Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

Позивач 17.05.2016 року звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. 04.12.2015 року між нею та відповідачем був укладений договір побутового підряду, згідно п. 1.1. якого останній зобовязався передати їй дверні блоки, відповідно до технічної документації і здійснити всі необхідні монтажні роботи з установки виробів (при потребі), а вона зобовязалася прийняти та оплатити вартість виробів, доставки та монтажних робіт. Згідно п. п. 3.1., 3.2. вартість виробів відповідно до договору становить 2 202 грн., вартість монтажних робіт становить 500 грн. Загальна сума договору становить 2 702 грн. Вказаний договір зобовязував її здійснити передплату у розмірі 70 % від загальної вартості виробів, та становив 1 800 грн. За вимогою відповідача вона сплатила 1 832 грн., що підтверджується квитанцією на зазначену суму. Решту суми у розмірі 902 грн. вона мала сплатити одразу ж після прийняття виробів та підписання Акту прийому-передачі виробів. Крім того, з відповідачем при укладенні договору, в усній формі було обумовлено, що перед самою установкою дверей, майстер установник зробить необхідні заміри у її будинку, та разом з нею вони оговорять які саме двері і фурнітуру їй встановлюватимуть. В передбачений договором термін майстер установник зробив всі виміри і отримав від неї 700 грн. для придбання необхідної фурнітури. На наступний день майстер привіз двері, але вони не підходили по розміру та їх необхідно було обстругувати. Так як двері були не відповідного розміру, стало неможливим встановлення порогу, який був необхідний і за установку якого вже було сплачено при оформленні договору. Не закінчивши установку дверей, майстер почав вимагати від неї остаточного розрахунку у розмірі 902 грн., всупереч вимог п. 3.5. вищезазначеного договору. Вона попросила майстра усунути вказані недоліки і сказала, що остаточно розрахується після прийняття виробів та підписання Акту прийому-передачі виробів. У відповідь на її слова майстер демонтував двері і забрав їх. Викладене підтверджується актом квартального комітету № 31 від 08.01.2016 року. Після її неодноразових звернень до відповідача з приводу невиконання передбачених договором зобовязань з його боку, їй було повернуто 100 грн. за невстановлений поріг, решту суми у розмірі 2 432 грн. (1732 грн. передплати і 700 грн. на придбання фурнітури) відповідач повернути відмовився. Також вона зазначає, що своїми неправомірними діями відповідач завдав їй моральну шкоду, яка виразилась в душевних стражданнях, тривалому переживанні з приводу несумлінного ставлення відповідача до прийнятих на себе зобовязань, побутових незручностей через невстановлені двері. Крім того, вона сильно переживала, дуже погано себе почувала деякий час. Протягом тривалого часу вона неодноразово була вимушена витрачати свій особистий час для зустрічей з відповідачем, зверталася в різні установи, що представляло для неї певні незручності. Розмір завданої їй моральної шкоди вона оцініює у 1 000,00 грн. Тому просить суд стягнути з відповідача на її користь суму матеріальних збитків у розмірі 2 432 грн. і моральну шкоду в розмірі 1 000 грн. Позивач у судове засідання не зявилася, надала на адрусу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 19). Відповідач у судове засідання не зявився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином за місцем знаходження, вказаному у позовній заяві та у Договорі побутового підряду від 04.12.2015 року (Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Шевченка, 180). До суду повернувся конверт з судовою повісткою, як не вручений за закінченням строку зберігання. (а.с. 18). Тому судова повістка у відповідності до ст.74 ЦПК України, вважається врученою. Суд, на підставі ст. 224 ЦПК України розглянув справу заочно. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 04.12.2015 року між сторонами був укладений договір побутового підряду, згідно п. 1.1. якого відповідач зобовязався передати позивачу дверні блоки, відповідно до технічної документації і здійснити всі необхідні монтажні роботи з установки виробів (при потребі), а позивач зобовязалася прийняти та оплатити вартість виробів, доставки та монтажних робіт. (а.с. 5). Згідно п. п. 3.1., 3.2. Договору, вартість виробів становить 2 202 грн., вартість монтажних робіт становить 500 грн. Загальна сума договору становить 2 702 грн. Вказаний договір зобовязував позивача здійснити передплату у розмірі 70 % від загальної вартості виробів, та становив 1 800 грн. За вимогою відповідача позивач сплатила 1 832 грн., що підтверджується квитанцією на зазначену суму. (а.с. 6). Решту суми у розмірі 902 грн. позивач мала сплатити одразу ж після прийняття виробів та підписання Акту прийому-передачі виробів. Крім того, сторонами при укладенні договору, в усній формі було обумовлено, що перед самою установкою дверей, майстер установник зробить необхідні заміри та оговорить з позивачем, які саме двері і фурнітуру їй встановлюватимуть. В передбачений договором термін майстер установник зробив всі виміри і отримав від позивача 700 грн. для придбання необхідної фурнітури. На наступний день майстер привіз двері, але вони не підходили по розміру та їх необхідно було обстругувати. Так як двері були не відповідного розміру, стало неможливим встановлення порогу, який був необхідний і за установку якого вже було сплачено при оформленні договору. Не закінчивши установку дверей, майстер почав вимагати остаточного розрахунку у розмірі 902 грн., всупереч вимог п. 3.5. вищезазначеного договору. Майстер на вимогу позивача не усунув нредоліки, демонтував двері і забрав їх. Це підтверджується актом квартального комітету № 31 від 08.01.2016 року. Після неодноразових звернень до відповідача з приводу невиконання передбачених договором зобовязань з його боку, позивачу було повернуто 100 грн. за невстановлений поріг (а.с. 6)., решту суми відповідач повернути відмовився. До теперішнього часу, відповідач не виконав свої зобовязання за договором, двері не встановив, гроші, сплачені з Договором від 04.12.2015 року у сумі 1 732 грн.- не повернув. Вимоги позивача в частині стягнення з відповідача коштів, сплачених позивачем за фурнітуру у розмірі 700,00 грн. суд вважає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до вимог частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В той же час доказів, які б доводили позовні вимоги позивача в цій частині позивачем суду не надано. Вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди також задоволенню не підлягають, так як Законом України «Про захист прав споживачів» не передбачено відшкодування моральної шкоди з підстав викладених у позові (у п.5 ч.1 ст.4 цього Закону зазначено, що на відшкодування моральної шкоди має право споживач, якщо шкода заподіяна небезпечною для життя і здоров'я продукцією, чого немає у випадку позивача). Відповідно до ст. 88 ЦПК України з Фізичної особи підприємця [PERSON] підлягають стягненню судові витрати на користь [PERSON] в розмірі 551,20 грн. сплачені останньою при подачі позову (а.с. 1).

Outcome: partial