Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-07 00:00:00

Позивач [PERSON] 28 січня 2020 року пред`явив до суду позов до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача в його користь заборгованість у розмірі 504588,33 гривень, з яких: сума боргу 486514 гривень, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 21 січня 2020 року еквівалентно 20\~000 доларів США та 3% річних , що становить 18074,33 гривень. В обгрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 26 жовтня 2017 року він позичив [PERSON] грошові кошти в розмірі 20\~000 доларів США строком на один рік, які відповідач зобов`язався повернути до 26 жовтня 2018 року, про що власноручно написав розписку. Однак, у визначений згідно розписки строк, відповідач не повернув обумовлену суму коштів, у зв`язку із чим він намагався розшукати відповідача з метою повернення позичених коштів. Згідно відповідей на адвокатські запити, відповідач не значиться зареєстрованим на території Тернопільської області, а останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання є [ADDRESS] . Станом на день звернення до суду, позичена сума коштів у розмірі 20\~000 доларів США, відповідачем не повернута. З цих підстав позивач просить позов задовольнити, стягнувши з відповідача суму боргу у розмірі 486514 гривень, що на день звернення до суду, згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 20\~000 доларів США, а також просить стягнути 3% річних за час прострочення виконання зобов`язання у сумі 18074,33 гривень. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 лютого 2020 року провадження у зазначеній справі було відкрито, та справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Відзиву на позов відповідач [PERSON] не подавав. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Також у судове засідання надійшли заяви від представників [PERSON] [PERSON] та [PERSON] про розгляд справи за їх відсутності, у якій також вказано про те , що позовні вимоги підтримують у повному та просять задовольнити, не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] ,\~будучи належним\~чином повідомленим\~про дату,\~час та\~місце розгляду\~справи,\~повторно у\~судове засідання\~не з`явився,\~про причини\~неявки суд\~не повідомив,\~заяв про\~розгляд справи\~за його\~відсутності до\~суду не\~подавав. За вказаних обставин, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення в порядку ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Відповідно до розписки від 26 жовтня 2017 року [PERSON] позичив у [PERSON] суму коштів у розмірі 20000 доларів США, які зобов`язався повернути за рік. Вказана розписка написана [PERSON] та містить його власноручний підпис. Згідно викладених у позові обставин, відповідач [PERSON] не виконав свої зобов`язання за розпискою. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. За вимогами ст. 1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, застосування якої є обов`язковим в силу ст. 370-1 ЦПК України, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Згідно з вимогами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно ставляться. Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. За змістом статей 192 та 524 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобов`язання може бути виражене у гривні або сторони в договорі можуть визначити грошовий еквівалент в іноземній валюті. Згідно частин 1-2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. У пред`явленому\~позові,\~позивач просить\~стягнути з\~відповідача суму\~заборгованості у\~розмірі 20000\~доларів США,\~із зазначенням\~її гривневого\~еквіваленту у розмірі\~486514\~гривень,\~яка розрахований\~позивачем відповідно\~до офіційного\~курсу НБУ\~станом на\~момент складення\~позовної заяви\~21\~січня 2020\~року,\~з розрахунку\~100\~доларів США\~=\~2432,57\~гривень. Згідно витягу із інтернет-ресурсу офіційної веб-сторінки Націоналного банку України, вбачається, що станом на 21 січня 2020 року офіційний курс гривні до долара США становить 2432,57 гривень за 100 доларів США. Таким чином, сума неповернутих відповідачем [PERSON] грошових коштів у розмірі 20 000 доларів США еквівалентна 486514 гривень. Відповідно із ч. 2 ст. 526 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно наданого стороною позивача розрахунку, 3% річних від простроченої суми боргу становить 18074,33 гривень. Розрахунок 3% річних здійснений за формулою: (486514(сума боргу) х 3% х 452 (кількість днів прострочення) : 365) = 18074,33 гривень. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем [PERSON] не надано суду жодних доказів на спростування зазначених у позові обставин. Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, суд приходить до переконання про порушення прав позивача, які підлягають до захисту, а тому позовні вимоги слід задовольнити. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. На підставі наведеного та

Outcome: approved