Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

Позивач 17 липня 2015 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із вказаним позовом (а.с.1-2). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON]. Останні роки життя [PERSON] хворіла та потребувала стороннього догляду, допомоги та лікування, які надавав їй позивач. [PERSON] померла [INFO] року. На поховання дружини позивач в загальній сумі витратив 13 192,00 грн. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на домоволодіння [ADDRESS]. За життя померла склала заповіт, яким усе своє майно заповіла [PERSON] Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом позивач отримав 1/6 частину майна спадкодавця, а [PERSON] за заповітом - 5/6 частин спадкового майна. Крім того, позивач поніс витрати на лікування [PERSON], які мають бути відшкодовані відповідачем як спадкоємцем 5/6 частин спадкового майна, що були фактично ним понесені у загальній сумі 4 972,20 грн. Позивач зазначив, що [PERSON] добровільно надавала позивачу матеріальну допомогу на поховання [PERSON], у зв'язку із чим, задля компенсації цих витрат вона отримала допомогу на поховання передбачену ст..55 Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в грудні 2014 року в Управлінні ПФУ в Ленінському районі м. Дніпропетровська в сумі 2 119,58 грн. Враховуючи те, що відповідач є спадкоємцем 5/6 частин спадкового майна, то на думку позивача, вона має відшкодувати йому саме такий розмір понесених ним витрат на лікування та поховання [PERSON] Посилаючись на викладені обставини та неодноразово уточнивши свої вимоги позивач просить суд стягнути із [PERSON] на свою користь витрати пов'язані із лікуванням та похованням [PERSON], померлої [INFO] року, в розмірі 13 017,64 грн. Ухвалою суду від 14 березня 2016 року провадження у справі зупинялось (а.с.66), яке відновлено ухвалою суду від 21 листопада 2016 року (а.с.69). Ухвалою суду від 12 вересня 2017 року вказана справа прийнята до свого провадження суддею Шавулою В.С. (а.с.118). Позивач та його представник за договором адвокат [PERSON] у судовому засіданні вимоги позову підтримали та просили задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти вимог позову заперечувала та просила відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Третя особа у судовому засіданні підтримала вимоги позову. У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Відповідно до ст.. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] (а.с.25), від якого народилась дочка - [PERSON]. [PERSON] є дочкою [PERSON] від попереднього шлюбу. [INFO] року [PERSON] померла (а.с.15). За життя померла склала заповіт, яким все майно заповіла [PERSON] (а.с.16). [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON], отримавши свідоцтва про право на спадщину за законом та за заповітом (а.с.93,103). Згідно виписок із медичної карти №3822/923, №775/278 від 14.02.2014 року встановлено, що [PERSON] хворіла та перебувала на стаціонарному лікуванні із 27 серпня 2014 року по 16 вересня 2014 року в КЗ «Дніпропетровська міська лікарня№5» ДОР (а.с.174,175). Із наданих позивачем товарних чеків та квитанції встановлено, що на поховання [PERSON] витрачено грошові кошти в загальній сумі 13 192,00 грн. (а.с.177-184). Однак, згідно наданої Управлінням Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська від 21.12.2015 року інформації, [PERSON] грошові кошти на поховання [PERSON] не отримував, допомога на поховання виплачена іншій особі (а.с.51). У судовому засіданні встановлено, що вказану вище допомогу на поховання отримала [PERSON] у розмірі 2 119,58 грн., дана обставина підтверджена та не заперечувалась сторонами. Також, [PERSON] пояснила суду, що про отримані кошти батькові не сказала, бо не вважала за необхідне тому, що мати так їй наказала. Пояснила, що також витрачала кошти на лікування матері у тому числі всю свою зарплатню та відпускні. Підтвердила, що в чеках на лікування долучених позивачем також включені і її витрати, які вона понесла. Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся із вказаним позовом до суду саме в той час коли дізнався про наявність складеного [PERSON] заповіту, яким померла заповіла все своє майно лише [PERSON], тобто можна зробити висновок, що саме ця обставина спонукала його вирішувати дане питання в судовому порядку. Також встановлено, що [PERSON] працює в КЗ «Дніпропетровська міська лікарня№5» ДОР, в якому проходила лікування [PERSON] Як пояснила відповідач, вона також надавала допомогу матері на лікування, обстеження та лікування. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначає поховання померлого як комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема організація поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Тобто, виходячи із визначення поняття поховання, відповідно до закону, до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про поховання та похоронну справу», організація діяльності в галузі поховання померлих здійснюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, іншими центральними органами виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та їх виконавчими органами. За ст. 10 Закону України «Про поховання та похоронну справу», надання ритуальних послуг відповідно до необхідного мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 8 цього Кодексу, здійснюється ритуальними службами або за договором суб'єктами господарювання інших форм власності. Вартість таких послуг встановлюється в порядку і в межах, встановлених законодавством, виконавчим органом сільської, селищної, міської ради. Надання ритуальних послуг, не передбачених зазначеним переліком, а також виготовлення предметів ритуальної належності здійснюється за цінами, встановленими за згодою сторін. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги і обряди) відшкодовуються тій особі, яка понесла ці витрати. Витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож в даній місцевості. Вартість таких витрат визначена у постанові правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України «Про витрати на поховання та пов'язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання» від 03 жовтня 2008 року № 45. З Додатку до постанови правління фонду № 45 від 03.10.2008 року вбачається, що витрати на поховання потерпілого та пов'язаних з цим ритуальних послуг по Дніпропетровські області складають 6 905 грн. Аналогічна позиція застосування ст. 1201 ЦК України щодо питання граничної вартості стандартного пам'ятника в даній місцевості на дату його виготовлення, є обов'язковою умовою для вирішення позову в частині відшкодування витрат на виготовлення та встановлення пам'ятника викладена в ухвалах Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 25 грудня 2013 року (справа № 6-20368св13), 16 вересня 2015 року (справа № 6-13941св15). Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд зауважує, що всі витрати, які начебто поніс позивач, здійснювались із спільного сімейного бюджету подружжя [PERSON] та [PERSON], так як вони перебували у зареєстрованому шлюбі, вели спільний побут, мали спільні права та обов'язки. Доказів у підтвердження того, що витрачені ним кошти були його особистою власністю не надано. Із наданих позивачем чеків та квитанцій не можливо зробити однозначний висновок, що вказані витрати були понесені саме [PERSON] та саме на лікування [PERSON] Згідно зі ст..77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Таким чином, з урахуванням викладеного, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв'язку у сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо судових витрат, згідно ст.. 141 ЦПК України, враховуючи те, що у задоволенні позову відмовлено, то судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed