Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] 11.08.2017 року звернулася у суд з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить визнати його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням у будинку № 13 по вул. Гуцульська у с. Волосянка Сколівського району Львівської області. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є одноосібним власником вказаного житлового будинку. У свою чергу відповідач є її колишнім чоловіком, з яким вона розірвала шлюб ще у 2006 році. Зазначає, що відповідач з жовтня 2014 року фактично не проживає у спірному будинку, забрав свої особисті речі і добровільно перебрався проживати по-сусідству у житловий будинок № 7-а по вул. Гуцульська у с. Волосянка Сколівського району Львівської області, котрий вони разом будували. Відтак, приписка відповідача у належному на даний час їй на праві особистої приватної власності житловому будинку, на її думку, носить лише формальний характер. Оскільки відповідач, хоча і добровільно покинув зазначене житло, однак добровільно відмовляється знятись із реєстрації у ньому, то позивач була змушена звертатися за захистом своїх порушених прав до суду із даним позовом. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві (а. с. 2-3). Відповідач [PERSON] та його уповноважений представник адвокат [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечили з тих підстав, що остаточний переїзд відповідача у жовтні 2014 року у сусідній з позивачем житловий будинок - № 7-а по вул. Гуцульська у с. Волосянка Сколівського району Львівської області відбувся в силу певних обставин, так як вони з позивачем після розірвання шлюбу у 2006 році ще час-від-часу продовжували проживати разом, а потім, оскільки надалі разом проживати не могли, то прийняли рішення розійтись остаточно. Однак відповідач вважає, що може претендувати на частину спірного житла, так як вони з позивачем будували його спільно, а той будинок, де він зараз фактично проживає, є незавершеним, хоча також будувався спільно з позивачем. Крім того, послався на наявність у спірному житлі ще його робочого інструменту та деякого інвентаря, котрі він би хотів забрати, а позивач не дає йому цього зробити. Відтак, просив у позові відмовити. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши сторін, покази свідків, оцінивши зібрані докази по справі, дійшов наступного висновку. Встановлено, що сторони з 24.11.1983 року перебували у зареєстрованому шлюбі, котрий було розірвано 25.04.2006 року, що стверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-СГ № 011229, виданого відділом РАЦС Сколівського районного управління юстиції Львівської області 25.04.2006 року (а. с. 11). Як вбачається з [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 87501757 від 19.05.2017 року (а. с. 7), позивач є одноосібним власником житлового будинку № 13 по вул. Гуцульська у с. Волосянка Сколівського району Львівської області. Підставою виникнення у позивача такого права власності послужив [PERSON] із погосподарської книги № 1, № 2, виданий 17.03.2017 року Волосянківською сільською радою Сколівського району Львівської області. Згідно технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 13 по вул. Гуцульська у с. Волосянка Сколівського району Львівської області, виготовленого на замовлення позивача КП ЛОР «Стрийське МБТІ» 26.01.2016 року (а. с. 8-10), зазначений житловий будинок збудований у 1983 році із добудовою до нього господарських будівель та споруд у 1984-1985 роках та 1990-1991 роках. Судом встановлено, що відповідач зареєстрований у вказаному вище житловому будинку з 19.11.1984 року, а у подальшому перереєстрований там-же 17.07.2003 року, що стверджується наявною у матеріалах справи копією будинкової книги для прописки громадян (а. с. 4-6). Факт реєстрації відповідача у с. Волосянка Сколівського району Львівської області стверджується також його паспортом громадянина України серія КА 791491, виданий 04.04.1998 року Сколівським РВ УМВС України у Львівській області (а. с. 34-35). Однак, як вбачається з довідки Волосянківської сільської ради Сколівського району Львівської області вих. № 278 від 18.08.2017 року (а. с. 16) відповідач, котрий перебуває на реєстраційному обліку у с. Волосянка Сколівського району Львівської області, фактично проживає [INFO]. Встановлена і сторонами визнавалася та обставина, що після розірвання у квітні 2006 році шлюбу відповідач переїхав від позивача проживати окремо за вказаною вище адресою лише у жовтні 2014 року, оскільки після розірвання шлюбу сторони продовжували ще деякий час проживати як чоловік та дружина однією сімєю, однак, через непорозуміння між ними та конфлікти на побутовому ґрунті, відповідач у зазначений період прийняв рішення остаточно припинити існуючі з позивачем стосунки та переїхати проживати окремо. Окремо він фактично проживає й до цього часу. Зазначені обставини також ствердили і допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] (син сторін у справі) та [PERSON] (сільський голова с. Волосянка Сколівського району Львівської області). Наведене вище повністю спростовує твердження відповідача про вимушеність його переїзду в інше житло саме з вини позивача, а надані ним копії відповідей Сколівського РВ ГУ МВС України у Львівській області за 2013 та 2014 роки про проведення перевірок за його заявами відносно дій позивача (а. с. 31-32) лише підтверджують наявність упродовж спільного проживання після розірвання шлюбу між сторонами конфліктів на побутовому ґрунті, так як перевірки правоохоронцями проводились з приводу сімейних суперечок між сторонами, а не неправомірних дій позивача з приводу виселення відповідача чи позбавлення його права на спірне житло. Слід вказати, що права та обовязки членів сімї власника жилого будинку (квартири) у будинках приватного житлового фонду визначені ст. 156 ЖК України. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР із змінами та доповненнями, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Частина 4 ст. 156 ЖК Української РСР із змінами та доповненнями передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сімї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, однак при цьому є важлива умова, а саме збереження права власності на житло цього власника, тобто незмінність власника майна. Хоча за відповідачем і може бути збережене право користування житлом у будинку № 13 по вул. Гуцульська у с. Волосянка Сколівського району Львівської області, так як встановлено, що відповідач припинив сімейні відносини з позивачем, котра була і залишається власником такого житла, однак за змістом ст. 405 ЦК України житлове приміщення, яке мають право займати члени сімї власника житла, визначається самим власником. При цьому, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Причину не проживання відповідача у житлі по вул. Гуцульська, 13 у с. Волосянка Сколівського району Львівської області понад один рік, а по факту понад три роки, суд не вважає поважною у розумінні положень ст. 405 ЦК України, так як встановлено безперечно, що відповідач перестав проживати у вказаному житлі з власної волі, не маючи наміру надалі підтримувати стосунки із позивачем і проживати з нею однією сімєю без шлюбу в силу постійних конфліктів побутового характеру. Будь-яких інших доказів, які б підтверджували відсутність відповідача за місцем реєстрації у будинку № 13 по вул. Гуцульська у с. Волосянка Сколівського району Львівської області понад один рік з поважних причин, або ж існування певних домовленостей з вказаного приводу між ним та позивачем, як власником житла, суду не подано. За таких обстави відповідач, як член сімї, котрий припинив сімейні відносини з позивачем, котра, у свою чергу, є незмінним власником будинку № 13 по вул. Гуцульська у с. Волосянка Сколівського району Львівської області, втратив право на користування вказаним житловим будинком у звязку із його відсутністю без поважних причин понад один рік і відсутністю домовленості між сторонами з вказаного приводу. Судові витрати у справі слід залишити за позивачем.

Outcome: approved