Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

Позивач, 28 квітня 2016 року, звернулась до суду з позовом до відповідача про поновлення строку позовної давності, визнання права власності на спадкове майно, що залишилося після смерті батька [PERSON], померлого 18 лютого 2005 року. В позовній заяві позивач [PERSON] посилалася на те, що 18 лютого 2005 року помер її батько [PERSON]. Після смерті батька залишилося спадкове майно: земельна ділянка площею 0,96 га вартістю 28779,60 грн., наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території [PERSON] сільської ради на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №072625, виданого Кодимською районною державною адміністрацією на ім»я померлого. Спадкоємцем за законом стала вона, як дочка спадкодавця. У строк, додатково визначений судом, вона звернулась до нотаріуса з питання про видачу свідоцтва про право на спадщину. З»ясувалось, що відсутні правовстановлюючі документи (їх оригінали) на спадкове майно державний акт на право власності на землю. Залишилась лише його ксерокопія. Про втрату державного акту на право власності на землю вона публікувала оголошення в газеті «Вісті Кодимщини». Це позитивного результату не дало. Відділ Держгеокадастру в Кодимському районі теж відмовив у видачі дублікату правовстановлюючого документу. Строк позовної давності був нею пропущений тому, що на протязі певного періоду часу здійснювала пошук правовстановлюючого документу. Все вище назване і змусило її звернутися до суду за захистом свого права. Просить поновити строк позовної давності та визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на: земельну ділянку площею 0,96 га вартістю 28779,60 грн., надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території [PERSON] сільської ради на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №072625, виданого Кодимською районною державною адміністрацією на ім»я померлого 18 лютого 2005 року [PERSON], який був утрачений. В судове засідання позивач не з»явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача ([PERSON] сільської ради, Кодимського району, Одеської області) в судове засідання не з»явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши вимоги позивача, заяву відповідача, матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно частини 3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов»язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом установлено наступне. [PERSON] сергій Григорович був власником: земельної ділянки площею 0,96 га вартістю 28779,60 грн., наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території [PERSON] сільської ради на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №072625, виданого Кодимською районною державною адміністрацією (Інформація Відділу Держгеокадастру в Кодимському районі Одеської області №106/88-16 від 17 травня 2016 року). 18 лютого 2005 року [PERSON], помер (свідоцтво про смерть серії І-ЖД №262945, видане 02 березня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області). Спадкоємцем за законом стала [PERSON], як дочка спадкодавця (Свідоцтво про народження серії ІV-УР №1102265, видане 05 липня 1962 року [PERSON] сільською радою Кодимського району Одеської області, актовий запис №30; свідоцтво про укладення шлюбу серія І-ЖД №464250, видане 29 серпня 1982 року [PERSON] сільською радою, Кодимського району Одеської області, актовий запис №16). Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У строк, додатково визначений судом (рішення Кодимського районного суду Одеської області від 31 березня 2016 року (справа №503/422/16-ц)) позивач подала заяву нотаріусу про прийняття спадщини, однак, отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину з огляду на те, що відсутній оригінал державного акту на право власності на землю (лист державного нотаріуса №309/02-14 від 14 квітня 2016 року). В пункті 23 постанови №7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» роз»яснюється, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Те, що зазначений правовстановлюючий документ був утрачений підтверджується дослідженим в судовому засіданні оголошенням про його втрату в газеті «Вісті Кодимщини». Крім того, як убачається з дослідженої в судовому засіданні Інформації відділу Держгеокадастру у Кодимському районі Одеської області №Я-234/0-236/0/6-6 від 16 травня 2016 року, видати новий Державний акт на право власності на землю або дублікат цього документу не є можливим у зв»язку з тим, що оформлення правовстановлюючого документу на право власності на земельну ділянку здійснюється у вигляді свідоцтва або витягу про право власності на нерухоме майно територіальними органами Міністерства юстиції України, які є органами державної реєстрації прав. Докази, надані позивачем є належними і допустимими (ст.ст.58,59 ЦК України). Водночас, частиною 5 статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З цього приводу свою позицію висловив і Верховний Суд України в своїй постанові по справі №6-42цс14 від 14 травня 2014 року, зазначивши, що оскільки відповідно до ч.2 ст548 ЦК Української РСР прийнята спадщина належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (аналогічні положення містяться в ч.5 ст. 1268 ЦК України), то факт отримання чи неотримання таким спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не впливає на його право власності. Отже, звернення до суду за захистом свого права (ст. 16 ЦК України) позивачем є обґрунтованим, оскільки воно продиктоване тою обставиною, що при зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, з»ясувалося, що відсутні документи на спадкове майно. З огляду на викладене суд констатує, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON], набувши тим самим право власності на спадкове майно: земельну ділянку площею 0,96 га вартістю 28779,60 грн., надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території [PERSON] сільської ради на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №072625, виданого Кодимською районною державною адміністрацією на ім»я померлого 18 лютого 2005 року [PERSON], який був утрачений. Стосовно вимоги позивача про поновлення строку позовної давності, то суд прийшов до такого. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною п»ятою статті 267 ЦК України передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Як убачається з досліджених судом матеріалів справи позивач неодноразово звертався до різних установ з метою отримання дублікату правовстановлюючого документу, що потягло за собою несвоєчасне звернення до суду за захистом порушеного права. Зазначені причини несвоєчасного звернення позивача до суду за захистом порушеного права, суд вважає поважними, а тому поновлює строк позовної давності. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 1261 ч.1, 1268 ч.5 ЦК України,

Outcome: approved