Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON], 15.07.2015 року звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси із позовною заявою до [PERSON] про визнання договору купівлі продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності. В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначила, що 14.04.1997 року уклала договір купівлі продажу №19970 на Одеській товарній біржі з [PERSON] згідно якого придбала будинок загальною площею 49,10 кв.м., по вул. Дунайській, 21 у м. Одесі. Згідно п. 3 ч. 11 вище зазначеного договору передбачено, що подальшого його нотаріального посвідчення не потрібно. Вказаний пункт було включено до договору відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», яким передбачено, що угоди зареєстровані на товарній біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Позивач зазначає, що умови вище зазначеного договору були повністю виконані сторонами, та 25.04.1997 року договір був зареєстрований в Одеському МБТІ під реєстровим №13доп.-191-19107, з того часу позивач та її родина постійно проживають в [INFO]. Нещодавно в [PERSON], виникла необхідність розпорядитися зазначеним житловим будинком. Однак позивачу в нотаріальних конторах у посвідченні будь яких правочинів, щодо будинку №21 по вул. Дунайській у м. Одесі , було відмовлено, оскільки відповідно до вимог ст. 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) нерухомого майна підлягає нотаріальному посвідченню. З підстав вище наведеного позивач не може розпорядитися належним їй житловим будинком, що на думку [PERSON], порушує її права як власника. В зв'язку з вище наведеним позивач просить суд, визнати дійсним договір купівлі продажу нерухомого майна №19970 від 14.04.1997 року, укладений на Одеській товарній біржі між нею та [PERSON], а також визнати за нею [PERSON], [INFO], паспорт громадянина України КЕ494191, виданий 18.12.1996 року, Іллічівським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, ІПН [NUMBER], право приватної власності на житловий будинок, загальною площею 49,10 кв.м. по вул. Дунайській, 21 у м. Одесі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, однак її представник за довіреністю [PERSON], надав до суду заяву згідно якої підтримав заявлені позовні вимоги, просив розглянути справу без участі представника позивача та зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, повідомлялась судом про розгляд справи належним чином в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України, через оголошення у пресі, про причини своєї неявки суд не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи не надавала. Представник третьої особи Одеської товарної біржі в судове засідання не з'явився, повідомлявся судом про дату час та місце судового засідання своєчасно та належним чином. У звязку з неявкою відповідача та неповідомлення про поважні причини такої неявки в судове засідання, зі згоди представника позивача, суд ухвалив провести розгляд справи в заочному порядку та постановити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши подану заяву, надавши оцінку поданим доказам, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні, встановлено, що за умовами Договору купівлі продажу №19970, укладеного 14.04.1997 року на Одеській товарній біржі між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] придбала у приватну власність, житловий будинок, що розташований за адресою: вул. Дунайська, 21, у м. Одесі. Відповідно до п. 11 зазначено, що договір зареєстрований відповідно до встановлених правил відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на Одеській Товарній Біржі в «Журналі реєстрації договорів купівлі продажу нерухомості», реєстраційний №19970 від 14.04.1997 року. Договір подальшого нотаріального посвідчення не потребує. Право власності [PERSON] на будинок №21, по вул. Дунайській, у м. Одесі, на підставі договору купівлі продажу №19970 від 14.04.1997 року, зареєстровано 25.04.1997 року, Одеським міським бюро технічної інвентаризації за №13 доп. стор 191 реєстр 19107. Згідно записів в домовій книзі для реєстрації громадян, проживаючих в [INFO], вбачається, що зазначений будинок знаходиться на підставі договору купівлі продажу від 14.04.1997 року, в користуванні [PERSON] Відповідно до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», членами товарної біржі є прийняті до її складу згідно із статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні і фізичні особи. Член товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасники члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Пунктом 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2004 року встановлено, що він застосовується до цивільних правовідносин, які виникли після набрання ним чинності - 1.01.2004 року. Враховуючи, що спірний договір купівлі-продажу був укладений в 1997 році, тобто до набрання чинності новим ЦК, до зазначених правовідносин застосовуються норми ЦК України в редакції 1963 року. Згідно ст. 224 ЦК УРСР 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцю, а покупець зобовязується прийняти майно та сплатити за нього визначену грошову суму. Відповідно до ст. 225 ЦК УРСР 1963 року право продажу майна належить власнику. Відповідно до ст. 227 ЦК України в редакції 1963 року нотаріальна форма договору купівлі-продажу нерухомого майна є обовязковою. За ст. 47 ЦК УРСР якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах при визнання угод недійсними» визначено, що суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонам не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. Крім того, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. При аналізі спірного договору та наявних у справі доказів, судом встановлено, [PERSON], виконала умови договору купівлі продажу нерухомого майна №19970 від 14.04.1997 року, передала відповідачу оплату за майно, вселилася в буд. №21, по вул. Дунайській, у м. Одесі, утримує його та проживає в ньому постійно. А відповідач, в свою чергу, отримала грошові кошти за продаж будинку відповідно до договору та виселилася з нього. Оскільки згода щодо істотних умов договору між його сторонами була досягнута, суд вважає, що відповідно до ч. 2 ст. 47, ст.227 ЦК України в редакції 1963 року, договір купівлі-продажу купівлі продажу нерухомого майна №19970 від 14.04.1997 року, зареєстрований на Одеській товарній біржі, за яким [PERSON], придбала у відповідача [PERSON] вище зазначений будинок, може бути визнаний судом дійсним. Відповідно ч. 2,3 ст.88 ЦПК України визначено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При відкритті провадження у справі, за завою позивачки [PERSON] судом відстрочено позивачу повна оплата судового збору до розгляду справи по суті, тому враховуючи задоволення позову та вимоги ст. 88 ЦПК України, розмір судового збору недоплачений позивачем при подачі позову: 3654 грн. 487 грн. 20 коп=3167 грн. 80 коп., підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved