Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

Позивач 29.12.2015 року звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 43806,03 шв.фр., , що за курсом НБУ становить 1008097,22 грн. та 12335,33 грн., що виникла за кредитним договором № 28806С73 від 23.08.2006 року. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 23.08.2006 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 28806С73, відповідно до умов якого відповідач отримав від Банку кредит в сумі 83736,82 швейцарських франків, що еквівалентно 68000,00 доларів США, з кінцевою датою його погашення до 15.08.2027 року. Позичальник зобов'язався здійснювати погашення кредиту у строк та у сумах, визначених графіком, що є додатком до кредитного договору (пп. 2.4.1 п. 2.4 ст. 2 кредитного договору). Відповідно до умов кредитного договору позичальник взяв на себе зобов'язання погасити кредит у валюті кредиту на рахунок, вказаний у пп. 2.3.1. п.2.3 ст.2 кредитного договору в строк, зазначений у п.2.1 ст.2 кредитного договору. Погашення кредиту позичальник повинен здійснювати у валюті кредиту у строки та сумах, визначених графіком погашення кредиту за кредитним договором. Строки, передбачені графіком погашення кредиту є обов'язковими для виконання позичальником (пп.2.4.1 п.2.4 ст.2 кредитного договору). Згідно до пп.2.5.1. п.2.5 ст.2 кредитного договору позичальник зобов'язаний сплачувати банку проценти за користування кредитом у розмірі, зазначеному в пп.2.2.1. п.2.2 ст.2 кредитного договору, у валюті кредиту, які нараховуються на фактичну суму заборгованості за кредитом, із розрахунку фактичної кількості днів періоду нарахування процентів на основі банківського року (відповідно до п.1.1 ст.1 кредитного договору сторони домовились, що банківський рік становить 360 днів) і підлягають сплаті з 1 по 15 число кожного місяця на відповідний рахунок. Згідно з пп.2.2.1 п.2.2 ст.2 кредитного договору позичальник зобов'язався щомісячно сплачувати банку проценти за користування кредитом у валюті кредиту (швейцарських франках) у розмірі річної процентної ставки, яка визначається наступним чином: LIBOR (12m) + 7,01%, але не менше 8,99% річних. За користування кредитом позичальник зобов'язаний сплачувати банку проценти у розмірі та строки, встановлені кредитним договором (пп. 2.5.1 п. 2.5 ст. 2 кредитного договору). Відповідно до ст. 4 кредитного договору в разі, зокрема, несплати позичальником банкові у строк платежів з погашення кредиту чи будь-яких інших сум, належних до сплати згідно з кредитним договором, або не виконання будь-яких інших зобов'язань за кредитним договором, у банку виникає право вимоги дострокового виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором. При цьому банк повідомляє позичальника, що непогашена частина кредиту, нараховані проценти за користування кредитом, а також інші платежі, нараховані згідно з кредитним договором підлягають достроковому поверненню, а позичальник взяв на себе обов'язок сплатити зазначену в повідомленні суму протягом 10-ти банківських днів з дати отримання повідомлення (п.4.2 ст.4 кредитного договору). У зв'язку з невиконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитом, 15.06.2015 року банком надіслано на адресу позичальника вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором протягом 60-ти календарних днів з дати її отримання, однак, дана вимога позичальником не виконана. У разі порушення строків погашення кредиту, вказаних у графі погашення кредиту за кредитним договором, процентів та платежів за кредитним договором, позичальник сплачує банку за кожен день прострочення, включаючи день платежу, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, що діяла у період, за який сплачується пеня. Пеня нараховується на суму прострочених платежів, починаючи з дати виникнення простроченої заборгованості до дати повного погашення простроченої заборгованості за кредитом, включно процентами та платежами за кредитним договором у повному обсязі (пп. 2.4.2. п. 2.4 ст. 2 кредитного договору). Всупереч взятих на себе зобов'язань, позичальник не виконує умови кредитного договору, таким чином відповідач станом на 16.11.2015 року має прострочену заборгованість у розмірі 43806,03 шв. фр., та 12335,33 грн., яка складається із: 40857,38 шв. фр. - заборгованість за основним боргом; 2948,65 шв. фр. - заборгованість за процентами; а також 11186,15 грн. - пеня, нарахована на прострочену заборгованість за процентами, 1149,18 грн. - пеня, нарахована на прострочену заборгованість за основним боргом, чим порушує умови кредитного договору. Таким чином, в порушення умов кредитного договору та чинного законодавства України відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання, що змусило позивача звернутися до суду за захистом свого порушеного права. У судовому засіданні 13.04.2016 року представник позивача - [PERSON]. позов підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач та його представник у судове засідання 13.04.2016 року не з'явились, про день та час розгляду справи були належним чином повідомлені (а.с. 87), про причини своєї неявки відповідач повідомив суд клопотанням від 12.04.2016 року, у якому зазначає, що у зв'язку з великою завантаженістю на роботі, останній не має можливості прибути до суду та прийняти участь у судовому процесі (а.с. 92). Разом з тим, відповідно до п.2) ч.1 ст. 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі: першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними. Проте, зазначені відповідачем обставини неприбуття у судове засідання судом визнано не поважними, з огляду на що ухвалено рішення щодо можливості продовження розгляду справи без участі самого відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 169 ЦПК України неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи, а тому суд вважає за можливе слухати справу за відсутності представника відповідача, який приймав участь у судовому засіданні 17.03.2016 року, та був повідомлений про час та місце судового засідання призначеного на 13.04.2016 року. Третя особа - [PERSON] у судове засідання 13.04.2016 року не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неприбуття повідомила суд клопотанням, у якому просить відкласти розгляд справи для підготовки письмових заперечень (а.с. 94), разом з тим, неявка третьої особи у судове засідання, не є перешкодою для подальшого розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Пунктом 29 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 23.08.2006 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 28806С73, відповідно до умов якого відповідач отримав від Банку кредит в сумі 83736,82 швейцарських франків, що еквівалентно 68000,00 доларів США, з кінцевою датою його погашення до 15.08.2027 року (а.с. 15-23). Позичальник зобов'язався здійснювати погашення кредиту у строк та у сумах, визначених графіком, що є додатком до кредитного договору (пп. 2.4.1 п. 2.4 ст. 2 кредитного договору). Відповідно до умов кредитного договору позичальник взяв на себе зобов'язання погасити кредит у валюті кредиту на рахунок, вказаний у пп. 2.3.1. п.2.3 ст.2 кредитного договору в строк, зазначений у п.2.1 ст.2 кредитного договору. Погашення кредиту позичальник повинен здійснювати у валюті кредиту у строки та сумах, визначених графіком погашення кредиту за кредитним договором. Строки, передбачені графіком погашення кредиту є обов'язковими для виконання позичальником (пп.2.4.1 п.2.4 ст.2 кредитного договору). Згідно до пп.2.5.1. п.2.5 ст.2 кредитного договору позичальник зобов'язаний сплачувати банку проценти за користування кредитом у розмірі, зазначеному в пп.2.2.1. п.2.2 ст.2 кредитного договору, у валюті кредиту, які нараховуються на фактичну суму заборгованості за кредитом, із розрахунку фактичної кількості днів періоду нарахування процентів на основі банківського року (відповідно до п.1.1 ст.1 кредитного договору сторони домовились, що банківський рік становить 360 днів) і підлягають сплаті з 1 по 15 число кожного місяця на відповідний рахунок. Згідно з пп.2.2.1 п.2.2 ст.2 кредитного договору позичальник зобов'язався щомісячно сплачувати банку проценти за користування кредитом у валюті кредиту (швейцарських франках) у розмірі річної процентної ставки, яка визначається наступним чином: LIBOR (12m) + 7,01%, але не менше 8,99% річних. За користування кредитом позичальник зобов'язаний сплачувати банку проценти у розмірі та строки, встановлені кредитним договором (пп. 2.5.1 п. 2.5 ст. 2 кредитного договору). Відповідно до ст. 4 кредитного договору в разі, зокрема, несплати позичальником банкові у строк платежів з погашення кредиту чи будь-яких інших сум, належних до сплати згідно з кредитним договором, або не виконання будь-яких інших зобов'язань за кредитним договором, у банку виникає право вимоги дострокового виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором. При цьому банк повідомляє позичальника, що непогашена частина кредиту, нараховані проценти за користування кредитом, а також інші платежі, нараховані згідно з кредитним договором підлягають достроковому поверненню, а позичальник взяв на себе обов'язок сплатити зазначену в повідомленні суму протягом 10-ти банківських днів з дати отримання повідомлення (п.4.2 ст.4 кредитного договору). У зв'язку з невиконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитом, 15.06.2015 року банком надіслано на адресу позичальника вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором протягом 60-ти календарних днів з дати її отримання, однак, дана вимога позичальником не виконана (а.с. 49-52). У разі порушення строків погашення кредиту, вказаних у графі погашення кредиту за кредитним договором, процентів та платежів за кредитним договором, позичальник сплачує банку за кожен день прострочення, включаючи день платежу, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, що діяла у період, за який сплачується пеня. Пеня нараховується на суму прострочених платежів, починаючи з дати виникнення простроченої заборгованості до дати повного погашення простроченої заборгованості за кредитом, включно процентами та платежами за кредитним договором у повному обсязі (пп. 2.4.2. п. 2.4 ст. 2 кредитного договору). Судом встановлено, що Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі та надав позичальнику кредит на умовах визначених кредитним договором, що підтверджується заявами на видачу готівки (а.с. 31, 32). Всупереч взятих на себе зобов'язань, позичальник не виконує умови кредитного договору, таким чином відповідач станом на 16.11.2015 року має прострочену заборгованість у розмірі 43806,03 шв. фр., та 12335,33 грн., яка складається із: 40857,38 шв. фр. - заборгованість за основним боргом; 2948,65 шв. фр. - заборгованість за процентами; а також 11186,15 грн. - пеня, нарахована на прострочену заборгованість за процентами, 1149,18 грн. - пеня, нарахована на прострочену заборгованість за основним боргом, чим порушує умови кредитного договору (а.с. 7-8 - розрахунок заборгованості). Банк надсилав відповідачу повідомлення про виникнення заборгованості та необхідність її погашення, проте заборгованість погашена не була (49-52). Таким чином, станом на 16.11.2015 року за відповідачем по укладеному з позивачем кредитному договору № 28806С73 від 23.08.2006 року, рахується заборгованість на загальну суму 43806,03 шв. фр., та 12335,33 грн.. Враховуючи зазначене та оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності та співставленні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а отже такими, що підлягають задоволенню. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 15306,78 грн. сплачена позивачем згідно платіжного доручення № 42703 від 08.12.2015 року (а.с. 6). На підставі викладеного та

Outcome: approved