Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [INFO] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , у якому просить суд розірвати шлюб з відповідачем на підставі того, що сімейні відносини припинені остаточно, шлюб носить формальний характер, збереження шлюбу не можливе. Позовні вимоги щодо розірвання шлюбу обґрунтовані тим, що сімейні відносини припинені остаточно, шлюб носить формальний характер, збереження шлюбу не можливе. Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] , [INFO] , у письмовій заяві визнала позовні вимоги, просила суд розглядати справу за її відсутності. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 06 грудня 2003 року громадянин України [PERSON] , [INFO] , уклав шлюб з громадянкою України [PERSON] , [INFO] , що підтверджується оригіналом свідоцтва про одруження, виданим Другим відділом реєстрації актів громадянського стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси 06.12.2003 року, актовий запис про одруження №620. Після реєстрації шлюбу [PERSON] , [INFO] , змінила прізвище на « [PERSON] ». В свою чергу, позов [PERSON] подано не до [PERSON] , [INFO] (як зазначено у свідоцтві про одруження), а до [PERSON] , [INFO] . Тобто позов заявлено по суті до іншої особи, оскільки дати народження відповідача та жінки, з якою позивачем укладено шлюб, є різними (не збігаються місяці народження - червень та липень). При цьому, як вбачається з відповіді адресно-довідкової роботи ГУ ДМС в Одескій області саме відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи викладене, суд не може ухвалити рішення про задоволення позову на підставі заяви відповідача про визнання позову, оскілки для цього відсутні законні підстави. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтями 12 і 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ст. ст. 76 - 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд враховує, що сторони не заявляли до суду клопотання про витребування актового запису про одруження, або будь-яких інших доказів, які б надали суду можливість встановити, що відповідач та жінка, відомості про шлюб з якою зазначені в свідоцтві про одруження, є одна і та ж особа. В свою чергу, в матеріалах справи такі докази відсутні, а у позовному провадженні суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ч. 7 ст. 81 ЦПК України). Враховуючи викладене, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed