Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

Позивач 14 березня 2015 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], треті особи: Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційне підприємство №34» Дніпропетровської міської ради, [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування квартирою, шляхом зняття з реєстраційного обліку, зобов'язання вчинити певні дії (а.с.2-5). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на праві приватної власності являється власником квартири [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 25.12.2004 року, який було укладено між позивачем та відповідачем. [PERSON] з моменту укладення договору купівлі-продажу у спірній квартирі не проживає, його особистих речей не має в квартирі. У зв'язку із тим, що відповідач на теперішній час зареєстрований за адресою спірної квартири, у позивача виникають труднощі у реалізації права власності нею, тому враховуючи вищевикладене позивач просить суд усунути перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS], шляхом зняття з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS], [PERSON]; зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти [PERSON] з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS]. У судове засідання позивач не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. До суду надав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с.21). Відповідач у судове засідання не з'явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду повернулися рекомендовані листи із повідомленням, з поштовими відмітками «за закінченням терміну зберігання» та «за вказаною адресою не проживає» (а.с.29-30,31-46). Про причини своєї неявки не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи без своєї присутності не надсилав. Третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі свого представника у судове засідання не з'явилась. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. До суду надіслала письмову заяву, в якій просить справу розглядати без участі свого представника (а.с.47). Треті особи - [PERSON], [PERSON], [PERSON], в судове засідання не з'явились. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. До суду надали письмові заяви, в яких просять справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримують та проти їх задоволення не заперечують (а.с.26,27,28). Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у праві. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Підставою звернення [PERSON] з позовом до суду є захист інтересів власника, пов'язаних із реалізацією складової частини змісту права власності - права користування та розпорядження квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS]. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 25 грудня 2004 року, на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с.7,9). Встановлено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.13). [PERSON] значиться зареєстрованим за вищевказаною адресою, але тривалий час не проживає у квартирі (а.с.14,15). Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. За змістом права власності, визначеного ст. 317 ЦК України, право власності - це право володіння, користування і розпорядження майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 150 ЖК України, ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб, розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до ст.3,6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. Реєстрація місця проживання - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Згідно ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. А тому, суд не вбачає підстав для зобов'язання Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти відповідача з реєстраційного обліку. Таким чином, оцінивши здобуті по справі докази, за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, розглянувши спір в межах заявлених позовних вимог, суд першої інстанції вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині вимог щодо усунення перешкод у здійсненні права користування квартирою, шляхом зняття з реєстраційного обліку є обґрунтованими, доведеними та законними, а тому підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо судових витрат, на підставі ст..88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір в сумі 243,60 грн., а також, стягнути із позивача на користь держави недоплачений ним судовий збір за вимоги немайнового характеру (зобов'язання вчинити певні дії) в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial