Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

Позивач 25 березня 2014 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бовітон-ЛТД», [PERSON] про переведення прав і обов'язків покупця за договором купівлі-продажу (а.с.1-4). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 07 липня 2011 року між ТОВ «Бовітон-ЛТД» та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договори оренди частини приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS], площею 139,20 кв.м., строком дії договорів: по 30.06.2013 року та з 01.07.2013 року по 31.12.2014 року. 30 березня 2013 року між ТОВ «Бовітон-ЛТД» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] придбала у власність нерухоме майно, а саме: торгівельний комплекс - частина будівлі літ.А-1, А1-1, А2-1, А3-1, А4-1: магазин продовольчих товарів - приміщення №1 поз.1-14, загальною площею 171,9 кв.м.; кафе - приміщення №2 поз.1-4, загальною площею 71 кв.м.; з підвалом під будівлями літ.А-1, А2-1, А4-1 - приміщення №1 поз. І-VІ, загальною площею 119 кв.м. Земельна ділянка площею 0,0287 га, кадастровий № 1210100000:08:742:0031. Позивач зазначає, що він належно виконує свої обов'язки за договором найму (оренди) і має намір придбати у власність приміщення за адресою: [ADDRESS], але відповідачем було порушено його переважне право на придбання нерухомості, передбачене ч.2 ст. 777 ЦК України, у зв'язку із чим, позивач змушений був звернутись до суду, в якому просив суд перевести на позивача права і обов'язки покупця за договором купівлі-продажу від 30.03.2013 року, укладеним між ТОВ «Бовітон-ЛТД» та [PERSON] щодо нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], а саме: торгівельний комплекс - частина будівлі літ.А-1, А1-1, А2-1, А3-1, А4-1: магазин продовольчих товарів - приміщення №1 поз.1-14, загальною площею 171,9 кв.м.; кафе - приміщення №2 поз.1-4, загальною площею 71 кв.м.; з підвалом під будівлями літ.А-1, А2-1, А4-1 - приміщення №1 поз. І-VІ, загальною площею 119 кв.м. Земельна ділянка площею 0,0287 га, кадастровий № 1210100000:08:742:0031, та стягнути на свою користь судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача, діючий за довіреністю - Данильченко О.О., не з'явився. Про час, місце та день судового засідання був сповіщений у встановленому законом порядку. До суду надав письмову заяву, в якій просив суд справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити (а.с.64). Відповідачі у судове засідання не з'явилися. Про день, час і місце судового засідання повідомлялися у встановленому законом порядку. Про причини своєї неявки не повідомили. Письмових заяв про розгляд справи без своєї присутності до суду не надавали. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного кредитного договору, на вимогу повернення грошових коштів у зв'язку із порушенням його виконання. Суд, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду справи встановлено, що 07 липня 2011 року між ТОВ «Бовітон-ЛТД» в особі директора Білого Віктора Івановича та ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі директора відділення «Дніпропетровське регіональне управління» ПАТ КБ «ПриватБанк» Мацака Володимира Степановича було укладено договір оренди частини приміщення, відповідно до умов якого в порядку та на умовах визначених договором орендодавець зобов'язався передати орендарю, а орендар зобов'язався прийняти у тимчасове користування (оренду) приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 139,20 кв.м., за плату, яка здійснюється до 5-го числа поточного місяця за поточний, із розрахунку всього в сумі 30 000,00 грн. за перший місяць оренди, строком дії договору оренди до 30 червня 2013 року (а.с.7-10). 07 липня 2011 року між ТОВ «Бовітон-ЛТД» в особі директора Білого Віктора Івановича та ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі директора відділення «Дніпропетровське регіональне управління» ПАТ КБ «ПриватБанк» Мацака Володимира Степановича було укладено договір оренди частини приміщення, відповідно до умов якого в порядку та на умовах визначених договором орендодавець зобов'язався передати орендарю, а орендар зобов'язався прийняти у тимчасове користування (оренду) приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 139,20 кв.м., за плату, яка здійснюється до 5-го числа поточного місяця за поточний, із розрахунку всього в сумі 30 000,00 грн. за перший місяць оренди, строком дії договору оренди з 01 липня 2013 року по 31 грудня 2014 року (а.с.11-14). 13 березня 2013 року між ТОВ «Бовітон-ЛТД» в особі директора Білого Віктора Івановича та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №650 (а.с.17-20). За умовами договору купівлі-продажу ТОВ «Бовітон-ЛТД» передав у власність [PERSON], а остання прийняла у власність та зобов'язалась сплатити грошову суму в розмірі 450 000,52 грн. за нерухоме майно, а саме: торгівельний комплекс - частина будівлі літ.А-1, А1-1, А2-1, А3-1, А4-1: магазин продовольчих товарів - приміщення №1 поз.1-14, загальною площею 171,9 кв.м.; кафе - приміщення №2 поз.1-4, загальною площею 71 кв.м.; з підвалом під будівлями літ.А-1, А2-1, А4-1 - приміщення №1 поз. І-VІ, загальною площею 119 кв.м. Земельна ділянка площею 0,0287 га, кадастровий № 1210100000:08:742:0031, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Нерухоме майно, що відчужується належить продавцю на праві приватної власності. Згідно ст.. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За ч.1 ст..205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст..207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. За ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. У відповідності до ст..54 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси та посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують угоди, щодо яких законодавством встановлено обов'язкову нотаріальну форму, а також за бажанням сторін й інші угоди. Також, згідно ст.. 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном. Згідно п.1 ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом. Як вбачається із матеріалів справи та наведених норм закону, договори оренди частини приміщення від 07.07.2011 року мали бути нотаріально посвідченими та зареєстрованими у встановленому законом порядку. Так, за ст.. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Отже, докази, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, а саме: договори оренди частини приміщення від 07.07.2011 року, у зв'язку із недодержанням вимог закону про нотаріальне його посвідчення та державну реєстрацію, - є нікчемними, а тому відповідач - ТОВ «Бовітон-ЛТД» як власник спірного нерухомого майна, на правових підставах здійснив відчуження належного йому майна. Таким чином, суд оцінивши в сукупності наявні у справі докази, за своїм внутрішнім переконанням, приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бовітон-ЛТД», [PERSON] про переведення прав і обов'язків покупця за договором купівлі-продажу є взагалі безпідставними, необґрунтованими та незаконними, на підставі чого відмовляє у задоволенні позову. Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до ст.. 88 ЦПК України, суд вважає, що сплачений позивачем судовий збір поверненню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed