Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

Позивач [PERSON] в жовтні 2020 року звернулась до суду з позовом до АТ «Альфа Банк», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Михайленко Сергія Анатолійовича, яким просить визнати дії державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Михайленка С.А. щодо проведення 24.01.2020 року державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] за АТ «Альфа Банк» незаконними та скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Михайленка С.А. індексний номер 50877920 від 29.01.2020 року, згідно яким 24.01.2020 року внесено до Державного реєстру речових права на нерухоме майно запис № 35247809 про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2018614280000 за АТ «Альфа Банк» на підставі іпотечного договору № 013/355-І від 13.07.2007 року. Позов мотивується тим, що 13.07.2007 року між [PERSON] та АТ «Укрсоцбанк» правонаступником якого є АТ «Альфа Банк» було укладено Договір кредиту № 40.29-48/275, відповідно до якого [PERSON] було надано кредит в сумі 297500,00 доларів США, зі сплатою 13,50 % річних з кінцевим терміном погашення по кредиту 12.07.2017 року. В якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань за умовами кредитного договору № 40.29-48/275 від 13.07.2007 року, 13.07.2007 року між АТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] , [PERSON] було укладено іпотечний договір № 013/355-І від, предметом якого була майнова порука, а саме передача кредитору в іпотеку трикімнатна квартира загальною площею 69,40 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 21.07.2020 року позивачу стало відомо що спірний об`єкт нерухомості зареєстровано не за кредитором а за АТ «Альфа Банк». Зазначає, що приватним нотаріусом як державним реєстратором було допущено чисельні порушення приписів законів які регулюють прийняття рішення про проведення реєстрації права власності оскільки спірна квартира відповідає критеріям встановленим згідно ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього закону. Вважає, що вказані дії з боку відповідачів є незаконним та протиправними, оскільки позивача було незаконно позбавлено права власності, що змусило останню звертається за захистом своїх прав до суду. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 23.10.2020 року було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити посилаючись на обставини викладені в позові. Представник АТ «Альфа Банк» в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на його необґрунтованість та на обставини вказані у поданому до суду 23.12.2020 року відзиві. Відповідач приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Михайленко С.А. в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив на позов не надав. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, відзив на позов не надала. Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача АТ «Альфа Банк», дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи 13.07.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа Банк» та [PERSON] було укладено договір кредиту № 40.29-48/275, щодо надання кредиту на загальну суму 297500,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,50 % річних строком до серпня 2017 року (т. 1 а.с. 8-13). Для забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 13.07.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , [PERSON] був укладений договір іпотеки № 013/355-І, за умовами якого [PERSON] , [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] (т.1 а.с. 14-17). У зв`язку із невиконанням позивачем власних зобов`язань за вищезазначеними договорами, боржнику було запропоновано погасити заборгованість, а також попереджено про намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку», яке було позивачем проігноровано. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, що була чинною на день укладення іпотечного договору 14.08.2008 року) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (ч. 1). Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (ч. 2). Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону (ч. 3) . Частинами першою-четвертою статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Частиною 1 статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Пунктом 4.2 іпотечного договору № 013/355-І від 13.07.2007 року передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно з пунктом 4.5 цього договору іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із способів передбачених п.4.5.1.-п. 4.5.5. договору. 06.11.2019 року на адресу позивача було направлено повідомлення від 06.11.2020 року № АБ/2019/123 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням ( т. 1 а.с. 68). Згідно висновку про вартість майна складеного ТОВ «Незалежна експертна компанія» 12.11.2019 року вартість квартири [ADDRESS] станоивть 1359136,00 грн. (т.1 а.с. 67). Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав. Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації (п. 1); перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення (п. 2). Відповідно до ч. 2 ст. 18 цього Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Пунктом 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, в редакції чинній на час здійснення оскаржуваної реєстраційної дії, передбачено, що розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, а також відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями. Під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор обов`язково використовує відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, а також відомості з інших інформаційних систем, доступ до яких передбачено відповідно до законодавства, у тому числі відомості з Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів. Пунктом 61 зазначеного вище Порядку було передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Пунктом 4.1. договору іпотеки №013/355-І від 13.07.2007 року було визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно п.4.5 договору іпотеки сторонами було погоджено, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленомуст.37 Закону України «Про іпотеку», або шляхом продажу предмету іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленомуст.38 Закону України «Про іпотеку». Таким чином п.4.5 договору іпотеки містить відповідне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке було погоджено сторонами при його укладенні та відповідає приписам ст.ст.36,37 Закону України «Про іпотеку». Тобто, при укладанні іпотечного договору, сторонами було досягнуто згоди щодо можливого способу позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі письмового застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке міститься в договорі іпотеки, про що згода власником/іпотекодавцем була надана при підписанні договору іпотеки та є способом його волевиявлення в розумінні ст.ст.205,207,628 ЦК України щодо визначення можливого позасудового звернення стягнення. З огляду на вищенаведене, суд вважає безпідставними та відхиляє доводи позивача щодо відсутності у банка правових підстав для реєстрації права власності на предмет іпотеки на підставі застереження, що міститься в іпотечному договорі. За вказаних вище обставин, оскільки під час розгляду справи судом не встановлено факту порушення умов іпотечного договору та норм діючого законодавства при зверненні стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, у т.ч. під час реєстрації права власності, суд вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed