Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

Позивач [PERSON] 11.06.2019 р. звернулася в суд із позовом, в якому просить визнати відповідачів [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: вона - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та відповідачі: [PERSON] , [PERSON] . Дана квартира є не приватизована, згідно рішення Виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів м.Львова №560 від 12.11.1985 р. її батько [PERSON] отримав дозвіл на проживання із сім`єю. Зазначає, що відповідачі ще малолітніми дітьми у 1990 році разом зі своїми батьками виїхали на постійне проживання в США, до України з того часу не повертались. З врахуванням того, що відповідачі не проживають у спірній квартирі понад встановлений ст. 71 ЖК УРСР строк, вони не оплачують житлово-комунальні послуги, їхніх особистих речей у квартирі немає, їм не чиняться перешкоди у проживанні в даній квартирі, вважає, що відповідачів слід визнати такими, що втратили право користування квартирою. Ухвалою від 25.07.2019 р. позов прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує, просить такий задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, однак 23.09.2019 р. подали до суду заяви про слухання справи у їх відсутності, позовні вимоги визнають та просять їх задовольнити. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як роз`яснено у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ст.89 ЦПК України щодо оцінки доказів. Таким чином, ключовою обставиною, встановлення якої є необхідним для правильного вирішення цього спору, є наявність чи відсутність поважних причин відсутності відповідача у жилому приміщенні понад строки, встановлені ст.71 ЖК України. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідачі: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані в квартирі [ADDRESS] . Окрім них, в даній квартирі зареєстровані: [PERSON] , (основний квартиронаймач) [INFO] [PERSON] (позивач), [INFO] , [PERSON] , [INFO]., що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію ЛКП «Дністер» №3482 від 24.05.2019 р. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають у спірній квартирі понад встановлений законом строк, відповідачі позовні вимоги визнали. Таким чином, позовні вимоги позивача про визнання відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставними та обґрунтованими, а тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. Питання щодо судових витрат слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved