Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-27 00:00:00

Позивач 13 червня 2019 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Зінківський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, [PERSON] , про скасування боргу зі сплати аліментів. Просив суд скасувати борг по аліментах в розмірі 27 228,57 грн, посилаючись на те, що аліментні зобов`язання він виконував належним чином, суму, яка відповідає розміру заборгованості, він перераховував матері відповідача [PERSON] з якою проживала їхня донька [PERSON] . У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач та його представник просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Не з`явився представник третьої особи Зінківський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, не повідомивши суду про причини неявки. Від [PERSON] до суду надійшла нотаріально засвідчена заява, у якій вона відмовляється давати покази відносно своєї доньки [PERSON] (Т.1 а.с.131) Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, проаналізувавши надані докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.08.2007 [PERSON] до [PERSON] уклали шлюб, від якого у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28.11.2014 з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 13.11.2014 і до досягнення дитиною повноліття. 08.10.2018 Зінківським районним ВДВС ГТУЮ в Полтавській області було відкрито виконавче провадження №57367924 з виконання виконавчого листа №2/541/1382/2014, виданого 10.02.2015 Миргородським міськрайонним судом Полтавської області. Державним виконавцем, починаючи з 13.11.2014 по лютий 2019 року було зроблено довідку-розрахунок, де [PERSON] нараховано борг в сумі 62 848,18 грн. 01.04.2019 [PERSON] надав державному виконавцю квитанції про сплату аліментів на користь [PERSON] та на користь матері стягувачки - [PERSON] , у зв`язку з цим було проведено повторний перерахунок і зроблено довідку-розрахунок станом на 01.04.2019, де борг становив 13 309,45 грн. У зв`язку з тим, що боржник [PERSON] надав квитанції та нотаріально засвідчену заяву (Т.1 а.с.20), що підтверджує той факт, що мати стягувача [PERSON] - [PERSON] здійснювала догляд за дитиною [PERSON] в період з вересня 2014 року по вересень 2018 року і дитина проживала з бабусею за адресою: [ADDRESS] , був списаний борг про стягнення аліментів з [PERSON] і зроблений повторний розрахунок і було нараховано борг зі сплати аліментів у розмірі 7 000 грн. Станом на 03.06.2019 було зроблено повторно довідку-розрахунок, починаючи з 01.11.2014 по 31.05.2019 де борг зі сплати аліментів становить 27 228,57 грн (а.с.11-13), при визначенні розрахунку були враховані копії квитанцій, що були сплачені [PERSON] на користь [PERSON] та довідка з місця колишньої роботи боржника. Відповідно до листа Зінківського районного ВДВС ГТУЮ в Полтавській області від 04.06.2019 (а.с.9-10) відділ виконавчої служби не може списати борг, по квитанціях, які були сплачені [PERSON] на користь [PERSON] , оскільки по виконавчому провадженню №АСВП 57367924 стягувачем відповідно до виконавчого листа №2/541/1382/2014 від 10.02.2015 Миргородським міськрайонним судом Полтавської області є [PERSON] . За змістом ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Положенням статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. Згідно з частиною другою статті 197 Сімейного Кодексу України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Між тим, позивач не надав суду достовірних доказів, які підтверджують наявність у нього тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення. [PERSON] також не надав суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження наявності будь-яких передбачених частиною другою статті 197 Сімейного Кодексу України обставин, що мають істотне значення та могли б слугувати підставою для звільнення від сплати аліментів. Це ствердження витікає із Постанов Верховного Суду від 26 вересня 2018 року по справі № 442/4356/15, від 26 вересня 2019 року по справі №760/3225/18 та від 3 вересня 2018 року по справі № 501/1338/16 ц. Суд не може взяти до уваги нотаріально засвідчену заяву [PERSON] від 27.05.2019 (т.1 а.с.20), де вказано, що мати стягувача [PERSON] - [PERSON] здійснювала догляд за дитиною [PERSON] в період з вересня 2014 року по вересень 2018 року і дитина проживала з бабусею за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] сплачував кошти на картковий рахунок [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , оскільки вона суперечить іншій нотаріально засвідченій заяві [PERSON] від 14.06.2021 (Т.2 а.с.131), де остання вже вказує, що її колишній зять перераховував їй не аліменти на утримання своєї доньки, а виплачував борг за придбання авто. Усунути ці суперечності суд позбавлений можливості, оскільки в цій же заяві [PERSON] відмовляється давати покази відносно своєї доньки [PERSON] , а рішення суду не може грунтуватися на припущеннях. Більше того, надані позивачем квитанції та чеки на суму 27 228,57 грн не містять відмітку «призначення платежу аліменти» і посилання позивача на той факт, що кошти сплачувалися саме на утримання дитини не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду. Окрім того, отримувачем цих коштів була не стягувач по виконавчому листу [PERSON] , а її мати [PERSON] , що і позбавило державного виконавця можливості списати дану суму боргу. Суд також не може визнати ці платежі, як аліменти на утримання дитини, тому приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі викладеного, ст.180, 181, 197 СК України,

Outcome: dismissed