Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

Позивач 19 березня 2019 року звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська з даним позовом (а.с.2-9). В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона та [PERSON] проживали фактично сумісно як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS] з початку 2001 року по 02.12.2016 року. Вели спільний побут, бюджет, господарство. В період фактичних шлюбних відносин із [PERSON] він був титульним власником рухомого та нерухомого майна, зокрема: домоволодіння та земельної ділянки розташованих за адресою: [ADDRESS] , автомобіля марки «Chevrolet Aveo II SE 1.5», д/н [NUMBER] . [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, яку позивач прийняла звернувшись до нотаріальної контори із відповідною заявою. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.01.2019 року встановлено факт постійного проживання позивача із [PERSON] , однією сім`єю чоловіка ті жінки. На підставі даного рішення позивач зазначає, що вона є спадкоємцем 4-ї черги за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Звернувшись до нотаріальної контори задля оформлення спадщини, отримала відмову, у зв`язку із тим, що в першу чергу право на спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , мають спадкоємці 2-ї черги за законом рідна сестра [PERSON] , племінниця [PERSON] . Позивач не визнає за спадкоємцями другої черги за законом право на спадкування та вважає, що вони мають бути усунені від права на спадкування, у зв`язку із тим, що вони ухилялись від надання йому необхідної допомоги у той час коли він перебував у безпорадному стані. Враховуючи вищевикладене та посилаючись на викладені обставини позивач просить суд усунути спадкоємців другої черги за законом [PERSON] та [PERSON] від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою суду від 21 березня 2019 року відкрито провадження у справі (а.с.55). Учасники справи про день, час та місце судового розгляду повідомлялись відповідно до положень ст.ст. 128-129 ЦПК України. Позивач в особі свого представника за договором адвоката Ліфлянчика С.І. надав письмову заяву, у якій просить розглядати справу без своєї участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити (а.с.197). Відповідач [PERSON] до суду надала письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї участі. Вимог позову не визнає та просить відмовити у їх задоволенні (а.с.234). Співвідповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Про причини неявки не повідомила. Письмових заяв про розгляд справи без своєї участі не надавала. Третя особа Друга Дніпропетровська державна нотаріальна контора в особі свого представник у судове засідання не з`явилась. До суду надіслала заяву про розгляд справи за відсутності свого представника у зв`язку із завантаженістю (а.с.198). У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому, з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з`явились. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Суд, з`ясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.49). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2019 року встановлено факт постійного проживання однією сім`єю чоловіка [PERSON] та жінки [PERSON] без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS] , у період з 24.12.2008 року по 02.12.2016 року (а.с.20-22). [INFO] [PERSON] помер (а.с.203). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно, зокрема на домоволодіння [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,0609, що розташована за адресою: [ADDRESS] та автомобіль марки «Chevrolet Aveo II SE 1.5», д/н [NUMBER] , що належало померлому на праві приватної власності. Спадщину прийняли [PERSON] , рідна сестра [PERSON] , племінниця [PERSON] (а.с.200-201). Із матеріалів спадкової справи №1059/2016 вбачається, що племінниця померлого [PERSON] є спадкоємицею за правом представлення, так як її мати (сестра померлого) [PERSON] померла [INFO] (а.с.200-232). Свідоцтв про право на спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , не видавалось (а.с.199). Постановою державного нотаріуса Другої Дніпровської державної нотаріальної контори відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку із наявністю спадкоємців другої черги за законом та не вирішенням питання по майновим спорам (з.а.с.223-а.с.224). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Як зазначено ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Зі статті 1262 ЦК України вбачається, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до\~ч.3\~ст..1266\~ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Згідно з ч. 5ст. 1224ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи зі змісту указаної норми закону та відповідно до роз`яснень викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило ч. 5ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення має бути пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла таких дій. З пояснень допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] стало відомо, що померлий [PERSON] був людиною самодостатньою, врівноваженою, активною людиною, ніколи не жалівся на стан здоров`я чи складнощі життя. Допомагав тим хто потребував допомоги, будучи заможною людиною. Свідчення свідків [PERSON] та [PERSON] суд оцінює критично, у зв`язку із кровною спорідненістю із учасниками справи. Із наданих позивачем медичних документів вбачається, що [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в урологічному відділенні №1 КЗ «Дніпропетровська МБКЛ №4» ДОР в період з 12.10.2016 року по 20.10.2016 року (а.с.25-27), в КЗ «Клінічне об`єднання швидкої медичної допомоги» ДОР з 25.11.2016 року (а.с.24) до часу смерті (а.с.30). Суд зауважує, що надані позивачем квитанції та чеки на придбання ліків, засобів гігієни та медичних препаратів (а.с.31-40) не дають можливості встановити хто саме здійснював ці покупки та для кого, що не приймається судом як належний, допустимий та достовірний доказ у обґрунтування своїх вимог. У свою чергу позивачем не було доведено і перебування спадкодавця [PERSON] перед смертю у безпорадному стані, який потребував постійного стороннього догляду та, зокрема ненадання цього догляду від родичів [PERSON] та [PERSON] . Отже, суд вважає, що під час судового розгляду не знайшло підтвердження належними та допустимими доказами того, що відповідачі ухилялись від свого обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Згідно ч.2 ст. 78 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом ( ч.1 ст. 81 ЦПК). Таким чином, суд враховуючи вищевикладене, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними, недоведеними, у зв`язку із чим, не підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо судових витрат, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховуючи, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, у зв`язку із чим, судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed