Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

Позивач [PERSON] 14 лютого 2018 року звернулася до Солом'янського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів, в якій просить стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття. Крім того, просить стягнути [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу), починаючи стягнення з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення [PERSON], [INFO], трирічного віку. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що з 11 червня 2011 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] На дату подачі позову до суду шлюб між ними не розірвано, але фактично з вересня 2017 року вони проживають окремо, відповідач протягом майже 2-х років проживав з ними періодично, спільного господарства не вели. Син, інвалід дитинства до 18 років, проживає разом з нею, знаходиться повністю на її утриманні, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини надавати відмовився. Позивач посилається на те, що вона ніде не працює, знаходиться у декретній відпустці, на роботу не виходила, від держави отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні 1-ї дитини у розмірі 860 грн. 00 коп., державну соціальну допомогу дитині-інваліду у розмірі 1729 грн. 40 коп., інших доходів не має. Їхня родина має статус переселенців з зони АТО, тягар по ви найманню житла та оплаті комунальних послуг повністю ліг на її плечі. Крім того, з огляду на те, що їхній син є інвалідом дитинства до 18 років, останній потребує особливого харчування з використанням низько білкових продуктів, здавання періодичних коштовних аналізів, застосування лікувальних сумішей та вчинення інших дій, які потребують додаткових значних матеріальних витрат. При цьому, відповідач іншим особам аліменти не виплачує, є працевлаштованим. Оскільки відповідач жодної участі у вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги у добровільному порядку на утримання позивача та дитини не надає, тому вона звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 22 березня 2018 року, прийнято справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, до провадження Солом'янського районного суду м. Києва, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.а.с. 27-28). У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. 23 квітня 2018 року від позивача до суду надійшла заява, у якій вона просить на підставі ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову покласти витрати на правничу допомогу в розмірі 2 500 грн. на відповідача (а.с.а.с. 31-32). Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідачу було надано 15-ти денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позов, однак відповідач не подав до суду відзив на позовну заяву, будь-яких заяв чи клопотань, тому відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно вимог ч. 1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11 червня 2011 року, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку (а.с. 9). Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], який народився [INFO] року, що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області. В графі батьки зазначено: батько - [PERSON], мати - [PERSON] (а.с. 10). Встановлено, що малолітній [PERSON], [INFO], є інвалідом дитинства до 18 років, що підтверджується даними медичної документації (а.с.а.с. 19, 20). Також встановлено, що малолітній [PERSON], [INFO], проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором найму (оренди) нерухомого майна від 21.02.2015 року (а.с.а.с. 7-8), та перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Позивач та малолітній [PERSON] є внутрішньо переміщеними особами з зони АТО, що підтверджується даними довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 26.08.2016 р. № 3009014050 та від 06.07.2015 р. № 3009010010 (а.с. 6). Відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Законодавцем положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов'язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судом встановлено, що позивач проживає з малолітньою дитиною окремо від відповідача, який є працездатним. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст.ст. 182, 183 СК України. Судом встановлені обставини, що дають змогу для задоволення позову про стягнення аліментів. Відповідач до суду не з'явився, та не скористався процесуальним правом висловити свій відзив (заперечення) на позов та надати докази. Суд зважає, що обов'язок з утримання дитини покладений на обох батьків. Доказів, що свідчили б про відсутність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу на утримання малолітнього сина, у спростування зазначеного, відповідачем суду не надано. Враховуючи викладене, а також вік дитини та її потреби, те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти у розмірі ? частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття. Разом з тим, відповідно до ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно до ч.2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно зі ст. 77 СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач, [PERSON], не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, що підтверджується даними довідки від 28.11.2017 року № 21/1-13/1847 та витягом з наказу № 170-в від 15 червня 2015 року (а.с.а.с. 17, 18). Позивач отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні 1-ї дитини у розмірі 860 грн. 00 коп., державну соціальну допомогу дитині-інваліду у розмірі 1729 грн. 40 коп., інших доходів не має (а.с.а.с. 21, 22). За таких обставин, оскільки судом було встановлено, що дитина проживає з позивачем, а відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання дитини та дружини, при цьому приймаючи до уваги матеріальне становище позивача, суд приходить до висновку про необхідність призначення аліментів на утримання позивача, які підлягають стягненню з відповідача на її користь, з врахуванням принципу справедливості та розумності, в розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу), починаючи стягнення з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення [PERSON], [INFO], трирічного віку. Таким чином, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір, в дохід держави в розмірі 1409 грн. 60 коп., так як позивач при подачі позовної заяви про стягнення аліментів звільнений від його сплати на підставі закону. З приводу вимог щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу слід зазначити наступне. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Як вбачається з наданих позивачем доказів, 28 листопада 2017 року між позивачем та адвокатом Мірошниченко О.В. укладено договір № 01-11/17 про надання правової допомоги (а.с.а.с. 34-35). У матеріалах справи наявний акт прийому передачі від 21 лютого 2018 р. до договору про надання правової допомоги № 01-11/17 від 28.11.2017 р., з якого вбачається розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу, за яким сума гонорару за надану правову допомогу становить у розмірі 2500 грн. (а.с. 36). Відповідно до квитанції № 0.0.971027460.1 від 21.02.2018 року, позивачем здійснено оплату гонорару за надання правової допомоги у розмірі 2 500,00 грн. (а.с. 33). З урахуванням зазначеного з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останньою витрати на правничу допомогу в сумі 2 500 грн. У відповідності з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, підлягає обов'язковому негайному виконанню.

Outcome: approved