Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

Позивач [PERSON] 06.04.2015р. звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначила, що з 14.09.2002р. вона знаходилася у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], відповідачем у справі. [INFO] від цього шлюбу у них народилася донька - [PERSON]. У зв'язку з тим, що подружні відносини з відповідачем не склалися, на початку 2009р. вони фактично припинили шлюбні відносини та перестали проживати однією сім'єю, вести спільне господарство, вона з донькою стали мешкати за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Краматорського міського суду від 23.03.2009р. з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 25.02.2009р. й до повноліття дитини, тобто до [INFO], а 18.11.2009р. за рішенням суду вона розірвала шлюб з відповідачем. Свої вимоги мотивує тим, що після фактичного припинення шлюбних стосунків з відповідачем, вона самостійно займалася вихованням доньки, матеріально її забезпечувала, коли як відповідач, звільнившись 20.06.2014р. з постійного місця роботи, ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків по утриманню дитини, з 2009р. з донькою не спілкується, не проявляє батьківської турботи. Згідно довідки відділу державної виконавчої служби Краматорського міського управління юстиції від 03.03.2015р., починаючи з 20.06.2015 року по 28.02.2015 рік заборгованість по сплаті аліментів за відповідачем становить 7695,74грн. У зв'язку з простроченням відповідачем сплати аліментів на утримання дитини, позивач просить стягнути з нього на її користь пеню у розмірі 19547,18грн. = 7695,74грн. (сума заборгованості):100 х 254 (кількість днів), а також відповідно до вимог ст.625 ЦК України 3% річних у розмірі 160,66грн. та інфляційні втрати у розмірі 1097,55грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на її користь понесені нею витрати на правову допомогу у розмірі 1000грн. Пізніше позивач збільшила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 20.06.2014р по 30.06.2015р. (375 днів) в сумі 29 229,04грн., із розрахунку: 7794,41грн. (сума заборгованості по аліментам) : 100 х 375 (кількість днів), а також 3% річних від простроченої суми у розмірі 240,24грн., інфляційні втрати у розмірі 565,68грн. та понесені нею витрати на правову допомогу у розмірі 1000грн. Також позивач додатково зазначила, що вона не погоджувалася із проведеним держвиконавцем перерахунком заборгованості по аліментам за період з 01.04.2015р по 30.04.2015р., згідно до яких боржник начебто сплатив аліменти в сумі 1231,59грн в період травень та червень 2015р., так як останній надав виконавцю лише поштові квитанції про сплату вказаної суми, коли як вона не отримувала зазначену суму коштів. Вважає, що відповідач навмисно відправив аліменти на адресу, за якою вони з ним мешкали до розірвання шлюбу, достовірно знаючи, що на даний час вона мешкає по іншій адресі, з метою отримання аліментів назад; навмисно посилається на те, що зробив все від нього залежне, щоб уникнути заборгованості по аліментам для чого на адресу ДВС направляв листа з відомістю про місце свого працевлаштування, але документально даний факт не підтвердив. Зазначає, що відповідь про результати її скарги щодо перерахунок заборгованості по аліментам вона не отримала на дійсний час. Позивач [PERSON] свої вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити та надала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Від представника відповідача до суду надійшло заперечення проти позову, в якому зазначено, що дійсно у подружжя [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилася донька - [PERSON], на утримання якої рішенням Краматорського міського суду від 23.03.2009р. з відповідача на користь позивачки стягнуті аліменти у розмірі ? частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 25.02.2009р. й до повноліття дитини. Дане рішення суду примусово виконувалося відділом ДВС Краматорського міського управління юстиції, зокрема, до 19.06.2014р. з [PERSON] із заробітної плати в повному обсязі стягувались аліменти. Вказує, що після звільнення відповідача з ТОВ «Вітряні парки України», станом на 19.06.2014р. заборгованість по аліментам у останнього була відсутня. 25.07.2014р. [PERSON] працевлаштувався в ТОВ «Хорос» у м.Києві, де працює по теперішній час і отримує заробітну плату в розмірі 2413,20грн, інших доходів не має. Після влаштування на роботу, відповідач одразу ж направив поштою листа до ВДВС Краматорського МУЮ з відповідним повідомленням про своє працевлаштування для подальшого стягнення аліментів з його заробітку. Однак, виконавчий лист до бухгалтерії ТОВ «Хорос» у м.Києві надійшов лише в квітні 2015р., після чого з заробітної плати боржника почали стягувати аліменти в розмірі 50% щомісячно, з яких 25% - аліменти за поточний місяць, 25% - в рахунок погашення заборгованості. Зазначає, що у порушення ч.ч.1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» та п.7.13.2 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України за № 512/5 від 02.04.2012р., згідно до яких у випадку відсутності платежів по аліментам за рішенням суду протягом не більш 3-х місяців, державний виконавець зобов'язаний з власної ініціативи направити відповідний запит до Пенсійного Фонду України для з'ясування джерел доходів боржника, такий запит держвиконавцем був здійснений лише 27.02.2015р. в 13:43 години, а отримано відповідь 27.02.2015р в 21:20 години. Тобто, держвиконавець повинен був після звільнення відповідача 19.04.2014р. з ТОВ «Вітряні парки України», не пізніше вересня 2014р направити відповідний запит до ПФУ з метою з'ясування джерела доходу боржника, а отримавши відповідну інформацію, одразу ж направити виконавчий лист за належністю до іншого ДВС. У зв'язку з чим, вважає, що внаслідок відсутності вини відповідача у виникненні заборгованості по аліментам у період з липня 2014р. по квітень 2015р., у [PERSON] не має права на стягнення пені від суми несплачених аліментів. Також, у відповідності до ст.74 ч.3 ЗУ «Про виконавче провадження» та п.7.13 вищевказаної Інструкції, розмір заборгованості по аліментам за рішенням суду має право обчислювати виключно державний виконавець. Позивач під час обґрунтування своїх вимог посилається на розрахунок заборгованості по аліментам, обчислений держвиконавцем 02.03.2015р., згідно до якого держвиконавець обчислив розмір заборгованості за період з 20.06.2015р. по 28.02.2015р., виходячи із середньої заробітної плати по м.Краматорську, коли як відповідач з 25.07.2014р. по теперішній час працює в м.Києві. Крім того, вказаний розрахунок заборгованості держвиконавцем ДВС Краматорського МУЮ Казаніною Д.А. 08.07.2015р. був скасований. Вважає, що у позивача на теперішній час відсутні належні та допустимі докази на підтвердження розміру заборгованості по аліментам відповідача. Таким чином, відповідні обчислення позивачем розміру пені від суми несплачених аліментів, 3% річних та суми інфляції є необґрунтованими та безпідставними, так як ці суми обчисленні позивачем на підставі розрахунку заборгованості від 02.03.2015р., який як вказано вище скасований. Крім того, зазначає, що позивач обчислює розмір пені від суми несплачених аліментів та 3% річних від простроченої суми шляхом множення загальної суми заборгованості на загальну кількість днів прострочення, коли як зобов'язання зі сплати аліментів має виконуватися помісячно, а тому відповідні правові наслідки мають наставати по кожному невиконаному зобов'язанню окремо. З посиланням на ст.ст.56, 79, 88 ЦПК України та ст.1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» вважає, що вимоги позивача про стягнення на її користь понесених судових витрат, а саме витрат на правову допомогу у розмірі 1000грн. є не обґрунтованими, так як на підтвердження надання їй правової допомоги остання надала копію квитанції касового ордеру Юридичної фірми «Смаль і право» від 30.03.2015р. за № 3274 на суму 1000грн. Однак, у супереч ст.44 ч.1 ЦПК України зазначена позивачем фізична особа - підприємець [PERSON] не являється представником сторони та не є особою, яка надає правову допомогу в порядку ст.56 ЦПК України, а тому сторона не має право на відшкодування витрат на оплату послуг представника. Також, у відповідності до ч.2 ст.196 СК України вважає, що відповідач має низку обставин, які можливо можуть бути враховані судом при зменшенні розміру заявленої у позові неустойки. Зокрема, під час стягнення з заробітної плати [PERSON] в ТОВ «Хорос» у м.