Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

Позивач 23 березня 2015 року звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.2-3). В обґрунтування вимог позивач зазначив, що 13 серпня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №244103-CRED, відповідно до умов якого банк надав останньому кредит в розмірі 6\~000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом, розмір яких встановлено договором, терміном користування до 12.02.2010 року. З метою забезпечення виконання зобовязання [PERSON] за кредитним договором, між банком та [PERSON] та [PERSON] було укладено договори поруки, на умовах яких поручителі зобовязались перед банком відповідати за невиконання позичальником усіх його зобовязань, в повному обсязі, що виникли з кредитного договору. Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав надавши кредит [PERSON], але в порушення умов кредитного договору позичальник несвоєчасно і не у повному розмірі здійснював повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами процентів у порядку і на умовах встановлених кредитним договором, у звязку із чим, станом на 27.01.2015 року має заборгованість по кредитному договору у розмірі 17\~347,72 доларів США, що за курсом 15,89 відповідно до службового розпорядження НБУ від 27.01.2015 року становить 275\~655,20 грн., з яких: 4\~475,83 доларів США - заборгованість за кредитом; 12\~030,82 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 15,73 доларів США штраф (фіксована частина); 825,33 доларів США штраф (процентна складова). Позивач зазначає, що у зв'язку із тим, що [PERSON] помер його спадкоємцем є [PERSON] (дружина померлого), тому вона має виступати в якості співвідповідача. Посилаючись на викладені обставини, позивач просив суд солідарно стягнути із [PERSON], [PERSON], [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором №244103-CRED від 13.08.2008 року у сумі 17\~347,72 доларів США, що за курсом 15,89 відповідно до службового розпорядження НБУ від 27.01.2015 року становить 275\~655,20 грн. та судові витрати по справі. Ухвалою суду від 18 серпня 2015 року провадження по цивільній справі зупинено, у зв'язку із зясуванням кола правонаступників (а.с.55). Ухвалою суду від 29 березня 2016 року провадження по справі відновлено та призначено справу до судового розгляду (а.с. 162). В судове засідання позивач в особі свого представника за довіреністю [PERSON], не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у установленому законом порядку. До суду представник надав письмову заяву, в якій просив справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 189). Співвідповідачі в особі свого представника адвоката [PERSON], в судове засідання не зявились. Про день, час та місце судового засідання повідомлялись у встановленому законом порядку. До суду представник надала письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Просила застосувати строки позовної давності до вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 195-196). У відповідності до ст..1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного кредитного договору, на вимогу повернення грошових коштів, у звязку із порушенням позичальником умов виконання основного зобовязання. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо кожна із сторін у зобовязанні має одночасно і права, і обовязки, вона вважається боржником у тому, що вона зобовязана вчинити на користь другої сторони, в одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. За змістом ст.14 ЦК України, цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обовязків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї. Суд, зясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду справи встановлено, що 13 серпня 2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір №244103-CRED, відповідно до умов якого банк при наявності вільних грошових коштів зобовязався надати позичальнику строковий кредит в сумі 6\~000,00 доларів США, шляхом перерахування кредитних коштів на картрахунок №4405885221398008, відкритий ПриватБанком для позичальника згідно договору №215646 від 19.03.2008 року в дату укладення даного договору, з позичальник зобовязався повернути отриманий кредит, сплатити відсотки за користування у розмірі 24% річних, штрафи, пеню та винагороду в строки та розміри встановлені даним договором, а також виконувати інші зобовязання згідно договору у повному обсязі. Строком повернення грошових коштів до 12 лютого 2010 року (а.с.10-11). Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав кредит надав позичальнику. Але, в порушення умов кредитного договору [PERSON] допустив прострочення сплати кредиту, у зв'язку із чим, станом на 27.01.2015 року має заборгованість по кредитному договору у розмірі 17\~347,72 доларів США, що за курсом 15,89 відповідно до службового розпорядження НБУ від 27.01.2015 року становить 275\~655,20 грн., з яких: 4\~475,83 доларів США - заборгованість за кредитом; 12\~030,82 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 15,73 доларів США штраф (фіксована частина); 825,33 доларів США штраф (процентна складова) (а.с. 30). З метою забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором №244103-CRED від 13.08.2008 року, 13 серпня 2008 року між банком та [PERSON] та [PERSON] було укладено договори поруки № 244103-CRED/1 та № 244103-CRED/2, відповідно до умов яких вони поручились перед банком відповідати за виконання позичальником усіх його зобовязань, в повному обсязі, що виникли з вказаного кредитного договору (а.с.14, з.а.с.14). 11 жовтня 2010 року [PERSON] помер (а.с.43). У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. У відповідності до статті 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника, боржник і поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі. Відповідно до статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Згідно з ч.4 ст. 559 ЦПК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Згідно з п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року, договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Згідно із п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року, зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598\~ЦК). Так, відповідно до п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року, відповідно до частини четвертої статті 559\~ЦК\~порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Суд, враховуючи клопотання представника відповідачів про застосування строків позовної давності, вважає що порука [PERSON] припинена, у зв'язку із пропуском позивачем строків позовної давності щодо вимоги про стягнення із нього заборгованості за кредитним договором як поручителя. Заяв про поновлення строку позовної давності позивачем не заявлено. Щодо вимог про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором із позичальника, а саме: [PERSON], суд виходить із того, що п.5.7. кредитного договору визначено, що строки позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагород, неустойки пені, штрафів по даному договору встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Позивач звернувся до суду із даним позовом 23 березня 2015 року, термін повернення кредиту сторонами погоджено 12.02.2010 року, а тому з врахуванням пятирічного терміну, граничний термін звернення позивача до суду із позовом до [PERSON], є лютий 2015 року. А тому, позивачем не пропущено строків позовної давності до вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором із [PERSON] Відповідно до вимог статті 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованим, законними, доведеними з його боку та підлягають частковому задоволенню, внаслідок чого слід стягнути із [PERSON] на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № 244103-CRED від 13.08.2008 року у сумі 17\~347,72 доларів США, що за курсом 15,89 відповідно до службового розпорядження НБУ від 27.01.2015 року становить 275\~655,20 грн. Крім того, вирішуючи питання щодо судових витрат, згідно статті 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути із [PERSON] на користь позивача судовий збір у сумі 2\~756,55 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial