Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-02 00:00:00

позивач [PERSON] в особі представника адвоката Опанасенко Л.В. звернувся до суду з позовом (з урахуванням уточненої заяви від 22.01.2019 року) до ПАТ «Запоріжжяобленерго» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та розрахункових при звільненні, мотивуючи свої вимоги тим, що він перебував у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго», однак протягом останнього року заробітну плату отримував нерегулярно, а потім її виплату взагалі припинили. За викладених обставин, він був змушений розірвати трудовий договір за власним бажанням згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України, але в день звільнення заборгованість з заробітної плати, розрахункові та належні компенсації сплачені не були. Загальний розмір заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі та розрахункових при звільненні після відрахування податків та зборів складає 92136,74 грн., яку позивач на підставі ст.ст. 115, 116 КЗпП України просить стягнути з відповідача у судовому порядку, а також просить стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 2350 грн. 23.04.2019 року на адресу суду від представника відповідача надійшло доповнення до відзиву на позов, відповідно до якого відповідач 14.03.2019 року повністю виплатив заборгованість по заробітній платі [PERSON] , на підтвердження чого надав довідку, якою підтверджується відсутність заборгованості по нарахованій заробітній платі та виплатам нарахованим при звільненні позивачу. Отже, враховуючи те, що предмет спору відсутній, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені у відповідності до ст. 128 ЦПК України. Представник позивача подав суду заяву про розгляд справи без його участі, просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав суду доповнення до відзиву на позовну заяву, в якій вказав, що заборгованість надала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність. У зв`язку з чим, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст. 43 Конституції України, держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Ч. 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені встатті 116цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго» та був звільнений наказом № 2278-к від 30.05.2018 року, на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Відповідно до листа ПАТ «Запоріжжяобленерго» від 21.01.2019 року № 61-юр станом на 16.01.2019 року, нарахована сума, належна до виплати при звільненні [PERSON] за період з жовтня 2017 року по червень 2018 року, у загальному розмірі складала 92136,74 грн. 14.03.2019 року відповідачем заборгованість по заробітній платі та виплатам, нарахованим при звільненні, позивачу виплачено у повному обсязі, що підтверджується Довідкою, долученою відповідачем до матеріалів справи. У відповідності до ч. 3 ст. 142 ЦПК України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. Згідно роз`яснень, викладених у пункті 38 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року „Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах (Із змінами, внесеними згідно з Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10від 25.09.2015 року), якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача. Визнання відповідачем позову не є підставою для звільнення його від сплати судових витрат. Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного. У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК Україниза результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК Українидля визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі і факт надання правової допомоги підтверджено ордером на надання правової допомоги, угодою про надання професійної правничої допомоги, квитанцією на суму 2350 грн. та Актом прийняття-передачі наданої правничої допомоги. Адвокат у судовому засіданні участі не приймав. Суд вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є не співмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом послугами, розміром позовних вимог, справа не є складною, не потребує значного часу на виконання робіт, тому, на підставі ч. 5 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу підлягає зменшенню до 1000 грн., виходячи із розрахунку витраченого часу на складання позовної заяви. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні підлягають частковому задоволенню, та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 грн. На підставі п. 1.ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовним вимогами про стягнення заробітної плати, а тому суд вважає необхідним в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial