Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON] 21.08.2017р. звернулася до суду з даним позовом, який обґрунтувала тим, що знаходячись у шлюбі з відповідачем [PERSON] народила 5.05.2016 року сина [PERSON], який проживає з нею. Оскільки сторони фактично разом не проживають, просить суд визначити місце проживання дитини з нею. Представник позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Представник відповідача не проти задоволення позову. Представники третьої особи до суду не явився. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову, з наступних підстав. Згідно\~ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до\~ст. 3 СК України сім'я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до ч.1\~ст. 14 СК України\~здійснення сімейних прав є такими, що тісно пов'язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі. В контексті викладеного слід розуміти, що право матері на утримання\~\~- це лише її право. Воно не може бути передане іншій особі, а тому здійснення сімейних прав не може полягати у їх відчуженні іншим особам. Згідно\~ст. 160 СК України\~встановлено право батьків на визначення місця проживання дитини, яка не досягла десяти років. З конструкції даної статті убачається, що батьки можуть домовитися про те, що дитина житиме з одним із них, бабусею, іншим родичем чи в спецшколі-інтернаті. Такий договір, як і будь-який інший, не може бути змінений за волею одного з батьків. Частиною 1\~ст. 161 СК України\~передбачено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. Згідно зі\~ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»\~батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В положенні принципу 6 «Декларації прав дитини» Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 p., зазначено, що «дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків, у всякому випадку в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю». Судом встановлено, що позивач перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, 5 травня 2016 року народила сина [PERSON], який мешкає з нею. Батьком дитини записаний відповідач. 17.01.2018р. рішенням Київського районного суду м.Одеси шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Третя особа надала суду висновок №35/01-11 від 29.01.2018р. згідно якого вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] [INFO] з матірю. На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що дитина не досягла такого віку та рівня розвитку,\~в якому б усвідомлювала сутність спірного питання, суд не вбачає необхідності зясовувати думку дитини в суді щодо визначення її місця проживання, і, приходить до висновку, що місце проживання дитини має бути визначено з матірю.

Outcome: approved