Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся 15.08.2016 р. до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд прийняти позов до розгляду. У відповідності до п. 8 ст. 12 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» безоплатно передати в приватну власність житлове приміщення в будинку державного житлового фонду, що розташовані в кв. [ADDRESS] в складі: кімнати № 5 площею 12,5 кв. м.; № 6 площею 12,3 кв. м., № 7 площею 17,5 кв. м., кухні 17,6 кв. м., коридору 11,00 кв. м., передпокою 3 кв. м., санвузла 4,6 кв. м. В обґрунтування поданого позову [PERSON] зазначає, що він разом зі своєю родиною (він, його дружина та син) користуються з вересня 2001 г. наступними приміщеннями: кімнати № 5 площею 12,5 кв. м.; № 6 площею 12,3 кв. м., № 7 площею 17,5 кв. м., кухні 17,6 кв. м., коридору 11,00 кв. м., передпокою 3 кв. м., санвузла 4,6 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Він як ветеран Збройних Сил України має право на безоплатне одержання у приватну власність жилого приміщення, яке він займає у будинках державного житлового фонду. Ні він, ні члени його родини не використали свого права на безоплатну приватизацію. Він звернувся із заявою про приватизацію займаного ним та членами його родини приміщення до єдиного відомого йому органу приватизації це управління комунального майна та приватизації департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, але він отримав відмову, тому вимушений звернутися до суду з даним позовом. 14.12.2016 р. від [PERSON] надійшла заява про доповнення позовних вимог, в якій він просить судові витрати стягнути з відповідача, розглянути справу за його відсутності. В судове засіданні позивач [PERSON] не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про дату та час судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином. 13.10.2016 р. від [PERSON] через канцелярію суду надійшла заява, в якій він просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, розглянути справу за його відсутності. В судове засідання представник відповідача виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. У відповідності до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши наявні докази у матеріалах справи, дійшов висновку про таке. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно витягу з наказу начальника Харківського військового університету від 12.01.2004 р. № 28, підполковника [PERSON] , викладача кафедри озброєння (зенітних ракетних з`єднань, частин і підрозділів великої та середньої дальності і стрільби зенітними керованими ракетами) факультету озброєння (та бойового застосування зенітних ракетних з`єднань та частин великої і середньої дальності) (2 факультету), звільненого наказом Головнокомандувача Військ Протиповітряної оборони Збройних Сил України від 25.12.2003 року № 0200 з військової служби у запас за пунктом 67 підпункт «б» (за станом здоров`я) «Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України, з правом носіння військової форми одягу, з залишенням у черзі дня позачергового отримання житла, з 12.01.2004 року виключити зі списків особового складу університету, з усіх видів забезпечення та направити дня зарахування на військовий облік до Дзержинського районного військового комісаріату міста Харкова. Відповідно до посвідчення серія [NUMBER] Харківського облвійськомата від 23.03.2004 р., [PERSON] має право на пільги, установлені законодавством України для ветеранів військової служби. Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради від 11.04.2007 р. № 23 15816 повідомило [PERSON] про те, що право власності на житловий будинок по [ADDRESS] в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» не зареєстровано. Аналогічного змісту лист З з 2337364 від 05.12.2012 р. Листом управління Держкомзему у м. Харкові Головного управління Держкомзему у Харківській області від 04.12.2012 р. № 7405/08 [PERSON] повідомлено, що в управлінні Держкомзему у м. Харкові станом на 28.11.2012 р. не обліковуються документи, що посвідчують право власності або користування земельною ділянкою по [ADDRESS] . В листі управління земельних відносин департаменту містобудування, архітектури та земельних відносин виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області від 13.12.2012 р. № П 54/12 зазначається, що листом управління містобудування та архітектури від 11.12.2012 р. № II 54/12 у 2008 р. було погоджено обґрунтування меж та розмірів земельної ділянки для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі військового містечка № [NUMBER] (гуртожиток) квартирно експлуатаційному відділу Міністерства оборони України в м. Харкові по вул. 23 Серпня, 2 А. В листі квартирно експлуатаційного управління Збройних Сил України від 13.02.2015 р. за № 303/4/17/82/1, направленого на адресу [PERSON] зазначається, що питання