Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] 17.10 2018 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому зазначив, що він 15 серпня 2007 року за письмовим договором позики передав позичальнику [PERSON] , відповідачу, у власність гроші в сумі 620 000 грн., що на той час було еквівалентно 124 000 доларів США згідно курсу валют НБУ, і які позичальник згідно пункту 1-му зазначеного договору зобов`язався повернути йому до 15 серпня 2008 року. Договір було завірено нотаріусом. Оскільки у вказаний в договорі строк позичальник гроші йому не повернув, а просив його пролонгувати, він погодився і в подальшому вони разом продовжували строк його дії на попередніх умовах декілька разів, а саме: 15.08.2008 року на один рік, з поверненням боргу до 15.08.2009 року; 05.08.2009р. - на один рік, з поверненням боргу до 15.08.2010 року; 04.08.2010 року -на один рік з поверненням боргу до 15.08.2011 року; 10.08.2011 року - з поверненням боргу наступним чином: 135 490 грн. до 01.09.2011 року, решту суми в 749 180 грн. в термін до 01.03.2012 року. При цьому в останніх змінах та доповненнях до договору позики від 15.08.2007 року вони визначили, що станом на 10.08.2010р. (день підписання договору про внесення змін та доповнень ) сума позики становить 884 670 грн., що еквівалентно 111 000 доларів США згідно курсу валют НБУ. Зазначену суму боргу позичальник йому у вказані строки всупереч письмово наданим та нотаріально посвідченим зобов`язанням, не повернув. Дружина позичальника [PERSON] , яка надавала згоду на укладення та підписання її чоловіком [PERSON] відповідною, нотаріально завіреною заявою, частково виконала в 2017-2018 роках обов`язки боржника і частинами повернула позику в сумі 49801 грн. Просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь 2517946,14 грн. основного боргу з інфляційними втратами; 3 проценти річних з простроченої суми боргу -706540,83 грн., відсотків за користування чужими грошовими коштами в сумі 831 571,31 грн., а разом - 4 056 058,28 грн. та судовий збір. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причина неявки суду невідома. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причина неявки суду невідома, надав відзив на позовну заяву, згідно до якого позовні вимоги він не визнає, зазначає, що дійсно отримав позику від відповідача, однак згідно до укладеного договору вона є безпроцентною. Він давно сплатив борг. Свою дружину [PERSON] він не уповноважував вирішувати його фінансові питання. Просив у позові відмовити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначив, що відповідач повернув борг, віддав кошти у більшому розмірі, переоформив на позивача автомобіль Suzuks Grand Vitara. Крім того, вважає, що у позивача сплив строк звернення до суду. Просив у позові відмовити. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала письмові пояснення згідно до яких позовні вимоги підримує. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги не визнає. Третя особа Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Балицька Вікторія Костянтинівна в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причина неявки суду невідома. Суд, вислухавши пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Частина 2 ст. 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. У відповідності до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст.625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності до частини 6 ст.81ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За ст.79 ЦПК достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення. Судом встановлено, що згідно з договором позики грошових коштів від 15 серпня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Балицькою В.К. у реєстрі за №3947 [PERSON] передав у власність [PERSON] гроші в сумі 620000 грн., що еквівалентного 124000 дол.США згідно курсу валют НБУ станом на 15 серпня 2007р., а [PERSON] зобов`язується повернути [PERSON] вказану суму до 15 серпня 2008 року. Стороною відповідача не заперечувалось, що у встановлений строк позика повернута ним не була, та тому в подальшому сторони продовжували строк дії договору на попередніх умовах декілька разів, що підтверджується наданими суду нотаріально посвідченими договорами, а саме: 15.08.2008 року на один рік, з поверненням боргу до 15.08.2009 року; 05.08.2009р. - на один рік, з поверненням боргу до 15.08.2010 року; 04.08.2010 року -на один рік з поверненням боргу до 15.08.2011 року; 10.08.2011 року - з поверненням боргу наступним чином: 135 490 грн. до 01.09.2011 року, решту суми в 749 180 грн. в термін до 01.03.2012 року. При цьому в останніх змінах та доповненнях до договору позики від 15.08.2007 року, а саме в нотаріальному договорі від 10 серпня 2011 року, зареєстрованому нотаріусом у реєстрі за № 1223, вони визначили, що станом на 10.08.2010 р., день підписання договору про внесення змін та доповнень, сума позики становить 884 670 грн., що еквівалентно 111 000 доларів США згідно курсу валют НБУ. Відповідач по справі [PERSON] не надав суду доказів про виконання ним умов договору позики щодо своєчасного повернення суми боргу. Оскільки позичальник, відповідач [PERSON] , умов договору позики щодо своєчасного повернення суми боргу не виконував, суд приходить до висновку про стягнення з нього суми боргу. При цьому суд вважає, що позивачем не пропущений строк звернення до суду. Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Так, в розумінні статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність є часовою межею подання особою позову, тобто звернення з вимогою про прийняття рішення про захист конкретного порушено права. Початок перебігу, тривалість та сплив позовної давності пов`язується з конкретною вимогою про захист окремого порушено права. Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Оскільки грошові перекази від імені дружини позичальника [PERSON] в рахунок боргу були здійсненні на рахунок позивача в період травня 2017 року - квітень 2018р. на суму 49801 грн. не можна вважати, що позивач порушив строк звернення до суду. Крім того, суд бере до уваги пояснення третьої особи [PERSON] , яка не надала заперечень щодо здійснення нею переказів на рахунок позивача. Ствердження її про те, що вона будь яких розрахунків за договором позики не проводила суд не бере до уваги, враховуючи наявність таких переказів та відсутність пояснень щодо причини таких переказів. Суд вважає, що позивач має нести відповідальність за порушення виконання свого зобов`язання згідно до вимог ст.625 ЦПК. Згідно даного позивачем розрахунку заборгованість з інфляційними втратами становить 2517946,14 грн., 3% річних з простроченої суми боргу - 708540,83грн. Розмір такої заборгованості стороною не оскаржувався. Разом з тим, суд вважає, що вимога позивача про стягнення процентів за користування грошовими коштами в сумі 831571,31 грн. необґрунтована та вона підлягає відмові, оскільки умовами договору позики п.2 від 15 серпня 2007 року, пролонгованого в майбутньому, не передбачене стягнення процентів, а тому відповідач не зобов`язаний сплачувати позивачу процентів за час прострочення боргу на рівні облікової ставки Національного банку України. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача [PERSON] заборгованість за договором позики в сумі 3224886,97 грн. ( 2517946,14грн. + 708540,83 грн.). Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial