Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

Позивач 18.12.2019 р. звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 30286,46 грн. Заявлений позов позивач обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного між банком та відповідачем договору б/н останній 01.06.2012 р. отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Договір між сторонами укладено у порядку ч.1 ст.634 ЦК України шляхом приєднання, позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, затвердженими наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 р., та Тарифами банку, викладеними на банківському сайті www.privatbank.ua., складає між ним та банком договір. Згідно Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії, передбачені договором. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником цих зобов`язань станом на 31.10.2019 р. утворилась заборгованість у сумі 30286,46 грн., що складається з 300 грн. заборгованості за кредитом, 27071,16 грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом, 996,90 грн. заборгованості за пенею, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 1418,40 грн. штрафу (процентна складова). Просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у поданій суду заяві просив справу розглянути у його відсутності, позов підтримав, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування) якого невідоме, викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, у судове засідання не з`явився, не повідомив суду про причини неявки, не подав відзиву. За наявності сукупності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що 01.06.2012 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та відповідачем укладено кредитний договір б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,4 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Договір між сторонами укладено у порядку ч.1 ст.634 ЦК України шляхом приєднання. Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, затвердженими наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 р., та Тарифами банку, викладеними на банківському сайті www.privatbank.ua., складає між ним та банком договір (а.с.11-36). Згідно Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії, передбачені договором. Умовами та правилами надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин договору, тобто, розмір відсоткової ставки може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку, отримання такої виписки відноситься до обов`язків позичальника. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором позивач заявив до стягнення заборгованість станом на 31.10.2019 р. у розмірі 30286,46 грн., що складається з 300 грн. заборгованості за кредитом, 27071,16 грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом, 996,90 грн. заборгованості за пенею, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 1418,40 грн. штрафу (процентна складова), згідно наданого позивачем розрахунку (а.с.8-10). Відповідно до вимог ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Проаналізувавши наданий банком розрахунок заборгованості, суд не погоджується з розрахунком заборгованості по відсотках. З урахуванням зміни банком відсоткової ставки, суд розраховує заборгованість по відсотках, виходячи з розміру заборгованості станом на 02.11.2015 р., яка складала 222,26 грн., наступним чином: - за ставкою 43,20 % річних, що становить 3,6 % місячних та 0,12 % на день, по простроченій заборгованості 300 грн. за період з 03.11.2015 р. до 14.08.2019 р. (а.с.9-10) (банк заявив до стягнення нараховану станом на 14.08.2019 р. заборгованість за відсотками): 300 х 0,12 % = 0,36 грн. х 1381 д. = 497,16 грн. Таким чином, загальна заборгованість позичальника по відсотках за даним кредитним договором складає 719,42 грн. (222,26+497,16). Суд вважає за необхідне зазначити, що з урахуванням вимог ст.1056-1 ЦК України щодо процентної ставки за кредитом розмір процентів, узгоджений сторонами в договорі, може змінюватися за певних умов. Однак, в будь-якому випадку така зміна має бути узгоджена банком і боржником та закріплена на рівні додаткової угоди до кредитного договору. Збільшення розміру процентів банком в односторонньому порядку не допускається. При цьому така заборона діятиме і у випадку, якщо сторони узгодили відповідну можливість банку змінювати проценти в односторонньому порядку в самому договорі. Така умова договору буде нікчемною. У матеріалах справи відсутні відомості щодо дотримання банком цих вимог. Відповідно до вимог ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Суд вважає необґрунтованим одночасне заявлення банком вимоги про стягнення заборгованості за пенею і комісією (при цьому сума пені і комісії не розмежована) та вимоги про стягнення штрафу. Згідно п. 2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг у разі виникнення прострочених зобов`язань на суму від 100 грн. клієнт сплачує банку пеню. Згідно п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника на основі закону невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Саме така правова позиція Верховного Суду України викладена у постанові від 21.10.2015 р. у справі № 6-2003цс15, яка має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. З урахуванням викладеного суд вважає, що підлягає до часткового задоволення лише вимога про стягнення штрафу в розмірі 550,97 грн. згідно розрахунку: 500 грн. + 50,97 грн., що становить 5% від суми заборгованості у 1019,42 грн. (300 грн. заборгованості за кредитом + 719,42 грн. заборгованості за відсотками), а у вимозі про стягнення заборгованості за пенею в розмірі 996,90 грн. слід відмовити. Враховуючи, що у період з 04.06.2018 р. до 09.09.2018 р. відповідач погасив 1079,61 грн., які банк звернув на погашення заборгованості по відсотках,суд визначає суму заборгованості за кредитом у 490,78 грн. (300 грн. заборгованості за кредитом + 719,42 грн. заборгованості за відсотками = 1019,42 грн. + 550,97 грн. штрафу = 1570,39 грн. - 1079,61 грн.). Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. З відповідача слід стягнути на користь позивача 490,78 грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати у розмірі 1921 грн. На підставі наведеного, відповідно до ст. 526, 549, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved