Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

Позивач [PERSON] в інтересах якої діє адвокат [PERSON] 28 березня 2018 року пред'явила до суду позов до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 24572,36 гривень. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 15 вересня 2017 року відповідач взяла у неї ([PERSON]) у борг грошові кошти в сумі 15 тисяч гривень, які зобов'язалася повернути до 01 листопада 2017 року, також ними було обумовлено , що у разі неповернення [PERSON] позики у визначений строк, остання зобов»язалася додатково сплатити штраф в розмірі 10% від суми заборгованості за кожен місяць прострочення виконання зобов»язання, про що 15 вересня 2017 року [PERSON] власноруч написала розписку. Однак, взяті на себе зобов'язання відповідач не виконала та вказані грошові кошти не повернула. У зв'язку із цим, станом на момент звернення до суду із вказаним позовом загальна сума заборгованості відповідача становить 24572,36 копійок, у тому числі: 15 тисяч гривень суми основного боргу та 9572,36 гривень штрафу у зв»язку із невиконанням зобов»язання за період з 01 листопада 2017 року по 28 березня 2018 року . На її ( [PERSON]) неодноразові звернення із вимогою повернути грошові кошти відповідачка [PERSON] не реагувала. Окрім цього просить стягнути із відповідача 2600 гривень затрачених нею на правову допомогу адвоката відповідно до договору про надання правової допомоги від 28 березня 2018 року укладеного нею із адвокатом [PERSON] та квитанції до прибуткового касового ордера № 57 від 28 березня 2018 року на суму 2600 гривень. Позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] у підготовче судове засідання не з'явилися, однак, представник [PERSON] - адвокат [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не з»явилася, попередньо подала до суду заяву ,у якій вказала,що заявлені [PERSON] позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором позики визнає у у повному обсязі . За вказаних обставин, суд відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України, вважає за можливе за результатами підготовчого судового засідання ухвалити рішення , оскільки відповідач [PERSON] визнала заявлені позивачем [PERSON] позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором позики у повному обсязі . Суд, перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення , виходячи з наступного. Відповідно до розписки від 15 вересня 2017 року [PERSON] 15 вересня 2017 року взяла в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 15 тисяч гривень, які зобов'язалася повернути до 01 листопада 2017 року. При цьому відповідач також зобов»язалась у разі неповернення суми боргу до 01 листопада 2017 року сплатити штраф в розмірі 10% від суми боргу за кожен місяць прострочення виконання грошового зобов»язання. Згідно із вимогами ст.1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 2 статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З огляду на вищезазначені норми цивільного законодавства за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Тобто, розписка - це документ, що засвідчує в письмовій формі факт одержання особою у власність, користування чи розпорядження грошей від іншої особи. Крім того, розписка має також містити дату отримання коштів. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс 15. В цій постанові зазначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми та дату отримання коштів. Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14, договір позики є укладеним з моменту передання грошей; складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк, та в порядку, що встановлені договором. Положеннями ст. 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог частин 1 та 2 статті 549 ЦК України визначено,що неустойкою (штрафом, пенею ) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов»язання. Штрафом є неустойка , що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов»язання . Згідно розписки від 15 вересня 2017 року відповідач [PERSON] зобов'язалася у разі неповернення грошових коштів в строк до 01 листопада 2017 року , сплатити штраф в розмірі 10% від суми невиконаного зобов»язання за кожен місяць прострочення . Як убачається із розрахунку штрафу за ставкою 10 % в місяць за період з 01 листопада 2017 року по 28 березня 2018 року, за 194 дні прострочення відповідачкою виконання зобов»язання , загальна сума штрафу становить 9572,36 гривень. Таким чином позивач як кредитор внаслідок порушення відповідачем як боржником виконання зобов»язання має право має право на одержання від відповідача (позичальника ) 9572,36 гривень штрафу за неналежне виконання зобов»язання за договором позики. Згідно викладених у позові обставин, на неодноразові звернення позивача із вимогою повернути грошові кошти відповідач [PERSON] не реагувала. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України cуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стороною відповідача зазначені у позові обставини визнані у повному обсязі . Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, суд приходить до переконання про порушення прав позивача, які підлягають до захисту, а тому позовні вимоги слід задовольнити, стягнувши із відповідача в користь позивача заборгованість в розмірі 24572,36 гривень, у тому числі - 15000 гривень боргу за договором позики та 9572,36 гривень штрафу за прострочення виконання зобов'язання. Щодо клопотання позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката слід зазначити наступне: згідно з вимогами ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи . До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати , в тому числі: 1) на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Положеннями п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон) визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до вимог ч. ч. 1,2 статті 30 Закону, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Виходячи зі змісту положень частини третьої статті 27 Закону до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Положеннями 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб'єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. Встановлено, що повноваження адвоката [PERSON] на представництво інтересів [PERSON] в Тернопільському міськрайонному суді Тернопільської області підтверджено оригіналом ордера серії АА №084464 про надання правової допомого та договором про надання правової допомоги від 28 березня 2018 року. У договорі від 26 лютого 2018 року його сторонами не узгоджений перелік та об'єм послуг наданих адвокатом позивачеві . Натомість , у позовній заяві стороною позивача на обґрунтування виплат на правову допомогу адвоката вказано: консультація позивача 30 хв. Робочого часу -200 гривень; складанна позовної заяви із викопіюванням копій доказів для учасників судового процесу -2 години робочого часу -1200 гривень ; представництво адвокатом [PERSON] прав і законних інтересів а позивачки у суді -2 години робочого часу Оплата позивачем даних послуг на суму 2600 гривень адвокату [PERSON] підтверджується оригіналом квитанції до прибуткового касового ордера № 571 від 28 березня 2018 року. Разом з тим, згідно з вимогами ч.4 ст 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. (ч.5 цієї статті ЦПК) . Таким чином, суд зваживши надані позивачем докази на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, вважає, що позивачем та його представником не надано достатніх доказів щодо детального опису виконуваних адвокатом робіт. Так само , адвокат не приймав участі у підготовчому судовому засіданні , оскільки написав заяву про його проведення за його як представника позивача відсутності . З огляду на наведене, суд вбачає за можливе, застосувати право передбачене ч.5 ст. 137 ЦПК України, та зменшити розмір понесених відповідачем витрат на правничу допомогу до 1000 гривень. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову судові витрати, пов'язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача . На підставі наведеного та

Outcome: approved