Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

Позивач [PERSON] 14.03.2019 р. звернулась в суд із позовом, в якому просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] . У вказаній квартирі, окрім неї, зареєстровані син [PERSON] та колишній чоловік [PERSON] . Проте, незважаючи на реєстрацію відповідача у даній квартирі, у такій він не проживає вже сім років, його особистих речей та майна в квартирі немає. Вказує, що йому не чинились перешкоди у користуванні квартирою, всі комунальні послуги вона оплачує самостійно. Факт непроживання відповідача за даною адресою підтверджується актами ЛКП «Дністер». У зв`язку з тим, що відповідач зареєстрований в квартирі, але в такій не проживає понад один рік, у відповідності до ст. 405 ЦК України, просить визнати його таким, що втратив право користування квартирою. Ухвалою від 23.03.2019 р. позов прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явилася, 15.04.2019 р. через канцелярію суду нею подано заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує, просить такий задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Враховуючи повторну неявку відповідача в судове засідання та відсутність заперечень позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією реєстраційного посвідчення від 03.10.2001 р. Львівського обласного державного комунального бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки (а.с.9). Згідно із довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописки №658 від 06.03.2019 р., виданою Львівським комунальним підприємством «Дністер», у квартирі [ADDRESS] , окрім позивача [PERSON] , [INFO] , зареєстровані: її син [PERSON] , [INFO] та чоловік [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Як вбачається із рішення Сихівського районного суду м.Львова від 23.11.2018 р. у справі №464/5308/18, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 14.08.1999 р. у Відділі реєстрації актів цивільного стану м.Руставі Республіки Грузія, актовий запис №158, - розірвано (а.с.6-8). Відповідно до ст. ст.\~316, 317, 319, 391 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ст. 156 ЖК Української РСР\~члени сім`ї власника будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Їх право користування жилим приміщенням урегульовано житловим законодавством, згідно яким ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ст. 9 ЖК Української РСР). Відповідно до положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Питання втрати членом сім`ї власника права користування житлом вирішується на підставі ч. 2\~ст. 405 ЦК України. Так, даною нормою закону передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. За відсутності правового регулювання втрати права на користування житлом колишнім членом сім`ї власника, то суд в порядку ч.9 ст.8 ЦПК України застосовує аналогію закону. Як вбачається з актів ЛКП «Дністер» від 26.09.2018 р., 04.01.2019 р. та 06.03.2019 р., відповідач [PERSON] зареєстрований, однак не проживає у квартирі [ADDRESS] (а.с.11, 12,13). Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у спірній квартирі понад встановлений законом строк збереження права користування житлом, поважних причин непроживання чи перешкод йому у користуванні таким суду не надано, а відтак,\~суд приходить\~до висновку,\~що позовні вимоги [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житлом, є підставними та обґрунтованими, а відтак позов слід задовольнити. Питання щодо судових витрат слід вирішити відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved