Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] 22.08.2014 р. звернувся до суду з позовом до ПАТ « Акцент-Банк « про визнання кредитного договору недійсним. В заяві зазначив , що у грудні 2013 р. на вул. Великотирнівській в м. Полтаві до нього підійшов невідомий чоловік , який роздавав рекламні листівки на виготовлення меблів та запропонував йому виготовити меблі на замовлення, на що він погодився. 27.12.2013 р. чоловік разом з дівчиною, як потім з*ясувалося представником Банку, приїхали до нього додому щоб зробити необхідні заміри , уточнив , яку він бажає мебель та прорахувавши , повідомив , що замовлення буде коштувати 18500 грн. У зв*язку з тим , що у нього не було необхідних коштів , йому було запроновано розрахуватися частинами та його запросили в офіс , що розташований по [ADDRESS]. Замість розстрочки , йому роздрукували заяву позичальника № АВНОRG 107180125 від 27.12.2013 р. , яка по суті є кредитним договором за умовами якого , Банк надає позичальнику кредит у сумі 18500 грн. строком на 36 місяців для купівлі меблів. Вказана сума кредиту надавалася не напряму йому , а шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ФОП [PERSON] Вказана заява позичальника не скріплювалася при ньому печаткою, а була роздрукована вже з копією печатки і підписом. Після того як сплинув строк на виготовлення та доставку меблів , він почав телефонувати особі , яка була зазначена в договорі , даною особою виявився ФОП [PERSON] Насправді з даною особою він не укладав жодних договорів , а укладав як з*ясувалося пізніше з [PERSON], який і обміряв кухню та видавав себе за [PERSON] На момент укладання договору він вважав , що [PERSON] і є [PERSON] та лише у міліції йому пояснили , що це на так. Відносно [PERSON] відкрите кримінальне провадження за ч.2 ст. 190 КК України . Вважає, що кредитний договір в порушення ст. 203 ЦК України не був сплямований на реальне настання наслідків так як укладався з метою придбання меблів на підставі договору № Р-997\\2 від 27.12.2013 р. та банк знаючи , що [PERSON] який укладав з ним договір на виготовлення меблів видає себе за [PERSON] та кошти по кредитному договору будуть перераховані [PERSON] , якого він ніколи не бачив та який не займався виготовленням меблів , перерахував кошти останньому без будь-яких на то підстав , чим навмисно ввів його в оману. Прохав визнати кредитний договір № № АВНОRG 107180125 від 27.12.2013 р. ( заяву позичальника ) укладений між [PERSON] та ПАТ « Акцент-Банк» недійсним , як такий , що укладений внаслідок помилки та омани. В судовому засіданні позивач позов повністю підтримав та надав пояснення аналогічні змісту позовних вимог. Представник відповідача позов не визнав та пояснив , що Банк виконав всі умови договору , позивача обманув не банк , а відповідач [PERSON] разом з [PERSON] Суд , заслухавши пояснення сторін , дослідивши матеріали справи , вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено , що 27.12.2013 р. між [PERSON] та ФОП [PERSON] був укладений договір на виготовлення меблів , відповідно до якого [PERSON] зобов*язувався надати послуги з виготовлення меблевих виробів і передачі їх у власність Замовнику , а Замовник зобов*язується оплатити вартість замовленого товару . Загальна вартість меблевих виробів склала 18500 грн. Оскільки грошей у [PERSON] не було, то він погодився на умовляння представника [PERSON] - [PERSON] та уклав з ПАТ « Акцент -Банк» кредитний договір № АВНОRG 107180125 від 27.12.2013 р. Відповідно до умов укладеного договору п.9 кредит надається позичальнику на оплату товару згідно з переліком шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ПП [PERSON] у ПАТ « А-Банк» . [PERSON] своїх зобов*язань не виконав перед позивачем та ошукав ще понад 100 осіб . Відносно нього зараз в провадженні Київського районного суду м. Полтави перебуває кримінальне провадження за ст .190 ч.2 КК України. Таким чином, [PERSON] меблів не отримав . Відповідно до ст. 203 ЦК України для того щоб правочин мав юридичну силу , він повинен відповідати низці вимог , а саме : -зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу , іншим актам цивільного законодавства , а також інтересам держави і суспільства , його моральним засадам; -особа , яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності ; -волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі ; -правочин має вчинятися у формі , встановленій законом ; -правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків , що обумовлені ним ; -правочин , що вчиняється батьками ( усиновлювачами ) , не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, непоновлітніх чи непрацезданих дітей . Порушення будь-яких з перелічених умов ( крім умови п.4 дотримання форми правочину , встановленої законом ) , тягне за собою недійсність правочину. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчиення правочину стороною ( сторонами ) вимог , які встановлені частинами 1-3,5 та 6 ст. 203 ЦК України. Договір, який укладений з Банком є дійсним , оскільки відповідає нормам чинного законодавства. Волевиявлення учасників правочину є вільним та відповідає їх внуштрішній волі. Правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Позивач бажав отримати кредитні кошти та їх отримав , які були перераховані виготовлювачу меблів. Фактично ошукав позивача [PERSON], який не виготовив меблів , отримавши за них кошти , а не Банк , якій виконав всі умови договору. Доводи позивача про те, що працівники Банку були в змові з [PERSON] носять характер припущення та не підтверджуються матеріалами справи.

Outcome: dismissed