Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-11 00:00:00

Позивач 15.03.2016 р. звернувся в суд з позовом до відповідача про зобовязання зняти заборону з належного йому нерухомого майна. Після уточнення позову 21.06.2016 р. просив зняти заборону з нерухомого майна належної йому на праві приватної власності земельної ділянки площею 0,2923 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером 2625886801:11:156:0401, яка розташована по вул. Калуське шосе, 5 в с. Угринів Тисменицького району Івано-Франківської області. Заявлений позов обґрунтовував тим, що йому на праві приватної власності належить вказана присадибна земельна ділянка. 14.10.2011 р. Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою зареєстровано заборону на відчуження вказаного обєкту нерухомого майна, підставою обтяження вказана заява СУ УМВС України в Івано-Франківській області від 11.10.2011 р. На запит адвоката позивача від 19.01.2016 р. ГУНП в Івано-Франківській області відмовило у наданні інформації щодо підстави обтяження належного йому нерухомого майна з посиланням на таємницю досудового розслідування у кримінальному провадженні, стороною якого позивач не є. На запит адвоката позивача від 22.01.2016 р. нотаріальна контора відмовила у наданні інформації з посиланням на нотаріальну таємницю. У звязку з відсутністю будь-яких документів, які б свідчили про наявність підстав для накладення обтяження на належне йому майно, враховуючи непорушність права власності згідно ст.321 ЦК України, правомірність набуття ним права власності на земельну ділянку (ч.2 ст.328 ЦК України), він як власник майна має право відповідно до вимог ст.391 ЦК України вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Представник позивача у судове засідання не зявився, у поданій суду заяві просив розглянути справу в його відсутності, уточнений позов підтримав і просив його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився, просив справу розглянути в його відсутності, подавши суду клопотання про закриття провадження у справі, яке обґрунтовував наступним. Заборона на нерухоме майно земельну ділянку з кадастровим номером 2625886801:11:156:0401, яка розташована по вул. Калуське шосе, 5 в с. Угринів Тисменицького району Івано-Франківської області, накладена на підставі постанови начальника слідчого відділення СУ УМВС України в Івано-Франківській області від 11.10.2011 р. у рамках кримінального провадження за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України. Оскільки заборона накладена у порядку, передбаченому кримінально-процесуальним законодавством України, тому і скасувати її слід за правилами, встановленими КПК України, а законодавство про захист права власності застосуванню до спірних правовідносин не підлягає. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.05.2013 р. у справі № 6-26цс13. Згідно ст.174 КПК України інший власник або володілець майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, яке під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. З огляду на те, що позивач просить скасувати заборону на нерухоме майно, накладену при провадженні у кримінальній справі, що підлягає розгляду у порядку КПК, просив постановити ухвалу про закриття провадження у даній цивільній справі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,2923 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером 2625886801:11:156:0401, яка розташована по вул. Калуське шосе, 5 в с. Угринів Тисменицького району Івано-Франківської області. Право власності позивача на вказане нерухоме майно посвідчується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 987215 від 31.07.2009 р. з відміткою про перехід права власності на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23.03.2010 р., зареєстрованою у Поземельній книзі 08.04.2010 р. (а.с.8-9), та підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 25.12.2015 р. (а.с.10-11). 14.10.2011 р. Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою зареєстровано заборону на відчуження вказаного нерухомого майна, підставою обтяження вказана заява про реєстрацію обтяження обєкта нерухомого майна СУ УМВС України в Івано-Франківській області від 11.10.2011 р., реєстраційний номер обтяження 11722082, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна (а.с.16). Згідно з вимогами ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до вимог ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Право власності особи, яка не є учасником кримінального провадження, має захищатися шляхом звільнення цього майна з-під арешту, тобто законодавство про захист права власності поширюється на ці відносини. Вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. У порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі, розглядаються заяви боржників на правильність арешту майна. Саме така правова позиція Верховного Суду України викладена у постанові від 15.05.2013 р. у справі № 6-26цс13, яка згідно з вимогою ч.1 ст.360-7 ЦПК України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. З урахуванням вказаної правової позиції, з огляду на те, що позивач не є боржником у кримінальному провадженні; враховуючи необґрунтованість посилання представника відповідача на ст.174 КПК України, яка передбачає право іншого власника або володільця майна на заявлення клопотання про скасування арешту майна у рамках кримінального провадження, з огляду на те, що згідно п.9 Перехідних положень КПК України арешт майна, застосований під час дізнання та досудового слідства до набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до моменту його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позову. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 321, 391 ЦК України,

Outcome: approved