Києві заборгованості по аліментам, залишок заробітку складає 1181,61грн. Відповідач з 10.06.2013р. знаходиться в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], під час цього шлюбу [INFO]. у них народився син [PERSON], дружина з 01.09.2013р. по теперішній час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку. Єдиний дохід дружини відповідача - державна допомога при народженні дитини в сумі 860грн. У відповідності до ст.7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2015р.» прожитковий мінімум для сім'ї відповідача становить 3722грн., проте сукупний дохід подружжя [PERSON] на теперішній час складає 2040грн. (1181,61грн. + 860грн). Зазначив, що оскільки із заробітку боржника щомісячно стягуються не тільки поточні аліменти, а й заборгованість по аліментам, тому залишок по заборгованості на даний момент складає 4099,64грн., яка має бути погашена протягом 6-7 місяців. Просить відмовити в повному обсязі в задоволені вимог [PERSON] Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов частково обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 14.09.2002 року по 18.11.2009 року. Під час цього шлюбу, [INFO] року, у сторін народилася донька - [PERSON]. Згідно рішення Краматорського міського суду від 23.03.2009р. на користь позивача [PERSON] з відповідача [PERSON] стягнуті аліменти на утримання доньки у розмірі ? частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 25.02.2009р. й до повноліття дитини. Також встановлено, що відповідач [PERSON] до 19.06.2014 року працював в ТОВ «Вітряні парки України» в м.Краматорську. Після звільнення, він 25.07.2014 року влаштувався в ТОВ «ХОРОС» в м.Києві, де продовжує працювати до теперішнього часу. Посадовий оклад відповідача становить 3000грн. на місяць. 10 червня 2013 року відповідач зареєстрував шлюб з [PERSON], від якого у них [INFO] року народився син - [PERSON]. На теперішній час дружина відповідача знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Згідно розрахунку заборгованості по аліментам [PERSON] від 08.07.2015 року, наданого Відділом державної виконавчої служби Краматорського міського управління юстиції, заборгованість по аліментам у [PERSON] на користь [PERSON], станом на 30.06.2015 року включно, складає 4099,64грн., в тому числі: з 20.06.2014 року по 30.06.2014 рік - у розмірі 309,74грн.; з 01.07.2014 року по 31.07.2014 рік - у розмірі 848,37грн.; з 01.08.2014 року по 28.02.2015 рік - у розмірі по 603,30грн. щомісячно. Суд, при ухваленні рішення, керується саме вищевказаним розрахунком заборгованості по аліментам і не приймає до уваги розрахунок заборгованості по аліментам від 02.03.2015 року, наданий позивачем, оскільки цей розрахунок відповідно до листа Відділу державної виконавчої служби Краматорського міського управління юстиції від 08.07.2015 року, скасовано. Оцінивши обставини справи та надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт наявності заборгованості по сплаті відповідачем аліментів на користь позивача за період з 20.06.2014р. по 28.02.2015р. Несплата відповідачем аліментів за вказаний період і відповідно виникнення заборгованості підтверджується відповідними довідками державного виконавця. Доказів, які б спростували розмір цієї заборгованості, відповідач суду не надав. При цьому, суд вважає, що вказана заборгованість по аліментам виникла з вини відповідача, який, достовірно знаючи про наявність судового рішення про стягнення з нього аліментів на користь позивачки, про розмір аліментів, що підлягає сплаті, про період виконання обов'язку по сплаті аліментів, тобто будучи обізнаним про свій обов'язок сплачувати аліменти за рішенням суду, звільнившись з попередньої роботи та влаштувавшись на іншу роботу, своєчасно не надав відомості про це у Відділ державної виконавчої служби, добровільно аліменти не сплачував, внаслідок чого утворилась вищезазначена заборгованість. Доказів про повідомлення відділу ДВС Краматорського міського управління юстиції про нове місце роботи, доказів того, що заборгованість по аліментам виникла з незалежних від нього причин, відповідач суду не надав. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність нарахування пені відповідно до ст. 196 СК України на суму заборгованості по аліментам за період з 20.06.2014р. по 28.02.2015р. Згідно із правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у постанові від 11 вересня 2013 року по справі № 6-81цс13, яка відповідно до вимог ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч.1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Виходячи з наведеного, строк сплати аліментів за червень 2014р. наступив в липні 2014р., таким чином період прострочки сплати аліментів становить 243 дні (з 01.07.2014р. по 28.02.2015р.). Розрахунок суми пені: - 309,74грн. (заборгованість за 10 днів червня 2014р.) :100 х 1% х 243дн. (кількість днів прострочки) = 752,67грн. (пеня за затримку аліментів за червень 2014р.); - 848,37грн. (заборгованість за липень 2014р.) :100 х 1% х 212дн. (кількість днів прострочки) = 1798,54грн. (пеня за затримку аліментів за липень 2014р.); - 603,30грн. (заборгованість за серпень 2014р.) :100 х 1% х 181дн. (кількість днів прострочки) = 1091,97грн. (пеня за затримку аліментів за серпень 2014р.); - 603,30грн. (заборгованість за вересень 2014р.) :100 х 1% х 151дн. (кількість днів прострочки) = 910,98грн. (пеня за затримку аліментів за вересень 2014р.); - 603,30грн. (заборгованість за жовтень 2014р.) :100 х 1% х 120дн. (кількість днів прострочки) = 723,96грн. (пеня за затримку аліментів за жовтень 2014р.); - 603,30грн. (заборгованість за листопад 2014р.) :100 х 1% х 90дн. (кількість днів прострочки) = 542,97грн. (пеня за затримку аліментів за листопад 2014р.); - 603,30грн. (заборгованість за грудень 2014р.) :100 х 1% х 59дн. (кількість днів прострочки) = 355,95грн. (пеня за затримку аліментів за грудень 2014р.); - 603,30грн. (заборгованість за січень 2015р.) :100 х 1% х 92дн. (кількість днів прострочки) = 168,92грн. (пеня за затримку аліментів за січень 2015р.); - 603,30грн. (заборгованість за лютий 2015р.) : 100 х 1% х 0дн. (кількість днів прострочки) = 0грн. (пеня за затримку аліментів за лютий 2014р.) Загальний розмір пені становить 6345,96грн.= (752,67грн. + 1798,54грн.+ 1091,97грн. + 910,98грн. + 723,96грн. + 542,97грн. + 355,95грн. + 168,92грн.). Вказану суму пені суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача. Суд не знаходить підстав для зменшення розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Крім того, відповідно до ст.196 СК України, це є право суда, а не його обов'язок. Суд не приймає до уваги при постановленні даного рішення розрахунок пені наданий позивачкою тому, що він здійснений невірно. Позивач обчислює розмір пені шляхом множення загальної суми заборгованості на загальну кількість днів прострочення, коли як зобов'язання зі сплати аліментів має виконуватися помісячно, а тому відповідні правові наслідки мають наставати по кожному невиконаному зобов'язанню окремо. В частині нарахування пені за період з 28.02.2015 року по 30.06.2015 рік, суд вважає необхідним відмовити позивачу, оскільки відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам [PERSON] від 08.07.2015 року, наданого Відділом державної виконавчої служби Краматорського міського управління юстиції, заборгованість по аліментам у вказаний період відсутня. Доказів на спростування цього факту позивачем суду не надано. Що стосується вимого позивача про стягнення з відповідача на її користь, відповідно до ст.625 ЦК України, 3% річних у розмірі 240,24грн. та інфляційних втрат у розмірі 565,68грн. за прострочення грошового зобов'язання, суд вважає необхідним відмовити позивачу в задоволенні цих вимог, оскільки правовідносини, які виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України, статтею 196 якого передбачено лише один вид відповідальності за прострочення сплати аліментів, а саме неустойка (пеня) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Інших видів відповідальності за прострочення сплати аліментів Сімейним кодексом України не передбачено. Крім того суд вважає, необхідним відмовити позивачу [PERSON] в задоволенні її вимог про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь понесених нею витрат на оплату правової допомоги з наступних підстав. Згідно ст.12 ЦПК України, особа яка бере участь у справі має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, зазначена в частині першій цієї статті має право: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Відповідно до ч.2 ст.84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст.1 Закону України від 20 грудня 2011 року №4191-У1 «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу в цивільних справах не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину роботи особи, яка надавала правову допомогу у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Позивачем надана суду квитанція №327 від 30.03.2015 року про сплату нею 1000грн. за надання Юридичною фірмою «Смаль і право» ФОП [PERSON] правової допомоги, яка полягає у складанні позову, консультації та збору доказів. Між тим позивачем суду не надано обґрунтованого розрахунку виконаних робіт щодо правової допомоги з вищевказаних питань з визначенням розміру ціни послуг, часу витраченого на їх надання та порядку розрахунку, у зв'язку з чим у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат за надання правової допомоги. Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі - 243,60грн.

Outcome: partial