Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] 15.10.2013 року звернувся до суду з вказаним позовом, у якому, з урахуванням уточнень, викладених у письмовій заяві від 06.11.2013 року (а.с.31-34), зазначив, що він постійно мешкає у м. Миколаєві з 2007 року, і у вересні 2013 року він дізнався від своєї матері [PERSON], з якою відносин не підтримує з 2004 року, що з прилюдних торгів ще у 2010 році була продана [PERSON] квартира [ADDRESS], яка належала йому та батькові [PERSON], який помер [INFO], на праві спільної сумісної власності відповідно до свідоцтва про право власності від 22.08.1995 року в порядку приватизації. Пізніше з документів, наданих йому його матір'ю він також дізнався про наступні обставини. Так, оформлюючи свідоцтво про право на спадщину після смерті батька, державний нотаріус самочинно визначила ідеальні частки у праві спільної сумісної власності на квартиру, визначивши частку батька як ? частина, хоча право спільної сумісної власності за рішенням суду не припинялося. Постановою державного виконавця від 04.02.2008 року було відкрито виконавче провадження зі стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів в сумі 106107,55 грн. Проте, сам [PERSON] помер ще [INFO], а виконавчого листа до ДВС 30.01.2008 року було подано його представником за довіреністю, яка припинила свою дію за прямою вказівкою закону відповідно до п.3 ч.1 ст.1008 ЦК України. 17 березня 2008 року державним виконавцем був складений акт опису й арешту майна, а саме: квартири [ADDRESS]. При складанні акту арешту майна державний виконавець вказав, що це майно повністю належить [PERSON] Однак, не відомо з яких підстав, у даному акті не було зазначено, що [PERSON] належить частка у цій квартирі, а інша частка належить [PERSON] Внаслідок цього були порушені право власності на частину квартири [PERSON] 13 жовтня 2009 року відділом ДВС Березанського РУЮ була оформлена заявка на реалізацію арештованого майна, однак до неї було долучено лише свідоцтво про право [PERSON] на ? частину квартири від 17.12.2002 року, виданого державним нотаріусом Березанської державної нотаріальної контори за реєстровим №56/2011, без надання доказів одноособового володіння [PERSON] зазначеною квартирою. В подальшому арештоване майно було продане на прилюдних торгах, організованих Українською універсальною товарною біржею, наслідки яких були оформлені протоколом №39 від 19 березня 2010 року, актом державного виконавця ДВС про проведення прилюдних торгів від 22 березня 2010 року. На підставі цих документів 11 жовтня 2011 року було оформлено на [PERSON] свідоцтво про право власності. Посилаючись на наведені обставини, вважає, що при реалізації арештованого майна [PERSON] були порушені вимоги чинного законодавства, внаслідок чого було реалізоване майно, що належить [PERSON], який не є боржником за цим виконавчим провадженням, і просить суд: визнати недійсним протокол проведення прилюдних торгів, затверджений 19 березня 2010 року, акт про проведення прилюдних торгів від 22 березня 2010 року та свідоцтво про право власності [PERSON], посвідчене 11 жовтня 2011 року нотаріусом Березанської державної нотаріальної контори за р №1-575. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] проти позову заперечували, вважають його необґрунтованим. У поданій до суду письмовій заяві від 16.12.2014 року (Т.2, а.с.91-92) представник відповідача [PERSON] попросила суд застосувати позовну давність до вимог [PERSON] у даній цивільній справі. Представник відповідача - Відділу ДВС Березанського РУЮ в Миколаївській області Опята Ю. Ю. проти задоволення позову не заперечив та визнав, що в ході виконавчого провадження з виконання виконавчого листа, виданого на ім'я [PERSON] про стягнення з [PERSON] на його користь 106107,55 грн. була реалізована квартира [ADDRESS], право власності на яку боржнику [PERSON], згідно матеріалів виконавчого провадження, належало лише у розмірі ? її частини. Відповідачі [PERSON] та Українська універсальна товарна біржа неодноразово повідомлялися про дату місце і час судового засідання у встановленому порядку, однак на розгляд справи у судове засідання не з'явилися. За таких обставин суд розглянув справу за відсутності відповідачів [PERSON] та Української універсальної товарної біржі. Заслухавши сторони, допитавши свідків та дослідивши, наявні у справі письмові докази, суд встановив наступні обставини. З оглянутих в судовому засіданні матеріалів виконавчого провадження №8-107/10-2 від 04.02.2008 року (Т.2, а.с.165-175), а саме: заяви [PERSON] від 30.01.2008 року (Т.2, а.с.166), Постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.02.2008 року (Т.2, а.с.168), Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 04.02.2008 року (Т.2, а.с.167), вбачається, що 04.02.2008 року заступником начальника ВДВС Березанського РУЮ Гавриленком В. В. 04.02.2008 року на підставі заяви [PERSON] від 30.01.2008 року (Т.2, а.с.166), було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2/139, виданого 04.01.2008 року Березанським районним судом Миколаївської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 106107,55 грн. (Т.2, а.с.168), і 04.02.2008 року Постановою державного виконавця Гавриленка В. В. було накладено арешт на майно [PERSON] (Т.2, а.с.167). Як свідчить досліджений судом Акт опису й арешту майна від 17.03.2008 року (Т.2, а.с.170-171), державним виконавцем Гавриленком В. В. в присутності начальника ВДВС Березанського РУЮ Матвійчука І. В., боржника [PERSON], понятих [PERSON] та [PERSON] 17 березня 2008 року було складено акт опису й арешту майна, а саме: квартири [ADDRESS]. Обставини вчинення виконавчий дій з опису та арешту зазначеного майна у домоволодінні [PERSON] повідомили суду допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] (Т.2, а.с.56), [PERSON] (Т.2, а.с.57), [PERSON] (Т.2, а.с.99) та [PERSON] (Т.2, а.с.199), які підтвердили суду факт виїзду державного виконавця Гавриленка В. В. 17.03.2008 року в с.Чапаєвка Березанського району до місця проживання божника у виконавчому провадженні - [PERSON], та проведення ним опису і арешту квартири [ADDRESS]. Згідно оглянутого судом Протоколу №139 проведення прилюдних торгів з реалізації майна, яке є власністю боржника [PERSON] від 19.03.2010 року (Т.2, а.с.173), Акта про проведення прилюдних торгів від 22.03.2010 року (Т.2, а.с.174) 19 березня 2010 року Спеціалізованою організацією Українська універсальна товарна біржа було проведено прилюдні торги з реалізації арештованого майна - квартири [ADDRESS], переможцем яких визнано [PERSON] У зв'язку з цим, на підставі Акта про проведення прилюдних торгів від 22.03.2010 року на ім'я [PERSON] державним нотаріусом Березанської державної нотаріальної контори 11.10.2011 року було видане свідоцтво про право власності на зазначене майно, зареєстроване в реєстрі за №1-575, про що свідчить наявна у матеріалах цивільної справи його ксерокопія (Т.1, а.с.24). Відповідно до оглянутої судом ксерокопії Витягу про державну реєстрацію прав від 24.10.2011 року (Т.1, а.с.25) №31770904 за [PERSON] 24.10.2011 року зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS]. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вважає, що при реалізації арештованого майна [PERSON] були порушені його майнові права, оскільки на прилюдних торгах, проведених з реалізації майна боржника [PERSON], було фактично реалізовано майно, співвласником якого являється він. Крім того позивач зазначає, що виконавче провадження було відкрито незаконно, оскільки воно було відкрито на підставі заяви представника стягувача, хоча на день подачі заяви стягувач помер. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог суд виходить з наступних положень закону та встановлених обставин справи. Згідно ч.1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. За змістом ч.6 зазначеної статті Закону у разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця. Відповідно до положень п.3.2. Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції №68/5 від 27.10.1999 року, спеціалізована організація проводить прилюдні торги за заявкою державного виконавця, до якої додаються, зокрема, копії правовстановлювальних документів, що підтверджують право власності або право користування нерухомим майном (Підпункт 3 пункту 3.2). Згідно ч.1 ст.16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.16, ч.1 ст.215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених ч.1-3, 5, 6, ст.203 цього Кодексу, зокрема, у зв'язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства. Як вбачається з наявних ксерокопій матеріалів Спадкової справи №56/2001, а саме: ксерокопії Свідоцтва на право власності на житло від 22.09.1995 року (Т.1, а.с.85) та ксерокопії Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 16.12.2003 року (Т.1, а.с.12), у яких власниками квартири [ADDRESS] вказано [PERSON] та [PERSON], позивачу [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. Іншими співвласниками зазначеної квартири спочатку був [PERSON], який помер 09.05.2000 року (Т.1, а.с.85), а потім її співвласницею була відповідачка [PERSON], яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] (Т.1, а.с.83), про що свідчить ксерокопія свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.12.2002 року (Т.1, а.с.88), виданого державним нотаріусом Березанської державної нотаріальної контори Мартинюк О. Б. (зареєстрованого у реєстрі за №2013), у якому зазначено, що [PERSON] належить ? частина даної квартири. Аналогічна ксерокопія свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.12.2002 року аналогічного змісту, наявна також в матеріалах виконавчого провадження №8-107/10-2 від 04.02.2008 року (Т.2, а.с.172). Крім того, відповідно до наявного у матеріалах виконавчого провадження Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.03.2004 року (Т.1, а.с.11) [PERSON] значиться як власник зазначеного об'єкта нерухомості на праві приватної спільної сумісної власності. Разом з тим, незважаючи на те, що [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.03.2004 року, не значилася як одноособовий власник квартири [ADDRESS], вказане майно, як цілісний об'єкт, було включено в Заявку на реалізацію арештованого майна від 13.10.2009 року (Т.1, а.с.17-18), підписаної Начальником ВДВС Березанського РУЮ та його заступником. В подальшому квартира була реалізована на прилюдних торгах, і придбана відповідачем [PERSON] Таким чином, за встановлених обставин, суд вважає, що у діях виконавчої служби Березанського РУЮ Миколаївської області при зверненні стягнення на майно боржника [PERSON] мало місце порушення вимог ч.6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки майном, яке було арештоване, описане, а потім реалізоване на прилюдних торгах, боржник [PERSON] володіла спільно з позивачем [PERSON] В зв'язку з цим, відповідно до вимог закону, державний виконавець спочатку повинен був звернутися до суду з відповідним поданням про визначення частки боржника у спільному майні, і тільки після цього, за наявності відповідного рішення суду, він був вправі звернути стягнення на частку у нерухомому майні боржника у відповідності з положеннями ч.1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження». Оскільки зазначеної вище, передбаченої законом, процедури державним виконавцем дотримано не було, суд вважає, що державним виконавцем ВДВС Березанського РУЮ Гавриленком В. В. 17.03.2008 року було незаконно описано, арештовано, а потім передано на реалізацію квартиру [ADDRESS], яка належала [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності, внаслідок чого було порушено його майнові права. Крім того, суд враховує, що при проведенні прилюдних торгів з реалізації спірної квартири були порушені вимоги п.3.2. Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, оскільки до Заявки на реалізацію арештованого майна від 13.10.2009 року (Т.1, а.с.17-18) виконавчою службою не було додано копії правовстановлюючого документу на підтвердження того, що боржник [PERSON] є одноособовим власником переданої на реалізацію квартири. Оцінюючи доводи позивача щодо незаконності відкриття виконавчого провадження №8-107/10-2 від 04.02.2008 року суд приймає до уваги, що зазначене виконавче провадження відкрито за заявою [PERSON] від 30.01.2008 року (Т.2, а.с.166), якого у заяві вказано як представника стягувача - [PERSON], на користь якого видано виконавчий лист №2/139 від 04.01.2008 року. Разом з тим, з наявної у матеріалах справи ксерокопії Запису акту про смерть №385 від 22.01.2007 року (Т.1, а.с.14) вбачається, що [PERSON] помер [INFO]. Згідно п.7 ч.1 ст.248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, якій видана довіреність. Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення. За змістом п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі смерті стягувача. Таким чином, враховуючи, що на дату подання до виконавчої служби заяви про відкриття виконавчого провадження [PERSON] від 30.01.2008 року його представництво інтересів [PERSON] - стягувача за виконавчим листом було припинено відповідно до п.7 ч.1 ст.248 ЦК України у зв'язку зі смертю довірителя, суд доходить до висновку, що виконавче провадження №8-107/10-2 від 04.02.2008 року було незаконно відкрито, здійснено та закінчено незаконно. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на нормах закону. Разом з тим, вирішуючи питання чи підлягає задоволенню заявлений цивільний позов [PERSON], суд виходить з наступного. Представником відповідача [PERSON] - [PERSON] подано до суду письмову заяву від 16.12.2014 року (Т.2, а.с.91-92), у якій вона просить суд застосувати до позовних вимог [PERSON] позовну давність. Приймаючи рішення щодо можливості застосування позовної давності до правовідносин у даній справі, суд керується наступним. Згідно ч.1 ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Ч.1 ст.257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Як встановлено судом, прилюдні торги, на яких було реалізовано спірну квартиру, проведені 22.03.2010 року (Т.2, а.с.174), а позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених майнових прав лише 15.10.2013 року, тобто з пропуском встановленого ч.1 ст.257 ЦК України загального трьохрічного строку позовної давності. Позивач зазначає, що про обставини порушення його майнових прав у даній справі він дізнався лише у вересні 2013 року від своєї матері [PERSON], з якою він відносин не підтримує. Відповідно до положень ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Разом з тим, як вбачається з пояснень допитаних судом свідків [PERSON] (Т.2, а.с.57), [PERSON] (Т.2, а.с.99) та [PERSON] (Т.2, а.с.199) 17 березня 2008 року поблизу місця здійснення виконавчий дій з опису та арешту квартири [ADDRESS], яка належала [PERSON] на праві на праві приватної спільної сумісної власності, також був присутнім сам позивач [PERSON], який знаходився неподалік у дворі, і за свідченнями свідків, у повній мірі міг усвідомлювати характер подій, що відбуваються, а саме, арешт та опис нерухомого майна, співвласником якого він являвся. За таких обставин, враховуючи, що з часу арешту спірної квартири до моменту звернення позивача до суду з даним позовом сплинув час, який перевищує п'ятирічний строк, суд дійшов висновку, що позивач за цей час, починаючи з 17 березня 2008 року, міг довідатися про порушення своїх майнових прав раніше вересня 2013 року, і звернутися до суду за їх захистом у межах загального строку позовної давності. В зв'язку з цим, суд вважає, що на день звернення до суду з даним позовом сплинув строк позовної давності. За змістом положень ч.3, ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, оскільки представником відповідача заявлено клопотання про застосування позовної давності до правовідносин у даній справі, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позовної заяви [PERSON] до Відділу державної виконавчої служби Березанського районного управління юстиції в Миколаївській області, Української універсальної товарної біржі, [PERSON], [PERSON] слід відмовити, у зв'язку зі спливом позовної давності відповідно положень ч.4. ст.267 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed