Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

Позивач [PERSON] 01.04.2016 року звернувся до суду з позовом, у якому просить ухвалити рішення про припинення права власності на 17/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, перерозподіл ідеальних часток співвласників та визнання за ним права власності на житловий будинок з надвірними будівлями № 46 в цілому по вул. Перовської в м. Харкові у порядку спадкування за заповітом після смерті матері. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 10.01.1973 року зареєстрований і постійно мешкає в м. Харкові по вул. Перовської, 46. У свідоцтві про народження 18.10.1948 року його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON]. Як зазначено в рішення Народного суду Червонобаварського району м. Харкова від 20.04.1954 року, батьки матері позивача, [PERSON] та [PERSON], у 1928 році по вул. Перовської, 46 в м. Харкові побудували домоволодіння, що складалося з житлового будинку і флігелю. У 1951 році бабуся позивача була засуджена з конфіскацією майна, у звязку з чим відбувся поділ цього домоволодіння, і флігель, як частку засудженої, конфіскували. Зазначеним судовим рішенням мати позивача, [PERSON], була визнана єдиним спадкоємцем свого батька, [PERSON] Рішенням Народного суду 1-ї ділянки Червонобаварського району м. Харкова від 14.05.1956 року за [PERSON] було визнано право власності у порядку спадкування за законом 83/100 частини спірного домоволодіння, а 17/100 його частин суд визнав за РЖУ Червонобаварського району м. Харкова. Запис в КП «ХМБТІ» на імя [PERSON] була визнана недійсною. Рішенням Народного суду 1-ї дільниці Червонобаварського району м. Харкова від 02.12.1957 року між співвласниками відбувся поділ права конкретного користування домоволодінням і земельної ділянки. У користування РЖУ Червонобаварського району м. Харкова передано житловий будинок літ. «Б-1», сіні і сарай, а у користування [PERSON] - житловий будинок літ. «А-1», веранда, ганок, сарай літ. «В», «в», погреб, вбиральня, огорожа і водогін. 09.06.2012 року [PERSON] померла, з її смертю відкрилася спадщина 83/100 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованого в м. Харкові по вул. Перовської, 46. 07.09.2004 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом ХДНК № 5 [PERSON] за реєстровим № 6-555, відповідно до якого усе майно, де б таке не знаходилось та з чого б воно не складалося, та взагалі все, що буде їй належати на день смерті, та на що вона за законом буде мати право, заповіла своєму синові, [PERSON], а у разі його смерті раніше за неї або неприйняття ним спадщини, - своєму онукові, [PERSON] Осіб, які б мали право на обовязкову частку в спадщині, після її смерті не лишилося, чоловік спадкодавця, [PERSON], помер ще 11.02.1981 року. Спадщину після смерті матері позивач, як єдиний спадкоємець за заповітом. прийняв відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, на час відкриття спадщини він постійно мешкав і був зареєстрований за однією адресою зі спадкодавцем в м. Харків по вул. Перовської, 46, про відмову від прийняття спадщини не заявляв, до того ж своєчасно у встановлений законом шестимісячний строк від дня відкриття спадщини, а саме 25.09.2012 року, звернувся до державного нотаріуса із заявою про її прийняття, і 25.09.2012 року у ХДНК № 5 була заведена спадкова справа за № 659/2012. Натепер житловий будинок літ. «Б-1», ідеальна частка якого складає 17/100 частин від усього домоволодіння № 46 по вул. Перовській в м. Харкові, що за Рішенням Народного суду 1-ї дільниці Червонобаварського району м. Харкова від 02.12.1957 року був переданий у користування РЖУ Червонобаварського району м. Харкова, і право комунальної власності на який згідно реєстраційного свідоцтва від 11.03.1975 року, р. № 4373, зареєстровано за ЖЕК-91, зруйновано, а ідеальні частки співвласників не перерозподілялися. На земельній ділянці за вищезазначеною адресою, площею 1371 кв. м., залишився тільки житловий будинок літ. «А-1» з надвірними будівлями, що складає спадкову масу після смерті [PERSON] 24.02.2016 року позивач звернувся до ХДНК № 5 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок № 46 по вул. Перовській в м. Харкові в цілому після смерті своєї матері, але державний нотаріус відмовила йому видати свідоцтва про право на спадщину, виходячи з того, що спадкодавцеві за правом власності належить лише 83/100 частини будинку, і для визнання за спадкоємцем права власності на цей житловий будинок в цілому слід звернутися до суду. 06.06.016 року позивач доповнив і уточнив первісні позовні вимоги, крім того просив суд перерозподілити ідеальні частки співвласників житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Перовської, 46 в м. Харкові і замість ідеальної частки 83/100 частин визнати за ним право власності у порядку спадкування на житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Перовської, 46 в м. Харкові в цілому, після матері, [PERSON], померлої 09.06.2012 року, за її заповітом від 07.09.2004 року, посвідченим державним нотаріусом ХДНК № 5 [PERSON] за реєстровим № 6-555. Представник позивача адвокат [PERSON], діюча на підставі ордеру юридичної консультації Жовтневого району м. Харкова від 01.03.2016 року, Витягу з договору № 137 про надання правової допомоги від 01.03.2016 року, надала суду заяву, в якій уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача Територіальної громади в особі Харківської міської ради до судового засідання не з'явився, про час та місце слухання справи неодноразово повідомлявся належним чином, про що свідчать зворотні поштові повідомлення. Відомості про причини неявки відповідача до суду не надходили, тому суд на підставі вимог ст. 224 ЦПК України вирішує справу у відсутності представника відповідача на підставі наявних доказів та ухвалює заочне рішення. Дослідивши матеріали справи і додатково отримані докази заявлених вимог, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позову і можливість його задоволення у повному обсязі, виходячи з наступного. Розглядаючи справу, суд приймає до уваги положення ст. 60 Цивільно-процесуального кодексу України, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доведенню підлягають обставини, які мають значення для прийняття рішення по справі і по яким у сторін і інших осіб, які приймають участь у справі, виникає спір. Відповідно до вимог ст. 57 ЦПК України доказами являються будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних у якості свідків, пояснень свідків, письмових доказів, речових доказів тощо. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, з паспорту громадянина України ММ 313612 на імя [PERSON] у судовому засіданні встановлено, що він з 10.01.1973 року зареєстрований в [INFO] (а.с. 8). Він постійно проживає за вищезазначеною адресою, що підтверджується інформацією з будинкової книги (а.с. 11-19). У свідоцтві ЯС № 359201 про народження [PERSON], отриманому у Шевченківському районному бюро ЗАЦС м. Львова 27.11.1948 року на підставі актового запису № 1342, його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 20). Як вбачається з тексту рішення Народного суду Червонобаварського району м. Харкова від 20.04.1954 року (справа № 2-466/54 р.), бабка та дідусь з боку матері позивача, [PERSON] та [PERSON], у 1928 році по вул. Перовської, 46 в м. Харкові побудували домоволодіння, що складалося з житлового будинку і флігелю. У 1951 році [PERSON] була засуджена з конфіскацією майна, у звязку з чим відбувся поділ цього домоволодіння, і флігель, як частку [PERSON], конфіскували. Зазначеним судовим рішенням дочка власників, [PERSON], була визнана єдиним спадкоємцем свого батька, [PERSON] (а.с. 21). Рішенням Народного суду 1-ї ділянки Червонобаварського району м. Харкова від 14.05.1956 року (справа № 2-219/56 р.) за [PERSON] було визнано право власності у порядку спадкування за законом 83/100 частини спірного домоволодіння. 17/100 його частин суд визнав за РЖУ Червонобаварського району м. Харкова. Запис в КП «ХМБТІ» на імя [PERSON] була визнана недійсною (а.с. 22). З рішення Народного суду 1-ї дільниці Червонобаварського району м. Харкова від 02.12.1957 року (справа № 2-512/57 р.) вбачається, що між співвласниками відбувся поділ права конкретного користування домоволодінням і земельної ділянки. У користування РЖУ Червонобаварського району м. Харкова передано житловий будинок літ. «Б-1», сіні і сарай, а у користування [PERSON] - житловий будинок літ. «А-1», веранда, ганок, сарай літ. «В», «в», погреб, вбиральня, огорожа і водогін (а.с. 23). 09.06.2012 року [PERSON] померла, що вбачається зі свідоцтва 1-ВЛ № 158486 про смерть, отриманого у Відділі державної РАЦС по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції на підставі актового запису № 7792 (а.с. 24). З її смертю відкрилася спадщина 83/100 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованого в м. Харкові по вул. Перовської, 46. На а.с. 25 знаходиться заповіт [PERSON] від 07.09.2004 року, посвідчений державним нотаріусом ХДНК № 5 [PERSON] за реєстровим № 6-555, відповідно до якого все майно, де б таке не знаходилось та з чого б воно не складалося, та взагалі все, що буде їй належати на день смерті, та на що вона за законом буде мати право, [PERSON] заповіла своєму синові, [PERSON], [INFO], а у разі його смерті раніше за неї або неприйняття ним спадщини, - [PERSON], [INFO], своєму онукові (а.с. 25) На запит суду надійшла Інформаційна довідка зі спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) за № 43777057 від 06.05.2016 року, з яких вбачається, що вищезазначений заповіт не змінений і не скасований (а.с. 54). На підставі положень ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. Згідно положень ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 ст. 1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або декількох фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Судом встановлено, що осіб, які б мали право на обовязкову частку в спадщині після смерті [PERSON], не лишилося. Чоловік спадкодавця, [PERSON], помер 11.02.1981 року, що підтверджено свідоцтвом 11-ВЛ № 383020 про смерть, отриманим 12.02.1981 року у Жовтневому відділі ЗАЦС м. Харкова на підставі актового запису № 1105 (а.с. 26), інших дітей у померлої не було. Як вбачається з Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 31794160 (а.с. 27), підтвердженому інформацією за вих. № 1238/01-16 від 11.05.2016 року зі спадкової справи № 659/2012, яка була заведена 25.09.2012 року у ХДНК № 5 (а.с. 52), та Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за № 43777041 від 06.05.2016 року (а.с. 53), спадщину після смерті матері [PERSON] прийняв відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на час її відкриття постійно мешкав і був зареєстрований за однією адресою зі спадкодавцем в м. Харкові по вул. Перовської, 46. Також встановлено, що про відмову від прийняття спадщини він не заявляв, а крім того, своєчасно у встановлений законом шестимісячний строк від дня відкриття спадщини, а саме 25.09.2012 року, звернувся до ХДНК № 5 із заявою № 1616 про прийняття спадщини. Відповідно до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно мешкає разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що її прийняв, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Кодексу, він не заявиви про відмову від спадщини. Судом з довідки КП «ХМБТІ» від 09.11.2015 року № 1102648 (а.с. 28) і технічного паспорту КП «ХМБТІ», виготовленого 12.11.2015 року (а.с. 29-33) встановлено, що на цей час житловий будинок літ. «Б-1», ідеальна частка якого складає 17/100 частин від усього домоволодіння № 46 по вул. Перовській в м. Харкові, що за Рішенням Народного суду 1-ї дільниці Червонобаварського району м. Харкова від 02.12.1957 року був переданий у користування РЖУ Червонобаварського району м. Харкова, і право комунальної власності на який згідно реєстраційного свідоцтва від 11.03.1975 року, р. № 4373, зареєстровано за ЖЕК-91, зруйновано, ідеальні частки не перерозподілялися. На земельній ділянці за вищезазначеною адресою, площею 1371 кв. м., залишився тільки житловий будинок літ. «А-1» з надвірними будівлями (погребом літ. «Д», вбиральнею літ. «Г», гаражем літ. «Ж», сараями літ. «Н», «О», «П», альтанкою літ. «Р», огорожами № 3, 5-8, 10 та водогоном № 9, який складає спадкову масу після смерті [PERSON] 24.02.2016 року [PERSON] звернувся до ХДНК № 5 із заявою, що зареєстрована в журналі реєстрації вхідних документів за № 279/02-14, про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок № 46 по вул. Перовській в м. Харкові в цілому після матері, [PERSON], померлої 09.06.2012 року (а.с. 35 та 52). Державний нотаріус ХДНК № 5 [PERSON] письмово за № 408/02-14 розяснила заявникові про необхідність вирішення цього питання у судовому порядку виходячи з того, що після правового аналізу наданих документів, а саме довідки КП «ХМБТІ» від 09.11.2015 року № 1102648 та рішення Народного суду 1-ї ділянки Червонобаварського району від 14.05.1956 року було встановлено, що спадкодавцеві за правом власності належить лише 83/100 частини будинку № 46 по вул. Перовської в м. Харкові (а.с. 36 та 52). При вирішенні справи суд приймає положення п. 4 ст. 346 і ст. 349 ЦК України, якими передбачено, що право власності припиняється у випадку знищення майна. До того ж у п.п. 3.1 та 3.3 Розяснень ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 зазначено, що якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, який підлягає розгляду у позовному провадженні. За відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. На підставі викладеного, ст.ст. 11, 60, 114, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 316-319, п. 4 ст. 346, 349, 356, 386, 392, 1216-1218, 1220-1223, 1233, 1268-1270, 1296-1297 ЦК України, п.п. 1, 3, 5, 16, 27 ППВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», п.п. 1, 3.1, 3.3 Розяснень ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, суд

Outcome: approved