Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-12 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач 16.11.2015 року звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловою квартирою [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач є онукою позивача, фактично із самого народження із матір`ю онука не проживала. Рішенням Дзержинського виконавчого комітету Дзержинської райради м.Харкова опікуном онуки призначено [PERSON] , у якої весь час проживала онука. Рішенням Дзержинського районного суду [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно відповідача. Вищевказана квартира знаходиться у користуванні позивача, відповідач мешкала в квартирі нетривалий час (декілька днів), фактично з народження не проживає у квартирі, станом на момент подання позовної заяви повнолітня, в квартирі не проживає, за комунальні послуги не сплачує, у зв`язку з чим порушується право позивача вільно користуватись, розпоряджатись майном. \~ \~ \~ \~Заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 09.02.2016 року позовні вимоги [PERSON] до відповідача про позбавлення права користування житловим приміщенням задоволено. Ухвалою суду від 20.04.2017 року заочне рішення скасовано та справу призначено до розгляду. \~ \~ \~ \~В запереченнях на позовну заяву представник відповідача зазначив, що в рішенні суду від 09.04.2015 року встановлено, що дії відповідачів по справі свідчать про багаторічне, навмисне вчинення перешкод щодо вселення в спірну квартиру, на теперішній час рішення суду не виконане та позивач чинить перешкоди щодо вселення в квартиру. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити, пояснивши, що з примусовим виконанням рішення суду про вселення відповідач не зверталась. Відповідач та представник відповідача заперечували у задоволенні позовних вимог, пояснивши, що відповідач періодично приходила до квартири, спілкувалась з позивачем та мала намір вселитись в квартиру. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи прийшов до наступного. Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї позивач зареєстрований та проживає у [ADDRESS] , за вказаною адресою також зареєстрована відповідач із зазначенням, що остання проживає у опікуна по [ADDRESS] , ізольована квартира належить територіальній громаді м.Харкова, квартира не приватизована. За копією акту, складного майстром [PERSON] та паспортистом [PERSON] від 13.02.2004 року відповідач прописана за адресою: [ADDRESS] , за даною адресою не проживає з 10.04.1997 року. За повідомленням Служби у справах дітей Дзержинської районної в м.Харкові ради відповідач фактично з дня свого народження, проживає за адресою: [ADDRESS] . Рішенням виконкому Дзержинської районної ради від 25.01.2000 року №14/3 за дитиною встановлена опіки і опікуном призначена її бабуся [PERSON] , з якою дівчинка проживає по [ADDRESS] . Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.01.2016 року залишено без змін ухвалу апеляційного суду Харківської області від 05.10.2015 року та заочне рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 09.04.2015 року, яким позовні вимоги [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про поновлення порушеного права на користування житлом та вселення задоволено та ухвалено вселити [PERSON] у квартиру [ADDRESS] . В ухвалі апеляційного суду Харківської області від 08.04.2015 року по справі №638/11840/14-ц зазначено, що квартира [ADDRESS] знаходиться у користуванні [PERSON] за рішенням Виконавчого комітету Дзержинської районної ради народних депутатів міста Харкова №14/73 від 08.01.1985 року на нього, як на єдиного мешканця вказаної квартири оформлено лицевий рахунок на наведену квартиру. Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до положень ст.ст.\~55,\~124 Конституції України, кожна особа має право в порядку, встановленому\~ЦПК України, звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі\~статтею 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У частині четвертій\~статті 9 ЖК України\~визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до частин першої, другої\~статті 71 ЖК\~України\~при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. У\~статті 72 ЖК\~України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, особа може бути визнана такою, яка втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. У пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). У справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, на позивача покладається обов`язок із доведення відсутності відповідача у спірному приміщенні понад строк, із яким законом пов`язана можливість збереження права користування житлом за відсутнім наймачем (користувачем), а на відповідача, відповідно, покладається обов`язок із доведення поважності причин відсутності у спірному приміщенні понад встановлений законом строк. В заочному рішенні Дзержинського районного суду м.Харкова від 09.04.2015 року по справі №638/22710/14-ц зазначено, що [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] звернулась до суду 23.12.2014 року з позовними вимогами про вселення неповнолітньої в спірну квартиру, позов задоволено, [PERSON] вселена в квартиру. 05.10.2015 року вказане рішення залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області. [PERSON] з позовними вимогами про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловою квартирою [ADDRESS] звернувся до суду 16.11.2015 року, тобто менше ніж через два місця після набрання законної сили рішення суду про вселення. У судовому засіданні допитаний свідок [PERSON] , яка пояснила, що 6 років тому впродовж 2-3 років їздила з відповідачем до позивача з проханням дати ключі від спірної квартири, проте останній відмовив, позивач має негативне відношення до відповідача, відповідач має бажання проживати у спірній квартирі. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем належними доказами, зокрема рішенням суду по справі №638/22710/14-ц, показаннями свідка, доведено, що не проживання у спірній квартирі зумовлено наявністю перешкод зі сторони позивача. Суд відхиляє доводи позивача щодо не пред`явлення до примусового виконання вищевказаного рішення суду, а відтак відсутністю заінтересованості у проживанні в квартирі, оскільки саме на час пред`явлення позовних вимог (16.11.2015 року) пройшло менше двох місяців з дня набрання законної сили рішення суду про вселення, а тому відсутні докази того, що відповідач відсутній за місцем реєстрації понад встановлені законом строки без поважних на то причин. Крім того, позивачем не надано доказів того, що реєстрація відповідача у спірній квартирі перешкоджає у користуванні належним йому майном, порушує права позивача. Враховуючи викладене, позовні вимоги визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed