Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 06.11.2017 р. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача суму коштів за невиконання грошового зобов`язання за період з 11.01.2014 р. по 01.11.2017 р., а саме 3% річних від суми основного боргу в розмірі 33725,59 грн., та за період з січня 2014 р. по вересень 2016 р. включно суму інфляційного збільшення суми основного боргу в розмірі 359258,40 грн., а всього стягнути 392983,99 грн. Обґрунтовуючи підстави звернення до суду позивач [PERSON] посилається на наступне. Так, підставою для звернення до суду з позовом є невиконання відповідачем свого обов`язку щодо повернення грошової суми в розмірі 295200 грн., що була отримана ним від позивача за договором, який був визнаний судом недійсним з вини відповідача. Предметом позову є покладення на відповідача відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Позивач зазначає, що рішенням Бориспільського районного суду м. Києва від 18 серпня 2010 р. у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріус КМНО Потьомкіна Тетяна Вікторівна, садівницьке товариство «Дніпровець», про визнання недійсним договору купівлі-продажу, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 06 грудня 2010 р., визнано недійсним з моменту вчинення договір купівлі-продажу земельної ділянки від 04.04.2008 р., укладений між [PERSON] та [PERSON] , щодо земельної ділянки площею 0,12 га, розташованої на території садівницького товариства «ДНІПРОВЕЦЬ» в межах Процівської сільської ради Бориспільського району Київської області, кадастровий номер [NUMBER] , договір посвідчений 04.04.2008 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Потьомкіною Тетяною Вікторівною, зареєстрований за реєстровим №490. Зобов`язано [PERSON] повернути [PERSON] земельну ділянку площею 0,06 га, що знаходиться на території садівницького товариства «ДНІПРОВЕЦЬ» в межах Процівської сільської ради Бориспільського району Київської області, яка раніше належала [PERSON] на праві користування, а [PERSON] повернути [PERSON] кошти, отримані згідно договору купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки в розмірі 295200 грн. 00 коп. Як зазначає позивач, після набуття законної сили зазначеним судовим рішенням, відповідач виявляє бездіяльність в частині виконання рішення про повернення грошових коштів. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 04.10.2012 р. у справі № 22-14676/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту передачі 72000 доларів США, стягнення боргу, трьох відсотків річних та понесених витрат, ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] три відсотки річних за невиконання грошового зобов`язання за період з 04.04.2011 р. по 14.08.2012 р. в сумі 12107 грн. 24 коп. Виконавчий лист подано для примусового виконання 04.12.2012 р. Постанова про відкриття виконавчого провадження винесена 06.12.2012 р. Позивач посилається на те, що станом на 01.11.2017 р., відповідач рішення суду в добровільному порядку не виконав, в примусовому порядку рішення суду також не виконано, в зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду з позовом про покладення на відповідача додаткової відповідальності за порушення грошового зобов`язання, що передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України. Датою прострочення грошового зобов`язання позивач вважає дату, наступну після закінчення семиденного строку, встановленого для добровільного виконання рішення суду, зазначеного у постанові про відкриття виконавчого провадження, а саме 04.04.2011 р. Враховуючи те, що судовими рішеннями від 04.10.2012 р. та 17.02.2014 р. на відповідача вже покладалася відповідальність за порушення грошового зобов`язання, шляхом стягнення 3% річних за період з 04.04.2011 р. по 14.08.2012 р., та за період з 15.08.2012 р. по 14.02.2014 р., то, звертаючись до суду з позовом позивач заявляє вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційного збільшення за період з 15.02.2014 р. по 01.11.2017 р. Таким чином, сума основного боргу відповідача з урахуванням інфляційного збільшення та трьох відсотків річних від простроченої суми, згідно розрахунку позивача, становить 392983,99 грн., з яких: 33725,59 грн. - сума 3% річних; 359258,40 грн. - сума інфляційного збільшення боргу, які позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 22.11.2017 р., відкрито провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів, та призначено справу до судового розгляду. Позивач та його представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовні заяві, та надані докази, проти заочного розгляду справи не заперечували. Додатково представник позивача звернув увагу суду на те, що рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області в частині повернення [PERSON] грошових коштів в сумі 295200 грн., що були ним отримані в оплату за земельну ділянку, [PERSON] залишилось не виконаним. [PERSON] всіляко ухиляється від виконання цього рішення, добровільно виконати не бажає, що зумовлює позивача звертатись до суду із позовами про покладення на боржника відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, будь-яких заяв, клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів, проти чого не заперечував представник позивача в судовому засіданні. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, врахувавши їх доводи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2010 р., позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Потьомкіна Тетяна Вікторівна, садівницьке товариство «Дніпровець», про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, - задоволено. Визнано недійсним з моменту вчинення договір купівлі-продажу від 04.04.2008 року укладений між [PERSON] та [PERSON] щодо земельної ділянки площею 0,120 га, розташованої на території садівницького товариства «Дніпровець» в межах Процівської сільської ради Бориспільського району Київської області, кадастровий номер [NUMBER] , договір посвідчений 04.04.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Потьомкіною Тетяною Вікторівною, зареєстрований за реєстровим номером №490. Зобов`язано [PERSON] повернути [PERSON] земельну ділянку площею 0,06 га, що знаходиться на території садівницького товариства «Дніпровець» в межах Процівської сільської ради Бориспільського району Київської області, яка раніше належала [PERSON] на праві користування, а [PERSON] повернути [PERSON] кошти отримані згідно договору купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки в розмірі 295200 грн. 00 коп. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] сплачені нею судові витрати у справі, а саме: 1700 грн. судового збору та 30 грн. витрат за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 1730 грн. 00 коп. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 06 грудня 2010 р., рішення Бориспільского міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2010 року, залишено без змін. Звертаючись до суду з позовом, позивач посилається на те, що підставою для звернення до суду є невиконання відповідачем свого обов`язку щодо повернення в порядку регресу грошової суми в розмірі 295200 грн., що була отримана ним від позивача за договором, який був визнаний судом недійсним з вини відповідача. Предметом позову є покладення на відповідача відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області в частині повернення [PERSON] грошових коштів в сумі 295200 грн., що були ним отримані в оплату за земельну ділянку, [PERSON] залишилось не виконаним. [PERSON] всіляко ухиляється від виконання цього рішення, добровільно виконати не бажає, що зумовлює позивача звертатись до суду із позовами про покладення на боржника відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 04 жовтня 2012 р., рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21 серпня 2012 р. скасовано в частині відмови в задоволенні позову [PERSON] про стягнення з [PERSON] трьох відсотків річних за період невиконання грошового зобов`язання та ухвалено в цій частині нове рішення наступного змісту. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] три відсотки річних за невиконання грошового зобов`язання в період з 04.04.2011 р. по 14.08.2012 р. в сумі 12107 грн. 24 коп. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору в сумі 121,07 грн. В решті рішення суду залишено без змін. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 17 лютого 2014 р., позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми, - задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 12471,19 грн., як грошові кошти за невиконання грошового зобов`язання в період часу з 15.08.2012 р. до 10.01.2014 р., 590,40 грн. інфляційних витрат за період часу з квітня 2011 р. до грудня 2013 р., та 229,40 грн. судового збору. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02 липня 2014 р., заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 17 лютого 2014 р. залишено без змін. Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Основними засадами судочинства є обов`язковість рішень суду (ч. 3 ст. 129 Конституції України). Предметом позову у цій справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України суми коштів за невиконання грошового зобов`язання в розмірі 295200,00 грн. за період з 11.01.2014 р. по 01.11.2017 р., 3% річних в розмірі 33725,59 грн., та інфляційного збільшення суми основного боргу в розмірі 359258,40 грн. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз норм статей 525, 526, 599, 611, 625 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, передбаченої статтею 625 цього Кодексу. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-231. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Така позиція узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15ц, у якій Велика Палата Верховного Суду зазначила про необхідність відступити від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Відповідач [PERSON] має грошове зобов`язання перед позивачем, [PERSON] , що підтверджує рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2010 р., яке набрало законної сили. Таким чином, суд погоджується з доводами позивача про те, що наявність судового рішення про стягнення боргу не позбавляє позивача права на стягнення з відповідача інфляційних втрат та процентів річних за користування грошовими коштами на підставі частини другої статті 625 ЦК України. Факт невиконання відповідачем рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2010 р., яке набрало законної сили, підтверджується наступним. Так, 08.02.2011 р. Бориспільським міськрайонним судом Київської області видано виконавчий лист №2-301/2010 про зобов`язання [PERSON] повернути [PERSON] земельну ділянку площею 0,06 га, що знаходиться на території садівницького товариства «Дніпровець» в межах Процівської сільської ради Бориспільського району Київської області, яка раніше належала [PERSON] на праві користування, а [PERSON] повернути [PERSON] кошти отримані згідно договору купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки в розмірі 295200 грн. 00 коп. 28.03.2011 р. державним виконавцем Руденко Ю.О. ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №25323730, за заявою [PERSON] щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-301, виданого 08.02.2011 р. Бориспільським міськрайонним судом Київської області. 13.07.2011 р. постановою головного державного виконавця ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві ВП №25323730, на [PERSON] накладений штраф за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, які можуть бути виконані тільки боржником. Вбачається, що 01 серпня 2011 р. головним державним виконавцем ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві на адресу прокуратури Солом`янського району м. Києва було направлено подання про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за невиконання судового рішення. 03.08.2011 р. головним державним виконавцем ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві винесено постанову ВП №25323730 про закінчення виконавчого провадження, на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», внаслідок вжиття всіх можливих заходів, спрямованих на виконання рішення суду, які не дали позитивного результату. З матеріалів справи вбачається, що у 2012 - 2014 р.р., [PERSON] звертався до Бориспільського міськрайонного суду Київської області із заявою про зміну способу виконання рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2010 р. Відповідно до ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20.11.2013 р., у задоволенні заяви [PERSON] про зміну способу виконання рішення суду від 18 серпня 2010 р. по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Потьомкіна Тетяна Вікторівна, садівницьке товариство «Дніпровець», про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, - відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 20.01.2014 р., ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20.11.2013 р., залишено без змін. 29.11.2013 р. державним виконавцем Кукурічко Л.І ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №40998568, за заявою [PERSON] , якою повторно відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-301, виданого 08.02.2011 р. Бориспільським міськрайонним судом Київської області. 29.07.2014 р. старшим державним виконавцем ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві винесено постанову ВП №40998568 про закінчення виконавчого провадження, на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», внаслідок вжиття всіх можливих заходів, спрямованих на виконання рішення суду, які не дали позитивного результату. Рішення суду залишилось невиконаним. 29.07.2014 р. старшим державним виконавцем ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві Кукурічко Л.І. направлено до Солом`янського РУ ГУ МВС України в м. Києві подання про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за ознаками злочину, передбаченого ст. 382 КК України, тобто невиконання судового рішення. Відповідно до постанови слідчого СВ Солом`янського РУ ГУМВС України в м. Києві Котюжанської Н.В. від 22.01.2014 р., кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12014100090007372 від 27.08.2014р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, закрито. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 08.04.2015 р., в задоволенні скарги [PERSON] на постанову слідчого Солом`янського РУ ГУМВС України в м. Києві Котюжанської Н.В. від 22.01.2014 р. про закриття кримінального провадження №12014100090007372 за поданням відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції в м. Києві, - відмовлено. З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно наданого позивачем розрахунку суми заявленої до стягнення з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми та інфляційного збільшення (станом на 01.11.2017 р.), загальна сума заявлена позивачем до стягнення становить 392983,99 грн., з яких: 33725,59 грн. - 3% річних за період з 11.01.2014 р. по 01.11.2017 р.; 359258,40 грн. - сума інфляційного збільшення за період з січня 2014 р. по вересень 2017 р. включно. Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком суми боргу. Будь-яких доказів на спростування даного розрахунку суду не надано. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву щодо заявлених позовних вимог, заперечень щодо розрахунку позивача про стягнення 3% річних та суми інфляційного збільшення суми основного боргу, власного розрахунку суду надано не було, а тому суд погоджується з розрахунком наданим позивачем. Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] прострочив виконання грошового зобов`язання щодо повернення коштів, що підтверджено рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2010 р., тому повинен сплатити позивачу [PERSON] три відсотки річних від простроченої суми та інфляційні збитки. Враховуючи наведене, заявлені позивачем вимоги знайшли своє підтвердження в ході розгляду судом справи, а тому суд вважає позовні обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 3929,83 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved