Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

Позивач 12.01.2017 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], за яким просив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на імя [PERSON], згідно з яким їй належить 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS]; визнати [PERSON] недобросовісним спадкоємцем її колишнього чоловіка [PERSON] та усунути її від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON], померлого 14.03.2014 року. В обґрунтування позову зазначив, що його батько [PERSON] помер 14.03.2014 року, після його смерті відкрилась спадщина, зокрема, на майнові права на квартиру, розміщену за адресою: [ADDRESS]. Зазначив, що він та відповідачка як спадкоємці першої черги отримали свідоцтва на спадщину, зокрема, [PERSON] отримала свідоцтво №НАК 773397 від 07.04.2015 року, згідно до якого отримала у порядку спадкування 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS]. Вказував, що йому нещодавно стало відомо, що його покійний батько за свого життя мав намір скласти заповіт, згідно якого відповідачка не мала бути його потенційним спадкоємцем, і тому вона перешкоджала [PERSON] у складанні такого заповіту. Вважає, що через свої дії, які виражались у перешкоджанні спадкодавцю скласти заповіт з корисних мотивів, відповідачка [PERSON] є недобросовісним спадкоємцем та має бути усунута від права на спадщину. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] (по довіреності від 16.10.2015 року) позовні вимоги та обставини, якими вони обґрунтовані, підтримав та просив задовольнити. У минулих судових засіданнях додатково пояснив, що [PERSON] був рідним батьком позивача та помер 14.03.2014 року. Заповіту не було, тому спадкування відбувалось за законом. Позивач, як син померлого, та відповідачка, як колишня дружина померлого, стали спадкоємцями першої черги та отримали свідоцтва про право на спадщину, кожний, на 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS]. Проте, пізніше позивачу стало відомо, що його батько мав намір скласти заповіт, за яким бажав залишити всю квартиру на його користь. Батько неодноразово озвучував це родичам. Вказував, що це стало відомо позивачу у 2015 році в ході сімейних розмов і спілкувань між членами родини. Зясувалось, що відповідачка відмовляла [PERSON] від складання заповіту, обіцяла, що не буде приймати спадщину та залишить усю квартиру позивачу, проте все ж таки прийняла спадщину. Зі слів представника, позивач вважає, що батько мав твердий намір залишити квартиру йому у спадок, про що було відомо відповідачці і вона, знаючи волю померлого, відмовила його скласти заповіт. Тому з підстав п.2 ст. 1224 ЦК України (умисне перешкоджання у складанні заповіту) просили визнати відповідачку недобросовісним спадкоємцем. При цьому, зазначив, що до оформлення свідоцтва на спадщину позивачу не було відомо про ці обставини та за життя батька позивач не знав про такі його наміри та волю батька. Пояснити, як часто позивач спілкувався з батьком та чи приймав участь [PERSON] у поховані батька, представник позивача не зміг, проте вказав, що у них були теплі стосунки та вони ходили один до одного у гості. На запитання суду зазначив, що за життя батька між ними не було розмов про те, кому залишиться квартира, проте померлий озвучував свою волю іншим родичам. Представник відповідачки [PERSON] (по ордеру серії ОД №023237 від 18.09.2017 року) у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала та просила відмовити у задоволенні позову. Пояснила, що відповідачка перебувала у шлюбі з [PERSON] з 31.03.1977 року, вони жили разом у спірній квартирі та жодних розмов щодо складання заповіту не було; зі слів довірителя [PERSON] бажав залишити квартиру у рівних частках і дружині, і сину. Померлий був у розумі та сам міг приймати своє рішення: у нього було і час, і можливість для цього. При цьому, ніяких перешкод з боку відповідачки не було. Зазначила, що жодний зі свідків не довів факту умисного перешкоджання з боку відповідачки скласти [PERSON] заповіт, на нього ніхто не міг вплинути, це була його воля щодо спадкування квартири між сторонами у рівних частках. Вважає, що відповідачка прийняла спадщину у відповідності до закону та підстав для задоволення позову немає. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, з урахуванням пояснень свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], був зареєстрований за адресою: [INFO], помер 14 березня 2014 року, про що відділом ДРАЦС у м. Одесі РС ОМУЮ зроблено актовий запис №2872 та видано свідоцтво про смерть серії І-ЖД №374392 (а.с.4). Суд вбачає, що позивач був рідним сином померлого, а відповідачка [PERSON] другою дружиною померлого (свідоцтво про укладення шлюбу серії І-ЖД №379851 від 31.03.1977 року). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до якої увійшла квартира №14 по вул.. Французький бульвар. 15, у м. Одесі, яка належала померлому на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів 19.07.1993 року. Право власності зареєстровано в КП «ОМБТІ» 16.08.1993 року, записано в реєстрову книгу за номером 705 стор. 50 кн. 41пр. Приватним нотаріусом ОМНО [PERSON] було заведено спадкову справу №5/2014. Згідно до вимог\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до\~статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч.1 ст. 1222 ЦК України). У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. 04 квітня 2015 року приватним нотаріусом ОМНО [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого спадкоємцями майна [PERSON] стали його дружина [PERSON] та його син [PERSON]. Згідно даного свідоцтва, зареєстрованого в реєстрі за №790, сторони успадкували по 1/2 частини квартири №14, що розташована за адресою: м. Одеса, бульвар Французький. 15. Право приватної спільної часткової власності на 1/2 частки квартир №14 по Бульвар Французький, 15, у м. Одесі, було зареєстровано за [PERSON] 07.04.2015 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №36031481 від 07.04.2015 року (а.с.6). Звертаючись до суду з відповідним позовом, [PERSON] мотивував його тим, що він дізнався, що батько мав намір скласти заповіт на його користь, проте відповідачка перешкоджала йому у цьому. При цьому особисто йому про такі наміри батько за життя не повідомляв. Підставою для усунення від спадкування за нормою ст. 1224 ЦК є відповідно до частини 2 вказаної статті - умисне перешкоджання особою спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт, що сприяло виникненню права на спадкування у цієї особи чи в інших осіб або сприяло збільшенню їхньої частки у спадщині. Зазначені у частинах 1, 2 ст. 1224 ЦК незаконні дії повинні здійснені умисно. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є колишньою дружиною [PERSON], перебувала у шлюбі з [PERSON] з 1962 року по 1968 рік, в період шлюбу у них народився син позивач по справі (1963 року), весь цей час вони мешкали з батьками [PERSON]. Вказувала, що після розірвання шлюбу, ще коли позивачі був малолітнім, вони підтримували відносини з питань виховання сина, та її колишній чоловік допомагав їй матеріально, вони часто зустрічались. Свідок бувала у них дома у присутності відповідачки, з відповідачкою у неї також були добрі стосунки. Свідок посилалась на те, що свекруха (мати померлого) казала, що спірну квартиру має успадкувати їх син позивач, а померлий [PERSON] казав, що складе заповіт на користь позивача, оскільки бажав, щоб у майбутньому квартира залишилась онуку. Проте, коли позивач прийшов до квартири на кануні смерті [PERSON], його звідти вигнали, так як там була його дружина з нотаріусом. Спочатку відповідачка казала, що не претендує на квартиру, а під час поховання вони про це не спілкувались, оскільки [PERSON] казала, що їм ділити нема чого, проте все ж таки вступила у спадщину. На теперішній час відповідачка не впускає у квартиру позивача до квартири. При цьому, свідку невідомо, чи заважала відповідачка скласти [PERSON] заповіт. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що [PERSON] (позивач по справі) є її чоловіком. Її покійний свекор [PERSON], [INFO], помер два роки тому. За життя у нього був один син (позивач) та один онук, та [PERSON] завжди казав, що квартиру залишить тільки сину. У них були добрі стосунки з відповідачкою, вони часто їздили у гості, та відповідачка казала свідку, що існує заповіт на Колю (позивача), щоб у подальшому він залишив квартиру на користь свого сина (онука), проте вона буде користуватися квартирою. Свідку відомо, що десь 2-3 роки тому онук приходив до діда, тоді останній розмовляв з нотаріусом у присутності відповідачки, пізніше дід пояснив онуку, що вирішував питання щодо спадкування, проте заповіт так і не склали з невідомих причин. Свідок вказала, що сама особисто багато разів чула про те, що [PERSON] збирався залишити квартиру позивачу і це було у присутності їй сусідів і родичів, коли [PERSON]м. приїжджав до них. У свою чергу, відповідачка завжди казала, що не буде вступати у спадщину, тому її дії всіх здивували. Свідок [PERSON] пояснила, що їй було відомо, що квартира за адресою: [ADDRESS], має залишитись [PERSON], який є її другом з дитинства; ще бабуся позивача бажала, щоб квартира залишилась [PERSON], свідок це особисто чула від бабусі. Зазначила, що позивач проживав у цій квартирі поки навчався в університеті, тепер там мешкає друга дружина [PERSON] [PERSON]. Свідок познайомилась з відповідачкою, коли вона разом з померлим [PERSON] приходили до бабусі свідка, десь років 8 тому. Вважає, що квартира мала залишись позивачу та їй за життя про це говорив [PERSON]. При зустрічі свідка зі спадкодавцем у дворі, останній казав їй, що вони підуть з [PERSON] (відповідачкою) до нотаріальної контори складати заповіт. На думку свідка, що якщо заповіт не складено, то відповідачка чинила перешкоди у його складенні. Зі слів сусідки Люди (вже яка померла) свідку відомо, що між відповідачкою та померлим були сварки з приводу того, що останній бажав все залишити на користь сина. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. ст.\~10,\~60 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.\~\~ Між тим, суд не приймає до уваги свідчення свідків, оскільки показання останніх не свідчать про здійснення відповідачкою будь-яких дій, направлених на умисне перешкоджання [PERSON] скласти заповіт на користь сина. Свідками та позивачем не наведено жодних обґрунтованих тверджень, які б свідчили про факт умисного перешкоджання відповідачкою у складанні заповіту спадкодавцем. Крім того, більшість свідків є родичами позивача, які мають зацікавленість у задоволенні позову. За розглядом справи, з матеріалів справи судом також не встановлено даних обставин, а позивачем не представлено до суду належних та допустимих доказів на підтвердження підстав свого позову. З боку позивача суду не наведено, яким чином та якими діями відповідачка нібито умисно перешкоджала [PERSON] скласти заповіт та чи взагалі про такий намір померлого. Навпаки, з пояснень представника позивача, судом встановлено, між позивачем та його батьком (за життя останнього) не було жодних розмов стосовно того, кому у подальшому залишиться квартира. Крім того, на момент видачі свідоцтва про право на спадщину (у 2015 року) жодних спорів між сторонами не виникло. Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює\~докази\~за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. \~\~\~\~\~ Отже, на підставі викладеного, після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] у звязку з необґрунтованістю. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed