Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

Позивач 22.07.2016 року звернулася до суду з указаним позовом, в якому зазначає, що сторони 23.12.1982 року зареєстрували шлюб. До укладення шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO]. У звязку з тим, протягом останніх років сімейне життя між сторонами погіршилось, що фактично призвело до припинення шлюбних відносин. Посилаючись га те, що підтримання сімейних відносин немає сенсу, позивач просить суд розірвати шлюб, зареєстрований у виконкомі Боромлянської сільської ради Тростянецького району Сумської області, про що у Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 69 від 23.12.1982 року; крім того, позивач просила суд змінити її прізвище на дівоче «Ткаченко». Позивач у судовому засіданні після наданого судом строку для примирення позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач після закінчення строку на примирення у судовому засіданні не заперечив проти розірвання шлюбу. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 23.12.1982 року виконкомом Боромлянської сільської ради Тростянецького району Сумської області, актовий запис № 69 (а.с. 5). Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (стаття 56 СК України). У силу статті 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Згідно з вимогами частини 4\~статті 174 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим через відсутність добровільної згоди одного з подружжя на це, а тому враховуючи, що примушення позивача до збереження шлюбних відносин суперечитиме її правам та інтересам шлюб між сторонами у цій справі необхідно розірвати, а позов в цій частині задовольнити. Відповідно до\~статті 113 СК України\~особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на викладене, вимоги позивача про відновлення її дошлюбного прізвища «Ткаченко» також підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у цій справі, суд виходить з такого. Відповідно до частини 3 статті 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З огляду на викладене, оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору ухвалою суду, враховуючи що вимога до відповідача задоволена у повному обсязі з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, виходячи з установленого частиною 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» розміру судового збору для вимог немайнового характеру, тобто у розмірі 0,4 мінімальної заробітної плати, що становить 551, 20 грн. (1378 грн. х 0,4). На підставі викладеного та

Outcome: approved