Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] 16 листопада 2015 року звернулась до Кодимського районного суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини місячного доходу (заробітку) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги уточнила та пояснила, що з відповідачем має спільну доньку [PERSON], [INFO]. В даний час відповідач проживає окремо, ухиляється від надання дитині матеріальної допомоги, не утримує її, матеріально не забезпечує, хоча зобовязаний це робити. Вона не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримує державну соціальну допомогу в розмірі 1500 грн., однак цих коштів недостатньо, щоб забезпечити дитину всім необхідним. У звязку з цим, уточнивши свої позовні вимоги, просила стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання вказаної малолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. щомісяця. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні уточнений позов визнав частково та пояснив, що дійсно є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], яку зобовязаний утримувати, однак на даний час він ніде не працює, не має постійного заробітку, тому має змогу сплачувати аліменти у розмірі 400 грн. щомісяця. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами письмові докази, суд вважає можливим позов задовольнити частково з таких підстав. Стаття 51 Конституції України та ст.ст.150 і 180 СК України встановлюють для батьків обовязок виховувати та утримувати своїх неповнолітніх дітей до їх повноліття. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії І-ЖД №374891, видане 17 січня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області). В даний час сторони подружніх відносин не підтримують, між собою не спілкуються, проживають окремо, дитина перебуває на утриманні позивача. Отже, відповідач [PERSON] зобовязаний утримувати свою малолітню дитину, проте свій обовязок належним чином не виконує, що було встановлено в судовому засіданні. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобовязання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав неповнолітніх дітей при ухиленні батьків від обовязку їх утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. Так, згідно ст.181 СК України по рішенню суду кошти на утримання неповнолітньої дитини (аліменти) можуть бути присуджені в частині від доходу (заробітку) платника аліментів, або в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України аліменти у твердій грошовій сумі визначаються, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають важливе значення. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дітей, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника інших дітей, непрацездатних осіб, інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, при визначені розміру аліментів, які підлягають сплаті відповідачем, суд враховує зазначені вище обставини та вважає необхідним визначити аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 450 грн. на місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial