Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

Позивач, [PERSON] 06 липня 2017 року звернувся до суду з вищезгаданим позовом, в уточненій редакції якого від 08 серпня 2017 р. просить стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України моральну шкоду , завдану незаконними діями органу досудового розслідування, прокуратури та суду в сумі 2500000,00 грн. Позовні вимоги вмотивовано тим, що 28 травня 2012 року відносно нього складений та підписаний ним, понятими та слідчим Мельниченко С.Ю., протокол огляду місця події, згідно якого в присутності понятих у нього вилучено з кишені шведки медичний шприц з рідиною коричневого кольору ємністю 0,7 мл. Постановою слідчого 25 червня 2012 року йому обрано запобіжний захід підписка про невиїзд. За результатами перевірки, проведеної дільничним інспектором старшим лейтенантом міліції [PERSON], слідчим Дзержинського РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області [PERSON] 26 червня 2012 року винесено постанову про порушення кримінальної справи відносно нього за ст. 309 ч.1 ( в редакції 1960 року). Після проведення досудового слідства кримінальну справу з обвинувальним актом направлено до суду. 23 січня 2013 року, вироком Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу, зміненим ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2013 року лише в частині розміру судових витрат за проведення експертизи, його визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та призначено покарання у вигляді одного року позбавлення волі . На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробувальним терміном на 1 рік. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2013 року скасовано судові рішення першої та апеляційної інстанції та справу направлено на новий судовий розгляд. У подальшому, вироком Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 18 червня 2014 року його, позивача, визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та призначено покарання у вигляді одного року позбавлення волі . На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробувальним терміном на 1 рік. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2014 року вирок скасовано, кримінальну справу направлено на новий розгляд в той же суд в іншому складі суду. За результатами проведеної почеркознавчої експертизи від 28.01.2017 р. встановлено, що підпис в протоколі огляду місця події від 28.05.2012 р. виконано не ним, позивачем, а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису. Прокурор Криворізької місцевої прокуратури №1 молодший радник юстиції [PERSON] в постанові від 15 травня 2017 року відмовилася від предявленого йому обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України у звязку з відсутністю складу злочину в його діях. Постановою Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 травня 2017 року прийнято відмову прокурора від предявленого обвинувачення, кримінальну справу закрито у звязку з відсутністю складу злочину в його діях. Незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, неодноразове засудження, відбування покарання, застосування запобіжного заходу, значно обмежили його право на свободу пересування, порушили звичну організацію його життя, потягли за собою негативні наслідки та вимагали докладання значних зусиль для організації його життя. Притягнення до кримінальної відповідальності, тим більше за незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів, призвело до падіння його авторитету в очах громадськості. Крім того, протягом пяти років, поки тривало досудове слідство та суд, він був змушений щомісяця, а той і по декілька разів на місяць, зявлятися до органів слідства та суду. Також, притягнення до кримінальної відповідальності, мало прямий причинний звязок з реалізацією його права на отримання відповідної роботи, оскільки адміністрація підприємства, на якому він працював, мала негативне ставлення до такого працівника та небажання з ним співпрацювати, тому він змушений був звільнитися з роботи. Перебування під слідством та судом за злочин, повязаний з наркотиками, викликало недовіру до нього у потенційних роботодавців, тому маючи вищу освіту, він не міг протягом тривалого часу реалізувати своє право на працю, тому він звернувся до суду з цим позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, обґрунтовуючи обставинами, викладеними в позовній заяві, просив позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] (договір-доручення про надання правової допомоги від 30.06.2017 року) в судовому засіданні позов підтримав, обґрунтовуючи обставинами викладеними в позовній заяві, просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] Україна в особі Державної Казначейської служби України в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, про причину неявки суд не повідомив. \~ \~ \~ \~ Представник\~відповідача \~Прокуратури Дніпропетровської\~області \~[PERSON]\~(довіреність\~№05/2-2295\~вих-17\~від 15.12.2017\~року,\~дійсна до\~15.12.2018\~року)\~ в судовому засіданні заперечувала проти позову, посилаючись на те, що розмір відшкодування позивачем завищено. У відзиві на позов зазначила, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди безпосередньо визначається лише за умови визначення ступеня вини посадової особи, винної в порушенні особистого немайнового права [PERSON] На теперішній час не встановлено ступінь вини посадових осіб, а тому позов предявлено передчасно. Позивачем не надано доказів спричинення йому моральної шкоди, зокрема неможливості виконання його службових обовязків. Будь-яких доказів спричинення фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру позивачем не наведено. Просила у задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши відповідача,\~представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIІІ\~внесено зміни до\~ЦПК України від 18.03.2004 року, які набирали законної сили з 15.12.2017 року.\~ Відповідно до вимог частини 3\~статті 3 ЦПК України\~в редакції від 15.12.2017 року, встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно п. 9 розділу\~ХІІІ\~Перехідних положень ЦПК України\~в редакції від 15.12.2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією\~\~Кодексу. З урахуванням ціни та предмету позову суд розглядає справу за правилами загального позовного провадження. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ Частиною\~6\~ст.82\~ЦПК України\~встановлено,\~що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Так, в судовому засіданні досліджено матеріали кримінальної справи №408/4797/12 за обвинуваченням [PERSON] за ч.1 ст.309 КК України, з яких вбачається, що 28 травня 2012 року складено протокол огляду, згідно з яким в кишені шведки [PERSON], в яку він був одягнутий, вилучено медичний шприц з рідиною коричневого кольору , заповнений до відмітки 0,7 мл. Як пояснив [PERSON] шприц належить йому, рідина є наркотиком «ширкою». Протокол підписаний понятими , слідчим Мельниченко С.Ю.,учасником слідчої дії / т.1 кримінальної справи №408/4797/12 , а.с.4/. Згідно висновку експерта №58/10-602 від 19.06.2012 р. рідина, предявлена на експертизу ємністю 0,4 мл, вилучена у [PERSON] містить в собі особливо небезпечну наркотичну речовину опій ацетильований, маса якого у перерахунку на суху речовину складає0,021 г / т.1 кримінальної справи №408/4797/12 , а.с.19/. Постановою слідчого Дзержинського РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області [PERSON] 25 червня 2012 року [PERSON] обрано запобіжний захід підписка про невиїзд / т.1 кримінальної справи №408/4797/12 , а.с.26,27/. 26 червня 2012 року слідчим Дзержинського РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області [PERSON]В винесено постанову про порушення кримінальної справи відносно нього за ст. 309 ч.1 ( в редакції 1960 року). За результатами проведення досудового слідства кримінальну справу з обвинувальним актом направлено 10.07.2012 року до суду/ т.1 кримінальної справи №408/4797/12 , а.с.36,51/. 23 січня 2013 року, вироком Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу, зміненим ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2013 року в частині визначення розміру судових витрат за проведення експертизи, його визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та призначено покарання у вигляді одного року позбавлення волі . На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробувальним терміном на 1 рік. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2013 року скасовано судові рішення першої та апеляційної інстанції та справу направлено на новий судовий розгляд/ т.1 кримінальної справи №408/4797/12 , а.с.100-102, 123-125,151,152/. У подальшому, вироком Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 18 червня 2014 року його, позивача, визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та призначено покарання у вигляді одного року позбавлення волі . На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробувальним терміном на 1 рік. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2014 року вирок скасовано, кримінальну справу направлено на новий розгляд в той же суд в іншому складі суду/ т.1 кримінальної справи №408/4797/12 , а.с.199,200,218,219/. Під час нового розгляду справи у суді першої інстанції за клопотання захисника обвинуваченого постановою суду від 15 червня 2016 року призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої постановлено питання «Чи виконаний на проколі огляду місця події від 28 травня 2012 року підпис від імені [PERSON] ним чи іншою особою ?»/ т.2 кримінальної справи №408/4797/12 , а.с.55/. За висновком експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз №4844-16 від 28.01.2017 р. - підпис в протоколі огляду місця події від 28.05.2012 р. виконано не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису / т.2 кримінальної справи №408/4797/12 , а.с.65/. З постанови прокурора Криворізької місцевої прокуратури №1 молодшого радника юстиції [PERSON] від 15 травня 2017 року вбачається, що прокуратура відмовилася від предявленого йому обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України у звязку з відсутністю складу злочину в його діях/ т.2 кримінальної справи №408/4797/12 , а.с.75/. Постановою Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 травня 2017 року прийнято відмову прокурора від предявленого обвинувачення, кримінальну справу закрито - у звязку з відмовою прокурора від державного обвинувачення у звязку з відсутністю складу злочину в його діях/ т.2 кримінальної справи №408/4797/12 , а.с.81/. Отже, обставини порушення відносно позивача кримінальної справи, його перебування на підписці про невиїзд, притягнення до кримінальної відповідальності, винесення відносно нього двічі обвинувального вироку, їхнє скасування судом апеляційної та касаційної інстанцій, проведення судової почеркознавчої експертизи й закриття кримінальної справи підтверджується матеріалами справи та не підлягають доказуванню відповідно до\~ст. 82 ЦПК України\~. Таким чином, доказами наявними в матеріалах справи підтверджується, що позивач незаконно перебував під слідством з 25.06.2012\~р.\~(підписка\~про невиїзд)\~ \~по 09.06.2017\~р.\~(набрання\~законної сили\~постановою від\~ 31.05.2017\~ \~ ) ( 4 роки 11 місяців 14 днів) / т.1 кримінальної справи №408/4797/12 , а.с.26,; т.2 кримінальної справи №408/4797/12 , а.с.81/. Сам факт порушення кримінальної справи,\~\~\~\~ пред'явлення обвинувачення, допити, підписка про невиїзд протягом тривалого часу, необхідність відстоювати свої права, а в подальшому закриття справи у зв'язку з відмовою прокурора від державного обвинувачення у звязку з відсутністю складу злочину, є підставою для звернення до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, оскільки вважається незаконним притягненням\~\~\~\~ особи до кримінальної відповідальності. Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч. ч. 1, 6\~ст.\~1176\~ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Згідно п. 2 ч. 2\~ст. 1167 ЦК України,\~моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди,\~\~завданої\~\~громадянинові незаконними\~\~ діями\~\~ органів\~\~ дізнання,\~\~ досудового\~\~ слідства, прокуратури і суду» ( далі - Закон) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного\~ \~засудження, незаконного\~\~притягнення\~\~\~\~як обвинуваченого,\~ \~незаконного\~ \~взяття\~\~і\~\~тримання\~\~ під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового\~\~розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення\~\~арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та\~\~інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного\~\~арешту\~\~ чи виправних\~ \~робіт,\~ незаконної\~\~ конфіскації\~ \~майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових\~\~заходів. За\~\~ст.2 Закону право\~\~на\~\~відшкодування\~\~шкоди\~\~виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 2) закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у\~\~діянні \~\~складу \~злочину або\~ \~недоведеністю\~ участі обвинуваченого у вчиненні злочину;\~\~\~ 3) відмови\~\~ в\~\~ порушенні\~\~ кримінальної\~ справи\~ \~або\~ \~закриття кримінальної справи з\~\~підстав,\~\~зазначених\~\~у\~\~пункті\~\~2\~\~частини першої цієї статті;\~\~4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Відповідно до\~п.2\~ч.1\~ст.1\~Закону ,\~право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Статтею 3 Закону передбачено, що у наведених у статті 1 Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1)\~\~заробіток\~\~та\~\~інші\~\~грошові доходи,\~\~які\~\~він\~\~ втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади\~\~і\~\~відсотки\~\~по них, цінні папери та відсотки по них, частка\~\~у\~\~статутному\~\~фонді господарського товариства,\~учасником\~ \~якого\~ \~був\~ \~громадянин,\~\~та прибуток, який він не отримав\~\~відповідно\~\~до\~\~цієї\~\~частки,\~\~інші цінності), \~\~конфісковане\~ \~або \~\~звернене\~\~ в\~\~доход\~\~держави\~\~судом, вилучене\~\~органами\~\~дізнання чи досудового слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на\~\~яке накладено арешт;\~\~\~\~3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові\~\~витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином\~\~у\~\~зв'язку\~\~з\~\~поданням\~\~йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода . Відповідно до п. п. 3, 4 Положення\~\~про\~\~застосування\~\~Закону України «Про порядок відшкодування шкоди,\~\~завданої\~\~громадянинові незаконними\~\~ діями\~\~ органів\~\~ дізнання,\~\~ досудового\~\~ слідства, прокуратури і суду»,\~\~затвердженого\~наказом Міністерства\~\~юстиції України,\~\~Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, право\~\~на\~\~відшкодування шкоди\~\~у\~\~громадянина,\~\~який\~\~був незаконно засуджений\~\~ судом,\~\~ виникає\~\~ у\~\~випадку\~\~повної\~\~його реабілітації. Завдана\~\~громадянинові\~\~шкода\~\~відшкодовується\~\~в\~\~повному обсязі незалежно від\~ \~вини\~\~посадових\~\~осіб\~\~ органів\~\~ дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя ( ч. ч. 5, 6 ст. 4 Закону ). Відповідно до ст.4 Закону, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Позивачу завдано моральну шкоду незаконним притягненням до кримінальної відповідальності; незаконним засудженням, застосуванням запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, що значно обмежили його право на свободу пересування; порушено звичну організацію його життя, негативні наслідки вимагали докладання значних зусиль для організації його життя; притягнення до кримінальної відповідальності потягло за собою падіння його авторитету в очах громадськості; протягом пяти років, поки тривало досудове слідство та суд, позивач був змушений щомісяця, а той і по декілька разів на місяць, зявлятися до органів слідства та суду. Завдану йому моральну шкоду позивач оцінює в 2500000,00 грн. Однак, суд не може погодитися із таким розрахунком, враховуючи наступне. Статтею 13 Закону встановлено, що питання\~ \~про\~ \~відшкодування\~ \~моральної\~ \~шкоди\~\~за заявою\~ \~громадянина\~ \~вирішується\~ \~судом\~\~ відповідно\~ \~до\~\~\~\~чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно \~з\~ \~частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається\~ \~з\~\~ урахуванням\~ обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування\~\~моральної\~\~шкоди\~\~за час\~\~ перебування\~\~\~\~під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше\~\~одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць\~\~перебування під слідством чи судом. Частиною 1 статті 12 Закону визначено, що \~розмір відшкодованої шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.9 постанови від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян,суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України у справі № 6-2203цс15 від 2 грудня 2015 року. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Відповідно до статті 8 Закону України від 07 грудня 2017 року № 2246-VIII «Про Державний бюджет України на 2018 рік», який чинний на момент ухвалення постанови судом апеляційної інстанції, установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 3723 гривень. Враховуючи період перебування [PERSON] під слідством з 25 червня 2012 року по 09 червня 2017 року ( 60 місяців), розмір відшкодування моральної шкоди не може бути меншим за 223380,00 грн. (3723 грн. х 60 місяців). Проте, встановлення того факту, що розмір морального відшкодування не може бути меншим за 223380,00 грн., не позбавляє суд визначити цей розмір у більшому розмірі. Згідно п. 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~(із змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд повинен встановити розмір шкоди згідно з вимогами ч.3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а якщо є підстави для стягнення шкоди у більшому розмірі, повинен обґрунтувати такий розмір шкоди, але з обовязковим виконанням наведеної норми права. Слід зазначити, що позивачем у встановленому законом порядку було доведено завдання йому моральної шкоди, оскільки кримінальну справу за його обвинуваченням позивача було закрито у звязку з відсутністю в його діях складу злочину, тривалий час позивач був позбавлений права вільно пересуватися, зазнавав страждань через осуд громадськості, неможливості реалізувати своє право на працю , тому суд вважає за необхідне збільшити розрахований судом розмір моральної шкоди .

Outcome: partial