Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

Позивач [PERSON] 24 березня 2021 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком, мотивуючи позов тим, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . У зазначеному житловому будинку зареєстровані його син ( [PERSON] ), невістка ( [PERSON] ) та троє онуків ( [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ) - відповідач по справі, які з лютого 2014 року за місцем реєстрації не проживають, не несуть жодних витрат на утримання та обслуговування будинку, а крім того, між ними не існує будь-яких домовленостей щодо їхнього проживання у цьому будинку. Дії відповідачів порушують його права як власника. Просив визнати \~відповідачів такими, що втратили\~право користування житловим будинком [ADDRESS] . В судове засідання\~позивач \~не прибув, однак його представник адвокат Макаров В.В. спрямував суду заяву, в якій просив розгляд справи завершувати без його участі, позовні вимоги підтримав, не заперечував щодо ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не прибули, про дату, час та місце слухання справи були повідомлені у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили, заяв чи клопотань до суду від них не надходило. Відзив на позов не подано. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положення статті 280 ЦПК України. Ухвалою судді від 29 березня 2021 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляд у порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Суд, дослідив матеріали\~справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи зі слідуючого. Матеріалами справи\~встановлено: Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України.\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (стаття 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод). Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України,\~право власності є непорушним. Статтею 317 ЦК України\~ передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вказане положення закону визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб та будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Аналогічна правові позиції Верховного Суду України та ВерховногоСуду викладені в постановах від 16 листопада 2016 року\~ у\~справі № 6-709цс16, 25 липня 2018 року у справі № 638/13030/13-ц та 14 серпня 2019 року у справі № 702/101/18, які відповідно до статті 417 ЦПК України \~\~є обов`язковою для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Відповідно до частини 1 статті 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 12 червня 2020 року (індексний номер витягу 212373483) власником житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] . Відповідно до довідки Чорнобаївської сільської ради Херсонського району Херсонської області № 573 від 2 лютого 2021 року та записів у домовій книзі для реєстрації громадян, які проживають в будинку [ADDRESS] , відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] значаться зареєстрованими за вказаною вище адресою. Відповідно до актів на предмет проживання відповідачів за адресою: [ADDRESS] , від 23 червня 2016 року та 29 січня 2021 року, які було складено уповноваженою на те комісією, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за вказаною адресою, але фактично не проживають з лютого 2014 року. Суд встановив, що позивачка є власником житлового будинку, відповідачі, які є членами його родини, не проживають у спірному приміщенні з лютого 2014 року, що підтверджується відповідними актами, поясненнями позивача, наданими у позовній заяві. При цьому відповідачі не вчиняють будь-яких дій направлених на скасування реєстрації їхнього місця проживання за зазначеною адресою, хоча фактично там і не проживають, чим порушують право власності позивача. Таким чином, суд установив, що реєстрація відповідачів у належному позивачеві житловому будинку, створює для нього перешкоди у вільному користуванні та розпорядженні своїм майном. Відповідно до частини 1 статті 156 ЖК України\~з урахуванням положень частини 1 статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному власником. Відповідно до частини 2\~ статті 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідачі більше одного року відсутні за місцем своєї реєстрації, що свідчить про втрату ними інтересу до вказаного житлового приміщення, не несуть жодних витрат на утримання та обслуговування будинку, інших домовленостей між сторонами щодо користування будинком не було, підстав для збереження за відповідачами житлового приміщення не встановлено, реєстрація відповідачів у будинку позивача створює останному перешкоди у користуванні та вільному розпорядженні належною йому власністю, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України, із відповідачів в рівних частинах по 181 грн 60 коп підлягає стягненню на користь позивача.

Outcome: approved