Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

Позивач [PERSON] 19.05.2015 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказав, що він перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 23.06.1990 року. Від спільного шлюбу в них спільних дітей немає. Сімейне життя між ним та відповідачем не склалося. Причинами розладу в шлюбно-сімейних відносинах стали припинення взаєморозуміння між ними, відсутність спільних поглядів на життя та сімю. В звязку з чим, між ними виникали непорозуміння та суперечки. Вже тривалий час сімейні стосунки між ними відсутні, спільне господарство не ведеться. Вважає, що примирення між ними неможливо. Просив суд, розірвати шлюб між ним та [PERSON], зареєстрований 23.06.1990 року Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану, під актовим записом № 389. Позивач в судове засідання не зявився. Надав суду заяву в якій підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи у встановленому законом порядку повідомлений, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 224 ЦПК України, за згодою позивача, суд вважає за можливе вирішити справу у відсутності відповідача, на підставі наявних в ній даних і доказів, з постановленням заочного рішення. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог встановив наступне. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії I-НО № 350713, виданого повторно 02.07.2014 року Донецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 23.06.1990 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 389. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «Сергійчук». Натомість, суд звертає увагу, що з наданої копії паспорту відповідачки, серія ВЕ 536718 виданого 21.12.2001 року Ворошиловським РВ ГУМВС України в місті Донецьку, її прізвище зазначено «Сергейчук». Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що мають істотне значення. При цьому суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] припинили шлюбні відносини, не проживають однією сімєю і не ведуть сумісне господарство, за цей час подружжя не здійснили дій щодо збереження сімейних стосунків, між ними встановились неприязні взаємовідносини. Суд вважає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку суперечить моральним засадам суспільства. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд, приймаючи до уваги існуючі взаємини між подружжям, ступінь конфліктних відносин та причини розлучення, небажання кожного з них продовжувати шлюбні відносини, дійшов висновку, що подальше спільне життя [PERSON] та [PERSON] і збереження їх сімї неможливе і суперечить інтересам кожного з них, що має істотне значення, заява відповідає дійсній волі чоловіка, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Outcome: approved