Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-06 00:00:00

Позивач [PERSON], [INFO], звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON], [INFO], про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що за час шлюбного життя в сім'ї виникали сварки на побутовому рівні, які привели до втрати між подружжям почуття взаєморозуміння та поваги один до одного. Позивач зазначає, що неодноразово намагався зберегти сім'ю, однак всі його пропозиції, щодо збереження сім'ї, до відповідачки лишилися марними, відповідачка не бажає відновлення почуттів один до одного, та подальшого поновлення шлюбних відносин. З 2015 року подружжя припинило шлюбні відносини, хоча мешкають за однією адресою. Вважає, що сім'я розпалась остаточно і зберегти її неможливо. Спору про поділ майна немає. Від шлюбу подружжя має малолітню доньку - [PERSON], [INFO], та малолітнього сина [PERSON], [INFO]. В судове засідання, позивач не з'явився, проте надав заяву слухати позов за його відсутності, наполягає на позові, просить його задовольнити, проти заочного рішення не заперечує /а.с. 10/. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, не надала суду заяву про поважність пропуску судового засідання або про розгляд справи у її відсутність, заперечень на позовну заяву також не надала, не повідомила суду, яке прізвище після розірвання шлюбу бажає залишити. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливим розглядати справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення по даній справі в порядку ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд дійшов до таких висновків. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з розірванням шлюбу. У відповідності до вимог ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається . Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За правилами, встановленими ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 22 вересня 2007 року, свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 22 вересня 2007 року, актовий запис № 1418 зроблено міським відділом реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області /а.с. 6/. Від шлюбу у сторін є дві малолітні дитини - [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 01 грудня 2008 року, актовий запис № 1270 зроблено міським відділом реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області /а.с. 8/; [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження сері [NUMBER] від 18 вересня 2013 року, актовий запис № 853 зроблено міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області /а.с. 7/. Питання з ким будуть проживати малолітні діти вирішено подружжям в досудовому порядку, суперечок щодо виховання немає. Відповідачка не спростувала цього твердження, не надала доказів в протилежному. Позивач стверджує, що з 2015 року подружжя припинило шлюбні відносини, спору про розподіл майна не мають, шлюб зберегти не бажають. Відповідачка не надала доказів у протилежному. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права сторін. Суд не вбачає за необхідне застосовувати строк для примирення між подружжям, оскільки його застосування не призведе до збереження сім'ї. Суд вважає не можливим примусити позивача або відповідача зберігати шлюб. Враховуючи вищеназвані обставини, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON], та [PERSON] існує формально, а тому підлягає розірванню. Застосування строку для примирення не призведе до позитивного результату. Малолітніх дітей суд вважає за необхідне залишити з матір'ю, бо питання про місце проживання дітей вирішено сторонами в добровільному порядку. Відповідно до положень частини 1 статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачка по справі, не надала суду клопотання про заміну прізвища на дошлюбне, тому суд вважає за можливе залишити відповідачці після розірвання шлюбу прізвище «[PERSON]». Суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат згідно ст. 88 ЦПК України, оскільки позивачем не було заявлено про вирішення цього питання. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved