Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON] 21.11.2014 року звернулася до суду з вищанезваним позовом. В позовній заяві зазначила, що відповідач є батьком [PERSON] [INFO], яка з 01.09.2014 року навчається в Київському національному університеті ім. Тараса Шевченка на першому курсі денної форми навчання, закінчує навчання у червні 2018 року. Вона, позивач, через тяжке матеріальне становище, не може самостійно утримувати дочку на час її навчання, тому звернулася до суду, та просить стягнути з відповідача, який працює та отримує заробітну плату, аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) та додаткові витрати в розмірі 1/2 частини витрат на навчання дочки до закінчення навчання чи до досягнення нею 23-річного віку, у залежності, яка з цих обставин настане першою. У судовому засіданні позивач присутньою не була, про час та місце розгляду справи повідомлена, надала заяву про розгляд справи за її відсутності , просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судовому не був присутнім, про час та місце розгляду справи повідомлений, про причину неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Третя особа до суду не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена, просила розглядати справу за її відсутності. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою сторін до судового засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Дослідивши матеріали справи, оцінивши у сукупності всі надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Так, з свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Дзержинської районної Ради народних депутатів м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 30.05.1996 року, актовий запис №302 ( а.с.3), вбачається, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] [INFO]. [PERSON] навчається на першому курсі курсу ОКР «бакалавр» денної форми навчання спеціальності «політологія» філософського факультету Київського національного університету ім. Тараса Шевченка, початок навчання 01.09.2014 року, закінчує навчання 30.06.2018 року, що підтверджується довідкою №909 від 19.11.2014 року, виданою КНУ ім. Тараса Шевченка (а.с.8), Договором №2922 про надання освітньої послуги (навчання) Київським національним університетом імені Тараса Шевченка ( далі - Договір) від 20.08.2014 року ( а.с.6,7). Відповідно п.4.2. Договору загальна вартість освітньої послуги (навчання) становить 72000,00 грн. ( а.с.6 зворот). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 25.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» , роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина в твердій грошовій сумі та (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Відповідач , не з'явившись до суду, не надав на підставі ст.60 ЦПК України доказів щодо неможливості за станом здоров'я , матеріальним становищем чи іншими обставинами, що мають істотне значення, надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дочки на час її навчання, отже суд вважає, що будучи працездатною особою він має можливість надавати допомоги на навчання доньки і суд в цій частині задовольняє заявлені позовні вимоги. Разом із тим, позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на оплату навчання повнолітньої доньки. Однак, главою 16 Сімейного кодексу України, яка регулює питання утримання батьками повнолітніх дочки, сина, не передбачено стягнення додаткових витрат відповідно до ст.185 СК України. Право на отримання аліментів на утримання працездатних повнолітніх доньки, сина, яким виповнилося 18 років і до досягнення 23 років, виникає саме за умови продовження навчання, тобто аліменти є участю у фінансуванні їх подальшої освіти і включають в себе також і витрати на оплату навчання, тому у задоволені позову в частині стягнення додаткових витрат суд відмовляє. Оскільки позивачку звільнено від сплати судового збору, судовий збір на користь держави слід стягнути з відповідача. На підставі наведеного та

Outcome: partial