Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

Позивач [PERSON] 21.02.2019 року звернулася до суду з позовом до Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області, [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, в обґрунтування якого зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON] , [INFO] , після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Все своє майно, а також вказаний житловий будинок з відповідними господарчими спорудами та будівлями спадкодавець заповідала позивачу. З метою отримання спадщини позивач 26.05.2015 року звернулася до приватного нотаріусу з заявою про прийняття спадщини. 27.12.2018 року нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, натомість постановою від 27.12.2019 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, оскільки відсутні правовстановлюючі документи. У зв`язку з чим, просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 58,30 кв.м., житловою площею 21,50 кв.м., з усіма надвірними будівлями та спорудами, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 25.02.2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та витребувано у приватного нотаріусу Авдіївського міського нотаріального округу Василенка В.А., інформаційні довідки щодо наявності чи то відсутності спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 11.04.2019 року справу закрито підготовче судове провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 30.05.2019 року справу залучено до участі у розгляду справи у якості співвідповідача [PERSON] . Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 18.06.2019 року виправлено описки допущені в ухвалі від 30.05.2019 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, надав суду заяву про розгляд справи без його участі та проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, надав суду заяву про розгляд справи без його участі та проти задоволення позовних вимог не заперечує. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з договору купівлі-продажу від 22.11.1965 року, посвідченого державним нотаріусом Ясинуватської державної нотаріальної контори, Теревятєвою І.П., [PERSON] І [PERSON] . придбав у [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно державного акту на право приватної власності на землю, виданого на підставі рішення виконкому Авдіївської міської ради від 25.05.1994 року № 192, земельна ділянка площею 0,1000 га., яка надана для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] . Як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , вищевказане домоволодіння належить на праві власності [PERSON] на підставі договору-купівлі продажу від 22.11.1965 року, посвідченого Ясинуватською державною нотаріальною конторою. Згідно свідоцтва про шлюб від 10.08.1949 року, виданого Авдіївською селищною радою Донецької області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 10.08.1949 року. Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] від 30.01.2009 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] помер [INFO] , про що 30.01.2009 року складено відповідний актовий запис № 48. 17.07.2009 року [PERSON] звернулася із заявою до приватного нотаріусу Авдіївського міського нотаріального округу Василенко В.А., про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦПК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст.\~1268\~ч.\~5\~ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Суд звертає увагу, що [PERSON] проживала зі спадкодавцем [PERSON] на день його смерті та вчасно звернулася із заявою до нотаріусу про прийняття спадщини після смерті останнього, у зв`язку з чим, є такою, що фактично прийняла спадщину. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. 17.07.2009 року [PERSON] склала заповіт, який посвідчено приватним нотаріусом Авдіївського міського нотаріального округу Василенко В.А., згідно якого все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що за законом вона матиме право, а також належний їй житловий будинок з відповідними господарчими спорудами та будівлями та земельну ділянку, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , заповідає доньці [PERSON] , [INFO] . При цьому, [PERSON] поклала на [PERSON] обов`язок надати в довічне безоплатне користування синові [PERSON] , [INFO] , вищезазначеним житловим будинком. Зазначений житловий будинок має бути наданий [PERSON] на праві користування. Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] від 02.01.2015 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] померла [INFO] , про що 02.01.2015 року складено відповідний актовий запис № 1. Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 40780577 від 25.06.2015 року, приватним нотаріусом Авдіївського міського нотаріального округу Василенко В.А. 25.06.2015 року заведено спадкову справу № 79/2015 після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 27.12.2018 року приватним нотаріусом Авдіївського міського нотаріального округу Василенко В.А. видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,1000 га., яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] . Номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 29679019 від 27.12.2018 року. Згідно ст.