Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

Позивач [PERSON] 26.08.2014 року звернувся в суд із позовною заявою, в якій просить визнати за ним право власності на самочинно збудований житловий будинок [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що у 1992 році він одержав дозвіл органу місцевого самоврядування на будівництво житлового будинку, після чого у 1996 році ОП «Львівське обласне проектно-виробниче архітектурно-планувальне бюро» на його замовлення виготовлено будівельний паспорт земельної ділянки, яка була виділена йому сільською радою із земель забудови, площею 1500 кв. м. для цієї мети. На виділеній земельній ділянці він розпочав будівництво житлового будинку, отримавши перед цим відповідний дозвіл на право закладки фундаментів під індивідуальне будівництво у Інспекції ДАБК у Львівській області та виготовивши із подальшим затвердженням відповідний проект будівництва. На даний час будівництво житлового будинку вже закінчено, будинку присвоєний адресний номер, він разом із членами сім'ї експлуатує його, а тому змушений звернутися до суду із даним позовом. Необхідність вирішення спору у судовому порядку також полягає і в тому, що будівництво спірного житлового будинку тривало довший час, а саме понад двадцять років, протягом яких постійно змінювалось законодавство у галузі будівництва, що унеможливлює отримати ним на даний час декларацію про готовність об'єкта до експлуатації і узаконити будівництво у встановленому порядку. Відповідну відмову в узаконенні збудованого житлового будинку він одержав також у сілкій раді. Позивач [PERSON] та його належним чином уповноважений представник - адвокат [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві (а. с. 3-4). Належним чином уповноважений представник відповідача Тухольківської сільської ради Сколівського району Львівської області - сільський голова Харитон М.І. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував, вважав їх підставними та обґрунтованими. Надав пояснення, згідно з якими позивач [PERSON] дійсно за власні кошти у 2014 році завершив будівництво спірного житлового будинку, яке розпочав ще з 1992року і якому було присвоєно адресу - [ADDRESS]. Він та його сім'я вже експлуатують зазначений житловий будинок, прав та інтересів сільської ради чи будь-яких інших осіб таке будівництво не порушує, відповідних скарг від мешканців села не надходило. Це пов'язано з тим, що позивач [PERSON] свого часу, а саме у 1996 році виготовив будівельний паспорт земельної ділянки площею 1500 кв. м., яка була виділена йому для цієї мети. Здійснюючи будівельні роботи, він не відступив від будівельного паспорта та від проекту будівництва. Однак, враховуючи той факт, що процедура узаконення вже помінялась і позивач [PERSON] не виготовив свого часу правовстановлюючий документ на земельну ділянку, яка була надана йому для будівництва житлового будинку, відповідно він не може одержати декларацію про готовність об'єкта до експлуатації, такий будинок відноситься до категорії самочинного будівництва. Разом з тим, враховуючи й те, що позивач із членами сім'ї вже експлуатують самовільно збудований житловий будинок, тому він не заперечує проти визнання права власності за позивачем [PERSON] на самочинно збудований ним житловий будинок [ADDRESS]. Належним чином уповноважений представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області - головний державний інспектор відділу державного контролю за будівництвом об'єктів Південного напрямку Лепісевич Я.М. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечував та зазначив, що житловий будинок збудований ним згідно наявного дозволу інспекції № 113 від 07.08.1996 року про право закладки фундаментів під індивідуальне будівництво і згідно виготовленої та затвердженої свого часу у 1996 році проектної документації. Таке будівництво проводилось позивачем на відведеній для цієї мети земельній ділянці площею 1500 кв. м. і про це свідчить будівельний паспорт земельної ділянки. Однак, враховуючи той факт, що позивач не виготовив правовстановлюючий документ на зазначену земельну ділянку до цього часу, а будівництво тривало довго, відповідно на даний час, згідно діючого містобудівного законодавства, немає підстав видати декларацію про готовність об'єкта до експлуатації, у зв'язку з чим спірний житловий будинок відноситься до категорії самочинного. Порушень будівельних норм, а також пожежних та санітарних правил при огляді об'єкта не виявлено і про це також свідчить виготовлений на замовлення позивача відповідною ліцензованою установою Звіт про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкта - житлового будинку [ADDRESS], якому у нього немає підстав недовіряти. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, давши належну оцінку доказам по справі, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Так, у судовому засіданні встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету Тухольківської сільської Ради народних депутатів Сколівського району Львівської області № 40 від 22.12.1992 року «Про дозвіл на будівництво власного житлового будинку [PERSON]» (а. с. 7) позивачу [PERSON] надано дозвіл на будівництво власного житлового будинку у [ADDRESS]. Тоді ж на його замовлення виготовлено та погоджено архітектурним відділом у встановленому порядку проект № ОБ-М-4/3 одноквартирного чотирикімнатного житлового будинку мансардного типу (а. с. 13-19). У 1996 році позивачу [PERSON] із земель запасу із категорією громадська та житлова забудова Тухольківською сільською Радою народних депутатів Сколівського району Львівської області виділено земельну ділянку площею 1500 кв. м., для будівництва житлового будинку по проекту № ОБ-М-4/3. У цьому ж році на його замовлення ОП «Львівське обласне проектно-виробниче архітектурно-планувальне бюро» виготовлено будівельний паспорт виділеної земельної ділянки площею 1500 кв. м. (а. с. 8-12). Згідно дозволу на право закладки фундаментів під індивідуальне будівництво № 113, виданого інспектором Держархбудконтролю Сколівського району Львівської області 07.08.1996 року (а. с. 12), позивачу [PERSON] дозволено приступити до закладки фундаментів одноквартирного чотирикімнатного житлового будинку мансардного типу по проекту № ОБ-М-4/3 та господарських будівель згідно з планом земельної ділянки. На вказаній вище земельній ділянці у відповідності до проектної документації позивачем [PERSON] у 2014 році закінчено будівництво житлового будинку (позначеного у технічному паспорті літерою А-2) із верандою (позначена у технічному паспорті літерою «а1»), терасою (позначена у технічному паспорті літерою «а2») загальною площею 148, 9 кв. м., житловою площею 85, 6 кв. м. та господарськими будівлями і спорудами, що стверджується копією технічного паспорта на житловий будинок, виготовленого 05.08.2014 року ФОП [PERSON] (а. с. 20-26), а рішенням виконавчого комітету Тухольківської сільської ради Сколівського району Львівської області № 49 від 31.07.2014 року «Про присвоєння адреси на житловий будинок» (а. с. 26) зазначеному житловому будинку присвоєно адресний номер - [ADDRESS]. В цілому, будівництво житлового будинку [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами проходило з отриманням свого часу на те відповідного дозволу та на підставі затвердженого у встановленому законодавством порядку проекту, однак завершено з порушенням строків такої дозвільної документації. Крім того, таке будівництво здійснювалось на відведеній свого часу для цієї мети земельній ділянці, однак правовстановлюючий документ на відведену земельну ділянку позивачем не виготовлено. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу. За змістом ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда чи будь-яке інше нерухоме майно, якщо вони будуються або збудовані на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил, вважаються самочинним будівництвом. Проте, відповідно до ч. 5 вказаної норми, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує прав інших осіб. Суд встановив, що позивач [PERSON] здійснив будівництво житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами на земельній ділянці, що була відведена для цієї мети, однак на даний час не належить йому на праві власності через не виготовлення вчасно правовстановлюючого документа, у зв'язку з чим відноситься до категорії самочинно збудованого нерухомого майна. Відтак, судом в обов'язковому порядку з'ясовано ставлення відповідача, як уповноваженого органу, до можливості визнати за позивачем право власності на самочинно збудований житловий будинок. Так, відповідач не заперечує проти визнання за позивачем права власності на самочинно збудований ним житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, про що безпосередньо було зазначено компетентним представником відповідача у судовому засіданні. Прав та інтересів інших осіб самочинно збудований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами не порушує. Крім того, згідно Звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкта - індивідуального житлового будинку [ADDRESS], виготовленого на замовлення позивача ФОП [PERSON], що має відповідну ліцензію (а. с. 34-59) встановлено його відповідність вимогам надійності та безпечної експлуатації, можливість такої експлуатації. Порушень державних будівельних норм, стандартів і правил, нормативних актів з пожежної безпеки не виявлено. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи те, що визнання належним чином уповноваженим представником відповідача позовних вимог є безумовним, не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд, переконавшись у правильному розумінні відповідачем змісту обставин справи, у відсутності сумнівів у добровільності та істинності позиції представника відповідача з цього приводу, роз'яснивши йому при цьому наслідки відповідної процесуальної дії, приходить до висновку про те, що позов слід задовольнити. На підставі вказаного вище, а також враховуючи той факт, що позивач [PERSON] з членами сім'ї вже експлуатують самочинно збудований позивачем за власні кошти житловий будинок, враховуючи також неможливість одержання ним декларації про готовність об'єкта до експлуатації через затягнення строків будівництва і відмову відповідача узаконити самочинне будівництво через відсутність правовстановлюючого документа на земельну ділянку, суд дійшов до висновку, що за позивачем слід визнати право власності на самочинно збудований ним житловий будинок (позначений у технічному паспорті літерою А-2) загальною площею 148,9 кв. м. із верандою (позначена у технічному паспорті літерою «а1»), терасою (позначена у технічному паспорті літерою «а2») та господарськими будівлями і спорудами, розташований у [ADDRESS].

Outcome: approved