Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

Позивач [PERSON] 12 лютого 2020 року звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що відповідно до судового наказу Білозерського районного суду Херсонської області від 19 вересня 2017 року з нього стягнуто аліменти на користь відповідачки на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 вересня 2017 року. Однак у нього змінився сімейний стан, зокрема на його утриманні перебуває ще одна малолітня дитина - дочка [PERSON] , [INFO] та дружина [PERSON] . Крім того, його матеріальне забезпечення суттєво ускладнене відсутністю постійного місця роботи, нерегулярним та мінливим доходом. Просить зменшити розмір аліментів, враховуючи зміну сімейного стану, а саме народження дочки [PERSON] , [INFO] з ј частини з усіх видів його заробітку щомісячно до 1 200 грн. Ухвалою судді від 19 лютого 2020 року у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. 28 серпня 2020 року представник позивача - адвокат Іванов С.С. подав до суду заяву про уточнення змісту позовних вимог та просив змінити спосіб стягнення та розмір аліментів, що стягуються з позивача [PERSON] за судовим наказом Білозерського районного суду Херсонської області від 19 вересня 2017 року на користь [PERSON] на утримання спільної неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] з ј частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на тверду грошову суму в розмірі 1 200 грн до досягнення повноліття. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Іванов С.С. позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Представник відповідачки - адвокат Тільненко В.В. позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві на позов, оскільки вважає, що зміна сімейного стану в зв`язку із народженням ще однієї дитини не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, крім того позивач не надав доказів, які б підтверджували зміну в бік погіршення його матеріального становища на час його звернення до суду із указаним позовом. Суд, заслухавши сторони, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Відповідно до судового наказу Білозерського районного суду Херсонської області від 19 вересня 2017 року з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на користь відповідачки [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 вересня 2017 року. Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України та статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 1 статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення стану здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Перелік обставин, зазначений в статті 192 СК України, які можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Обов`язок доказування наявності наведених обставин покладається на позивача у відповідності до статті 81 ЦПК України Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 5 лютого 2014 року по справі № 6-143цс13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями статті 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу ) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки. При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Згідно частини 1 статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до статтей 183, 184 СК України, за рішенням суду, розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частини 3 статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Однак, позивачем на обґрунтування заявлених ним вимог щодо зменшення розміру стягуваних аліментів, будь-яких відповідних доказів зміни матеріального становища чи сімейного стану, погіршення здоров`я, перебування його в тяжкому матеріальному становищі, суду не надано. Також позивачем не доведено, що він отримує нерегулярний, мінливий дохід. Відповідно до частини 2 абзацу 2 статті 182 СК України, мінімальний, гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу). Відповідно до частин 1, 2 статтті 27 Конвенції про права дитини Генеральної асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Суд встановив, що підставою для зменшення розміру аліментів позивач вказує, що у нього на утриманні перебуває малолітня дочка [PERSON] , [INFO] та дружина. Перевіривши надані позивачем докази, суд встановив, що дійсно відповідно до свідоцтва про народження (серія [NUMBER] ) [PERSON] народилася [INFO] та її батьками зазначені: батько [PERSON] та мати [PERSON] . Але в даному випадку позивач не надав доказів того, що у зв`язку із народженням іншої дитини у нього змінилося матеріальне становище. Крім того, позивач зазначив, що дочка [PERSON] повністю знаходиться на його утриманні, однак доказів цього не надав. У позові позивач зазначив, що офіційно не працевлаштований; згідно виписки форми ОК-7 від 30 січня 2020 року констатується відсутність у нього доходу у 2019 році. І в той же час не зазначив із яких джерел має матеріальний дохід для утримання іншої дитини, яка народилася у нього в 2018 році. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини Генеральної асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За клопотанням представника відповідачки [PERSON] - адвоката Тільненка В.В. на підтвердження того, що позивач працює за кордоном, судом був зроблений запит про перетинання позивачем кордону в період 2019-2020 років. Згідно інформації наданої Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 1 вересня 2020 року позивач у період часу з 16 січня 2019 року по 13 вересня 2020 року перетинав державний кордон України та виїздив безпосередньо до європейських міст - Парижу, Риги, Бремену. Яка була мета поїздок (працевлаштування, лікування чи гостювання) позивача за кордон останній не зазначив. За період з 01.01.2019 року по 23.09.2020 року позивач шість разів перетинав кордон та з періодичністю в два-три місяці перебував за кордоном. Сам факт проживання за кордоном та проїзд до країн Європи вимагає значних коштів, про походження яких позивач суду не повідомив. Отже позивачем, крім свідоцтва про народження, з якого вбачається що у нього в 2018 році народилася дитина, жодного доказу про його матеріальний чи сімейний стан, погіршення стану здоров`я не надав. Зокрема позивач не надав доказів: чи перебуває у шлюбі з матір`ю дитини, яка народилася у нього в 2018 році, чи проживає з дитиною та її матір`ю однією сім`єю, про доходи його сім`ї. Таким чином, позивачем не надано доказів на підтвердження обставин, викладених у статті 192 СК України, при цьому позивач є працездатним, а зменшення розміру та зміна способу стягнення аліментів буде порушувати права дитини на матеріальне забезпечення.

Outcome: dismissed