Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

Позивач - [PERSON] - 13.07.2021 року звернулась до суду з позовом до відповідача - Сколівської міської ради Львівської області з позовом про визнання права власності, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок під літ. А-1 загальною площею 47,1м2, житловою площею 31,6м2 з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивує тим, що є власником квартири [ADDRESS] одноквартирного житлового будинку [ADDRESS] . Однак, внести відомості щодо вказаного житлового будинку до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач позбавлена можливості, оскільки технічний паспорт виготовлений на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами на цілий житловий будинок [ADDRESS] , а свідоцтво про право власності видано на квартиру [ADDRESS] за вказаною адресою. Таким чином, позивач позбавлена можливості оформити своє право власності на даний житловий будинок, про що винесено рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень з тих підстав, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За таких обставин позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою від 16.07.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Сколівської міської ради Львівської області про визнання права власності, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 09.09.2021 року. Підготовче судове засідання призначене на 09.09.2021 у зв`язку із неявкою представника відповідача відкладено на 12.10.2021. В підготовче судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача - адвокат Вуйцік О.Б. - подала заяву про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задоволити. Відповідач Сколівська міська рада Львівської області подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача та про визнання позовних вимог [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у підготовчому засіданні за відсутності учасників справи та ухвалення судового рішення у підготовчому засіданні, відповідно до вимог ч. 3 \~ст. 200 ЦПК України, немає. Згідно з ч. 3\~ст.\~211\~ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Також, враховуючи, що сторони не прибули в підготовче засідання і заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутності, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд вважає за можливе здійснювати розгляд у підготовчому засіданні без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] : -Ѕ вказаного об`єкту нерухомого майна належить позивачу на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 10.12.1997 року, зареєстрованого в Стрийському МБТІ 17.12.1997 року, реєстраційний номер 802; -Ѕ цього ж майна належить позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її чоловіка [PERSON] . З копій технічних паспортів виготовлених на момент приватизації та станом на 10.08.2020 року вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] фактично складається з однієї квартири, зокрема, з двох житлових кімнат, кухні та коридору. До будинку також належать господарські будівлі та споруди. З метою внесення відомостей щодо вказаного житлового будинку до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач звернулась до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Сколівської міської ради Львівської області, яким було винесено рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень з тих підстав, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки технічний паспорт виготовлений на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами на цілий житловий будинок [ADDRESS] , а свідоцтво про право власності видано на квартиру [ADDRESS] за вказаною адресою. За змістом статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та мирно володіти своїм майном; право приватної власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до частини першої статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 Цивільного кодексу України). Згідно із частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Відповідно до\~ст. 392 ЦК України\~особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування\~ст. 392 ЦК України\~є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Враховуючи, що відповідно до статті 328 цього Кодексу\~набуття права власності\~- це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт і чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 Цивільного кодексу України. Аналогічну правову позицію висловив Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі\~№ 920/615/16. Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 цього Кодексу, суд враховує, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо таке право не визнається, заперечується або оспорюється. Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Така правова позиція відповідає висновкам Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеним у його постановах від 02 травня 2018 року у справі\~№ 914/904/17, від 27 червня 2018 року у справі № 904/8186/17,\~ від 11 квітня 2019 року у справі\~№ 910/8880/18, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі\~№ 522/1029/18 \~та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі\~№ 916/1608/18. Позивачем у такому позові може бути суб`єкт, який є або вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку із наявністю щодо цього права сумнівів з боку третіх осіб чи необхідністю одержати правовстановлюючі документи. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений\~\~законом або договором (стаття 5 ЦПК України). За приписами ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1\~ст. 15 ЦК України). Постановою Пленуму ВС України №2 від 12.06.2009 «Про застосування норм процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Частиною\~\~3 статті\~12, статтями\~76 - 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові і електроні докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які\~\~вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Судом встановлено , що позивач є власником квартири [ADDRESS] , однак, внести відомості щодо вказаного житлового будинку до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач позбавлена можливості, оскільки технічний паспорт виготовлений на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами на цілий житловий будинок [ADDRESS] , а свідоцтво про право власності видано на квартиру [ADDRESS] за вказаною адресою. Отже, позивач позбавлена можливості підтвердити своє право власності на даний житловий будинок, про що винесено рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень з тих підстав, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, про наявність підтвердженого належними доказами права власності позивача на майно, що є передумовою та матеріальною підставою для захисту такого права власності, а відтак про задоволення позовних вимог. Водночас, суд зазначає про те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що також свідчить про наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved