Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

Позивач 27.01.2020 року звернулась до Теплодарського міського суду Одеської області з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за Договором позики у розмірі 4 000 (чотири тисячі) доларів США та 3% річних у розмірі 224 (двісті двадцять чотири) долари США. Позивач обґрунтовує вимоги тим, що 15 березня 2016 року вона позичила відповідачці 5000 доларів США до 15.03.2018 року, з яких відповідач повернула лише 1000 доларів США та відмовляється повертати решту грошей. Ухвалою судді Теплодарського міського суду Одеської області від 07.04.2020 року позов передано на розгляд до Малиновського районного суду м. Одеси. Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 31.08.2020 року позов передано на розгляд до Приморського районного суду м. Одеси. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2020 року, справа надійшла в провадження судді Бондаря В.Я. та ухвалою від 27.10.2020 року по ній відкрито спрощене провадження з викликом сторін і призначено судове засідання на 26.11.2020 року. 26.11.2020 року у зв`язку з неявкою відповідача, судове засідання перенесено на 04.02.2021 року. 03.02.2021 року до суду по електронній пошті надійшли заперечення на позов від [PERSON] 04.02.2021 року у зв`язку з необхідністю отримання відповідачем правової допомоги, судове засідання перенесено на 22.03.2021 року. 04.02.2021 року до суду по електронній пошті надійшли аналогічні заперечення на позов від [PERSON] 17.03.2021 року до суду по електронній пошті надійшли аналогічні заперечення на позов від [PERSON] 22.03.2021 року від відповідача до суду по електронній пошті подана заява про відкладення судового засідання, яка вмотивована необхідністю підготуватися до судового засідання. У судовому засіданні 22.03.2021 року позивач позовні вимоги підтримала, просила задовольнити та закінчити розгляд справи за відсутності відповідачки, яка не зважаючи на наданий судом строк для отримання правової допомоги, навмисно зловживає своїми процесуальними правами. Не заперечувала проти заочного розгляду. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у зв`язку з повторною неявкою відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, та не наданням обгрунтованої заяви щодо неможливості явки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, відсутністю заперечень з боку позивача, та враховуючи вже наданий відповідачеві час на отримання правової допомоги та підготовку до судового засідання, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.03.2016 року між [PERSON] та [PERSON] в простій письмовій формі було укладено договір позики, відповідно до якого остання отримала в борг від позивача 5000 доларів США та зобов`язалась їх повернути в строк два роки, тобто до 15.03.2018 року, про що склала особисту розписку від 15.03.2016 року, копія якої міститься в матеріалах справи, а оригінал якої оглянуто судом в судовому засіданні. З тексту розписки вбачається. Що 10.06.2016 року [PERSON] повернула позивачці частину боргу в сумі 920 Євро, в зв`язку з чим залишок боргу визначено в сумі 4000 доларів США. Відповідно до ст.. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.1, 2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Відповідно до ч.1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст.. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, у зв`язку з невиконанням взятих на себе відповідачем зобов`язань, з [PERSON] підлягають стягненню на користь [PERSON] позичені кошти в розмірі 4000 доларів США, а також три проценти річних від простроченої суми, які, відповідно до наданого позивачем та не оспореного відповідачем розрахунку складають 224 долара США, що по курсу НБУ станом на день ухвалення рішення складає 6 208 (шість тисяч двісті вісім) гривень 92 копійки. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідач посилається на те, що позивач вводить суд в оману щодо обставин передачі грошових коштів, однак не надає на підтвердження цих обставин жодного належного доказу, в зв`язку з чим суд критично оцінює заперечення відповідача. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках. Відповідно до ч.1 та п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до змісту ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Судом встановлено, що за подання даного позову Позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1032,72 гри., що підтверджується матеріалами справи. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволенні повністю, суд стягує сплачений судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам на повну суму.

Outcome: approved