Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

Позивач [PERSON], діючий в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дочки [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа - Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, звільнення від сплати аліментів, призначених за рішенням суду, стягнення аліментів на утримання дитини та надмірно сплачених аліментів. Мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачка, яка згідно рішення суду від 05 червня 2007 року є отримувачем аліментів, які стягуються з нього на утримання дочки [PERSON], [INFO], не виконує зобов»язання по утриманню дочки, а саме не за цільовим призначенням використовує кошти - не на утримання дитини, а на свої потреби. З березня 2014 року дочка пішла з дому, де проживала разом з матір»ю, до нього, відповідно, з вказаного часу він здійснює повноцінне утримання дитини, при цьому, сплачуючи кошти відповідачці на утримання дитини, що вважає несправедливим, й просить винести рішення яким визначити місце проживання дочки [PERSON] з ним, у зв»язку з чим звільнити його від сплати аліментів, які він сплачує за рішенням суду на утримання дочки відповідачці, стягнути з відповідачки на його користь аналогічний розмір аліменти на утримання дочки [PERSON], й надмірно стягнуті з нього за період проживання дочки з ним - з квітня по червень 2014 року, сплачені ним аліменти в загальній сумі 9 465 грн. 89 коп. В судовому засіданні позивач [PERSON], діючий в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дочки [PERSON], позовні вимоги підтримав з тих же підстав та просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON], будучи присутньої в судовому засіданні 17 червня 2014 року, позовні вимоги не визнала уцілому, просила відмовити у їх задоволенні за безпідставністю та недоведеністю вимог. В судове засідання, яким продовжено розгляд справи по суті, 15 липня 2014 року не з»явилась, належним чином повідомлена про час та місце його проведення (а.с.74). За таких підстав суд визнав за можливе продовжити розгляд справи за її відсутності, на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. Третя особа - Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з»явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за відсутності його представника, посилаючись на те, що оскільки неповнолітня [PERSON], [INFO], має повних 16 років, то згідно ч.3 ст. 160 СК України, вправі визначати місце проживання самостійно. Вислухавши пояснення сторін, з урахуванням позиції Служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають відмові у їх задоволенні із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони є колишнім подружжям: перебували у шлюбі з 24 лютого 1990 року по 17 березня 2009 року (а.с.8, 9). Від шлюбу мають двох дітей, серед яких неповнолітню дочку [PERSON], [INFO] (а.с.10), яка досягла на час розгляду справи повних 16 років; є студенткою нині ІІ-го курсу Державного вищого навчального закладу «Київський індустріальний коледж» (а.с.15), зареєстрована за адресою місця проживання позивача: [ADDRESS] (а.с.20), до березня 2014 року проживала разом з позивачкою: [ADDRESS]. З березня 2014 року [PERSON] обрала місце проживання з батьком, про що підтвердила в судовому засіданні. Відповідно, будучи 16-ти річною особою, згідно ч.3 ст. 160 СК України, вправі самостійно обирати місце проживання, а тому суд не вправі своїм рішенням визначати місце проживання вказаній особі, оскільки останнє буде порушувати права неповнолітньої особи, визначені ч.3 ст. 160 СК України, що є неприпустимим. Відповідно до ч.3 ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч.2 ст. 29 ЦК України). Суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов»язковість яких надана Верховною Радою України (ч.1 ст. 8 ЦПК України), відповідно, з дотримання прав та свобод громадян. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05 червня 2007 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], та неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), починаючи з 05.06.2007 року й до повноліття сина [PERSON], а потім в розмірі ? частини його заробітку (доходу), до повноліття дочки [PERSON] (а.с.11). Вказане рішення продовжує виконуватися в частині стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON] до її повноліття. Позивач вважає, що відповідачка, яка згідно рішення Дарницького районного суду від 05 червня 2007 року, є отримувачем аліментів, які донині стягуються з нього на утримання дочки [PERSON], [INFO], не виконує зобов»язання по утриманню дочки, а саме не за цільовим призначенням використовує кошти - не на утримання дитини, а на свої потреби. При цьому, маючи спір, який регулюється положенням ч.2 ст. 186 СК України, із позовом про зменшення розміру аліментів та про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку на підставі ч.2 ст. 186 СК України, позивач не звертався. У разі нецільового витрачення аліментів, відповідно до ч.2 ст. 186 СК України, платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів та про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Кожна особа, відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Будь-які вимоги мають ґрунтуватися на положеннях закону, у протилежному випадку, вони є безпідставними. Суд вважає, що вимоги позивача є такими, що не ґрунтуються на положеннях закону, відтак є безпідставними. Оскільки позивач із позовом про зменшення розміру аліментів та про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку не звертався, вимоги про звільнення його від сплати аліментів законом не передбачені, а тому є безпідставними, й задоволенню не підлягають. Враховуючи безпідставність вимог про звільнення від сплати аліментів, призначених за рішенням суду, вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини та надмірно сплачених аліментів, враховуючи правову природу спірних правовідносин, є також безпідставними й задоволенню не підлягають. На підставі вищевикладеного, ч.3 ст. 160, ч.2 ст. 186 СК України, ч.2 ст. 29 ЦК України,

Outcome: dismissed