Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 08 грудня 2016 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини без дозволу батька. В поданій до суду позовній заяві посилалася на те, що проживала з відповідачем однією сімєю з 2008 року, 22 березня 2011 року народилася донька [PERSON]. Вказувала, що для виїзду із дочкою за кордон зверталася до відповідача з проханнями надати письмовий дозвіл, однак отримала відмову. Просила суд визнати відмову [PERSON] про надання ним дозволу на тимчасовий виїзд за межі України на відпочинок доньки [PERSON], [INFO], неправомірною. Просила також дозволити тимчасовий виїзд за межі України на відпочинок [PERSON], [INFO], до досягнення нею повноліття та зобовязати [PERSON] не перешкоджати їй у цьому. В судовому засіданні позивач повністю підтримала подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. На прохання суду уточнити зміст позовних вимог наполягала на тому, що дозвіл на виїзд дитини за кордон без згоди батька просить надати саме до повноліття, без визначення певного періоду, мети та країни, лише уточнила перелік таких країн. Відповідач в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував з тих підстав, що не має намірів перешкоджати малолітній дитині в праві виїзду за кордон на оздоровлення. Пояснив, що у разі звернення позивача з проханням надати відповідну згоду щодо виїзду до певної країни та на певний період надасть відповідну згоду, що робив і раніше. Суд, заслухавши пояснення осіб, які приймають участь в розгляду справи, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON], [INFO]. Також встановлено, що станом на час вирішення даної справи судом малолітня дитина [PERSON], [INFO] проживає з позивачем. Статтями 150, 151 СК України передбачені обов'язки та права батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, обовязок батьків піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, обовязок забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. При цьому батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Згідно з ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі, або в супроводі осіб, які ними уповноважені. Згідно з ст. 4 Закону України Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України в редакції станом на час вирішення справи судом, оформлення документів для виїзду громадян України за кордон на постійне проживання здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. Згідно з п 3. Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого Постановою Верховної [PERSON] України від 23 лютого 2007 року N 719-V, оформлення паспорта громадянам України, які не досягли 16-річного віку, провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або їх законних представників у разі потреби в самостійному виїзді таких осіб за кордон. Згідно із п. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Позивач [PERSON], звертаючись до суду з відповідним позовом, зазначених вимог не дотрималась, не зазначила ні держави прямування, ні часового проміжку перебування у цій державі. В судовому засіданні наполягала на саме такому способі захисту права. Фактично позивач просила суд дозволити виїзд дитини за кордон без згоди батька до будь-якої країни на будь-який час до досягнення дитиною повноліття, що є неприпустимо. На підставі викладеного, оскільки зазначені вимоги позивача суперечать вищевказаним вимогам закону, і оскільки, позивач не зазначила часового проміжку перебування дитини у іноземній державі, а також встановила невичерпний перелік держав, такі вимоги не підлягають задоволенню. Окрім того, надання за рішенням суду дозволу на майбутнє для постійних виїздів дитини за кордон без згоди батька суперечить нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дітей, чим фактично позбавляють батька можливості брати участь у вихованні дитини (доньки) та можливості спілкування з ним. При вирішенні справи судом також враховується і та обставина, що відповідач [PERSON] жодним чином не оспорює право малолітньої дитини на виїзд за кордон без його супроводу, згоден в будь-який момент надати відповідну згоду за умови зазначення конкретної країни, мети виїзду та часового проміжку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України у звязку з відмовою позивачу в задоволенні позовних вимог понесені нею судові витрати не підлягають їй відшкодуванню.

Outcome: dismissed