Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

Позивач 16 листопада 2018 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду у сумі 55740,86 грн., заподіяну внаслідок залиття квартири [ADDRESS] і яка належить [PERSON] на праві приватної власності; стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати. Позов мотивований тим, що з вини [PERSON] 06 листопада 2017 року сталось залиття належної позивачу квартири [ADDRESS] . Проте відповідач відмовляється у добровільному порядку відшкодовувати завдані збитки. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. У судовому засіданні 12 серпня 2019 року ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, [PERSON] залучено до участі у справі в якості третьої особи. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, натомість її представник - [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, натомість його представник - [PERSON] позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні. У відзиві на позов посилалась на те, що позивачем не надано доказів, які б підтвердили наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та завданою позивачу шкодою. Акт залиття квартири складено без участі відповідача. Представник третьої особи Об`єднання Співвласників Багатоквартирного Будинку «Червоний Камінь 14» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, письмово просив розглядати справу без його участі, позов підтримує. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилась, письмово просила розглядати справу без її участі, позов підтримує. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. Судом встановлено, що [PERSON] є співвласником квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 18 лютого 1995 року та свідоцтва про право на спадщину від 10 жовтня 2008 року (а.с. 197-201 том 1). [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 06 липня 2011 року (а.с. 54 том 1). Актом від 06 листопада 2017 року встановлено, що в будинку [ADDRESS] трапилась аварія на системі холодного водопостачання. Внаслідок залиті квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] . В квартирі [ADDRESS] площа залиття складає: кухня - 7,5 кв.м. залита стеля, кухонна стіна, з розеток тече вода. Мала кімната площа 12,4 кв.м. по гіпсокартонній стіні тече вода, ламінат на підлозі покритий водою, з розеток тече вода, внаслідок чого трапилось замикання. Прилегла кімната до балкона - 13,6 кв.м.: стеля повністю залита водою, з люстри тече вода, ламінат покритий водою, по меблям стікає вода. Кімната, прилегла до лоджі - 17,8 кв.м.: стеля повністю залита водою, стіни наскрізь мокрі від води, сильно пошкоджені двері. Коридор - 4,9 кв.м., зі стелі ллється вода, яка потрапляє в електрощиток, пошкоджений домофон та вхідні двері. Ванна кімната та санвузол 3,3 кв.м.: зі стелі тече вода. Причиною залиття, аварії, що трапилась на системі ХПВ є розрив квартирного фільтру під мийкою в кухні в квартирі 81 (а.с. 212-213 том 1). Внаслідок вказаного залиття позивачу було завдано майнову шкоду у вигляді пошкодженого майна, розмір якого відповідно до висновку експерта № 3 за результатами проведення будівельно-технічного дослідження, складеного 12 квітня 2018 року судовим експертом Рибкіним В.П., становить 55740,86 грн. (а.с. 60-184 том 1). Відповідно до частин першої та другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України №927/11207 від 25.08.2005 року (далі - Правила), передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (п. 2.3.6 Правил). У даних Правилах наведено форму такого акту, а саме додаток № 4, з якого вбачається, що факт залиття квартири та його наслідків фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Таким чином, акт, який складається у разі залиття квартири, повинен відповідати формі та змісту, які встановлені Правилами. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду № 61-4574св18 від 21.02.2018р. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч вищевказаному, акт, який на думку позивача є доказом завдання [PERSON] йому майнової шкоди, не відповідає вимогам, встановленим Правилами, а саме: в ньому не зазначено перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовну вартість, прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; форма власності квартири. Акт складено без присутності відповідача. Суд не бере до уваги посилання позивача на висновок експерта № 3, складений 12 квітня 2018 року судовим експертом Рибкіним В.П., як доказ завдання позивачу шкоди саме [PERSON] , оскільки сам по собі такий висновок не може бути достатнім та допустимим доказом даної обставини. Враховуючи вищевказане, суд доходить висновку, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів неправомірних дій щодо залиття квартири саме [PERSON] , а відтак і про достатність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, тому за рахунок відповідача не відшкодовуються. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed