Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

Позивач 25 квітня 2018 р. звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», в подальшому назву якого змінено на акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Заявлений позов обґрунтовував тим, що 23 січня 2018 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 908, відповідно до якого запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку, загальною площею 0,1498 га, кадастровий номер [NUMBER] , яка розташована на території Черніївської сільської ради за адресою: [ADDRESS] с. Черніїв [ADDRESS] , і належить йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданого 28.12.2005 року. Дана земельна ділянка є предметом іпотеки згідно іпотечного договору від 04.12.2007 р., укладеного між АКБ «Укрсоцбанк» та його сином [PERSON] , який нібито представляв його інтереси по довіреності, що забезпечує виконання зобов`язань позичальника та вимог іпотекодержателя, що виникають з договору відновлювальної кредитної лінії № 94-22/340 від 04 грудня 2007 року, укладеного між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] . Відповідно до кредитного договору банк надав [PERSON] кредит в сумі 12 000 доларів США з кінцевим терміном повернення кредиту 03 грудня 2017 року. Згідно виконавчого напису за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки, пропонується задоволити вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» за період з 21 лютого 2015 року по 21 березня 2017 року в розмірі 15 305,14 доларів США 14 центів, з яких: 8 837,72 дол. США заборгованість за кредитом за вказаний період, 6 467,42 дол. США заборгованість за відсотками за користування кредитом за цей же період, та сума плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису. Про вчинення даного виконавчого напису позивачу стало відомо лише при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження. Вважає, що виконавчий напис вчинений з порушенням чинного законодавства та не підлягає до виконання, оскільки нотаріус при вчиненні виконавчого напису обмежився лише додержанням формальних процедур, а не звернув увагу, що іпотечного договору від 04 грудня 2007 року він не підписував. За змістом довіреності від 26 жовтня 2007 року він не уповноважував сина підписувати від його імені документи. А тому він не брав ніяких зобов`язань по погашенню боргу [PERSON] , не являється солідарним боржником за основним зобов`язанням і в даному випадку існує спір про право. Також, нотаріус не звернув увагу, що стягувач не надав документів безспірності розміру заборгованості [PERSON] за основним зобов`язанням, а також кредитором пропущений строк, на протязі якого він міг звернутися із заявою про вчинення оскаржуваного виконавчого напису, що передбачено законодавством при вчиненні виконавчого напису. А тому, виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушенням п.3 гл. 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Просив визнати оспорюваний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору. Позивач у судовому засіданні позов підтримав з мотивів, наведених у позовній заяві, просив його задоволити. Представник відповідача не скористався своїм правом подання відзиву в порядку ст. 191 ЦПК України. В судовому засіданні представник відповідача адвокат Матвійчук М.З. позов не визнав, посилаючись на те, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус не перевіряє безспірність заборгованості перед кредитором, а перевіряє лише наявність пакету документів згідно переліку та факт надіслання вимоги боржнику. На момент вчинення виконавчого напису нотаріуса не існувало спору щодо суми заборгованості третьої особи [PERSON] перед банком за договором відновлювальної кредитної лінії № 94-22/340 від 04 грудня 2007 року, який припинив погашати заборгованість в квітні 2013 р. Кінцевий термін повернення заборгованості за кредитом умовами договору встановлено 03 грудня 2017 року. Виконавчий напис нотаріусом вчинений 23.01.2018 року, а отже відповідачем не пропущено трирічний строк, на протязі якого відповідач міг звернутися із заявою про вчинення оскаржуваного виконавчого напису. Щодо доводів позивача про не укладення іпотечного договору, то такі є голослівними, оскільки його син [PERSON] при укладенні іпотечного договору діяв по довіреності від позивача, згідно якої останній уповноважив його розпоряджатися земельною ділянкою, в тому числі передавати її в заставу, укладати договір іпотеки в банківських установах. Тому, виконавчий напис нотаріусом вчинений відповідно до вимог чинного законодавства. Треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, [PERSON] у судове засідання не з`явились, про час та день розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Причину неявки суду не повідомили. Своїм правом на подання письмових пояснень щодо позову або відзиву в порядку ст. 192 ЦПК України треті особи не скористались. Ухвалою суду від 16 липня 2018 р. задоволено заяву позивача про забезпечення позову, зупинено продаж (реалізацію) арештованого майна, а саме земельної ділянки, загальною площею 0,1498 га, кадастровий номер [NUMBER] , яка розташована на території Черніївської сільської ради за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , шляхом проведення електронних торгів на офіційному веб-сайті Системи електронних торгів арештованим майном; заборонено Державному підприємству Сетам вчиняти дії щодо реалізації вказаної земельної ділянки; зупинено виконавче провадження № 55988433, відкрите на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А., зареєстрованого в реєстрі за № 908. Ухвалою суду від 01 серпня 2018 р. у справі призначено підготовче засідання у рамках її розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 27 лютого 2019 р. за клопотанням відповідача до участі в справі залучено в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог, [PERSON] . Ухвалою суду від 27 лютого 2019 р. справу призначено до судового розгляду по суті. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 04 грудня 2007 р. між АКБ «Укрсоцбанк», в подальшому назву якого змінено на АТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 94-22/340 (далі кредитний договір), згідно якого [PERSON] отримав 12\~000 доларів США кредиту зі сплатою 13,5% і комісії в розмірі та в порядку, визначеними Тарифами на послуги по наданню кредитів, які містяться в Додатку 1 до цього Договору, що є невід`ємною його частиною, з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом 03 грудня 2017 року. На забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] , як позичальника за кредитним договором, між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] по довіреності, укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір від 04 грудня 2007 р., згідно якого позивач передав в іпотеку відповідачу належну йому на праві власності земельну ділянку, загальною площею 0,1498 га, кадастровий номер [NUMBER] , яка розташована на території Черніївської сільської ради за адресою: вулиця Головна с [ADDRESS] району. Враховуючи неналежне виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, банк звернувся до останнього та позивача з вимогою без номера та дати про повернення в тридцятиденний строк всієї суми кредиту, сплату нарахованих процентів за кредитом і штрафних санкцій; розрахованих станом на 21 березня 2017 року, на загальну суму в розмірі 19\~427,32 дол. США, а саме 8 837,72 дол. США заборгованості за кредитом, 6\~467,42 дол. США заборгованості по відсотках, 2\~253, дол. США пені за несвоєчасне повернення кредиту, 1 869,18 дол. США пені за несвоєчасне повернення відсотків. Також, банк повідомив, що в разі невиконання цієї вимоги, банк розпочне звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку», шляхом подачі до суду позову про звернення стягнення на предмет іпотеки чи вчинення виконавчого напису нотаріуса. Згідно з штампом на конверті такий лист надіслано [PERSON] 28.03.2017 року. 23 січня 2019 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 908, про звернення стягнення на належну позивачу земельну ділянку. За даними виконавчого напису запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки для задоволення наступних вимог банку: вимоги по сплаті заборгованості за кредитом за період з 21 лютого 2015 року по 21 березня 2017 року в загальній сумі 15\~305,14 доларів США, а саме заборгованість за кредитом 8\~837,72 дол. США, заборгованість за відсотками за користування кредитом 6\~467,42 дол. США та суми плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису. Причиною спору в даній справі стало питання про наявність або відсутність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок та умови вчинення виконавчого напису нотаріусом передбачені ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» (далі Закон № 3425), Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5, зареєстрованим в МЮУ 22.02.2012 р. за № 282/20595, та Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою КМУ від 29.06.1999 р. № 1172. Частиною першою статті 88 Закону № 3425 передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно зі статтею 87 Закону № 3425 для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору, зокрема, щодо її розміру, строків, за якими вона нарахована тощо, а відтак, і документів, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріус вчиняє виконавчий напис. Документи, що встановлюють заборгованість, насамперед мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитом. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону №345 у такому спорі слід перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити чи не пропущено стягувачем трирічного строку вимоги, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. З матеріалів справи вбачається, що, вчиняючи оспорюваний виконавчий напис, нотаріус не врахував, що з дня виникнення в кредитора права вимоги на стягнення з боржника заборгованості за кредитом минуло більше трьох років. Умовами п. 4.5 кредитного договору встановлено, що у разі невиконання/неналежного виконання позичальником обов`язків, визначених п.