передачі будівлі по [ADDRESS] в комунальну власність територіальної громади м. Харків не розглядалося через відсутність правовстановлюючих документів на будівлю та земельну ділянку, на якій вона знаходиться. КЕВ м. Харкова заплановано провести роботи по наданню будівлі статусу гуртожитку, виготовлення необхідної технічної документації, а також отримання свідоцтва про право власності на земельну ділянку протягом 2015 року. Після виконання цих заходів КЕВ м. Харкова, буде клопотати перед Харківською міською радою про прийняття рішення (згоди) передачу будівлі в комунальну власність міста. По отриманню рішення, у відповідності та з дотриманням вимог Порядку вилучення і передачі військового майна Збройних Сил, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.08.2002 № 1282, будівлю буде передано в комунальну власність. 13.01.2016 р. за № 317 на адресу [PERSON] надана відповідь управлінням комунального майна та приватизації департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області, в якій зазначається, що відповідно до п. 1 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового Фонду» від 19 червня 1992 року № 2482 XII приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Управлінням комунального майна та приватизації відповідно до наданих повноважень, здійснюється приватизація житлового фонду, який знаходиться в комунальній власності територіальної громади м. Харкова. Житловий будинок [ADDRESS] не знаходиться в комунальній власності територіальної громади м. Харкова, у зв`язку з чим управління не має повноважень провести приватизацію квартири [ADDRESS] в даному будинку, до його передання в комунальній власності. В листі управління комунального майна та приватизації департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області від 22.03.2016 р. № 3418, направленого на адресу [PERSON] зазначається, що зверненням [PERSON] від 18.11.2014 р., відповідно до порядку виявлення, обліку та зберігання безхазяйного майна, прийняття цього майна до комунальної власності міста та Харкова та подальшого розпорядження ним, затвердженого рішенням 48 сесії Харківської міської ради 5 скликання № 234/10 від 22.09.2010 p., з внесеними змінами, управлінням було розпочато роботу щодо встановлення можливого власника будівлі. У 2012 році на ім`я міського голови зверталось керівництво квартирно експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України з проханням надання згоди щодо прийняття до власності територіальної громади м. Харкова ряду гуртожитків, в тому числі гуртожитку по [ADDRESS] . В листі було зазначено, що гуртожитки знаходяться на бухгалтерському обліку КЕВ м. Харкова. В зв`язку з чим, на адресу КЕВ м. Харкова було надіслано листа вих. № 860 від 29.01.2015 р. щодо надання інформації про гуртожиток та підтверджуючих документів. Так, за інформацією КЕВ будівля перебуває на балансі, та внесена до Єдиного реєстру державної власності Фонду державного майна України. Враховуючи отриману інформацію, були направлені запити до КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» та регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області. За інформацією КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», керівництво КЕВ м. Харкова в 2009 році будо проінформовано про необхідність надання документів для реєстрації права власності. Станом на 31.12.2012 р. документи не надавались. Регіональне відділення ФДМУ сповістило, що не володіє інформацією щодо всіх об`єктів державного нерухомого майна в м. Харкові та Харківській області. КЕВ не належить до сфери управління Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області, інформація щодо об`єктів державного майна КЕВ відсутня. Відповідно до висновку юридичного департаменту Харківської міської ради балансоутримувачем вказаного державного майна є квартирно експлуатаційний відділ м. Харкова, а суб`єктом управління Міністерство оборони України, а тому підстави визнання даного гуртожитку безхазяйним майном відсутні. Управлінням неодноразово направлялись звернення до Військової прокуратури Харківського гарнізону щодо необхідності перевірки вказаних фактів, з`ясування правомірності визнання об`єкту державною власністю та можливості прийняття до комунальної власності міста будівлі як безхазяйного майна, з метою захисту прав мешканців будівлі. На сьогоднішній день відповіді не було отримано. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 74531781 від 01.12.2016 р., право власності на квартирний багатоповерховий житловий будинок (підвал, фрагмент 1-го поверху, 2 9 поверхи, технічний поверх в літ. «А 9»), загальною площею 8363,2 кв. м., житловою площею 3395,2 кв. м. за адресою: [ADDRESS] А зареєстровано 19.08.2016 р. 10:05:09 за державою України в особі Міністерства оборони України. За змістом ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року № 2482 XII приватизація державного житлового фонду (далі приватизація) це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом. За змістом ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року № 2482 XII приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Передача у власність громадян житлових приміщень у гуртожитках здійснюється з одночасною передачею їм у спільну сумісну власність допоміжних приміщень (приміщень загального користування). Відповідно п. 4 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011 XII військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла. Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року № 2482 ХІІ (зі змінами та доповненнями), Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 04.09.2008 року № 500 VI (зі змінами та доповненнями), Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396 та ін. Так, правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які тривалий час на законних підставах проживають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей, регулюються Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». Згідно зі ст. 1 Закону сфера його дії поширюється на громадян, у тому числі військовослужбовців і працівників Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, осіб рядового і начальницького складу та працівників Міністерства внутрішніх справ України, Державної кримінально виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, рятувальників, поліцейських та працівників Національної поліції, а також членів їхніх сімей, які не мають власного житла, більше п`яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Відповідно до норми ч. 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року № 2482 XII органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), кімнат (гуртожитків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених законом. Так, зокрема у статті 2 Закону № 2482 XII вказано, що не підлягають приватизації: квартири музеї; квартири (будинки), розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків пам`яток садово паркового мистецтва, історико культурних заповідників, музеїв; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Статтею 47 Конституції України закріплено право громадянина України на житло. Стаття 9 Житлового кодексу Української РСР вказує на те, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду. Поняття державного житлового фонду визначено статтею 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», де державний житловий фонд це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Статтею 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року № 2482 XII визначено процедуру приватизації державного житлового фонду, відповідно до якої приватизація здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Отже, з аналізу вказаних матеріально правових норм можна дійти висновку, що приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання громадян та спрямована на створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі. Головне квартирно експлуатаційне управління Збройних Сил України в даному випадку є органом приватизації, оскільки вказаний будинок є в оперативному управлінні Міністерства оборони України, будь яких наказів Міністра оборони України «Про безоплатну передачу військового майна в комунальну власність територіальних громад», що безоплатно передається у комунальну власність територіальної громади м. Харкова, в який включено і житловий будинок за адресою: [ADDRESS] А суду не надано, тому суд приходить до висновку, що позивачем безпідставно заявлені позовні вимоги до відповідача. Позивач не надав суду доказів того, що він звертався до Головного квартирно експлуатаційне управління Збройних Сил України та Міністерства оборони України, і йому було відмовлено у безоплатній приватизації займаного ним та членами його родини приміщення, також позивач не заявляв будь яких позовних вимог до Головного квартирно експлуатаційне управління Збройних Сил України та Міністерства оборони України. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини, а тому у випадку, що розглядається, суд не наділений законом повноваженнями щодо безоплатної передачі в приватну власність позивачу житлового приміщення в будинку державного житлового фонду, що розташовані в кв. [ADDRESS] в складі: кімнати № 5 площею 12,5 кв. м.; № 6 площею 12,3 кв. м., № 7 площею 17,5 кв. м., кухні 17,6 кв. м., коридору 11,00 кв. м., передпокою 3 кв. м., санвузла 4,6 кв. м. Оскільки обраний позивачем спосіб захисту своїх прав не передбачений діючим законодавством, тому відсутні підстави для задоволення позову. На підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року № 2482 XII, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011 XII, ст. ст. 15, 16 ЦК України,

Outcome: dismissed