Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

Позивач [PERSON] 02 квітня 2015 року звернувся до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до Кодимської міської ради Одеської області про визнання права власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті його дружини [PERSON]. В судовому засіданні позивач свій позов підтримала та пояснив, що 29 серпня 2014 року померла його дружина [PERSON], після смерті якої залишилась спадщина у вигляді жилого будинку №170 в м.Кодима по вул.Шевченка Одеської області. Він є спадкоємцем спадщини померлої за законом, на момент смерті дружини проживав разом з нею в одному помешканні, а тому звернувся до нотаріуса з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом, але нотаріус відмовила у видачі цього свідоцтва через відсутність необхідних правовстановлюючих документів на будинок померлої. Представник Кодимської міської ради Одеської області [PERSON] в судове засідання не зявилась, надавши до суду заяву від 02 квітня 2015 року про розгляд справи без її участі. Позов [PERSON] визнали. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши надані сторонами письмові докази, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону, вважає необхідним позов задовольнити з таких підстав. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. \~Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 14 серпня 1979 року позивач [PERSON] зареєстрував шлюб із Солодовнік (після реєстрації шлюбу [PERSON]) [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-ЖД №074232, повторно виданим 17 липня 2006 року відділом РАЦС Кодимського районного управління юстиції, актовий запис про шлюб №65 від 14 серпня 1979 року. 06 грудня 1973 року позивач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Кодимською державною нотаріальною конторою, набув у власність житловий будинок №170 в м.Кодима по вул.Шевченка Одеської області (на момент укладення договору будинок мав номер 162). Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 20 січня 1989 року (справа №2-4/89) шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Спірний будинок поділено між сторонами шляхом його виділення [PERSON]. Відповідно до ст.44 Кодексу про шлюб та сім»ю, норми якого суд застосовує у відповідності з п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану. З листа заступника начальника реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції [PERSON] №215/04.1-97 від 03 лютого 2015 року вбачається, що реєстрація розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] станом до 03 лютого 2015 року не здійснювалась. Таким чином, юридично шлюб між [PERSON] та [PERSON] припинений не був, а тому зберігав свою силу до дня смерті [PERSON], тобто, суд виходить з того, що вказані особи перебували у шлюбі з дня його реєстрації (14 серпня 1979 року) і до дня смерті [PERSON] (29 серпня 2014 року). В той же час, рішення районного суду Одеської області від 20 січня 1989 року було виконане у частині поділу майна, зокрема, як вбачається з довідки КП «Кодимське районне бюро технічної інвентаризації» №79 від 02 червня 2015 року, відповідно до цього судового рішення право власності на спірний жилий будинок було зареєстроване за [PERSON] Отже, вирішуючи вказаний спір, суд виходить з того, що [PERSON] та [PERSON] до смерті останньої перебували у шлюбі, а тому позивач є спадкоємцем спадкового майна померлої за законом першої черги (ст.1261 ЦК). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця (ч.2 ст.1220 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ст.1223 ЦК України). У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України. Судом встановлено, що за життя [PERSON] заповіту не склала, тому належне їй спадкове майно має успадковуватись за нормами, що регулюють порядок спадкування спадщини за законом. Відповідно до ст.1261 ЦК України дружина/ чоловік померлого мають право на спадкування у першу чергу. Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття проживав окремо від спадкодавця, на протязі шести місяців з моменту відкриття спадщини має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 та ст.1270 ЦК України). Судом на підставі довідки Кодимської міської ради №898 від 10 лютого 2015 року встановлено, що позивач [PERSON] та його дружина [PERSON] на день смерті останньої постійно проживали разом в одному помешканні - в будинку №170 по вул.Шевченка в м.Кодима Одеської області, вели спільне господарство. Позивач з 09 березня 1988 року і до цього часу зареєстрований у спірному будинку. У звязку з цим позивач [PERSON] відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України внаслідок постійного проживання зі спадкодавцем на день відкриття спадщини, є таким, що прийняв спадщину померлої [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на це нерухоме майно. Матеріали справи містять докази звернення позивача [PERSON] до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини померлої [PERSON], однак у видачі позивачеві свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріусом було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на спадщину (відмова нотаріуса №313/02-14 від 25 березня 2015 року). Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Зазначені обставини свідчать про неможливість захисту порушеного права позивача в позасудовому порядку, тому обраний ним спосіб захисту цього порушеного права відповідає ст.16 ЦК України, у звязку з чим його позов підлягає задоволенню, оскільки за нормами ч.3 ст.1268 ЦК України він прийняв спадщину померлої дружини. На підставі викладеного,

Outcome: approved