Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

Позивач [PERSON] 08 листопада 2018 року звернулася в Київський районний суд м. Полтави з позовом до [PERSON] визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, зобовязання зняти з реєстраційного обліку, який уточнила в поданій до суду 21 листопада 2018 року заяві. Посилалася на те, що є власником будинку по вул. Молодіжна, 60б в м. Полтаві, відповідач [PERSON] був поселений до будинку та зареєстрований в якості чоловіка її доньки [PERSON]. Вказувала, що шлюб між відповідачем та її донькою розірвано в 2010 році, але [PERSON] залишився проживати в будинку. Позивач зазначала, що відповідач не працює, зловживає спиртними напоями, влаштовує скандали, принижує, погрожує та ображає, створює нестерпні умови для проживання, у звязку з чим неодноразово викликала працівників поліції. Просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням в будинку по вул. Молодіжна, 60б в м. Полтава та зняти його з реєстрації за вказаною адресою. Згідно з ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 22 листопада 2018 року відкрито провадження в справі за позовом [PERSON] за правилами спрощеного позовного провадження. 05 лютого 2019 року позивачем уточнено зміст своїх позовних вимог, в уточненій позовній заяві просила суд виселити [PERSON] з будинку по вул. Молодіжна, 60б без надання йому іншого житлового приміщення. В судових засіданнях позивач та представник позивача повністю підтримали подану до суду позовну заяву. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча повідомлявся про дату, час та місце розгляду, відзив на позовну заяву не подавав, з жодними клопотаннями до суду не звертався. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши зібрані в справі докази, приходить наступних до висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] відповідно свідоцтва про право власності на житло від 20 січня 1997 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 січня 1997 року є власником жилого будинку з надвірними спора думи в місті Полтава, вул. Молодіжна, 60б. Відповідач [PERSON] з 16 квітня 1988 року по 2010 рік перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], яка є дочкою позивача [PERSON] Також судом встановлено, що відповідач був поселений в будинок по вул. Молодіжна, 60б в м. Полтаві зі згоди власника [PERSON] в якості чоловіка доньки. Станом на час вирішення даної справи судом відповідач [PERSON] фактично проживає в жилому будинку по вул. Молодіжна, 60б в м. Полтаві та за вказаною адресою зареєстрував своє постійне місце проживання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Норми ст. ст. 386, 391 ЦК України передбачають умови та порядок захисту права власності. Відповідно до ст. ст. 386, 391 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК Української РСР, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Згідно зі ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Право вимагати у судовому порядку виселення членів сім'ї, у тому числі колишніх, власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст. 157 ЖК України, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу, зокрема, якщо вони систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] не є членом сімї власника жилого приміщення в м. Полтаві по вул. Молодіжна, 60б. Також встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] склалися неприязні стосунки, мають місце постійні скарги, які відбуваються з ініціативи [PERSON] Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] систематично порушує правила співжиття. Зокрема, відповідач [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, при цьому вжиття заходів попередження не дали позитивних результатів. Так, постановою Київського районного суду м. Полтави від 06 травня 2014 року в справі № 552/2219/14-п [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення. Постановою Київського районного суду м. Полтави від 26 червня 2015 року в справі № 552/3125/15-п [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення. Постановою Київського районного суду м. Полтави від 02 жовтня 2015 року в справі № 552/2125/15-п [PERSON] замінено невідбуте стягнення на адміністративний арешт. Постановою Київського районного суду м. Полтави від 01 липня 2016 року в справі № 552/3265/16-п [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення. Постановою Київського районного суду м. Полтави від 10 серпня 2016 року в справі № 552/4022/16-п [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення. Постановою Київського районного суду м. Полтави від 22 вересня 2016 року в справі № 552/4638/14-п [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення. Постановою Київського районного суду м. Полтави від 10 листопада 2016 року в справі № 552/4022/14-п [PERSON] замінено адміністративне стягнення на адміністративний арешт. Постановою Київського районного суду м. Полтави від 04 травня 2018 року в справі № 552/2392/18 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та звільнено від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженнями. Незважаючи на притягнення до адміністративної відповідальності, відповідач не виконував рішення суду в частині адміністративних стягнень, продовжував вчиняти дії, які порушували правила співжиття. Тому суд приходить до висновку, що в даному випадку має місце систематичне порушенням відповідачем [PERSON] правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ним в одному жилому будинку, при цьому заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними. Тому є всі підстави для застосування до від подача [PERSON] наслідків, передбачених ст. 116 ЖК України, таких, як виселення з жилого приміщення без надання йому іншого жилого приміщення. З цих підставі уточнені позовні вимоги [PERSON]Г є повністю обґрунтованими та підлягають задоволенню. При вирішенні справи суд також виходить з того, що рішення суду, яке набрало законної сили, про виселення особи є підставою для зняття особи з реєстрації за такою адресою. Також відповідно до норм ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved