Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] 5 червня 2019 року звернулася до Смілянського міськрайонного суду з позовом, в якому просила суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] яка продовжує навчання в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до закінчення донькою навчання та не довше ніж до досягнення нею 23 річного віку. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі від якого мають доньку [PERSON] [INFO] , яка на день подачі позову навчалася на 3 курсі Смілянського коледжу харчових технологій, факультет - маркетолог, на денній формі навчання. Відповідач коштів на навчання доньки не надає, ухиляється від виконання своїх обов`язків. Посилаючись на норми Сімейного кодексу України позивач просила стягувати з відповідача аліменти в судовому порядку. Ухвалою судді від 20 червня 2019 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду. У відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] просив відмовити у позовних вимогах позивачки. Зазначив, що позивачка ніяким чином не навела та не підтвердила належними і допустимими доказами, яку суму коштів вона витрачає щомісячно, зокрема на придбання підручників, харчування, проїзд від місця проживання до місця навчання. Крім того на день подання відзиву донька згідно довідки навчального закладу курс навчання закінчила 30 червня 2019 року. Відповідач має незадовільний стан здоров`я, хворіє та витрачає значні кошти на лікування є інвалідом другої групи і не в змозі на даний час надавати матеріальну допомогу. Норма ст. 199 СК України передбачає стягнення аліментів на навчання дитини за умови, що дитина потребує матеріальної допомоги а батьки можуть надавати таку допомогу. Таким чином позов є необгрунтованим, відповідач позбавлений можливості надавати матеріальну допомогу на повнолітню доньку а тому просив відмовити у задоволенні позовних вимогах. 21 серпня 2019 року позивачкою до суду подано заперечення на відзив відповідача в якому вона зазначила, що донька [INFO] зарахована до Національної академії внутрішніх справ в м. Києві на державну форму навчання за державним замовленням тому потребує матеріальної допомоги. В судовому засіданні позивач підтримала позов з підстав, зазначених в позовній заяві та запереченнях на відзив та просила його задовольнити. Відповідач в судовому засідання просив відмовити в задоволенні позову у зв`язку неможливістю надавати матеріальну допомогу та необгрунтованістю вимог позивача. Залучена ухвалою суду до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] в судове засідання не з`явилася, до суду надіслала письмові пояснення в яких зазначила, що потребує матеріальної допомоги від батька, просила справу розглянути без її участі. Суд вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи приходить до наступного. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи, які містять відомості про обставини, які мають значення для справи (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Як встановлено із матеріалів справи та не оспорюється її учасниками те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Із оглянутої в судовому засіданні копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13 грудня 2000 року вбачається, що за час перебування у шлюбних відносинах у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] . Із копії довідки № 1941 від 20 грудня 2018 року, виданої Смілянським коледжем харчових технологій НУХТ встановлено, що [PERSON] навчалася на третьому курсі денної форми навчання за спеціальністю маркетинг з 01 вересня 2016 року по 30 червня 2019 року. З наданої позивачем до заперечень на відзив на позовну заяву відповідача 21.08.2019р. копії довідки Національної академії внутрішніх справ від 20.07.2019р. № 46/11-3058 [PERSON] з 27.08.2019 р зарахована на навчання до Національної академії внутрішніх справ на денну форму навчання за державним замовленням (наказ № 140 о/с) Період навчання не зазначено. У відповідності з вимогами ст. 199 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Право повнолітньої дитини на утримання діє протягом її навчання до 23 років. В разі припинення навчання раніше досягнення цього віку, дитина втрачає право на утримання. Також відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Верховний Суд у справі № 644/3610/16-ц, від 17.04.19р. роз`яснив, що на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цьогоКодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Звертаючись до суду [PERSON] із позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання суду надано копії документів: копії товарних чеків на придбання чемодану, кросівок, копії касових чеків на придбання ліків та копії проїзних документів. Однак такі докази не приймаються до уваги судом, оскільки з наданих копій документів не можливо достовірно встановити що ці витрати понесені [PERSON] - доньки сторін у справі, саме на навчання. Крім того по купівлі лікарських засобів не надано документів, які б підверджували призначення зазначених ліків донькі, яка продовжує навчання. Разом з тим, відповідач [PERSON] надав суду копію довідки до акта МСЕК серії 10 ААА № 245472, копію пенсійного посвідчення № [NUMBER] відповідно до якого відповідач перебуває на обліку в Пенсійному фонді України, є інвалідом другої групи безтерміново. З медичної виписки та доданих копії касових чеків на придбання ліків вбачається, що відповідач має незадовільний стан здоров`я хворіє та потребує постійного прийому ліків та витрачає значні кошти на своє лікування. Таким чином проаналізувавши усі доводи та надані докази у справі суд зазначає, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, однак приходить до висновку, що потреба дитини у матеріальній допомозі у зв`язку із навчанням залишилася не доведеною в ході розгляду даної справи, оскільки дитина навчається на державній формі навчання, інших доказів матеріали справи не містять. Також судом було встановлено, що відповідач не має матеріальної можливості надавати таку допомогу, оскільки є інвалідом другої групи і єдиним джерелом його доходів є пенсія. Крім того позивач як до так і під час розгляду справи не змінила підставу позову. Надана копія довідки про зарахування доньки на навчання до Національної академії внутрішніх справ (ІV - го рівня акредитації) на денну форму навчання за державним замовленням немає відповідних даних щодо початку терміну навчання [PERSON] та терміну самого навчання, що є обов`язковим для встановлення терміну стягнення аліментів на навчання. Окрім того, суд звертає увагу на те, що позивач, як на єдину підставу, яка доводить сам факт навчання [PERSON] посилається саме на вище вказану копію довідки, однак суд не сприймає її як належний та допустимий доказ у справі в зв`язку з тим, що вона не завірена належним чином та її оригінал не було надано позивачем до суду під час судових засідань. Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Оскільки оригінал довідки судом під час судового засідання оглянуто не було, а копія належним чином не завірена то суд не бере відповідний доказ до уваги. Ч. 1,7 ст. 81 ЦПК України вказує на те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Таким чином позивач на надала належних доказів того, що повнолітня донька на теперішній час продовжує навчання. Як передбачено ст.199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється уразі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно доданих до позовної заяви документів позивач [PERSON] та її повнолітня донька [PERSON] проживають за різними адресами: місце проживання позивача: [ADDRESS] , а її донька, яка є третьою особою, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] проживає по [ADDRESS] . Таким чином [PERSON] є неналежним позивачем у даній справі, оскільки повнолітня донька, яка продовжує навчання, з нею не проживає. З наведених підстав та проаналізувавши усі доводи, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки залишилися не доведеними в ході розгляду справи. Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати слід віднести на рахунок держави, оскільки позивач при подачі позову була звільнення від сплати судового збору, а позов до задоволення не підлягає. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed