Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

Позивач [PERSON], 21.10.2015 року звернулась до суду із позовом, в якому просила суд визнати свідоцтво про право власності на житло - квартиру [ADDRESS], видане КП «Харківське міське БТІ» за розпорядженням міського голови №5019 від 05.12.2012 року на ім'я [PERSON], недійсним та скасувати його; визнати заповіт, складений від імені [PERSON] на користь [PERSON] 10 січня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований за р.№ 43, недійсним в частині розпорядження заповідачем квартирою №3 у будинку №11 по вул. Познанській у м. Харкові і скасувати його в цій частині. В обґрунтування позову зазначила, що спірною є двокімнатна ізольована квартира [ADDRESS], що розташована у будинку житлового кооперативу «Зоря-239». Ця квартира була надана батькам позивача, [PERSON] та [PERSON], на сім'ю з чотирьох осіб у 1970 році. Членом цього житлового кооперативу стала мати позивача на підставі витягу з протоколу № 9 засідання міської житлової комісії від 23 березня 1970 року, в якому зазначено, що [PERSON] включена до членів ЖК з наданням двокімнатної квартири на сім'ю з чотирьох осіб, а зобов'язання по сплаті позики ЖК «Зоря-239» за надану квартиру оформлено на [PERSON] 15 травня 1971 року. Крім того, контрольний талон до ордера на квартиру № 25986 серія А був виписаний теж на батька позивача - [PERSON] 03 вересня 1970 року. Згідно довідки ЖК «Зоря-239» № 116 від 11.06.2012 року пайові внески за спірну квартиру сплачувались: перший - у липні 1970 року, а повністю пай за квартиру було сплачено у грудні 1988 року. Батьки позивача перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 червня 1963 року до 29 березня 1983 року, що підтверджується свідоцтвами про одруження - серії ІІ-ЯК № 1004743, виданого повторно 25.02.1981 року Палацом одруження «Дзержинський» м. Харкова (актовий запис про одруження № 3595 від 26.06.1963 року) та про розірвання шлюбу - серії І-ВЛ № 479172, виданого 29 березня 1983 року Московським відділом ЗАГС м. Харкова (актовий запис про розірвання шлюбу № 428 від 29.03.1983 року). За час перебування у шлюбі вони придбавали для сім'ї нерухоме майно, до числа якого увійшла і спірна квартира. Розлучення батьків позивача носило суто формальний характер, після розірвання шлюбу вони продовжували сумісне проживання. Сплачували сумісно пай за кооперативну квартиру, мали спільний бюджет та вели спільне господарство, що підтверджується актом, складеним і підписаним депутатом сільради Великобурлуцького району Харківської області від 23 вересня 2015 року у присутності сусідів, що мешкали поруч із ними за життя батьків. 17 листопада 2011 року батько позивача, [PERSON], помер. Батьки позивача не встигли зареєструвати своє право спільної сумісної власності подружжя на спірну квартиру, коли батько був живий, але ніхто з батьків ніколи не відмовлявся від своєї частки в цій квартирі. За законом квартира належала їм обом в рівних частках як придбана у період шлюбу і мала статус спільного сумісного майна подружжя за положеннями ст.22-23, 28 КпШС України, а також стала об'єктом приватної власності з моменту вступу в силу Закону України «Про власність» у 1990 році. Батько позивача за життя заповіту не залишив. Після його смерті із заявами про прийняття спадщини за законом до 4-ї ХДНК звернулася позивач, [PERSON], як дочка померлого (заява № 952 від 11.05.2012 року), та її молодший брат [PERSON] - син померлого (заява № 479 від 13.03.2012 року). Мати позивача звернулась до нотконтори вже після закінчення строку на подачу заяви про прийняття спадщини, а саме 26.06.2012 року, із заявою, в якій зазначила, що все спадкове майно належить спадкодавцю, її колишньому чоловіку (вх.№ заяви 1908/02-14). Інших заяв до нотконтори ні від кого не надходило. Отже, за прийняттям спадщини після смерті батька позивача звернулися тільки його діти: дочка [PERSON] та син [PERSON] Другий брат позивача - [PERSON] (відповідач у справі) та їх мати із заявами про прийняття спадщини або про відмову від неї у відповідний строк до нотконтори не зверталися. До спадкової майнової маси, що залишилася після смерті батька позивача, увійшло дві кооперативні квартири, повністю сплачені, але офіційно не оформлені батьками на праві власності за собою. Це спірна квартира та однокімнатна ізольована кооперативна квартира [ADDRESS], повністю виплачена батьками також сумісно у 1981 році. За