Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

Позивач 29 вересня 2015 року звернувся до суду з позовом в якому згідно останньої редакції уточнень вказав, що 20 червня 2006 року помер його рідний дядько [PERSON], крім позивача у останнього взагалі не було родичів. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки № 086, площею 0,0799 га в Ленінському районі м. Дніпропетровська садовому товаристві «Мічурінець», що належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії II-ДП № 033829 від 31 січня 2000 року. [PERSON] залишив заповіт, посвідчений 05.04.2002 року приватним нотаріусом ДМНО [PERSON], за реєстровим № 1745, яким спірну земельну ділянку заповів позивачу. Про існування заповіту позивачу не було відомо, він не звернувся своєчасно до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, тому є спадкоємцем за законом, але спадщину прийняв, оскільки постійно проживав разом зі спадкодавцем на час її відкриття. Постановою нотаріуса позивачу відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки він проживав разом з дядьком однією сім`єю, однак не був зареєстрований з ним за однією адресою. Так, з 2004 року спадкодавець потребував постійного догляду та допомоги, тому домовились, що він переїде на постійне місце проживання до позивача в квартиру № 18 будинку № 7 корпусу 1 на ж/м Тополя-2 в м. Дніпропетровську. З серпня 2004 року позивач разом з [PERSON] постійно проживали разом аж до смерті останнього, позивач доглядав за ним, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Він являвся інвалідом другої групи, мав хронічну хворобу нирок та інші захворювання, постійно лікувався, позивач купував ліки за спільні кошти, оплачував ліки, піклувався про нього, надавав допомогу та харчі. Протягом всього часу позивач обробляв земельну ділянку, а після смерті дядька його прийняли в члени кооперативу. Спадкодавець - [PERSON] є рідним братом батька позивача [PERSON], який помер 09 червня 1989 року, тому позивач спадкує ту частку, яка б належала йому за законом за правом представлення. Позивач просив встановити факт постійного проживання [PERSON], на час відкриття спадщини, тобто на 20 червня 2006 року, разом зі спадкодавцем [PERSON], який помер 20 червня 2006 року; визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку № 086, площею 0,0799 га в Ленінському районі м. Дніпропетровська садовому товаристві «Мічурінець», в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 20 червня 2006 року. Від позивача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовну заяву підтримав та просив задовольнити. Від представника відповідача [PERSON] приватних садівників «Мічурінець» надійшла письмова заява з проханням слухати справу у його відсутність, не заперечував проти задоволення позову. Представник співвідповідача Дніпропетровської міської ради в судове засідання не зявився, про день і час проведення слухання справи сповіщався належним чином. Від представника третьої особи надійшла письмова заява з проханням слухати справу у їх відсутність. Суд, вислухавши пояснення позивача, свідка вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~\~\~\~\~\~\~\~ На підставі ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. \~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Матеріалами справи встановлено, що земельна ділянка № 086, площею 0,0799 га, розташована в Ленінському районі м. Дніпропетровська у садовому товаристві «Мічурінець», належить на праві власності [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії II-ДП № 033829 від 31 січня 2000 року (а.с.8). [PERSON] 20 червня 2006 року помер, за життя склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО [PERSON], за реєстровим № 1745, згідно якого садибний будинок, розташований на земельній ділянці № 086, площею 0,0799 га в Ленінському районі м. Дніпропетровська, с/т «Мічурінець», заповів своєму племіннику [PERSON] (а.с.9-10). Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сімєю, вели спільне господарство і мали спільний бюджет, вказані обставини підтвердив допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] Однак встановити факт їх сумісного проживання однією сімєю позивач не має можливості, як і спадкоємець за законом одержати свідоцтво про право на спадщину після його смерті, оскільки як зазначає позивач про існування заповіту йому нічого не було відомо. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON], дійсно проживали одною сімєю на час відкриття спадщини, тобто 20 червня 2006 року. Згідно ст.ст.1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийнятті. Згідно ч. 3 ст. 1266 ЦК України, племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Встановлено, що батьком [PERSON] є [PERSON], який помер 09 червня 1989 року (а.с.94). Таким чином, встановлено, що єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], як особа, що проживала зі спадкодавцем однією сімєю на час відкриття спадщини, тобто 20 червня 2006 року є позивач. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09 вересня 2015 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що залишилася після смерті [PERSON], оскільки згідно наданих документів факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] не встановлено, а строк звернення пропущено (а.с.11). Таким чином, аналізуючи здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що позивач, як особа, яка проживала однією сімєю зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, фактично прийняв спадщину після його смерті та успадкував земельну ділянку № 086, площею 0,0799 га в Ленінському районі м. Дніпропетровська садовому товаристві «Мічурінець», і тому вважає позовні вимоги в цій частині законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved