Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

Позивач [PERSON] 21.03.2013 року звернулася з позовом до суду про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] Позовні вимоги мотивувала тим, що вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі з 08.12.2006 року. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану м. Селидове Донецької області 08.12.2006 року, номер актового запису № 185. Від шлюбу мають малолітню дитину: [PERSON] [INFO], яка на даний момент мешкає разом із матір'ю. Шлюбні відносини фактично припинилися і вони мешкають окремо. Причиною до розірвання шлюбу виявилося те, що між подружжям не має взаєморозуміння та взаємоповаги, відсутні спільні інтереси, в зв'язку з чим виникали скандали та сварки. Збереження шлюбу позивач вважає недоречним і неможливим. Просить шлюб з відповідачем розірвати. В судове засідання позивач не з'явилась в матеріалах справи маємо заяву з клопотанням слухати справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Згідно Мінської конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 року, було надіслано 02.04.2013 р. та 07.10.2013 р. доручення компетентному суду Російської Федерації про допит відповідача [PERSON], який мешкає на території Російській Федерації, однак допитати відповідача компетентному Перовському районному суду м. Москва не було можливості, оскільки відповідач на неодноразові виклики до Перовського районного суду м. Москва не з'являвся. Суд вважає можливим розглянути справу без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовну заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. . В судовому засіданні встановлено, що за час наданий для примирення відповідач не вживав заходів для примирення та збереження шлюбних стосунків з позивачем. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08.12.2006 року, згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 08.12.2006 року, відділом реєстрації актів цивільного стану м. Селидове Донецької області, номер актового запису № 185. Від спільного шлюбу мають малолітню дитину: [PERSON] [INFO]. В судовому засіданні встановлено, що сторони проживають окремо, припинили шлюбні стосунки, між ними склалися такі стосунки, при яких подальше спільне життя неможливе. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що причини, які побудили позивача розірвати шлюб, є обґрунтованими, подальше спільне життя і збереження родини стали неможливим і суперечить інтересам позивача, крім того, судом надавався строк для примирення, якими сторони не скористалися і позивач категорично заперечує проти поновлення шлюбних відносин, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Що стосується позовних вимог [PERSON] про залишення її прізвища «[PERSON]», суд вважає необхідним зазначити наступне. На підставі п. 22 Розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5, той із подружжя, який бажає відновити своє дошлюбне прізвище, повинен письмово заявити про це у відділі державної реєстрації актів цивільного стану під час державної реєстрації розірвання шлюбу. Виходячи з наведеного, суд вважає, що вимога [PERSON] про залишення її прізвища «[PERSON]» задоволенню не підлягає, оскільки розгляд цього питання не передбачено способами захисту цивільних прав та інтересів, які застосовуються судом при здійсненні правосуддя.

Outcome: partial