Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

Позивач [PERSON] 03.12.2018 року звернувся до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку, коштів за невикористану відпустку. Позовні вимоги мотивовані тим, що він з 04.02.2013 року по 20.08.2018 року перебував з відповідачем у трудових відносинах, працював на відокремленому підрозділі «шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля». Наказом № 875-к від 20.08.2018 року його було звільнено за власним бажанням, відповідно до ст. 38 КЗпП України, відповідач заборгував йому заробітну плату, компенсацію за невикористану відпустку, трьохмісячну вихідну допомогу при звільненні. Вважає, що відповідач таким чином порушив трудове законодавство. Просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі, компенсацію за невикористану відпустку, вихідну допомогу у розмірі трьохмісячного середнього заробітку на загальну суму 24000 грн. 00 коп., та середній заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день винесення судового рішення та витрати на правничу допомогу у розмірі 800,00 грн. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 05.12.2018 року відкрито провадження по справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, та уточнення позовних вимог, згідно яких просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі, компенсацію за невикористану відпустку, вихідну допомогу у розмірі трьохмісячного середнього заробітку на загальну суму 24 484 грн. 31 коп., середній заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день винесення судового рішення та витрати на правничу допомогу у розмірі 800,00 грн. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги не визнає, оскільки позивач перебуваючи у трудових правовідносинах з відповідачем фактично в день звільнення 20.08.2018 року не працював (перебував у відпустці по 25.08.2018 року) та після звільнення по теперішній час вимогу про розрахунок до відповідача не заявляв. Просить суд застосувати принцип співрозмірності при визначені розміру відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи. Просить суд слухати справу у відсутність представника відповідача. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основним Законом України статтею\~43\~Конституції передбачено\~право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Відповідно до\~ст. 21 Закону України «Про оплату праці»\~працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно\~ст. 22 цього Закону\~суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. З матеріалів справи, вбачається, що згідно запису № 27 трудової книжки серії [NUMBER] , [PERSON] 04.02.2013 року прийнято до ВП «шахта «Україна» «ДП «Селидіввугілля» на посаду підземного гірничого робітника по ремонту гірничих виробіток 4 розряду. Згідно запису № 35 трудової книжки серії [NUMBER] , 20.08.2018 року [PERSON] звільнено з займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з невиконанням умов колективного договору (несвоєчасною виплатою заробітної плати), з виплатою вихідної допомоги у розмірі 3- місячного середнього заробітку, відповідно до наказу № 875 -к від 20.08.2018 року. Як вбачається з довідки № 1-733 від 21.03.2019 року, виданої ВП «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля», [PERSON] , станом на 20.08.2018 року заборгованість по заробітній платі за період травень 2018 р. по серпень 2018 року складала 51961 грн. 35 коп. Станом на 20.03.2019 року сплачена заборгованість у розмірі 51961,35 грн. Вихідна допомога за невиконання умов колективного договору за вересень 2018 року станом на 21.03.2019 року виплачена у повному обсязі. Згідно довідки № 1-733 від 21.03.2019 року, виданої ВП «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля» середньоденний заробіток [PERSON] складає 476,50 грн, із розрахунку за період з червня 2018 року (відпрацьовано днів 13 днів) та липень 2018 року (відпрацьовано 0 днів). Згідно довідки № 1-1188 від 13.05.2019 року, виданої ВП «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля» [PERSON] у період з травня 2018 року по червень 2018 року відпрацював 33 робочих днів. Розмір нарахованої заробітної плати за травень 2018 року 10649,54 грн., та червень 2018 року 6194,55 грн. Відповідно до\~ст. 47 КЗпП України\~роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган, повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, обов`язок із проведення з працівником розрахунку покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану плату. Стаття 117 КЗпП України застосовується у разі несвоєчасної виплати належних працівнику від підприємства сум незалежно від наявності клопотання працівника про таку виплату. Оформивши звільнення позивача та видавши йому трудову книжку, відповідач свій обов`язок із проведення з працівником розрахунку не здійснив, а тому є підстави для застосування до відповідача відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст. 117 КЗпП України. Згідно п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» за своєю структурою заробітна плата складається: з основної - винагороди за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норм часу, виробітку, обслуговування, посадових обов`язків); із додаткової - винагороди за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці (доплати, надбавки, гарантійні й компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій); а також із заохочувальних та компенсаційних виплат - винагороди за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційних та інших грошових і матеріальних виплат, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад установлені цими актами норми. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до роз`яснень, які надані Верховним судом України в постанові Пленуму № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі застосування ст. 117 КЗпП України перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Разом з тим, враховуючи вищевикладене, суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що позивач не звернувся до роботодавця з письмовою вигодою здійснити з ним розрахунок при звільненні, оскільки відсутність даної вимоги не виключає обов`язок роботодавця здійснити працівникові належні йому виплати в день звільнення. Суд, вирішуючи позовні вимоги про стягнення заборгованості заборгованість по заробітній платі, компенсацію за невикористану відпустку, вихідну допомогу у розмірі трьохмісячного середнього заробітку, дійшов до висновку, що в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки відповідачем здійснений розрахунок з позивачем. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд встановив до наступне. Згідно листа № 224/0/103-17/214 від 19.10.2017 року Мінсоцполітики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу в 2018 році» кількість робочих днів складає: жовтень 2018 року\~22 дня, листопад 2018 року\~22 дня, грудень 2018 року - 21 день. Відповідно до абзацу 2 листа N 224/0/103-17/214 від 19.10.2017 року Мінсоцполітики України про надання роз`яснення, законодавством не передбачено єдиної норми тривалості робочого часу. Норма робочого часу працівників може бути різною залежно від багатьох чинників: тривалості робочого тижня, тривалості робочого дня, коли встановлені вихідні і т. д. Тому норму робочого часу роботодавці повинні розраховувати самостійно виходячи з режиму роботи, запровадженого на підприємстві, з дотриманням вимог триманням вимог\~статей 50-53,\~67\~і\~73\~КЗпП. Згідно ч. 1 Закону України № 2211-VIII від 16.11.2017 року внесено зміни до ст. 73 Кодексу законів про працю України, встановлено святкові дні «7 січня і 25 грудня Різдво Христове». Тобто,\~кількість робочих\~днів за\~грудень 2018\~року складає\~20\~днів;\~кількість робочих\~днів позивача\~з розрахунку\~з 20.08.2018\~року (день\~звільнення)\~по 31.12.2018\~р.\~складала би\~94\~днів:\~серпень 2018 року 10 днів, вересень 2018 року 20 днів, жовтень 2018 року 22 дня, листопад 2018 року 22 дня, грудень 2018 року - 20 днів. Згідно листа N\~78/0/206-18\~від 08.08.2018\~року Мінсоцполітики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу в 2019 році» відповідно до якого кількість робочих днів позивача з розрахунку за 2019 рік складала би 90 днів: січень 2019 року - 21 день, лютий 2019 року 20 днів, березень 2019 року 20 днів, квітень 2019 року 21 день, травень 2019 року - 8 днів (по день винесення судового рішення). Згідно порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року обчислення середньої заробітної плати працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Суд звертає увагу, на те, що розрахунок середньоденної зарплати наданий відповідачем не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки вищевказаний розрахунок здійснений за 2 календарні місяці роботи з червня 2018 року (відпрацьовано днів 13 днів) та липень 2018 року (відпрацьовано 0 днів), що не відповідає Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року. Отже, відповідно розрахунку суду середньоденна заробітної плати [PERSON] за період з травня 2018 року по червень 2018 року складає: 33 відпрацьованих днів / 16844,09 грн. заробітної плати = 510 грн. 42 середньоденна заробітна плата. Таким чином, сума компенсації за час затримки розрахунку складає: 510 грн. 42 коп. (середньоденна заробітна плата) Х 184 (кількість днів затримки розрахунку) = 93\~917 грн. 28 коп. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, надані суду докази, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню. Суд, вирішуючи позовні вимоги щодо витрати на правничу допомогу, встановив наступне. Згідно п. 3 ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] було надано правничу допомогу про що свідчить договір про надання юридичних послуг від 26.11.2018 року, квитанція від 30.11.2018 року та акту виконаних робіт (наданих послуг), який підписано сторонами 30 листопада 2018 року, за яким [PERSON] прийняв послуги адвоката Дальгіс Л.О., у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, пов`язані з правничою допомогою у розмірі 800 грн. 00 коп. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає суму, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при подачі позову до суду позивач звільнений від сплати судового збору, рішення прийнято на його користь, тому судові витрати слід стягнути з відповідача в дохід держави у розмірі 704 грн. 80 коп. згідно до ставки судового збору передбаченої Законом України «Про судовий збір» в редакції на час звернення позивача до суду. На підставі\~вищевикладеного,\~

Outcome: partial