Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] 25.09.2015 року звернулась до суду з позовом про визнання права власності на ? частину квартири [ADDRESS], що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Зміст позовних вимог полягає в наступному: позивач та відповідач уклали шлюб 29 липня 1995 року, шлюб розірвано рішенням Ямпільського районного суду Сумської області від 05.05.2014 року. В період шлюбу за спільні кошти на підставі договору купівлі-продажу від 08.04.2002 року відповідачем була придбана квартира [ADDRESS] жилою площею 29,6 кв.м., загальною площею 51,6 кв. м. Позивач, посилаючись на ст.ст. 60, 70 Сімейного кодексу України та ст. 372 Цивільного кодексу України, а також на те, що спірне майно квартира була придбана в період проживання однією сімєю з відповідачем, просить суд визнати за нею право власності на 1\\2 частину вищезазначеної квартири. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена була належним чином та завчасно. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в силу вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України належним чином, будь-яких клопотань, заяв від нього не надходило. В судовому засіданні інтереси позивача [PERSON] захищав представник - адвокат [PERSON], який вважав за можливе справу розглядати без участі позивача та відповідача. В судовому засіданні представник позивача - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, визнати за позивачкою право власності на ? частину вказаної квартири, вказуючи на те, що згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. А відповідно до вимог ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. При цьому наголосив, що про поділ спільного сумісного майна чи виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності питання не ставить. Зазначив, що позовні вимоги - саме про визнання права власності на ? частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не обґрунтований і не підлягає задоволенню виходячи з наступного: В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON], [INFO], та [PERSON] (прізвище до укладення шлюбу Лучина) [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 29.07.1995 року в Виконкомі Свеської селищної ради Ямпільського району Сумської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 28 /а.с.6/. Відповідно до договору купівлі-продажу /а.с. 7/, 08 квітня 2002 року [PERSON] купив у [PERSON] двокімнатну квартиру загальною площею 51,6 кв.м, житловою площею 29,6 кв.м., що знаходиться в смт. Свеса Ямпільського району Сумської області по вулиці Куйбишева будинок під номером 3-а (три «а») квартира під номером 139 (сто тридцять девять), 08 квітня 2002 року договір посвідчено [PERSON] - державним нотаріусом Ямпільської районної державної нотаріальної контори, 12 серпня 2002 року вищезазначений договір зареєстровано в Глухівському МБТІ. Заочним рішенням Ямпільського районного суду Сумської області від 05.05.2014 року розірвано шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрований 29.07.1995 року в Виконкомі Свеської селищної ради Ямпільського району Сумської області, актовий запис № 28, рішення суду набуло законної сили 26.05.2014 року /а.с. 8/. Згідно розяснень, викладений в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014\~за № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» ухвалюючи рішення, суд згідно з частиною першою статті 214 ЦПК має визначити, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Також ст. 70 СК України наголошено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не зазначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, вказана квартира, яку сторони набули у шлюбі, належить їм на праві спільної сумісної власності. За умови відсутності письмових договорів між ними щодо цього майна, їх частки в ньому при поділі відповідно до ст. 70 СК України є рівними. Позивач [PERSON], як зазначив її представник [PERSON] в судовому засіданні під час розгляду справи, питання про поділ спільного сумісного майна (квартири) чи виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності питання не ставить. Згідно ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Статтею 369 ЦК України визначено порядок здійснення права спільної сумісної власності. Згідно ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 ЦК України, згідно якої співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014\~за № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розглядаючи позови, пов'язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (частина четверта статті 355 ЦК), тобто діє презумпція спільної часткової власності. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Отже, якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається з урахуванням вкладу кожного із співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Частка суб'єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Згідно розяснень, викладених в пункті 3 цієї Постанови право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). При цьому неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви чи залишення її без руху, а в певних випадках за таких обставин може бути відмовлено в позові. У звязку з викладеним, заявлений позов не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed