Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON] 21 жовтня 2015 року звернулась до Кодимського районного суду з позовом до Баштанківської сільської ради Кодимського району Одеської області про визнання в порядку спадкування за законом права приватної власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті її матері [PERSON]. В позовній заяві позивач вказала, що [INFO] року померла її мати - [PERSON], яка за життя мала право на земельну частку (пай) із земель Баштанківської сільської ради Кодимського району. Позивач є спадкоємцем спадщини померлої матері, однак через втрату сертифікату на земельну частку (пай) та необхідність тривалого доведення родинних відносин з померлою, своєчасно звернутись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини матері не змогла. Рішенням Кодимського районного суду від 29 травня 2014 року встановлений факт родинних відносин між нею та померлою матір'ю [PERSON] Рішенням цього ж суду від 13 травня 2015 року їй був поновлений строк для звернення до нотаріуса, після чого вона у поновлений судом строк звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини померлої матері, однак нотаріус відмовила у вдачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки у неї був відсутність оригінал сертифікату, який був втрачений. В судовому засідання представник позивача [PERSON] (діє відповідно до договору про надання правової допомоги від 01 жовтня 2015 року) вказаний позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача - Баштанківської сільської ради Кодимського району Одеської області в судове засідання не з'явився, надавши письмову заяву №02-01/272 від 04 листопада 2015 року, в якій просив розглянути справу без нього. Проти позову не заперечував. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, тому суд вважає можливим розглянути вказану цивільну справу без участі представника відповідача. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані сторонами письмові докази, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін та інших осіб, суд відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України вважає можливим позов задовольнити з таких підстав. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Судом встановлено, що [INFO] року померла мати позивача [PERSON] - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], повторно виданим 26 лютого 2014 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції Одеської області. Факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та померлою [PERSON] підтверджується копією рішення Кодимського районного суду Одеської області від 29 травня 2014 року (справа №503/827/14-ц). Визначаючи якими правовими нормами слід керуватися при вирішенні зазначеного спору (зокрема, нормами Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року чи Цивільного кодексу України в редакції 2004 року), суд виходить з наступного. Відповідно до п.п.4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто після 01 січня 2004 року. Правила Книги 6 цього кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим кодексом чинності. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.1 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах по спадкування» роз'яснив, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР, якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз.14 п.1 Інформаційного листа №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, вказав, що у відповідності з п.5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила книги шостої Цивільного кодексу можуть застосовуватись лише до спадщини, яка відкрилась після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким із спадкоємців, право на спадкування в яких виникло відповідно до норм ст.ст.529-531 ЦК УРСР. Шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився 20 травня 2001 року, протягом цього строку спадщина позивачем прийнята не була, а тому з врахуванням роз'яснень, які є в абз.3 п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року та абз.13 і 14 п.1 та п.2 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, застосуванню для вирішення заявленого позивачем позову підлягають норми Цивільного кодексу України, який набув чинності з 01 січня 2004 року. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця (ч.2 ст.1220 ЦК України). До складу спадкового майна померлої [PERSON] ввійшла земельна частка (пай), розміром 3.53 умовних кадастрових гектарів із земель Баштанківської сільської ради Кодимського району Одеської області, яка належала їй відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого Кодимською районною державною адміністрацією. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України. Заповіту померла [PERSON] не склала, тому позивач, як донька померлої, є спадкоємцем її спадкового майна за законом першої черги. Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття проживав окремо від спадкодавця, на протязі шести місяців з моменту відкриття спадщини має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 та ст.1270 ЦК України). Судом встановлено, що позивач [PERSON] разом з померлою [PERSON] на день смерті останньої не проживала, тому у поновлений рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 13 травня 2015 року строк звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини померлої матері, у зв'язку з цим позивач у відповідності з вимогами ст.ст.1969 та 1970 ЦК України визнається такою, що прийняла спадщину померлої матері. Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на це нерухоме майно. Матеріали справи містять належні докази звернення позивача до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини померлої матері та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, 01 жовтня 2015 року нотаріус відмовила у видачі позивачеві свідоцтва про право на спадщину через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно. Встановлено, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданий Кодимською районною державною адміністрацією, втрачений, оголошення про що було опубліковане в газеті «Вісті Кодимщини» №9 від 01 березня 2014 року. Видача цього сертифікату померлій [PERSON] Кодимською районною державною адміністрацією Одеської області підтверджується довідкою відділу Держгеокадастру у Кодимському районі №31-38-99.11-99/15-15 від 02 жовтня 2015 року. Відсутність оригіналу зазначеного правовстановлюючого документу відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції №296/5 від 22 лютого 2012 року, є підставою для відмови у вчиненні нотаріусом відповідної нотаріальної дії та відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з цим нотаріус своїм листом №638 01/16 від 13 серпня 2014 року відмовили позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.3.1 Інформаційного листа №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», вказав, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може бути позивачем у справі про визнання права власності на це спадкове майно (абзац 4). Крім цього, відповідно до ст.392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Зазначені обставини свідчать про неможливість захисту порушеного права позивача в позасудовому порядку, тому обраний нею спосіб захисту цього порушеного права відповідає ст.16 ЦК України, у зв'язку з чим її позов підлягає задоволенню, оскільки за нормами ч.3 ст.1268 ЦК України вона прийняла спадщину померлої матері. На підставі викладеного,

Outcome: approved