Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

Позивач [PERSON] , від імені якої діє представник [PERSON] , звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , законний представник якого [PERSON] про визнання права власності на майно колишнього подружжя. Посилається на те, що 07.11.1971 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. Від шлюбу у них народилися діти, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В період 1980-1991 років ними спільно був побудований житловий будинок [ADDRESS] , який був зареєстрований за [PERSON] згідно свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 01.10.1991 року. На час шлюбу в домоволодіння входило: «А» житловий будинок, літня кухня «Б», сарай «В», сарай «Е», криниця «К», вбиральня «Л», сарай «М», огорожа «№1-2» яма вигрібна «І», яма вигрібна «II», яма вигрібна «III». Інші споруди, які збудовані на території домоволодіння є самочинно збудованими. В 2000 році [PERSON] залишив сім`ю, проте своє місце реєстрації не змінював. 09.02.2001 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Позивач на даний час проживає та зареєстрована із відповідачем - сином [PERSON] та його сім`єю за вказаною адресою. [INFO] народився [PERSON] , батьком якого є [PERSON] . Останній [INFO] у віці 60 років помер. Спадкоємцями першої черги по закону після його смерті є його п`ятеро дітей, які є відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та неповнолітній [PERSON] Всі діти, окрім, [PERSON] прийняли спадщину після смерті батька, подали відповідні заяви до нотаріальної контори, заведена спадкова справа. [PERSON] подав заяву про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON] 09.10.2017 року загинув [PERSON] , [INFO] , який прийняв спадщину після смерті батька, однак не оформив її. Спадкоємцями після його смерті є дружина [PERSON] та діти [PERSON] та [PERSON] . В матеріалах спадкової справи після смерті [PERSON] міститься заява матері неповнолітнього [PERSON] [PERSON] про прийняття спадщини, проте остання не є спадкоємцем першої черги і особисто не виступає учасником цих правовідносин. Всі спадкоємці, котрі прийняли спадщину бажають оформити її, тому є необхідність у визначенні частки позивачки в будинку. Позивач та її представник вважають, що позивачу належить право власності на Ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] , друга частина будинку належить померлому [PERSON] і на нею можуть претендувати відповідачі в порядку спадкування. Відсутність правовстановлюючих документів на майно є перешкодою в оформленні права власності на його частину. Саме тому, позивач змушена в судовому порядку визнавати право власності на спільне сумісне майно подружжя. В судовому засіданні позивач та її представник позовну заяву підтримали в повному обсязі. Крім того, позивач надала суду пояснення з яких вбачається, що з покійним чоловіком вони спільно розпочали проведення будівництва ще в 1984 році. Протягом 1993-1994 років в період перебування в шлюбі вони також самочинно збудували низку господарських будівель, які на даний час не здані в експлуатацію, а саме будівництво ще не завершено та триває. Також вказала, що земельна ділянка на якій збудоване вказане майно не приватизована та правовстановлюючі документи на неї відсутні. Від відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до суду надійшли заяви про визнання позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання надала відзив на позовну заяву зі змісту якого вбачається позиція щодо невизнання позовних вимог в повному обсязі. Мотивація представника полягає в тому, що до спільного майна про яке йдеться в позові належать самочинно збудовані об`єкти нерухомості. Також посилається на той факт, що відсутні відомості про правовий режим земельної ділянки. В судовому засіданні представник викладені у відзиві вимоги підтримала повністю, а також надала суду заяву про застосування строку позовної давності. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, пояснення представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Так судом встановлено, що позивач [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 07.11.1971 року по 09.02.2001 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження та свідоцтвом про розірвання шлюбу. Відповідно до свідоцтва про смерть від 26.02.2010 року [PERSON] помер [INFO] у віці 60 років. 12.03.2010 року проведено реєстрацію спадкової справи після смерті [PERSON] , що вбачається із витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Відповідно до свідоцтв про народження, а також Витягу з Державного реєстру у подружжя було четверо дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (помер [INFO] ) та [PERSON] . Також у покійного є син [PERSON] . Згідно довідки Веренчанської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області від 03.07.2018 року на день смерті [PERSON] з ним в одному будинку за адресою [ADDRESS] проживали [PERSON] та [PERSON] . З довідки цього ж органу місцевого самоврядування вбачається, що [PERSON] був належним землекористувачем земельної ділянки, яка була виділена для будівництва та обслуговування житлового будинку по вказаній адресі. Як вбачається з свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 01.10.1991 року воно видане покійному [PERSON] на житловий будинок під [ADDRESS] . З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок та довідки-характеристики вбачається, що на земельній ділянці під [ADDRESS] розташований житловий будинок та ціла низка господарських будівель, в тому числі літня кухня, сараї, криниця, вбиральня, вигрібні ями та огорожа. Період побудови вказаних споруд становить період з 1981 по 1986 роки. Крім того, вказаними документами зафіксовано, що на зазначеній земельній ділянці знаходяться самочинно збудовані такі будівлі та споруди: літня кухня, підвал, гараж, комора, кошниця та сарай. Період побудови вказаних споруд складає з 1993 року по 2006 рік. Відповідно до статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. За правилами статей 1216, 1217, 1218, 1267, 1268 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а тому прийняття спадщини частинами не можливе. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як вбачається з копій спадкових справ №102/2010 та №80/2018 заведених до майна померлого [INFO] [PERSON] та майна померлого [INFO] [PERSON] , спадкоємцями, які могли б претендувати на спадщину, яка відкрилася після смерті першого є відповідачі по справі. Згідно вимог\~ст.ст.\~22,\~28,\~29\~Кодексу про\~шлюб та\~сім`ю України\~(який\~діяв на\~момент виникнення\~спірних правовідносин),\~майно,\~нажите подружжям\~за час\~ шлюбу,\~є його\~спільною сумісною\~ власністю.\~ Кожен\~з подружжя\~має рівні\~права володіння,\~користування і\~розпорядження цим\~майном. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що в період перебування в шлюбі позивач [PERSON] та її покійний чоловік [PERSON] нажили спільне майно, яке має ознаки спільної сумісної власності. Згідно п.4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, щодо цивільних\~відносин,\~які виникли\~до набрання\~чинності Цивільним\~кодексом України,\~положення цього\~Кодексу застосовуються\~до тих\~прав і\~обов`язків,\~що виникли\~або продовжують\~існувати після\~набрання ним\~чинності. Оскільки позивач ставить питання про існування її права на частку у спільному сумісному майні подружжя, то до цих правовідносин необхідно застосовувати вимоги ЦК України. Згідно вимог ст.ст.179, 181 ЦК України, річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Відповідно до вимог ст.331 ЦК України, право власності\~на новостворене\~нерухоме майно\~(житлові\~будинки,\~будівлі,\~споруди тощо)\~виникає з\~моменту завершення\~будівництва (створення\~майна). Якщо\~договором або\~законом передбачено\~прийняття нерухомого\~майна до\~експлуатації,\~право власності\~виникає з\~моменту його\~прийняття до\~експлуатації. Якщо\~право власності\~на нерухоме\~майно відповідно\~до закону\~підлягає державній\~реєстрації,\~право власності\~виникає з\~моменту державної\~реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Вимогами ст.376 ЦК України регламентовано правовий режим самочинного будівництва, а саме зазначено, що житловий будинок,\~будівля,\~споруда,\~інше нерухоме\~майно вважаються\~самочинним будівництвом,\~якщо вони\~збудовані або\~будуються на\~земельній ділянці,\~що не\~була відведена\~для цієї\~мети,\~або без\~відповідного документа,\~який дає\~право виконувати\~будівельні роботи\~чи належно\~затвердженого проекту,\~або з\~істотними порушеннями\~будівельних норм\~і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Позивач та її представник в судовому засіданні не заперечували того факту, що частина господарських будівель та споруд, які розташовані в [ADDRESS] є самочинно збудованими. Однак щодо них не ставили вимогу про визнання права власності вважаючи, що інша частина майна, яка є предметом спору є окремим об`єктом нерухомого майна на яке може бути визнано право власності. Суд не може погодитися з такою позицією сторони позивача з огляду на таке. Вимогами Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що об`єктами будівництва\~є будинки,\~будівлі,\~споруди будь-якого\~призначення,\~їх комплекси\~та частини,\~лінійні об`єкти\~інженерно-транспортної\~інфраструктури. Стаття 34 вказаного закону регламентує право на виконання будівельних робіт, а частина 7 передбачає, що виконання будівельних\~робіт без\~відповідного документа,\~передбаченого цією\~статтею,\~вважається самочинним\~будівництвом. Матеріалами справи підтверджується та обставина, що спірне нерухоме майно про яке йдеться в позові має ознаки самочинно збудованого майна, оскільки розглядається в цілому та комплексно як єдине ціле. Будинок з господарськими будівлями та спорудами, які збудовані як до видачі свідоцтва про право приватної власності покійному [PERSON] так і в період до 2006 року мають статус самочинно збудованого майна. Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів, зокрема і визнання права. На думку суду, позивачем [PERSON] невірно обрано спосіб захисту своїх майнових прав щодо спірного майна, що і є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. У зв`язку з тим, що в задоволенні позовних вимог суд відмовляє по суті виниклого спору, то не підлягає застосуванню строк позовної давності про який заявлено представником відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed