Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Позивач 24.05.2017 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.04.2008 року з нього на користь відповідача було стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку на утримання доньки [PERSON], [INFO], до її повноліття. [INFO] року позивач одружився з [PERSON] Від сумісного шлюбу у них [INFO] року народився син [PERSON] Позивач є приватним підприємцем та має мінливий дохід. [PERSON] на теперішній час не працює та перебуває у відпустці по догляду за дитиною Позивач просив суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.04.2008 року, з 1/4 до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу). У заяві від 12.12.2017 року позивач [PERSON] просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] в заяві від 12.12.2017 року просив розглядати справу за його відсутності, в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.04.2008 року з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с. 26-27). [INFO] року зареєстровано шлюб між позивачем та [PERSON] (а.с. 14). Від сумісного шлюбу в них [INFO] року народився син [PERSON] (а.с. 15). [PERSON] перебувала в декретній відпустці у зв'язку з вагітністю та пологами з 27.02.2017 року по 02.07.2017 року та з 03.07.2017 року по 16.07.2017 року - у післяпологовій відпустці в зв'язку з ускладненими пологами (а.с. 16). Позивач є приватним підприємцем (а.с. 13). Як вбачається з довідки від 11.10.2017 року позивач працює менеджером в ПАТ КБ «ПриватБанк», його дохід за період з 26.05.2017 року по 30.09.2017 року становить 102137,17 грн., середній дохід на місяць - 20427,43 грн. (а.с. 42). Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.91 р. № 789-ХІІ, ч. 7 ст. 8 СК України, передбачають, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Законодавство України встановлює пріоритет інтересів дітей при вирішенні сімейних спорів (ч. 8 ст. 7 СК України), а також зобов'язує дотримуватись засад рівності їх прав щодо батьків (ст. 142 СК України) та справедливості у врегулюванні сімейних відносин (ч. 9 ст. 7 СК України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За положеннями ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Ці ж самі положення закріплено в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Однак, позивачем в порушення вимог ст. ст. 10, 59-60 ЦПК України не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він не має змоги сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі ? частини його доходу. Таким чином, докази, на які посилався позивач як на підставу для зменшення розміру аліментів, не дають підстав для задоволення позову про зменшення розміру аліментів, оскільки вказані ним обставини не можуть бути підставою для надання переваги у матеріальному забезпеченні однієї дитини порівняно з дітьми, щодо яких ставиться питання про зменшення розміру аліментів. Отже, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв'язку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed