Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

Позивач [PERSON] 21 червня 2018 року звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що вона є матір'ю [PERSON], [INFO], та бабусею [PERSON], [INFO]. Через неналежне виконання батьківських обов'язків її донькою відносно онука, 09 січня 2008 року вона звернулась до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом про позбавлення її доньки батьківських прав та встановлення опіки над онуком. 30 липня 2008 року позов до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки задоволено повністю. На даний час вона є опікуном свого онука [PERSON] Дитина знаходиться на повному її утриманні та вихованні. Її донька перебувала в шлюбі з [PERSON], [INFO], який розірвано 29 червня 2004 року. Батько онука знаходиться під наглядом лікаря психіатра з 1982 року з приводу шизофренії, параноідної форми, є інвалідом армії 3-ї групи по психічному захворюванню. Згідно епікризу до історії хвороби №3786/2013 [PERSON] встановлено діагноз: шизофренія, параноідна форма, типічний варіант, безперебійна течія, параноідний синдром, виражений тип дефекту. Згідно висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров'я від 14 лютого 2018 року за вих.№1216 [PERSON] не хворіє на тривалу хворобу, яка перешкоджає виконанню батьківських обов'язків. Періодично [PERSON] проходить стаціонарне лікування в психоневрологічній лікарні. Відповідач ніколи не цікавився долею дитини, його успіхами та досягненнями в учбовому закладі. Не вітав його зі святами, фактично викреслив дитину зі свого життя. Ніякої допомоги ні їй, ні дитині [PERSON] не надає. Вважає, що відповідач як батько дитини повинен брати належну участь у його утриманні, у зв'язку із чим просить позовні вимоги задовольнити. В судове засідання сторони не викликалися. Відповідно до ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. У відповідності до вимог ст.ст.280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи на поштову адресу за зареєстрованим місцем проживання, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у зв'язку з наступним. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 липня 2008 року, задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа, - Служба у справах дітей виконкому Дзержинської районної у місті ради про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки, [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно сина, - [PERSON], [INFO], та призначено його опікуном позивача [PERSON] (а.с.6,-7, 8-9, 11). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06 березня 2003 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Довгинцівського районного управління юстиції м. Кривого Рогу, батьком [PERSON], [INFO] є відповідач [PERSON] (а.с.12), котрий перебував у шлюбі з донькою позивача [PERSON], - [PERSON], що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 01 червня 2002 року, виданого Відділом реєстрації стану Дзержинського районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (а.с.10). З наявної в матеріалах справи довідки №2 від 21 лютого 2018 року, виданої Криворізькою об'єднаною довідково-інформаційною службою «НОВА-КОМ», вбачається, що позивач [PERSON] та її онук [PERSON], відносно котрого вона є опікуном, проживають та зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.17). Згідно епікризу до історії хвороби №3786/2013 [PERSON] встановлено діагноз: шизофренія, параноідна форма, типічний варіант, безперебійна течія, параноідний синдром, виражений тип дефекту (а.с.20). Згідно висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров'я від 14 лютого 2018 року за вих.№1216 [PERSON] не хворіє на тривалу хворобу, яка перешкоджає виконанню батьківських обов'язків (а.с.18), є інвалідом армії по психічному захворюванню (а.с.21, 22). Відповідно до акту від 10 квітня 2018 року, відповідач [PERSON] за адресою: [ADDRESS], не зареєстрований та не проживає, а також не приймав участі в утриманні та вихованні дитини, - [PERSON] (а.с.19). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до п.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст.18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ч.ч.1, 2 ст.181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. 08 липня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів від 17 травня 2017 року №2037 - VII», відповідно до якого внесено зміни до ст.182 СК України, а саме: при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч.3 ст.70 Закону України від 21 квітня 1999 року №606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Днем звернення позивача до суду є 21 червня 2018 року, оскільки саме цим днем датована позовна заява та подана до суду . Під час розгляду справи, відповідачем не було надано суду документів, які б підтверджували його офіційне працевлаштування, розміру доходу, які могли б мати значення для вирішення справи, в тому числі щодо того, що в силу свого фізичного та психічного стану він не може надавати матеріальну допомогу сину. Разом з тим, відповідач не заперечував проти задоволення позовних вимог про стягнення з нього аліментів на утримання дитини. Згідно ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до ст.430 ч.1 п.1 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного, з урахуванням всіх обставин справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] аліменти в розмірі 1/4 з усіх видів його заробітку (доходу), до досягнення повноліття дитини, починаючи з 21 червня 2018 року.

Outcome: approved