Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

Позивач [PERSON], в особі свого представника [PERSON], звернувся до суду з позовною заявою, в якій з урахуванням уточнень просить: встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що Договір на право побудови будинку і безстрокове користування земельною ділянкою в [ADDRESS], виданий Люботинською Держнотконторою, 05 червня 1985 року, реєстр №1159 на ім'я [PERSON], дійсно належить [PERSON], померлому [INFO]. встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON], [INFO] є сином [PERSON], померлого [INFO]; встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON], [INFO], є сином [PERSON], померлого [INFO]; визнати за ним право власності на житловий будинок літ. «А-1», житловою площею 16,70 кв.м., загальною площею 28,50 кв.м., підсобною площею 11,80 кв.м. з огорожею «1», що розташований за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON], померлого [INFO]. В обґрунтування позову представник позивача [PERSON] вказувала, що житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], зареєстрований за дідом позивача [PERSON] на підставі договору на право побудови і безстрокове користування земельною ділянкою. Після смерті [PERSON] спадщину фактично прийняв його син і батько позивача по справі - [PERSON], однак, за життя право власності на житловий будинок оформити не встиг. Позивач є спадкоємцем після смерті свого батька [PERSON], але оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі він не має можливості, оскільки наявна розбіжність в написанні прізвищ спадкодавця та спадкоємця. А тому отримавши, постанову державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій, [PERSON] був змушений звернутися із даним позовом до суду. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, але його представник [PERSON] подала до суду письмову заяву, в якій вказувала, що повністю підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити, а також просила справу розглядати за її відсутності та відсутності позивача. Представник Люботинської міської ради Харківської області до суду не з'вився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки в судове засідання відповідач не сповістив, тому суд виходить з того, що його неявка відбулась за неповажних причин. Заяв про перенесення розгляду справи відповідач до суду не подавав. За таких обставин суд розглядає справу за відсутністю відповідача в заочному судовому засіданні. В судовому засіданні встановлено наступне. Спірним є житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], який згідно із довідкою КП «Люботинське бюро технічної інвентаризації» № 30 від 30 січня 2017 року зареєстрований за [PERSON] на підставі договору на право побудови будинку і безстрокове користування земельною ділянкою, виданого Люботинською Держнотконторою 05 червня 1985 року, реєстр №1159, що підтверджується довідкою КП «Люботинське БТІ» №30 від 30 січня 2017 року. Відповідно до технічного паспорту, виготовленого на замовлення [PERSON] КП «Люботинське бюро технічної інвентаризації» від 30 січня 2017 року на земельній ділянці, що розташована за адресою: [ADDRESS], були побудовані: житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 28,50 кв.м., із них житловою площею 16,70 кв.м., підсобною площею 11,80 кв.м., огорожа №1. За клопотанням представника позивача було витребувано та оглянуто під час судового розгляду інвентаризаційну справу № 6652 на домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. Так, як вбачається із тексту договору на право побудови будинку і безстрокове користування земельною ділянкою, який знаходиться в матеріалах інвентаризаційної справи, він був укладений 24 квітня 1950 року представником Комунгоспу виконавчого комітету Люботинської міської ради народних депутатів та громадянином [PERSON], прізвище якого було виправлено на «[PERSON]». Згідно із цим договором [PERSON] було дозволено побудувати жилий одноповерховий дерев'яний будинок на безкоштовно відведеній йому земельній ділянці у безстрокове користування за адресою: [ADDRESS]. В подальшому під час проведення поточних інвентаризацій домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS], прізвище власника вказано, як «[PERSON]». Станом на 1952 рік питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. А тому суд приходить до висновку, що Договір на право побудови будинку і безстрокове користування земельною ділянкою в [ADDRESS], виданий Люботинською Держнотконторою, 05 червня 1985 року, реєстр №1159 на ім'я [PERSON], дійсно належить [PERSON], померлому [INFO] [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER], виданим [INFO] Люботинським міським відділом реєстрації актів громадянського стану, про що зроблений відповідний актовий запис № 180. Враховуючи, що [PERSON] помер [INFO], тобто в період дії Цивільного кодексу України 1963 року, суд вважає за доцільне керуватися нормами ЦК України в редакції 1963 року, так як відповідно до п.4 Перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року, Цивільний кодекс України 2003 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відносно цивільних правовідносин, які виникли до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, його положення застосовуються до тих прав і обов'язків, які виникли та продовжують існувати після вступу його в силу. В зв'язку з тим, що вказані правовідносини виникли та продовжували існувати до 01 січня 2004 року, тобто до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, суд вважає за необхідне застосувати до правовідносин між сторонами по справі правові норми, передбачені Цивільним кодексом України в редакції 1963 року. Згідно зі ст. 525 ЦК України (в редакції 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Тобто спадщина, яка складається житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS], після смерті [PERSON] відкрилася [INFO]. Спадкоємцем на відкриту після смерті спадщину є його син [PERSON], що відповідає ст. 529 ЦК України, відповідно до вимог якої при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є діти, той з подружжя котрий залишився, батьки померлого. Згідно із ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємець, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав в нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Спадщину у вигляді житлового будинку після смерті [PERSON] прийняв його син [PERSON], оскільки фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, та використовував житловий будинок для проживання, що підтверджується копією національного паспорту серія [NUMBER], виданого на ім'я [PERSON] 20 грудня 2000 року Люботинським МВ УМВС, в якому є відмітка про зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області № 1212/01-16 від 06 вересня 2017 року після смерті [PERSON], померлого [INFO], до нотаріальної контори в шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини або про відмову від спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилася, свідоцтва про право на спадщину за період 1996-2017 нікому не видавалися. Факт родинних відносин спадкодавця [PERSON] та спадкоємця [PERSON] підтверджується копією повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00017597990 від 28 січня 2017 року та копією актового запису про народження №112 укладеного 13 березня 1952 року відділом ЗАГС виконавчого комітету Люботинської міської ради депутатів трудящих Харківського району Харківської області, із заявою про народження дитини [PERSON], батьком якого зазначений [PERSON], звернулася громадянка [PERSON], яка мешкала за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до копії свідоцтва про одруження серія [NUMBER], виданого відділом ЗАГС Люботинської міської ради народних депутатів Харківського району Харківської області [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 20 січня 1948 року. Відповідно до ст.ст. 13, 26, 130 Кодексу законів про сім'ю, опіку, шлюб та акти громадянського стану Української РСР 1926 року, в редакції чинній за період 1950-1968 роки, діти іменуються прізвищем своїх батьків, місцем проживання неповнолітніх дітей є місце проживання їх батьків, а тому суд приходить до висновку, що за вказано адресою проживала родина [PERSON], отже [PERSON] дійсно є сином [PERSON] [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER], виданим 10 січня 2017 року Люботинським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Тому з [INFO] відкрилася спадщина після смерті [PERSON], яка скаладається з житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки Другої Державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області № 1212/01-16 від 06 вересня 2017 року після смерті [PERSON], померлого [INFO], до нотаріальної контори в шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини звернувся син спадкодавця [PERSON], інших заяв про прийняття або про відмову від спадщини в шестимісячний строк в нотаріальній конторі зареєстровано не було. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS], [PERSON] було відмовлено, в зв'язку із розбіжностями в написанні прізвища власника будинку та спадкоємця. Згідно із положеннями ст. 1261 ЦК України до першої черги спадкування за законом відносяться діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки . Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Факт родинних відносин спадкодавця [PERSON] та спадкоємця [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого відділом ЗАГС виконавчого комітету Люботинської міської ради народних депутатів та копією національного паспорту серія [NUMBER], виданого Люботинським МВ УМВС 24 вересня 1998 року, з яких вбачається, що при перекладі з російської на українську мову відбулася зміна в написанні прізвища спадкоємця, а тому суд приходить до висновку, що [PERSON] дійсно є сином спадкодавця [PERSON] Таким чином [PERSON] як спадкоємець першої черги успадкував житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті свого батька [PERSON], а тому суд задовольняє позов повністю та визнає за ним право власності на вказаний житловий будинок в цілому. На підставі викладеного,

Outcome: approved