Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-17 00:00:00

Позивач 26.03.2018 р. звернулася в суд з позовом до відповідача, у якому просила визнати за нею право власності на будинковолодіння по вул. Галицька №45-А в селі Ямниця . Заявлений позов обґрунтовувала тим, що батько її чоловіка [PERSON] був забудівельником житлового будинку на земельній ділянці в селі Ямниця Тисменицького району Івано-Франківської області (в даний час вул. Галицька №45-А в с. Ямниця). Всі будівельні роботи завершив в 1991 році. Проте, свідоцтво про право власності на будинковолодіння [PERSON] не отримував, реєстрація права власності не проводилась. Правовий статус майна на час його утворення був врегулюваний ст. 100 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) та Інструкцією Мінкомгоспу УРСР від 31.01.1966р. При цьому глава десята цього Кодексу не повязувала наявність права власності на майно з його обовязковою державною реєстрацією. Крім того, Інструкцією не встановлювався обовязок щодо реєстрації будинків та домоволодінь, розташованих у селі. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому спірне будинковолодіння, яку прийняв чоловік позивачки як спадкоємець за законом першої черги відповідно до вимог\~ст.549 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.) шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном, ставши одноособовим власником будинковолодіння. Після смерті чоловіка, що настала 31 жовтня 2013 року, позивач успадкувала належне будинковолодіння як спадкоємець за законом першої черги відповідно до вимог ч.3\~ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. З огляду на те, що на спадкове будинковолодіння відсутні правовстановлюючі документи нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину. Тому вона змушена звернутись до суду з даним позовом про визнання права власності. Позивач у підготовче засідання не з'явилася, у поданій суду заяві просила справу розглянути у її відсутності, позов підтримала і просила його задовольнити. Відповідачі у підготовче засідання не з'явилися, у поданих суду заявах відповідачі позов визнали, не заперечували щодо його задоволення, просили справу розглянути у їх відсутності. Суд вважає, що підготовче судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування підготовчого судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що спірне будинковолодіння по вул. Галицька №45-А в селі Ямниця Тисменицького району Івано-Франківської області, 1991 року побудови. Право власності на вказане будинковолодіння підтверджується відповідним записом у погосподарській книзі Ямницької сільської ради, який визнавався в якості акту органу влади (публічного акту), що підтверджує право приватної власності. Однак, належний правовстановлюючий документ відсутній, реєстрація права власності не проводилась. Ринкова вартість будинковолодіння на даний час становить 486922 грн. Після смерті 24 вересня 2002 [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому будинковолодіння, яку прийняв його син [PERSON] як спадкоємець за законом першої черги відповідно до вимог ст.549 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.) шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном, ставши власником будинковолодіння. Однак, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно, в установленому законом порядку, не оформив своїх спадкових прав. Після смерті 31 жовтня 2013 року [PERSON] позивач який є спадкоємцем за законом першої черги успадкувала належне будинковолодіння відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Вказані обставини, що не оспорювались відповідачами, які позов визнали, підтверджуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами. У відповідності з вимогами ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Зміст спірних\~правовідносин полягає\~у тому,\~що спірне\~будинковолодіння по\~вул.\~Галицька №45-А в селі Ямниця\~ Тисменицького\~району Івано-Франківської\~області після смерті 24 вересня 2002 [PERSON] було успадковане його сином [PERSON], а після смерті 31.10.2013р. останнього його дружиною [PERSON] у порядку спадкування за законом як спадкоємцем першої черги. Однак, відсутність правовстановлюючого документу на спадкове будинковолодіння та відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позбавляють позивача можливості оформити належне їй право на спадщину в нотаріальному порядку. З огляду на викладене суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та визнання за позивачем права власності на спірне будинковолодіння. При вирішенні спору суд застосовує наступні норми права. Статтею 100 ЦК УРСР\~(у редакції 1963 р.) визначалося, що в особистій власності громадян може бути, зокрема, і житловий будинок. При цьому\~глава десята цього кодексу \~не пов'язувала наявність такого права з його обов'язковою державною реєстрацією. Відповідно до п.4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 р., реєстрації підлягали всі будинки та домоволодіння, які належали громадянам на праві особистої власності та були розташовані в межах міст і селищ міського типу. Жодною інструкцією не встановлювався обов'язок щодо реєстрації будинків та домоволодінь, розташованих у сільських населених пунктах. Закон України «Про власність» від 07.02.1991 р. також не передбачав обов'язкової державної реєстрації права власності. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги були, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого (ст.529 ЦК УРСР). Відповідно до вимог\~ст.548 ЦК УРСР \~для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв; прийнята спадщина визнавалася належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно вимог п.1 ч.1\~ст.549 ЦК УРСР \~визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. За загальним правилом закони та інші нормативні акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплено у ч.1\~ст.58 Конституції України та ст.5 ЦК України, згідно якої дію акту цивільного законодавства в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності. До події або факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Згідно\~ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). До першої черги спадкоємців за законом належать діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). Відповідно до вимог ч.3\~ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, який прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від спадщини. Як передбачено ч.5\~ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до практики розгляду спорів даної категорії судові витрати по сплаті судового збору залишаються за позивачем. З огляду на наявність підстав для повернення позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, у відповідності з вимогами ч.1\~ст.142 ЦПК України суд повертає позивачу з державного бюджету 50 % сплаченого судового збору, що складає 2434 грн. 61 коп. На підставі наведеного, відповідно до ст.58 Конституції України, ст.ст.529, 548, 549 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.), ст.5, 1216, 1218, 1261,126 ЦК України,

Outcome: approved