Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON], в інтересах якого діє [PERSON], звернувся до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до\~відповідача [PERSON] про поділ спільно нажитого майна подружжям. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 06 травня 1998 року і до 28 вересня 2016 року позивач перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Дітей від шлюбу немає. Після розірвання шлюбу між ними виник спір щодо поділу спільно нажитого в шлюбі майна - житлового будинку по вулиці Спортивній, № 29 в с. Перехрестя Виноградівського району, який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за відповідачем [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого реєстраційною службою Виноградівського районного управління юстиції Закарпатської області від 01 вересня 2014 року. Позивач вважає, що спірний будинок є спільною сумісною власністю, і він має право на половину з цього будинку, оскільки будинок був подарований відповідачу її матірю [PERSON] на підставі договору дарування від 26 березня 2004 року, однак після отримання будинку в дар, вони як подружжя за час перебування в шлюбі повністю збудували новий будинок, провели відповідні комунікації в будинку, а тому відповідно до ст. 62 Сімейного кодексу України цей будинок повинен бути визнаний об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Нове будівництво здійснено подружжям спільно за час перебування у шлюбі. Позивач та відповідач офіційно ніде не працювали, але на земельній ділянці у них знаходились теплиці, на яких вони вирощували сільськогосподарську продукцію, яку реалізовували на ринку. Крім того, позивач постійно займався перевозками пасажирів, речей за кордон. За рахунок спільної праці, спільно зароблених коштів сторони побудували новий будинок та ряд надвірних споруд. Також за час сумісного життя у шлюбі вони придбали дві теплиці для вирощування сільськогосподарської продукції, розташовані на земельній ділянці біля будинку по вулиці Спортивній, №29 в с. Перехрестя , розміром 9x50 метрів, виготовлені із металу та труб. Вартість двох теплиць становить на даний час 50 000 гривень. Відповідач не бажає ділити теплиці, тому позивач в судовому порядку просить виділити йому одну теплицю вартістю 25 000 гривень, а іншу залишити відповідачу. Відповідач [PERSON] подала до суду заперечення, згідно якого позовні вимоги не визнає посилаючись на те, що спірний будинок не являється спільною сумісною власністю, так як вони з позивачем перебуваючи в шлюбі перебудували існуючий житловий будинок, а не збудували новий. Позивачем не доведено, що спірний будинок істотно збільшився у своїй вартості і що його вартість збільшилася внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, такий було перебудовано за рахунок коштів, подарованих відповідачу її батьками. Вимогу про поділ телиць відповідач також не визнає та вважає, що позивач у своїй позовній заяві не вказав, коли і за чиї кошти були придбані матеріали для будівництва теплиць. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з мотивів, викладених в позовній заяві та просили суд такі задоволити в повному обсязі. Будучи допитаним в судовому засіданні в якості свідка позивач [PERSON] суду пояснив, що з відповідачкою він перебував у зареєстрованому шлюбі до 2016 року. Спірний будинок відповідічу подарували її батьки, але у 2004 році вони з колишньою дружиною [PERSON] отримали у сільській раді дозвіл на перебудову будинку, після чого старий будинок повіністю знесли і на його місці збудували новий будинок. Після розірвання шлюбу він у цьому будинку не проживає; з колишньою дружиною не може дійти згоди про поділ будинку та теплиць як спільно нажитого майна. Після оголошення перерви в судовому засіданні позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, тому розгляд справи продовжено у його відсутність. Відповідач [PERSON] \~будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явилася. Справу розглянуто у відсутність відповідача за участю її представника [PERSON] Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з мотивів, викладених у запереченні на позовну заяву, у задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі. Свідок [PERSON] суду пояснила, що працює у КП «Виноградівське РБТІ» і на замовлення відповідача [PERSON] вона проводила інвентаризацію житлового будинку, розміщеного за адресою: с.Перехрестя, вул. Спортивна, 29, Виноградівського району, для реєстрації перебудови будинку. За результатами проведеної роботи, з виїздом на місце, було складено відповідні документи, що містяться в матеріалах інвентарної справи на вказаний житловий будинок. Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, покази свідків, оглянувши оригінал інвентарної справи на житловий будинок за № 0/114010, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновків про часткове задоволення позову з огляду на наступне. Згідно ч.1\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 1\~ст. 61 СК України\~визначено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до частин 1, 2\~ст. 69 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Частиною 1\~ст. 70 СК України\~передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Також згідно частин 3, 4\~ст. 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Виходячи з положень частин 1, 2\~ст. 372 ЦК України\~майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяься в постанові від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статтями 69-72 СК\~та\~ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4, 5\~ст. 71 СК\~щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених\~ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені, між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 24.05.2017 року по справі № 6843 цс17, встановлено презумпцію права спільної сумісної власності на майно подружжя. Зокрема, за загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійногозаробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що з 06 травня 1998 року і до 28 вересня 2016 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу дітей у сторін немає. Рішення Виноградівського районного суду від 28 вересня 2016 року за № 299/2000/16-ц шлюб між сторонами розірвано. Питання про поділ майна подружжя в зазначеній справі не ставилось. 26 березня 2004 року на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори Закарпатської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 719, відповідач [PERSON] отримала в подарунок від своєї матері [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Виноградівський район, с. Перехрестя, вул. Спортивна, 29. Рішення виконавчого комітету Перехрестівської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області від 30 квітня 2004 року № 22, відповідачу [PERSON] надано дозвіл на перебудову вказаного житлового будинку. На місці старого будинку сторони перебуваючи в шлюбі збудували новий будинок. Згідно договору дарування житлова площа старого будинку становила 39, 4 кв. м., а загальна корисна площа 56. 1 кв. м. Цей будинок було збудовано в 1946 році із саману, покритий черепицею. В будинку були відсутні каналізація , водопостачання, газове забезпечення. Площа нового будинку змінилась, збільшилась, загальна площа 90,4 кв. м., житлова площа 39,9 кв. м, що стверджується технічним паспортом на будинок, виготовленим 13 серпня 2014 року Виноградівським КП «Виноградівське районне бюро технічної інвентирації» та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 01.09.2014 року. Згідно технічного паспорту новий житловий будинок побудований з цегли, покрівля зроблена з металічної черепиці. Рік побудови спірного будинку згідно даних технічного паспорту та свідоцтва на право власності - 2014 рік. Вартість будинку становить 302508 гривень. В будинку є такі інженерні обладнання : електрика, водопровід, каналізація, газопровід, центральне опалення. З надвірних споруд збудовано новий гараж, альтанка, двір покритий бетоном , перебудовано два сараї. Відповідно до ч. 1 ст. 62 СК якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Оскільки вказаний житловий будинок перебудовано сторонами за час перебування в шлюбі за спільні кошти подружжя, суд приходить до висновку, що такий слід визнати об'єктом права спільної сумісної власності сторін. Згідно із вимогами ч. 1\~ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а у випадку, коли дружина та чоловік не домовилися між собою про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. Враховуючи, що суд визнав зазначений житловий будинок спільною сумісною власністю сторін, виходячи з принципу рівності часток у вказаному майні, вимоги позивача визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами підлягають до задоволення. Щодо позовної вимоги про поділ двох теплиць, розміщених за адресою: Закарпатська область, Виноградівський районн, с. Перехрестя, вул. Спортивна, 29, та виділ однієї із них позивачу, суд приходить до висновку, що дана вимога задоволенню не підлягає за недоведеністю позовних вимог. Позивачем не вказано та не підтверджено належними та допустимими доказами коли і за чиї кошти були придбані матеріали для будівництва вищевказаних теплиць, що унеможливлює встановлення того, чи є таке майно спільною сумісною власністю сторін. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.\~141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки рішення ухвалено частково в інтересах позивача, судові витрати в справі слід покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial