Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

Позивач [PERSON] 12.12.2019 року звернувся до суду з позовною заявою про зобов`язання виділити в натурі (на місцевості) земельну ділянку відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай), посилався на наступні обставини. Відповідно до рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 09 грудня 2011 року визнано за ним право на земельну частку (пай) площею 4,13 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки (пай), яка розташована на території Соколово-Балківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області. Виділено земельну частку (пай) площею 4,13 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки (паю) із земель державної власності сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Соколово-Балківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області. Зобов`язано Новосанжарську районну державну адміністрацію в Полтавській області виписати та видати позивачу сертифікат на земельну частку (пай). 17 вересня 2012 року Новосанжарською районною державною адміністрацією виданий сертифікат на земельну частку (пай) серії РН №9775093. Позивач зазначає, що двадцять шостою сесією шостого скликання Соколово-Балківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області від 21.11.2012 року надано висновок щодо розробки проекту землеустрою щодо виділення земельної ділянки площею 4,13 га ріллі згідно сертифікату РН №775093, із земель сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, що знаходиться в запасі на території Соколово-Балківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області. Крім того, сільською радою видано викопіювання з позачергового плану земель Соколово-Балківською сільською радою Новосанжарського району Полтавської області знаходження земельної частки (пай) площею 4,13 га згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН №775093 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, поле № [NUMBER] , бригада №4. 26.03.2018 року позивач уклав договір на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з ДП Полтавським науково-дослідним та проектним інститутом землеустрою. Як повідомив виконавець ДП Полтавський науково-дослідний інститут, розробити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки не має можливості, оскільки за повідомленням Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області відсутня земельна ділянка. При зверненні до відповідача він отримав відповідь за №243 від 17 жовтня 2019 року про те, що на території сільської ради вільні землі запасу комунальної власності передані в оренду, строк дії таких договорів закінчується в 2022 році. Тобто, фактично йому було відмовлено у виділенні земельної ділянки в натурі. Просив зобов`язати Нехворощанську сільську раду Новосанжарського району Полтавської області виділити йому, [PERSON] , [INFO] , із земель комунальної власності (земель запасу), які знаходяться на території с. Соколова Балка Новосанжарського району Полтавської області в натурі (на місцевості) земельну ділянку відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) серії РН №775093, виданого на підставі розпорядження РДА від 03 травня 2012 року за №143 Новосанжарського району Полтавської області, розміром 4,13 в умовних кадастрових гектарах. Стягнути з Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області судові витрати в розмірі 10000 (десять тисяч) грн., судовий збір в розмірі 764 грн. 80 коп., 5000 (п`ять тисяч) грн. за виготовлення технічної документації. Ухвалою суду від 17.12.2019 року було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання на 29.01.2020 року (а.с. 35-36). 02.03.2020 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 07.04.2020 року (а.с. 53-54). В судове засідання позивач не з`явився, надавши заяву про розгляд справи в його відсутність, вказавши, що просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 81). Представник відповідача Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи (а.с. 80), надавши заяву про розгляд справи без їх участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 09.12.2011 року визнано, що [PERSON] , [INFO] , має право на земельну частку (пай) площею 4,13 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки (паю), яка розташована на території Соколово-Балківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, виділено [PERSON] , [INFO] , земельну частку (пай) площею 4,13 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки (паю) із земель державної власності сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Соколово-Балківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, та зобов`язано Новосанжарську районну державну адміністрацію в Полтавській області виписати та видати [PERSON] , [INFO] , сертифікат на земельну частку (пай) (а.с. 13). На виконання рішення суду Новосанжарською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження РДА від 03 травня 2012 року №143, [PERSON] був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії РН №775093, відповідно до якого, [PERSON] належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у державній власності Соколово-Балківської сільської ради, розміром 4,13 в умовних кадастрових гектарах. Сертифікат зареєстровано 17.09.2012 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №17032 (а.с. 12). Як вбачається з висновку двадцять шостої сесії шостого скликання Соколово-Балківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області від 21.11.2012 року, сесія Соколово-Балківської сільської ради не заперечує щодо розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] площею 4,13 га ріллі, згідно сертифікату РН №775093, із земель сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, що знаходяться в запасі на території Соколово-Балківської сільської ради (а.с.14). Однак, листом від 17.10.2019 року №01-18/243 Нехворощанської сільської ради [PERSON] було надано відповідь про те, що на даний час надати дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою та виділити в натурі (на місцевості) земельну частку (пай) площею 4,13 в умовних кадастрових гектарах немає можливості, оскільки рільні землі запасу комунальної власності (бувшої державної) передані в оренду (а.с. 16). Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками. Статтею 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), зокрема розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Отже, зазначений закон є спеціальним щодо проведення процедури виділення земель за сертифікатами на землю. Пунктом 17 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України передбачено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Отже, зазначеною правовою нормою встановлено відсутність будь-яких строків для звернення із сертифікатом для виділення земельної ділянки в натурі. Як роз`яснено у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Відповідно до частини одинадцятої статті 118 ЗК України у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. В абзаці десятому пункту 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 Конституційний Суд України наголошував, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Частиною другою статті 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Таким чином, наявність у позивача належним чином оформленого та зареєстрованого сертифікату на земельну частку (пай) засвідчує його право на виділення земельної ділянки в натурі та отримання відповідного документу про права власності на землю. Враховуючи наведене, позивач має право на виділення земельної ділянки в натурі та отримання відповідного документу про права власності на землю, згідно сертифікату на земельну частку (пай) серії ПЛ №0290580. За вказаних обставин, суд доходить висновку про задоволення позову та зобов`язання Нехворощанську сільську ради Новосанжарського району Полтавської області виділити [PERSON] земельну ділянку на території Нехворощанської сільської ради в натурі (на місцевості) в розмірі земельної частки (паю) площею 4,13 умовних кадастрових гектарів на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН №775093, виданого на підставі розпорядження Новосанжарської райдержадміністрації від 03.05.2012 року №143. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, відповідно до вимог якої, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (п. 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). За ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Таким чином, для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу. Позивачем на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу було надано: договір №30 про надання юридичних (адвокатських) послуг від 10.12.2019 року (а.с. 25-27), попередній розрахунок від 10.12.2019 року (а.с. 28), згідно з яким вартість правової допомоги становить 10000 грн. Факт оплати вказаної суми підтверджується квитанцією на суму 10000 грн. (а.с. 29). Відповідно до попереднього розрахунку про надання правничої допомоги від 10.12.2019 року (а.с. 28), адвокатом Петрушанко О.Д. було витрачено: 5 годин на пошук та вивчення законодавчих та нормативно - правових актів, якими врегульовані спірні правовідносини, пошук та вивчення судової практики по аналогії категорії справ (одна година роботи становить 1000 грн., всього вартість послуг 5000 грн.); 4 години на консультації, складання позовної заяви, складання клопотань, запитів (одна година роботи становить 1000 грн., вартість послуг 4000 грн.); 1 година на попереднє опрацювання матеріалів надані клієнтом, усні консультації, роз`яснення, узгодження правової позиції по справі, обговорення ходу ведення справи з клієнтом (одна година роботи становить 1000 грн., вартість послуг 1000 грн.). Всього було витрачено 10 годин, вартість наданої допомоги становить 10000 грн. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. З урахуванням вищенаведеного, положень ст. 11 ЦПК України, виходячи з вимог розумності та справедливості, суддя приходить до висновку про те, що обсяг наданої адвокатом Петрушанко О.Д. правничої допомоги, витраченого часу на її надання є неспівмірним з вартістю послуг, визначених договором, а рівень складності даної справи не вимагав того обсягу правничої допомоги та часу на її надання, як зазначено у розрахунку від 10.12.2019 року (а.с. 28). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про зменшення розміру правової допомоги, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача [PERSON] , до 2000 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 768,40 грн. Щодо стягнення вартості робіт, пов`язаних з розробкою проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 4, 6 ст. 139 ЦПК України суми, що підлягають виплаті залученому судом експерту, спеціалісту, перекладачу або особі, яка надала доказ на вимогу суду, сплачуються особою, на яку суд поклав такий обов`язок, або судом за рахунок суми коштів, внесених для забезпечення судових витрат. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Так, позивач у позові просить стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 5000 грн. за виготовлення технічної документації. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат за розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, суд враховує п. 1 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, а саме: чи пов`язані вони з розглядом справи. Так, предметом даного розгляду є питання виділення [PERSON] земельної ділянки в натурі (на місцевості) в розмірі земельної частки (паю) площею 4,13 умовних кадастрових гектарів на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН №775093 через відмову Нехворощанської сільської ради в жовтні 2019 року виділити позивачу таку земельну ділянку. Замовлення позивачем технічної документації щодо розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, витрати за виготовлення якої, як судових витрат, просить здійснити позивач, здійснювалось ним в 2018 році, відповідно до наданого висновку Соколово-Балківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області від 21.11.2012 року, позовні вимоги щодо якого позивачем не заявлялись, судом не розглядались, оскільки не є предметом розгляду по вказаній справі, й відповідно такі витрати не пов`язані з розглядом даної справи та не підлягають стягненню з відповідача. Позовні вимоги про стягнення вказаних витрат з наведенням обґрунтування та підстав позивачем не заявлялись. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню такі судові витрати: судові витрати, пов`язані з правничою допомогою, в розмірі 2000 грн. та судовий збір в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved