Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

Позивач [PERSON] 14.08.2018 року звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що 31.01.2017 року між нею та відповідачем був укладений шлюб . Від шлюбу має сина [PERSON], 16.94.2017 року. Дитина проживає з нею, відповідач проживає окремо. В провадженні суду перебуває справа про розірвання їх шлюбу. Вона несе значні витрати у звязку з утриманням сина, який потребує посиленого збалансованого харчування, витрат на різноманітні розвиваючи іграшки . Крім того вона несе витрати на придбання памперсів , засобів гігієни, одягу .Відповідач проходить військову службу, є курсантом академії, має дохід 7000-8000грн. Вона знаходить у щорічній відпустці по догляду за дитиною. Просить суд стягнути з відповідача на її користь на утримання сина по 1/3 частки з його доходу щомісячно до досягнення сином повноліття та стягнути з відповідача на її користь по 2000 грн. щомісячно до досягнення дитиною трьох років. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, додала, що за рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 4 грудня 2018 року між сторонами шлюб розірваний . Відповідач добровільно надавав позивачці матеріальну допомогу на утримання сина у розмірі 3000-4000 грн. щомісячно до звернення позивачки до суду, потім не припинив її надавати. Також зазначила, що позивач отримує соціальні виплати у звязку з народженням дитини . Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та розгляд справи був повідомлений належним чином, причина його неявки суду невідомо, заперечень суду не надав, у звязку з чим у відповідності до ст.280 ЦПК України за згодою представника позивача, суд розглядає справу, ухвалюючи заочне рішення. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та надавши їм оцінку в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст.\~7\~СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної\~Ради України\~№789-ХІІ\~від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй від 20.11.1959, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.\~9\~Конституції України проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 182\~СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та на теперішній час мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] 31 січня 2017 року, про що було зроблений актовий запис за №32 Залізничним районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Від сумісного життя сторони мають сина [PERSON] , [INFO]. Зазначене підтверджується наданою копією свідоцтва про народження. Син проживає з позивачкою, що підтверджується Актом, складеним ЛКП 2Сигнівка» від 19.94.2018 року. З довідки ТОВ «Сушия» від 30.04.2018 року вбачається, що позивач [PERSON] перебуває з 12.06.2017 року по 16.04.2020 року у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Як вбачається з довідки [PERSON] сухопутних військ ім..[PERSON] від 14 липня 2018 року за №3032 відповідач [PERSON] проходить військову службу, є курсантом 3 курсу академії. Згідно до довідки академії від 13.07.2018 року за №508 загальна сума його доходу за період з 01.05.17 року по 30.06.2018 року становить 122874,11грн. Суд вважає, що відповідач повинен виконувати свій обовязок по утриманню своєї дитини. Разом з тим, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає, що слід стягнути аліменти на користь позивачки на утримання доньки у розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно . Відповідно до частин другої та шостої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років і в разі розірвання шлюбу. Згідно з частиною четвертою статті 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. В силу ст.ст. 12, 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачка [PERSON] потребує матеріальної допомоги у звьязку з перебуванням у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а відповідач [PERSON] має можливість надавати їй таку допомогу, оскільки знаходиться у працездатному віці, являючись батьком дитини, зобовязаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини та її матері до відповідного віку. Приймаючи до уваги викладене, оцінивши можливість відповідача надавати матеріальну допомогу матері дитини [PERSON] , з урахуванням принципів розумності та справедливості, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково і стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 14.08.2018 року до досягнення дитиною трьох років, тобто по 16 .04.2020 року включно. В силу ст.\~141\~ЦПК України з відповідача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору у сумі 1536,80\~грн. в дохід держави.

Outcome: partial