Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

Позивач [PERSON] 18.12.2017 року в особі належно уповноваженого представника адвоката Геша І.Ю. (договір про надання правової допомоги № 01/11 від 04.11.2017 року наявний у матеріалах справи) звернулася у суд із позовною заявою, в якій, з урахуванням поданих 15.05.2018 року та 24.09.2018 року заяв про зміну предмета позову, просить усунути перешкоди у здійсненні права користування належним їй на праві власності житловим будинком, розташованим у [ADDRESS] , шляхом виселення відповідача [PERSON] з вказаного будинку без надання іншого житлового приміщення. Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Курницької В.Я., постановленою 22.12.2017 року, позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування житловим будинком шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення залишено без руху та надано термін на усунення її недоліків. Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Курницької В.Я., постановленою 29.01.2018 року, після усунення недоліків, позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування житловим будинком шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. \~ \~ \~ \~У свою чергу, відповідач [PERSON] 11.05.2018 року звернувся у суд із зустрічною позовною заявою до відповідача [PERSON] , в якій просить визнати недійсним договір дарування житлового будинку та земельної ділянки від 21.05.2002 року, посвідченого державним нотаріусом Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Батлюк Ю.П. та зареєстрованого у реєстрі за № 894. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду, постановленою 20.06.2018 року (головуючий суддя Курницька В.Я.), зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , з участю третьої особи приватного нотаріуса Сколівського районного нотаріального округу Батлюк Ю.П., про визнання договору дарування житлового будинку та земельної ділянки недійсним, об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування житловим будинком шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я., постановленою 13.08.2018 року, дану справу прийнято до провадження у зв`язку із закінченням п`ятирічного терміну повноважень судді Курницької В.Я.. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого засідання. \~ \~ \~ \~Ухвалою, постановленою 09.11.2018 року у підготовчому засіданні, у даній цивільній справі призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання, чи виконано [PERSON] власноручно підпис на договорі дарування житлового будинку та земельної ділянки від 21.05.2002 року, посвідченого державним нотаріусом Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Батлюк Ю.П. та зареєстрованого у реєстрі за № 894, або ж іншою особою? Проведення експертизи доручено експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. Провадження у справі зупинено на час проведення у ній судової почеркознавчої експертизи. \~ \~ \~ \~Ухвалою, постановленою 27.05.2019 року у підготовчому засіданні, відновлено провадження у даній цивільній справі у зв`язку із проведенням у ній судової почеркознавчої експертизи, призначено дату наступного підготовчого засідання. \~ \~ \~ \~Ухвалами, постановленими 30.08.2019 року у підготовчому засіданні, у даній цивільній справі відмовлено у призначенні додаткової судової почеркознавчої експертизи. Підготовче провадження у справі закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті. \~ \~ \~ \~Розгляд справи по суті відбувся у судових засіданнях 05.12.2019 року та 30.01.2020 року, за участі сторін та їх уповноважених представників, третьої особи у справі. Позов [PERSON] , із урахуванням заяв про зміну його предмету, обґрунтовано тим, що відповідач фактично проживає у спірному житловому будинку, куди вселився у спосіб зайняття приналежного до нього господарського приміщення без згоди позивача, однак там не зареєстрований. Зазначає, що вона є одноосібним власником житлового будинку, розташованого у [ADDRESS] , у котрому зареєстрована та має намір проживати. У свою чергу, відповідач не є членом її сім`ї у розумінні положень ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР, а саме приходиться позивачеві дядьком. Тому вказує на необхідність припинення у відповідача права користування приміщенням у у приналежному до згаданого вище будинку господарському приміщенні. Звертає увагу суду на ту обставину, що відповідач, фактично проживаючи у належному позивачеві на праві власності домоволодінні і не являючись членом її сім`ї, тим самим чинить їй перешкоди, зокрема порушує її право власності щодо вказаного домоволодіння, тобто право вільно ним користуватись і розпоряджатись, так як добровільно відмовляється звільнити займане без її згоди як власника приміщення, хоча має своє житло, де може проживати. Відтак позивач, виходячи з положень ст. ст. 316-319, 321, 383, 391 ЦК України, була змушена звертатись до суду із даним позовом, у котрому обрала спосіб захисту усунення їй перешкод у здійсненні права користування власністю шляхом виселення відповідача без надання їй іншого житла. Позов [PERSON] обґрунтовано тим, що [INFO] у м. Сколе Львівської області помер його батько [PERSON] , а [INFO] померла його мати [PERSON] .. Після смерті останньої відкрилася спадщина, до складу котрої входить право на домоволодіння, розташоване у [ADDRESS] , а також на земельну ділянку, на котрій це домоволодіння розміщене. За життя матір позивача заповіту не складала, а тому спадкування повинно відбуватись за законом. Маючи намір прийняти спадщину після смерті матері, він вселився до вищевказаного домоволодіння, зокрема зайняв одну із приналежних до нього господарських будівель, а також перевіз туди свої речі. Однак позивачеві стало відомо, що його батько за життя уклав договір дарування, за умовами котрого належні йому та матері позивача житловий будинок та земельну ділянку подарував своїй внучці [PERSON] .. Ознайомившись із змістом такого договору, позивач візуально побачив невідповідність підпису батька на ньому, у зв`язку з чим, звернувшись у суді із даним зустрічним позовом про визнання договору недійсним, одночасно клопотав про призначення у справі посмертної судової почеркознавчої експертизи для встановлення тієї обставини, чи виконано підпис на цьому договорі батьком позивача, або ж іншою особою. Крім того, на переконання позивача, його батько не міг дарувати усе нерухоме майно, так як таке було придбане у шлюбі з матір`ю, а тому останній належала половина цього майна і саме матір вправі була такою половиною розпоряджатись. Отже, вважає, що є дві самостійні підстави для задоволення його зустрічного позову, зокрема відсутність волі дарувальника на відчуження майна та відсутність у нього прав розпоряджатися половиною цього майна. Відтак, з посиланням на положення ст. ст. 47-48, 153, 227, 244, 529, 549 ЦК Української РСР 1963 року, ст. ст. 203, 215, 1258, 1261, 1268 ЦК України, просив зустрічний позов задовольнити. Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] , а також її уповноважена представник адвокат Вуйцік О.Б., у судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, проти вимог зустрічного позову заперечили у повному обсязі з підстав, наведених у поданому 16.07.2018 року відзиві на зустрічну позовну заяву, просили у такому відмовити. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] , а також його уповноважена представник адвокат Пилипів О.В., у судовому засіданні проти вимог первісного позову заперечили у повному обсязі, просили у такому відмовити, зустрічні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили такі задовольнити. Третя особа у справі у судовому засіданні при вирішенні первісного позову поклалася на розсуд суду, а у задоволенні зустрічних позовних вимог просила відмовити з підстав, наведених у поданих 18.07.2018 року запереченнях проти зустрічного позову. Розглянувши матеріали справи, заслухавши присутніх у судовому засіданні учасників справи, показання свідків, давши належу оцінку письмовим доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст.\~4, ч. 1 ст.\~5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із наведених вище процесуальних норм, суд, перевіряючи порушення прав позивачів за первісним та зустрічним позовами, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Так, у судовому засіданні встановлено, що позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] є одноосібним власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого у [ADDRESS] , а також земельної ділянки площею 0,094 га з відповідним цільовим призначенням, на котрій таке домоволодіння розташоване, що підтверджується договором дарування житлового будинку та земельної ділянки, посвідченого 21.05.2002 року державним нотаріусом Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Батлюк Ю.П. та зареєстрованого у встановленому на діючий під час його укладення порядку, реєстровий № 894 (копія міститься у справі, том 1, а. с. 130). Оскільки відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом [PERSON] оспорюється правомірність набуття позивачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] вищевказаних домоволодіння та земельної ділянки у спосіб визнання правочину недійсним, то судом детально перевірені обставини укладення та посвідчення такого правочину, як і набуття останньою права власності на це нерухоме майно. Так, чинний ЦК України вступив у дію 01.01.2004 року. Оскільки оспорюваний договір дарування житлового будинку та земельної ділянки було вчинено 21.05.2002 року, тобто до вступу у дію чинного ЦК України, то до спірних правовідносин у наведеній частині слід застосовувати положення ЦК Української РСР 1963 року (у редакції, котра діяла станом на дату вчинення оспорюваного правочину). В силу\~ст.\~244\~ЦК Української\~РСР 1963\~року договір\~дарування на\~суму понад\~500\~карбованців,\~а при\~даруванні валютних\~цінностей \~на суму\~ понад\~50\~карбованців,\~повинен бути\~нотаріально посвідчений. Договір\~дарування громадянином\~майна державній,\~кооперативній або\~іншій громадській\~організації укладається\~у простій\~письмовій формі. До\~ договорів\~дарування нерухомого\~майна застосовуються правила статті 227 цього Кодексу. За змістом\~ст.\~227\~ЦК Української\~РСР 1963\~року договір\~купівлі-продажу\~жилого будинку\~повинен бути\~нотаріально посвідчений,\~якщо хоча\~б однією\~з сторін\~є громадянин.\~Недодержання цієї\~вимоги тягне\~недійсність договору\~(ст.\~47\~цього Кодексу). Договір\~купівлі-продажу\~жилого будинку\~підлягає реєстрації\~у виконавчому\~комітеті місцевої\~Ради народних\~депутатів. Безпосереднім дослідженням примірника оспорюваного договору дарування житлового будинку та земельної ділянки в оригіналі судом встановлено його відповідність вищевказаним матеріальним нормам права щодо виконання обов`язку нотаріального посвідчення, а також реєстрації у виконавчому комітеті Сколівської міської ради народних депутатів (реєстраційне посвідчення серії АА № 002008 від 22.08.2002 року, реєстровий № 202). Із витребуваної за відповідною ухвалою суду від Львівського державного нотаріального архіву належно засвідченої копії справи щодо посвідчення оспорюваного правочину (том 1, а. с. 128-136) вбачається, що зазначені вище житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а також земельна ділянка належали дарувальникові дідусеві позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] , а батькові відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] [PERSON] на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ЛВ № 684, виданого 22.03.1996 року на підставі рішення Сколівської міської Ради народних депутатів від 02.09.1994 року за № 3 (у порядку приватизації) (копія міститься у справі, том 1, а с. 132) та свідоцтва про право власності на житловий будинок серії АА № 010460, виданого Стрийським державним комунальним міжрайонним бюро технічної інвентаризації 30.04.2002 року на підставі рішення виконкому Сколівської міської ради Львівської області від 23.04.2002 року за № 4 та зареєстрованого у реєстрі 07.05.2002 року за № 202 (копія міститься у справі, том 1, а. с. 133). Враховуючи ту обставину, що дарувальнику належали відповідні права на зазначені вище земельну ділянку та житловий будинок з господарськими будівлями й спорудами внаслідок використання свого права на безоплатне отримання земельної ділянки у власність та на підставі рішення органу місцевого самоврядування, то останній, хоча й оформив свої права на це майно за час перебування у шлюбі з [PERSON] , однак вправі був відучити належні йому об`єкти нерухомого майна у передбачений діючим на час укладення відповідного правочину спосіб. Крім того, у витребуваних матеріалах щодо посвідчення правочину міститься заява дружини дарувальника [PERSON] від 21.05.2002 року вх. № 355 (том 1, а. с. 135) із посвідченням справжності її підпису на цій заяві, згідно котрої остання надала свою згоду дарувальникові на відчуження належного йому та оформленого за час шлюбу нерухомого майна. Визначальним для суду при ухваленні даного рішення у частині вирішення зустрічного позову є й те, що матір відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] [PERSON] за життя не оспорювала правомірність відчуження її чоловіком земельної ділянки та житлового будинку з господарськими будівлями й спорудами, розташованих по [ADDRESS] , фактично погодившись із таким станом речей. Щодо наявності у дарувальника волевиявлення під час укладення оспорюваного правочину, то на виконання відповідної ухвали суду судовим експертом Т. Качмар 16.05.2019 року складено висновок експерта № 359 (том 2, а. с. 2-6), згідно котрого підписи від імені [PERSON] , які розташовані після слова «Підписи:» на зворотному боці двох примірників договору дарування, укладеного 21.05.2002 року між гр-ми [PERSON] та [PERSON] , посвідченого державним нотаріусом Сколівської державної нотаріальної контори Батлюк Ю.П. під реєстр. № 894, та у графі «Розписка в одержанні нотаріально оформленого документа» на арк. 3 реєстру для реєстрації нотаріальних дій Сколівської державної нотаріальної контори, розпочатого 21.05.2002 року і закінченого 17.09.2002 року, виконані [PERSON] . Зазначених ствердних висновків експерта відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом [PERSON] належними та допустимими доказами не спростовано, у зв`язку з чим, виходячи також із того, що експерт у встановленому порядку була попереджена про кримінальну відповідальність згідно із вимогами ст. ст. 384, 385 КК України, суд надає такому висновку судової почеркознавчої експертизи віри та бере до уваги під час вирішення зустрічного позову у справі. При цьому, твердження відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] , наданими до того ж не як свідком та не під присягою, про виконання підпису на оспорюваному правочині не його батьком, а його матір`ю, при викладених вище та встановлених обставинах справи суд вважає неспроможними та такими, що нічим не доводяться. Відтак, належних та достатніх підстав для визнання недійсним договору дарування житлового будинку та земельної ділянки, посвідченого 21.05.2002 року державним нотаріусом Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Батлюк Ю.П. та зареєстрованого у реєстрі за № 894, судом не встановлено, у зв`язку з чим зустрічні позовні вимоги до задоволення не підлягають. Щодо пред`явленого\~первісного позову,\~то судом\~встановлено,\~що відповідач\~за первісним\~позовом та\~позивач за\~зустрічним позовом\~ [PERSON] \~вселився у\~належне на\~праві власності\~позивачеві за\~первісним позовом\~та відповідачеві\~за зустрічним\~позовом [PERSON] \~домоволодіння у\~спосіб перевезення\~своїх особистих\~речей та\~зайняття однієї\~із приналежних\~до цього\~домоволодіння господарських\~будівель,\~без її\~згоди.\~Зазначена обставина\~визнається сторонами,\~а,\~отже,\~в силу\~ч.\~1\~ст.\~82\~ЦПК України,\~доказуванню не\~підлягає,\~а суд\~не має\~обґрунтованого сумніву\~щодо достовірності\~цієї обставини\~або добровільності\~її визнання.Крім того, у матеріалах справи наявні письмові докази на підтвердження звернення позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] у правоохоронні органи з приводу самовільного вселення у належне їй домоволодіння відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом [PERSON] та чинення їй перешкод останнім у користуванні цим домоволодінням (том 1, а. с. 10). \~ \~ \~ \~Як також встановлено судом, відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] , в силу положень ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР, не відноситься до членів сім`ї позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] як власника житлового будинку по [ADDRESS] з приналежними до нього господарськими будівлями й спорудами, не веде з нею спільного господарства. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї та інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. \~ \~ \~ \~Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВП від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. \~ \~ \~ \~Про зазначене також йдеться у ст. ст. 316, 317, 319 та 321 ЦК України, згідно з якими правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. ст. 16, 386, 387 та 391 вказаного Кодексу власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. \~ \~ \~ \~При встановлених судом обставинах справи, на переконання суду, право користування відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] приміщенням, приналежним до вищевказаного домоволодіння, слід припинити. Крім того, як вбачається з відмітки про реєстрацію у паспорті [PERSON] (копія міститься у справі, том 1, а. с. 65, том 2, а. с. 60), останній з жовтня 2017 року зареєстрований у [ADDRESS] , а до цього, з жовтня 1991 року був зареєстрований у [ADDRESS] . Таким чином встановлено, що відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] має житло, у котрому у визначеному законом порядку має також зареєстроване місце проживання, а у спірному домоволодінні не був зареєстрованим з 1991 року. Відповідно, останній зберігає у вищевказаному житловому будинку за собою право на житло. У свою чергу, з матеріалів справи вбачається, що позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] , як власник житлового будинку по [ADDRESS] з приналежними до нього господарськими будівлями й спорудами, позбавлена можливості належно користуватися цим домоволодінням, у котрий без відповідної на те згоди вселився її дядько [PERSON] та привіз свої особисті речі. \~ \~ \~ \~З огляду на вищенаведене, а також виходячи з обраного позивачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] способу захисту свого порушеного права, суд вважає за необхідне та можливе усунути їй перешкоди у здійсненні права користування належним їй на праві власності житловим будинком, розташованим у [ADDRESS] , шляхом виселення відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] без надання йому іншого житла. Таким чином, первісні позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. У зв`язку із задоволенням первісних позовних вимог у повному обсязі, сплачений позивачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] й документально підтверджений судовий збір у розмірі 640 грн., в силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України, слід стягнути на її користь з відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] . Усі інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме сплачений судовий збір за пред`явлення зустрічного позову та витрати за проведення судової почеркознавчої експертизи, до стягнення не підлягають, оскільки, як уже зазначено вище, у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено.

Outcome: approved