п. 3.3.6, 3.3.7 цього договору, протягом більше ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції. Відповідач не надав доказів на спростування наведених позивачем обставин про те, що останній раз [PERSON] вніс кошти на погашення кредиту 29 березня 2013 року. Отже, 29 травня 2013 року строк користування кредитом вважається таким, що сплив, і в кредитора виникло право вимоги на стягнення з [PERSON] всієї кредитної заборгованості, який закінчився 29 травня 2016 року. Адже, відповідно до п. 3.1 Порядку вчинення нотаріальних дій, нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Як роз`яснив Пленум ВСУ в п. 13 постанови від 31.01.1992 р. № 2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову у їх вчинені», що відповідно до ст. ст. 34, 36, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими спеціальними нормативними актами з цього приводу, і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності, не минув цей строк. Судом встановлено, що відповідач з заявою про вчинення виконавчого напису на іпотечному договорі звернувся після спливу трирічного строку із дня виникнення права вимоги, адже виконавчий напис нотаріусом вчинено 23 січня 2018 року. А тому, виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій. Також нотаріус, вчиняючи виконавчий напис, не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, не перевірив чи була надіслана боржнику та майновому поручителю письмова вимога про усунення порушення виконання зобов`язання, чим порушив вимоги ст.88 Закону № 3425. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником та іпотекодавцем вимог кредитора. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником та іпотекодавцем вимоги стягувача з їхніми підписами про отримання вимоги. Відповідно до матеріалів справи вимога кредитора була надіслана [PERSON] тільки один раз 28.03.2017 року, до якої не було долучено розрахунку заборгованості. За змістом вимоги розрахунок заборгованості проведено станом на 21.03.2017 року і загальна сума заборгованості на день розрахунку складалась із заборгованості за кредитом в розмірі 8\~837,72 дол. США, заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 6\~467,42 дол. США та 2 253, дол. США пені за несвоєчасне повернення кредиту, 1 869,18 дол. США пені за несвоєчасне повернення відсотків. Як вбачається з виконавчого напису від 23 січня 2018 року, за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки, пропонується задовольнити вимоги стягувача у загальному розмірі заборгованості 15 305,14 дол. США, а саме 8 837,72 дол. США заборгованості за кредитом та 6 467,42 дол. США заборгованості за відсотками за користування кредитом, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання боржником умов кредитного договору тільки за період з 21 лютого 2015 року по 21 березня 2017 року. Така розбіжність в періоді, за який виник борг за кредитним договором в розмірі 8837,72 дол. США заборгованості за кредитом та 6467,42 дол. США відсотків за користування кредитом, свідчить про те, що при вчиненні виконавчого напису третя особа - нотаріус не отримував від відповідача первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Тому у нотаріуса були відсутніми підстави вважати, що розмір заборгованості, розрахований відповідачем, є безспірним. Адже, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. В силу дії ч.ч. 3, 4 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Такі ж положення містяться і в ч. 1 ст. 81 цього кодексу, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч наведених вимог ні відповідачем, ні третьою особою - нотаріусом суду не надано документів, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. З урахуванням встановлених обставин та наведених норм матеріального права суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позову, який підлягає до задоволення. Щодо доводів позивача про те, що він не підписував іпотечного договору від 04 грудня 2007 року, і згідно довіреності від 26 жовтня 2007 року він не уповноважував сина підписувати від його імені документи, то такі судом не приймаються до уваги, оскільки позивачем не ставилось питання щодо недійсності іпотечного договору і на час вчинення виконавчого напису іпотечний договір був чинним. З урахування м положень ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 1057,20 грн., що складаються з 704,80 грн. сплаченого судового збору за подання позовної заяви та 352,40 грн. сплаченого судового збору за подання заяви про забезпечення позову. На підставі наведеного, відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5, зареєстрованого в МЮ України 22.02.2012 р. за № 282/20595, Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою КМ України від 29.06.1999 р. № 1172,

Outcome: approved