Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

Позивач [PERSON] 05.10.2015року звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому після уточнення позовних вимог просить визнати недійсним з моменту підписання кредитний договір від 06.07.2007 року за № 825/2-40/1/7-065, підписаний між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» та договір іпотеки № 825/4-40/9/7-080 від 06.07.2007 року, укладений між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк», посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зубарєвим І.Ю., зареєстрований в реєстрі під № 6866 та № 6867. В обґрунтування позову позивач [PERSON] зазначила, що 06.07.2007 року між нею та ПАТ «Укрсоцбанк» було підписано кредитний договір № 825/2-40/1/7-065. Зазначений Договір підписаний сторонами із визначенням його змісту на основі стандартної форми, запропонованої Банком для будь-яких клієнтів- фізичних осіб. Згідно умов кредитного Договору їй повинні були бути надані кредитні кошти у розмірі 50 000 доларів США строком погашення до 05.07.2014 року зі сплатою 12.75 річних за користування кредитними коштами. Також з відповідачем було укладено договір іпотеки № 825/4-40/9/7-080 від 06.07.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зубарєвим І.Ю. Проте, позичальник не отримував за кредитним договором кредитні кошти у розмірі 50 000 доларів США, а отже відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань щодо надання кредиту в іноземній валюті, у зв`язку із чим вказаний договір є недійсним, а позичальник не має жодних зобов`язань перед банком. Позивач вважає порушеною істотну умову кредитного договору щодо порядку видачі та погашення кредиту, оскільки вона не відповідає вимогам законодавства України та Інструкції про касові операції в банках України. Пунктами 2.1. та 3.1.1. кредитного договору передбачено, що на умовах кредитного договору Банк відкриває та надає кредит з позичкового рахунку [NUMBER] . Згідно п. 2.4.1. кредитного договору встановлено, що сплата відсотків здійснюється на рахунок [NUMBER] . Жодний з вказаних рахунків позичальнику не відкривалися, про що свідчить відсутність укладення відповідних договорів про відкриття рахунків. Видача та погашення кредиту в готівковій іноземній валюті можливо виключно з використанням поточного рахунку клієнта, відкритого йому в установі банку на підставі договору банківського рахунку відповідно до положень глави 72 ЦК України. Проте, рахунки під номером [NUMBER] та [NUMBER] не є поточними рахунками клієнта, а призначені для внутрішніх операцій банку. Таким чином, договорів на обслуговування рахунку № [NUMBER] та № [NUMBER] між банком та позичальником не укладалися, та вказані рахунки не є рахунками клієнта, а недійсність пунктів 3.1.1. а 2.4.1. кредитного договору щодо видачі та повернення кредиту тягне за собою недійсність кредитного договору в цілому, оскільки без шляхів видачі та погашення кредиту кредитний договір неможливо виконувати. Крім того, кредитний договір укладено з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки підписано під впливом обману з боку банку. Також сторонами не узгоджено всіх істотних умов договору, а встановлені розміри відсоткової ставки не відповідають фактично встановленими у договорі розмірам. Перед укладанням Договору Банк навмисно ввів позивача в оману через свідомо не надану інформацію, яку повинен був надати перед укладанням правочинів для всебічного і повного ознайомлення з умовами кредитування, ціною, способами розрахунку, перевагами та недоліками існуючих на час укладання Договору схем кредитування та інше. Під час укладення кредитного договору банк приховав від позичальника повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупності вартості кредиту та реальної відсоткової ставки, чим ввів споживача в оману, оскільки проведеним за його ініціативою аудитом встановлено, що реальна ставка складає 14, 189 % річних в той час, коли кредит повинен був бути наданий під відсоткову ставку у розмірі 12, 75 %. За таких обставин, недійсність основного зобов`язання свідчить про недійсність правочину щодо його забезпечення, а тому наявні підстави для визнання недійсним договору іпотеки. Представником відповідача ПАТ «УкрСоцбанк» було надано заперечення на позов, в яких останній просив відмовивти в задоовленні позову у повному обсязі. Зазначає, що укладений оспорюваний кредитний договір між AT «Укрсоцбанк» та позивачем відповідає вимогам законодавства, внутрішній волі сторін, а тому - є чинним і обов`язковим для виконання сторонами. Пунктом 2.4.1. сторонами було встановлено, що сплата процентів здійснюється у валюті кредиту на рахунок « [NUMBER] » в Ленінському відділенні Харківської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк». Позивач в своїй позовній заяві не надав обґрунтованих підстав для визнання Кредитного договору недійсним, відсутні докази щодо порушень його прав чи охоронюваних законом інтересів, а наведені міркування є ніщо інше ніж підмінювання понять в чинному законодавстві та спроби ухилитися від виконання зобов`язань за Кредитним договором. На вимогу Закону України «Про захист прав споживачів» ПАТ «Укрсоцбанк» повідомив [PERSON] про програми кредитування та умови і особливості кредитування клієнтів - фізичних осіб. Позивач був ознайомлений з інформацією щодо наявних в установі АКБ «Укрсоцбанк» схем кредитування, їх умов, відмінностей між ними, в тому числі стосовно своїх зобов`язань, їх перевагами та недоліками, а також щодо орієнтованої сукупної вартості кредиту за кожною з них, та отримав всі необхідні роз`яснення. Разом з цим, власним підписом на цьому листі. Позичальник засвідчив про відсутність у нього будь-яких зауважень чи заперечень стосовно змісту наданої йому Банком інформації, як про особу і місце знаходження Банку, так і про умови отримання, користування та повернення кредиту. Також, відповідно до Додаткової угоди № 1 від 09.06.2009року до Договору Кредиту, укладеної між позивачем та відповідачем, Сторони погодили з 20.10.2008 року зміну процентної ставки до розмірі 15,00 % відсотків річних. Відповідно до Додаткової угоди № 2 від 12.06.2009 року до Договору кредиту укладеної між позивачем та відповідачем, Сторони погодили зміну графіку погашення кредиту та кінцевий термін повернення заборгованості, а саме: до 05 липня 2019 року. ПАТ «Укрсоцбанк» при укладені кредитного договору з [PERSON] дотримався вимог цивільного законодавства, законодавства про захист прав споживачів валютного та банківського законодавства, а також загальних засад цивільного законодавства, ст. 3 ЦК України. Зважаючи на умови Кредитного договору та вимоги чинного законодавства, вважає, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.17 ЗУ «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Крім того, договір кредиту був укладений 06.07.2007року. Таким чином, позов подано через п`ять років після строку позовної давності, в тому у суду є законні підстави застосувати наслідки спливу позовної давності до заявленого позову. 01.04.2019року представником відповідача, окремо, подано заяву про застосовування позовної давності. Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 13.10.2015року, відкрито провадження у справі. Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 11.04.2016року протокольно, залучено до справи у якості третьої особи [PERSON] . Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 16.11.2016року було витребувано докази. Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 10.11.2017року було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , що належить ПАТ «Укрсоцбанк». Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 21.06.2018року було призначено по справі судово-економічну експертизу, провадження у справі зупинено до отримання висновку експертизи. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 05.02.2019року, поновлено провадження по цивільній справі. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 14.11.2019року, поновлено провадження по цивільній справі. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 11.02.2020року, цивільну справу №752/16632/15 за позовом [PERSON] до ПАТ «Альфа-Банк», третя особа [PERSON] про захист прав споживачів, визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними передано на розгляд за підсудністю до Московського районного суду м. Харкова. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 29.04.2020року, прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 17.07.2020року, у задоволенні клопотання представника позивача про об`єднання цивільних справ відмовлено. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 17.07.2020року, призначено по справі судово-економічну експертизу, провадження по справі зупинено до отримання висновку експертизи. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 11.03.2021року, поновлено провадження у цивільній справі. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 01.07.2021року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 28.07.2021року, постановлено судове засідання у цивільній справі № 52/16632/15-ц-ц, призначене на 06.09.2021 року на 09 год. 00 хв., провести в режимі відеоконференції. Доручено Солом`янському районному суду міста Києва забезпечити проведення відеоконференції, з участю представника позивача [PERSON] та експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз [PERSON], з Московським районним судом м. Харкова, яке відбудеться 06.09.2021 року на 09 год. 00 хв. Позивач та представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи представник позивача був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення. Представник позивача отримав копію ухвали від 28.07.2021року та був обізнаний про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з Солом`янським районним судом міста Києва за його участі, однак до суду не з`явився. Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Суд, вважає неможливим подальше відкладення розгляду справи, оскільки відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Так, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, з огляду на вимоги ст. 223 ЦПК України, оскільки неявка позивача не перешкоджає вирішенню спору. Представник відповідача ПАТ «Альфа-Банк» - Кравцова С.Е. в судовому засідання проти позову заперечувала та просила відмовити у його задоволенні. Третя особа [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] . Суд, заслухавши представника відповідача, експерта, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 06.07.2007року між АКБ СР «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк») та [PERSON] укладено договір кредиту №825/2-40/1/7-065, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошових коштів в сумі 50 000 доларів США, зі сплатою 12,75 % річних та кінцевим терміном погашення 05.07.2014року. Відповідно до п.1.2 Договору кредиту, кредит надається позичальнику на поточні потреби /Том 1, а.с.9-15/. Відповідно до п.2.2., 2.4.1. 3.1.1. Договору кредиту, моментом (днем) надання Кредиту вважається день видачі позичальнику готівкових грошей в сумі кредиту. Сплата процентів здійснюється у валюті Кредиту на рахунок № [NUMBER] в Ленінському відділенні ХОФ АКБ «Укрсоцбанк» не пізніше десятого числа місяця наступного за тим, в якому нараховані проценти. У випадку, якщо десяте число місяця є неробочим днем, то позичальник зобов`язаний сплатити суму нарахованих процентів, згідно п.2.4. цього Договору у попередній робочий день. Кредитор зобов`язаний протягом одного робочого дня від дати набрання чинності договором, визначеним п.1.3.1 цього Договору, і за умови виконання позичальником своїх обов`язків, передбачених в п.п.3.3.1, 3.3.13. цього Договору, відкрити позичальнику в Ленінському відділенні ХОФ АКБ «Укрсоцбанк» позичковий рахунок № [NUMBER] видати позичальнику готівкові гроші в сумі Кредиту в порядку, визначеному цим Договором. У забезпечення виконання вказаних кредитних зобов`язань, 06.07.2007 року між банком, [PERSON] та [PERSON] , як майновим поручителем, укладено Іпотечний договір , відповідно до умов якого в іпотеку банку передано майно - трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 65,2 кв.м, яка належить іпотекодавцям на праві спільної сумісної власності. З копії заяви на отримання споживчого кредиту вбачається, що 03.07.2007року [PERSON] звернулася до Ленінського відділення Харківської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» із заявою про надання споживчого кредиту на придбання квартири в сумі 50 000 доларів США /Том 1, а.с.138/. Надання кредитних коштів [PERSON] у розмірі 50000, 00 доларів США з каси банку підтверджується Заявою [PERSON] на видачу готівки №109 від 06.07.2007року /том 1, а.с.146/. Позивач була ознайомлена з інформацією щодо наявних в установі АКБ «Укрсоцбанк» схем кредитування, їх умов, відмінностей між ними, в тому числі стосовно своїх зобов`язань, їх перевагами та недоліками, а також щодо орієнтованої сукупної вартості кредиту за кожною з них, та отримала всі необхідні роз`яснення, про що свідчить підпис на листі Інформації /Том1, а.с.140-141/. Відповідно до Додаткової угоди № 1 від 09.06.2009року до Договору Кредиту, укладеної між АКБ СР «Укрсоцбанк» та [PERSON] , сторони погодили з 20.10.2008 року зміну процентної ставки до розмірі 15,00 % річних /Том 1, а.с.142/. Відповідно до Додаткової угоди № 2 від 12.06.2009 року до Договору кредиту укладеної між АКБ СР «Укрсоцбанк» та [PERSON] , сторони погодили зміну графіку погашення кредиту та кінцевий термін повернення заборгованості, а саме: до 05 липня 2019 року /Том 1, а.с.144/. 06.04.2010 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір №825/4П/10-096 банківського рахунку, відповідно до якого банк зобов`язався відкрити [PERSON] поточний рахунок № [NUMBER] в доларах США та надавати послуги з розрахунково-касового обслуговування /Том 1, а.с.186-187/. З довідки від 05.05.2018року вбачається, що [PERSON] по кредиту згідно договору кредиту №825/2-40/1/7-065 від 06.07.2007 року були відкрити кредитні рахунки /том 2, а.с.100/. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] /Том 7, а.с. 114/. Як вбачається з довідки про погашення [PERSON] заборгованості за договором кредиту, останньою з 06.07.2007року по 27.05.2013року погашалась заборгованість за кредитом /том 2, а.с.106-107/. Крім того представником ПАТ «Укрсиббанк» було надано суду виписки за кредитним договором по особовим рахункам [PERSON] , які відображають проведені операції /том 2, а.с.102-133, То2, а.с.171-Том 6, а.с.151/. Відповідно до висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами судової економічної експертизи №21587/20-71/6758/6769/21-71 від 26.02.2021року вбачається, що надання кредитних коштів у розмірі 50 000 доларів США за Договором кредиту №825/2-40/1/7-065 від 06.07.2007 з каси банку документально підтверджується Заявою про видачу готівки №109 від 06.07.2007 та випискою Харківської обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк» по особовому рахунку № [NUMBER] за період з 06.07.2007 по 15.04.2011року. Відображення в бухгалтерському обліку ПАТ «Укрсоцбанк» операції з видачі [PERSON] готівки в іноземній валюті з каси банку в сумі 50 000 доларів США на підставі Заяви про видачу готівки №109 від 06.07.2007 за Договором кредиту №825/2-40/1/7-065 від 06.07.2007 бухгалтерською проводкою: дебет рахунка №22037825840111, кредит рахунка № [NUMBER] без відкриття поточного рахунку, не відповідає вимогам нормативно-правових актів. Визначити чи відповідає розмір щомісячного платежу за Договором кредиту №825/2-40/1/7-065 від 06.07.2007 відсотковій ставці в розмірі 12,75% річних, не видається за можливе з причин, наведених у дослідницькій частині /том 7, а.с.71-81/. В судовому засіданні було допитано експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз [PERSON] , яка підтвердила висновки судової економічної експертизи №21587/20-71/6758/6769/21-71 від 26.02.2021року. Висновок експертного дослідження за результатами проведення експертно-економічного дослідження №2414 від 17.01.2018року, виконаний Київською незалежною судово-експертною установою /Том 2, а.с.45-65/, не може бути визнаний належним та допустимим доказом з огляду на наступне. Так, ст. 106 ЦПК України, передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи. Частиною 6 ст. 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Разом з тим, у висновку експертно-економічного дослідження №2414 від 17.01.2018року не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18. Звернувшись до суду з даним позовом у якості правової підстави для визнання договору іпотеки недійсним, позивач посилається на недійсність основного зобов`язання - кредитного договору, що тягне недійсність правочину, вчиненого у його забезпечення. У якості правової підстави послалась на частину другу статті 548 ЦК України, відповідно до якої недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню. При цьому, в обґрунтування недійсності кредитного договору посилається на те, що вона не отримувала кредитні кошти, банком порушено істотну умову кредитного договору щодо порядку видачі та погашення кредиту, а також, що в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів», кредитний договір укладено під впливом обману, сторонами не узгоджено усіх істотних умов договору, а встановлені розміри відсоткової ставки не відповідають фактично встановленим розмірам. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). За змістом частини першої статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з пунктом 1 частини другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України). Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Так, презумпція правомірності кредитного договору, у забезпечення якого укладено оспорюваний позивачем договір іпотеки, не спростована, зокрема відсутнє рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання його недійсним або про встановлення його нікчемності, а також не доведено нікчемності цього основного договору у рамках розгляду даної справи. Так, як вже було встановлено судом, висновком судового експерта Київського науково - дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судово-економічної експертизи від 26 лютого 2021 року, встановлено, що факт надання [PERSON] коштів підтверджується Заявою на видачу готівки №109 від 06.07.2007 року та випискою Харківської обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк» по особовому рахунку № [NUMBER] за період з 06.07.2007 по 15.04.2011року. [PERSON] погашала кредит, тобто здійснювала повернення фактично наданих їй у кредит коштів, а факт прийняття готівки іноземної валюти підтверджується висновком судового експерта Київського НДІСЕ, складеного за результатами проведення судово-економічної експертизи від 26 лютого 2021 року. Тобто, зобов`язання по договору кредиту від 06.07.2007 року сторонами виконувалися, зокрема, банк надав позичальнику грошові кошти в передбаченому розмірі, а остання здійснювала їх повернення. За таких обставин, доводи позивача про неотримання позичальником кредитних коштів є безпідставними та спростовані під час розгляду справи зібраними у справі доказами. Судом установлено, що кредитний договір, на недійсність якого посилається позивач, підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позичальник на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов оспорюваного договору та тривалий час виконувала його умови, що свідчить про прийняття нею таких умов. При цьому, відповідно до кредитного договору, перед його підписанням позичальник була повідомлена про всі істотні умови угоди, що і підтвердила своїм власноручним підписом. Доводи позивача про порушення банком Закону України «Про захист прав споживачів» при укладанні кредитного договору в частині введення позичальника в оману щодо розміру відсоткової ставки, суд відхиляє з тих підстав, що висновок економічної експертизи не свідчить про введення [PERSON] в оману в момент підписання кредитного договору щодо його істотних умов, ціни та відсоткової ставки, загальної сукупної вартості та абсолютного значення здорожчання кредиту. Погашаючи кредит протягом тривалого часу [PERSON] не могла не знати про відсоткову ставку, встановлену графіком погашення кредиту. У випадку безпідставного перерахування позичальником на користь банку частини кредитних коштів, які, за доводами позивача, [PERSON] не отримувала, позичальник мав право на проведення відповідного перерахунку, або повернення помилково сплачених кредитних коштів. При цьому, висновок експерта є лише одним із доказів, який оцінюється судом в сукупності з іншими доказами. Крім того надаючи оцінку посиланням позивача на порушення банком вимог Закону України «Про захист прав споживачів» при укладанні кредитного договору, зокрема в частині введення позичальника в оману щодо розміру відсоткової ставки, нарахування відповідачем реальної процентної ставки за користування кредитом, яка не відповідає відсотковій ставці, та яка була передбачена умовами кредитного договору, суд виходить з того, що такі обставини не є підставою для визнання кредитного договору недійсним в цілому та не свідчить про нікчемність в цілому основного зобов`язання, оскільки наявність таких обставин може бути предметом у спорі щодо розміру заборгованості по кредиту, зокрема розміру нарахованих відсотків. Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому. Доводи позивача щодо використання банком для перерахування кредитних коштів неправильного банківського рахунку, не спростовують встановленого судом факту існування між сторонами кредитних правовідносин та не є підставою для визнання недійсним Кредитного договору та договору іпотеки, укладеного у забезпечення кредитного договору. Судом установлено, що кредитний договір, на недійсність якого посилається позивач як на підставу недійсності договору іпотеки, укладено у письмовій формі та підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, зміст договору не суперечить вимогам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, та суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним договору іпотеки, укладеного у забезпечення цього кредитного зобов`язання, за тих обставин, з якими позивач у позові пов`язує недійсність цього правочину. Під час розгляду справи презумпція правомірності кредитного договору, у забезпечення якого укладено оспорюваний позивачем договір іпотеки, не спростована, невідповідність його вимогам закону не встановлена, а отже відсутні підстави вважати, що договір іпотеки є недійсним у зв`язку з недійсністю основного зобов`язання відповідно до частини другої статті 548 ЦК України. У зв`язку із викладеними вище обставинами, у суду відсутні підстави вважати спірний кредитний договір та договір іпотеки, укладений в забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника, недійсними, а тому суд вважає відсутніми підстави для задоволення позову [PERSON] в повному обсязі. Також не підлягають до застосування строки позовної давності до вказаних правовідносин, оскільки за змістом положень частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи, оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, тому строки позовної давності застосуванню не підлягають. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, судові витрати не підлягають стягненню з відповідача та відшкодуванню позивачу.

Outcome: dismissed