життя батько позивача не зареєстрував за собою право власності на частку квартири по вул. Познанський, тому вона та її брат, які звернулися за прийняттям спадщини після смерті батька, не можуть отримати свідоцтво про право власності на належні їм частки у спадковій квартирі. У зв'язку з тим, що після повної сплати пайового внеску за спірну квартиру разом із матір'ю батько позивача фактично став власником 1\\2 її частини. На думку позивача, не важливо, що батьки були розлучені з 1983 року, вони продовжували вести спільне господарство та виплатили більшу частину паю за цю квартиру, перебуваючи у законному шлюбі. А отже і право на свою долю у майні не втратили. Саме так порекомендував позивачу державний нотаріус Четвертої ХДНК [PERSON] у своєму листі-роз'ясненні за № 3320/01-16 від 06.10.2012 року, мотивуючи свою відмову у видачі їй свідоцтва про право власності на спадщину, що у зв'язку з відсутністю документів, які підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно, видати свідоцтво про право на спадщину за законом неможливо і їй було рекомендовано звернутися до суду за оформленням права власності на частку в спірній квартирі. Такий лист позивач отримала у жовтні 2012 року, коли строк на прийняття спадщини закінчився та спадкова справа була закрита. Крім того, державний нотаріус у згаданому листі зазначила, що 27.05.2012 року (на момент закінчення шестимісячного строку на прийняття спадщини) «Згідно довідки КП «Харківське міське БТІ» №2316959 право власності на квартиру №'3 по вул. Познанській, буд. 11 в місті Харкові не зареєстроване». Позивач з братом не змогли відразу звернутись до суду із-за фінансових утруднень, але в 2015 році виявилось, що квартира на Познанській пройшла процедуру державної реєстрації права власності ще 24.12.2012 року та вже повністю належить матері позивача [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності б/н від 18.12.2012 року, виданого Виконкомом Харківської міської ради на підставі розпорядження. Мати позивача померла 31 січня 2015 року. Вона залишила від свого імені заповіт на своє майно на користь брата - відповідача [PERSON] В зв'язку із викладеним позивач змушена звернутися до суду із даним позовом. В судовому засіданні позивач, та її представник, що діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, - [PERSON], позовні вимоги підтримали в повному обсязі, та посилаючись на вищевикладене, просили суд позов задовольнити. Відповідач, [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі, проти його задоволення заперечував, крім того надав письмові заперечення проти вимог [PERSON] про наступне: Відповідач зазначив, що спірна квартира повністю належала на праві приватної власності його матері, [PERSON] У вказаній квартирі його мати та він із родиною мешкали все своє життя. Його батько після розірвання шлюбу із матір'ю ніяких вимог щодо визнання за ним права власності на частку спірної кватири не заявляв, як не заявляли своїх претензій і його сестра, [PERSON] та брат, [PERSON] Мати сторін, [PERSON], за життя у встановленому законом порядку оформила своє право власності на спірну квартиру, отримавши свідоцтво про право власності на житло. Під час отримання вказаного свідоцтва будь-яких порушень нормативно-правових актів не було. За свого життя його мати склала заповіт, яким заповіла все належне їй майно своєму синові, відповідачу по справі. Вважав, що оскільки позивач по справі не брала участі у догляді за матір'ю похилого віку, не приймала участі у її похованні, вона не має жодних прав на майно, що залишилось після її смерті. Відповідач, також зазначив, що оскільки за свого життя його батько не ставив питання про поділ майна, набутого під час шлюбу, а пай за спірну квартиру частково виплачувався під час шлюбу, а частково - після розлучення батьків, в теперішній час вирішувати питання щодо належності будь-якої частини спірної квартири покійному батькові не є можливим. З урахуванням викладеного, просив суд відмовити в задоволенні позову повному обсязі. В судовому засіданні відповідач та його представник, що діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, посилаючись на факти та обставини, викладені в письмових запереченнях, просили у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представник відповідача - ЖК «Зоря-239» - голова правління ЖК [PERSON] до початку судового засідання звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, із рішенням суду згоден. Від представника відповідача - виконавчого комітету Харківської міської ради - [PERSON], яких діє на підставі довіреності, до початку судового засідання надійшли письмові заперечення проти позову. Так, представник відповідача зазначив, що оскільки предметом позову є оскарження рішення та дій органу владних повноважень, даний спір має бути розглянутий в порядку адміністративного судочинства, а цивільний позов [PERSON] має бути залишений без розгляду. Від третьої особи - приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу [PERSON], до початку судового засідання надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи - КП «Харківське міське БТІ» в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON]О, не визнала, надала до суду письмові заперечення проти позову. Так, представник третьої особи, що діє на підставі довіреності, - [PERSON] пояснила суду, що на момент оформлення права власності [PERSON] на спірну квартири, до КП «Харківське міське БТІ» було надано належні докази на підтвердження того факту, що саме вона була членом житлового кооперативу, на її ім'я відкрито особовий рахунок, в зв'язку із чим, із урахуванням наданих ЖК «Зоря-239» відомостей їй було видано свідоцтво про право власності на житло. Крім того, представник КП «Харківське міське БТІ», посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності, просила суд відмовити у задоволенні позову. Третя особа - [PERSON], на судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не сповістив, про час та місце розгляду справи повідомлявся неодноразово, своєчасно та належним чином. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, пояснення преставника третьої особи, ознайомившись із заявами представників відповідачів, третіх осіб, дослідивши надані докази в їх сукупності, допитавши свідків, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач, [PERSON], 11.05.2012 року зверталась до Четвертої державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, [PERSON], померлого 17.11.2011 року. Крім неї, із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, звернувся її брат, [PERSON] 26.10.2012 року спадкоємцям - [PERSON] та [PERSON], видано свідоцтва про право спадщину за законом - на грошові заощадження. (а.с. 12). Разом із тим, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме на частину квартири [ADDRESS], [PERSON] було відмовлено оскільки спадкодавець - [PERSON] помер до Державної реєстрації права власності на нерухоме майно, за життя своїм правом виділити частку паю в спільному сумісному майні подружжя не скористався. Крім того, право власності на вказану квартиру зареєстроване за [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло від 18.12.2012 року. З метою виділу частки належної батькові, позивачеві рекомендовано звертатися до суду (а.с. 11). З копії зобовязання від 12.05.1971 року (а.с. 136,137) вбачається, що [PERSON] зобовязався перед ЖСК «Зоря 239» надану йому позику у розмірі 2330 карбованців на строк 19 років погашати рівними частками. Крім того, з копії контрольного талону до ордеру №25486 від 03.09.1970 року (а.с. 138) вбачається, що за рішенням Орджонікидзевського РВК від 02.09.1970 року саме [PERSON] виділено на склад родини: [PERSON]- дружина, [PERSON] - син, [PERSON] - дочка, та [PERSON], - основний квартиронаймач, - двокімнатну квартиру № 3 в будинку №40 Салтівського жилмасиву. В матеріалах справи міститься копія заяви [PERSON] (а.с. 155), з якої вбачається, що остання зверталась до Харківської міської ради із заявою про оформлення та видачу їй свідоцтва про право власності на кооперативну квартиру [ADDRESS], вказана заява датована 04.07.2012 року та прийнята департаментом діловодства ХМР 21.07.2012 року. Разом із тим, в матеріалах справи наявна відповідь на запит суду з КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр» від 18.07.2016 року, з якої вбачається, що в період часу з 02.07.2012 року по 26.07.2012 року [PERSON] знаходилась на лікуванні на цілодобовому стаціонарі в мамологічному відділенні, де 05.07.2012 року була прооперована. Таким чином, суд вважає обґрунтованими сумніви позивача, як в дотриманні самої процедури видачі [PERSON] свідоцтва про право власності на житло, так і взагалі, - в спроможності її матері на той період часу, коли вона постійно перебувала на стаціонарному лікуванні з приводу онкологічного захворювання та вживала препарати, що суттєво знижують реакції, швидкість психомоторних реакцій, погіршують зір, тощо, - займатися оформленням свого права власності на квартиру, відвідувати БТІ, Харківську міську раду та інші організації. Доказів того, що від імені [PERSON] діяв представник за довіреністю, - матеріали справи не містять. Крім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того факту, що на час отримання правовстановлюючих документів на спірну квартиру, саме [PERSON] була основним наймачем вказаної квартири. З копії довідки №143 від 13.11.2012 року, виданої ЖК «Зоря-239» (а.с. 147) вбачається, зо основним квартиронаймачем квартири [ADDRESS] є [PERSON] В квартирі є зареєстрованими [PERSON] та [PERSON] Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло,оскільки під час його видачі не враховано наявності другого співвласника спірної квартири та його спадкоємців, які у встановленому законом порядку спадщину прийняли. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] надала суду пояснення з приводу того, що [PERSON] та [PERSON] свого часу дійсно розірвали шлюб, але ця дія носила суто формальний характер, оскільки була умовою для отримання [PERSON] квартири. Фактично вони продовжували мешкати однією родиною, разом перебиралися проживати в село, вели спільне господарство та мали спільний бюджет. В зв'язку із добрими відносинами, питання про поділ майна, зокрема, спірної квартири по вул. Познанській, в них ніколи не виникало, вказана квартира була їх спільним майном. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно до положень ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинила внаслідок його смерті. За ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину обов'язковим, коли об'єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов'язкової державній реєстрації. Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційне посвідчення, яке є невід'ємною частиною правовстановлюючого документа. У свою чергу право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч.2 ст. 1299 ЦК України). В силу ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісності. В силу ст. 70 Сімейного Кодексу України у випадку поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, частки майна чоловіка та дружини є рівними. Таким чином, суд вважає доведеним той факт, що спірна квартира набута подружжям [PERSON] за час перебування у шлюбі, була їх спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Як встановлено ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивач, на виконання наведеної норми закону своєчасно звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. У відповідності до ст. ст. 1216-1223, 1225 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом та відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи зазначені у заповіті. У відповідності до ч.2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом, усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. У положеннях ст. 1236 ЦК України про право заповідача на визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом визначено, що заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач також має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті; лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить частина його обов'язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Отже, на мій погляд, материн заповіт не є чинним, зважаючи на викладені мною обставини, і тому повинен бути частково скасований у частині, яка стосується квартири по вул. Познанській, яка вже увійшла у спадкову масу за законом та повинна бути розподілена між спадкоємцями за законом, а не за заповітом Згідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. №. 2 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності «розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону «Про власність», ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України); п. 10 п.п.б) при повному внесені пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі. Таким чином, оскільки заповідачу, [PERSON] на момент складання заповіту, спірна квартира належала на праві спільної сумісної власності, суд вважає слушними твердження позивача про те, що її мати не мала права розпоряджатися спірною квартирою вцілому. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає позов [PERSON] обґрунтованим, доведеним і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved