розділу ХІІІ Перехідні Положення ЦПК України. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди представника позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно письмового договору позики від 01 грудня 2014 року [PERSON], взяла 12000,00 грн. у [PERSON]. Зазначену суму грошових коштів [PERSON] зобовязалась повернути 01 березня 2015 року. (а.с.4). Згідно письмового договору позики від 27 січня 2015 року [PERSON], взяла 5000,00 грн. у [PERSON]. Зазначену суму грошових коштів [PERSON] зобовязалась повернути 01 березня 2015 року. (а.с.5). Відповідно до вимог ст. ст.\~6,\~627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог\~Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як було встановлено у судовому засіданні відповідач [PERSON], яка в подальшому змінила прізвище на «Ріжко», отримала від позивачки [PERSON], на підставі письмових договорів позики, грошові кошти у загальному розмірі 17000,00 грн., які не повернула у встановлений договорами строк, тому позовні вимоги в частині стягнення суми боргу підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сума боргу у розмірі 17000,00 грн. Щодо позовних вимог в частині стягнення відсотків та суми індексу інфляції суд встановив наступне. Згідно із ч.2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Також ч. 1 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом, це узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України (постанова від 02 вересня 2015 року у справі №6-369цс15). Суд встановив, що відповідач отримала позику, але не виконувала належним чином її умови щодо повернення грошових коштів у звязку з чим, станом на 01.12.2014 року виникла заборгованість за позикою в розмірі 12000 грн., а з 27.01.2015 17000 грн. Позивачем на зазначену заборгованість за позикою нараховані інфляційні витрати за кредитом в сумі 10846 грн. та три проценти річних в сумі 8438,47 грн., розрахунок яких судом перевірений і суд вважає його правильним. (а.с. 6-7). Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, відповідно у позивача виникло право, згідно ст. 625 ЦК України, вимагати сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, та 3 % річних від суми простроченої заборгованості, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача інфляційні витрати за кредитом в сумі 10846 грн. та три проценти річних в сумі 8438,47 грн. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд керується ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідача на користь позивача сплачені судові витрати по справі (а.с.1).

Outcome: approved