\~1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно ст.\~1217\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.\~1222\~ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 392\~ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться у листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Постановою приватного нотаріусу Авдіївського міського нотаріального округу Василенко В.А. від 27.12.2018 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , оскільки у позивача відсутні документи, що посвідчують право власності спадкодавця на вищевказане майно. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, у зв`язку із неможливістю надати оригінал правовстановлюючого документу про право власності спадкодавця на житловий будинок, суд вважає, що позивач позбавлений можливості іншим шляхом захистити своє право власності на спадщину за законом, до складу якої входить житловий будинок. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, так як, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути: визнання права. Натомість вирішуючи позовні вимоги позивача про встановлення права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, поза увагою суду не може залишитися і той факт, що в заповіті від 17.07.2009 року, заповідач [PERSON] реалізувала своє право та зробила у заповіті заповідальний відказ. Суд звертає увагу, що заповідальний відказ (легат) належить до числа особливих заповідальних розпоряджень заповідача. Зокрема, статтею 1237 ЦК України передбачено, що заповідач має право зробити у заповіті заповідальний відказ. Відказоодержувачами можуть бути особи, які входять, а також ті, які не входять до числа спадкоємців за законом. Згідно ст. 1238 ЦК України предметом заповідального відказу може бути передання відказоодержувачеві у власність або за іншим речовим правом майнового права або речі, що входить або не входить до складу спадщини. На спадкоємця, до якого переходить житловий будинок, квартира або інше рухоме або нерухоме майно, заповідач має право покласти обов`язок надати іншій особі право користування ними. Право користування житловим будинком, квартирою або іншим рухомим або нерухомим майном зберігає чинність у разі наступної зміни їх власника. Право користування житловим будинком, квартирою або іншим рухомим або нерухомим майном, одержане за заповідальним відказом, є таким, що не відчужується, не передається та не переходить до спадкоємців відказоодержувача. Право користування\~житловим будинком,\~квартирою або\~іншою будівлею,\~надане відказоодержувачеві,\~не є\~підставою для\~проживання у\~них членів\~його сім`ї,\~якщо у\~заповіті не\~зазначено інше. Відказоодержувач має право вимоги до спадкоємця з часу відкриття спадщини. Згідно ст.\~1239\~ЦК України заповідальний відказ втрачає чинність у разі смерті відказоодержувача, що сталася до відкриття спадщини. Таким чином, в силу легату між спадкоємцем і відказоодержувачем (легатарієм) виникає зобов`язання, у якому легатарій виступає як кредитор, а спадкоємець як боржник. Отже, в сучасному цивільному законодавстві України за допомогою конструкції легата спадкодавцю надається можливість покласти на спадкоємця за заповітом виконання будь-якого майнового зобов`язання на користь особи відказоодержувача, зазначеного спадкодавцем. (ст.- ст. 1237 1238 ЦК України). В основі заповідального відказу лежить зобов`язальне правовідношення між спадкоємцем, на якого покладено виконання відказу, та відказоодержувачем, який має право вимагати виконання відказу. В цьому разі легатарій виступає в якості кредитора, а спадкоємець боржником. Таким чином, правовідношення із заповідального відказу виходять за межі спадкування і ставлять відказоодержувача в особливе становище, оскільки легатарій, отримуючи за заповітом будь-яку майнову вигоду, не відповідає за борги спадкодавця своїм майном, оскільки майнове благо в якості дарунку передається вільним від боргів, тому легат виконується після погашення спадкоємцями кредиторської заборгованості заповідача. Слід також зауважити, що заповідальний відказ це завжди право, а не обов`язок. Заповідальний відказ полягає в одному або в кількох певних правах і цим відрізняється від спадкування, яким є право вступу в сукупність юридичних відносин, активних і пасивних, які залишилися після спадкодавця, хоча б і не всю, а тільки її частину. Таким чином, встановлення змісту відношень із заповідального відказу та правил щодо відповідальності за борги спадкодавця має практичне значення, в першу чергу, для спадкодавця, тому що встановлення різниці між спадкоємцем та відказоодержувачем, в свою чергу, необхідно для визначення правових наслідків, настання яких прагне спадкодавець після відкриття його заповіту. Враховуючи вищенаведене,\~суд приходить\~до висновку,\~що позовну\~вимоги [PERSON] \~про визнання\~права власності\~на житловий\~будинок в\~порядку спадкування\~підлягають задоволенню\~з урахування\~викладеного у\~заповіті [PERSON] \~від 17.07.2009\~року заповідального відказу, у зв`язку з чим, слід встановити обов`язок позивача надати в довічне безоплатне користування [PERSON] , [INFO] , житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] . На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved