Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

Позивач, 17 січня 2017 року звернулась до Шевченківського районного суду Харківської області з вищевказаною позовною заявою. В судовому засідання представник позивача який діє на підставі довіреності, після уточнення позовних вимог,просив їх задовольнити у повному обсязі. В обгрунування позовних вимог зазначив, що [PERSON] працювала в Шевченківській загальноосвітній школі №1 І-ІІІ ступенів на посаді вчителя початкових класів. Даний учбовий заклад підпорядкований відділу освіти Шевченківської РДА Харківської області. З 1 липня 2016 року по 26 серпня 2016 року позивачка знаходилася у щорічній відпустці, але при наданні їй даної відпустки допомога на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу виплачена не була. 31 серпня 2016 року y наказом №76-к [PERSON] була звільнена з посади вчителя вищезазначеного учбового закладу, на підставі ст.38 Кодексу Законів про працю України, за власним бажанням ,у звязку з виходом на пенсію за вислугою років. При звільненні відповідач не виплатив заборгованість з допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу в сумі 2 255.00 грн. Звернувшись з листом до відповідача щодо виплати заборгованості, їй було розяснено, що допомога на оздоровлення за 2016 рік виплачується тільки працюючим педагогам. Після звільнення з 31 серпня 2016 року по 17 січня 2017 року пройшло 4 місяці 15 днів, відповідач до цього часу з нею не розрахувався. В добровільному порядку відповідач відмовляється провести розрахунки після її звільнення тому вона звернулася до суду та просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по допомозі на оздоровлення за 2016 рік в сумі 2 255.00 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 19636.25 грн. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, з обґрунтування заперечень зазначив , що [PERSON], дійсно працювала в Шевченківській загальноосвітній школі №1 І-ІІІ ступенів на посаді вчителя початкових класів, яка підпорядкована відділу освіти Шевченківської районної державної адміністрації. За наказом №76-к від 31 серпня 2016 року була звільнена за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію за вислугою років. На час звільнення [PERSON] 31 серпня 2016 року додаткові кошти для виплати допомоги на оздоровлення не виділялися. В звязку з цим виплата не передбачалась кошторисом. Відповідно до положень ст.ст.47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Всі виплати, належні [PERSON], були здійснені відповідно до чинного бюджетного законодавства і в повному обсязі. Заборгованості перед [PERSON] з боку відділу освіти відсутня. Також відмітив ,що на час звільнення позивач у повному обсязі володіла вказаною інформаціє та мала час для захисту своїх прав. Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи дійшов наступного. Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріали справи містять відомості трудової книжки ( серія БТ-ІІ №1054962 від 10 вересня 1984 року), виданої на імя [PERSON], [INFO] згідно якої,наказом №236 від 20 серпня 1985 року,остання була зарахована на посаду вчителя початкових класів Шевченківської середньої школи №1, 29 липня 2011 року, даний навчальний заклад було змінено на Шевченківську загальноосвітню школу №1 І-ІІІ ступенів Шевченківської районної ради Харківської області. Наказом №76-к по Шевченківському відділу освіти від 29 серпня 2016 року [PERSON] була звільнена 31 серпня 2016 року з роботи за власним бажанням, у звязку з виходом на пенсію за вислугою років за положеннями ст.38 КЗпП України. При звільнені з [PERSON] був проведений розрахунок відповідно до положень ст. 47,116 КЗпП України. 9 грудня 2016 року [PERSON] звернулася в письмовій формі до начальника відділу освіти Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області, з проханням виплатити їй матеріальну допомогу на оздоровлення при наданні відпустки, яка не була виплачена їй при звільненні. Аналізуючи правові підстави даного позову суд виходить з наступного. Згідно положень ст. 47,\~116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Стаття 117 КЗпП України\~передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Отже, зміст наведених норм дає підстави для висновку, що на підприємство, установу, організацію покладено обов'язок провести повний розрахунок з працівником та виплатити всі належні йому суми. У разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена\~ст.117 КЗпП України\~відповідальність. Статтею 47 КЗпП України передбачено у день звільнення працівникові обов'язково необхідно видати належно оформлену трудову книжку та провести з ним остаточний розрахунок. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати працівнику копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Працівнику у разі звільнення виплачуються: заробітна плата за фактично відпрацьований час у місяці звільнення; грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей (ст. 83 КЗпП, ст. 24 Закону «Про відпустки» № 504/96-ВР). Судом встановлено та не заперечуються сторонами той факт,що наказом №76-к по Шевченківському відділу освіти від 29 серпня 2016 року [PERSON] була звільнена 31 серпня 2016 року з роботи за власним бажанням, у звязку з виходом на пенсію за вислугою років за положеннями ст.38 КЗпП України. Також,представником позивача не заперечується факт видачі [PERSON] трудової книжки та розрахунку при звільнені. Враховуючи викладене вище , суд дійшов висновку ,що вимога про стягнення виплати на оздоровлення та стягнення середнього заробітку за затримку її виплати не підлягає задоволенню, при цьому виходить з наступного. Ст. 57 Закону України «Про освіту», гарантує державою ,педагогічним та науково-педагогічним працівникам допомогу на оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі місячного посадового окладу. Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік»\~(«Прикінцеві положення» п.11) норми і положення\~ст..57 Закону України «Про освіту»\~застосовуються у порядку та розмірах, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевих бюджетів та бюджету Фонду соціального страхування України. Згідно довідки №127 від 8 лютого 2017 року відділу освіти Шевченківської РДА,у звязку з відсутністю лімітних призначень матеріальна допомога на оздоровлення на період звільнення не нараховувалась та не виплачувалась. Позивач та її представник просить стягнути з відповідача виплату на оздоровлення та просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 19 636.25 грн. Основним документом, на даний час щодо обчислення середнього заробітку є Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою КМУ від 8 лютого 1995 року зі змінами № 100. Згідно п. 4 п.б даного порядк\~при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством не враховуються: б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо). Таким чином , виплата на оздоровлення є одноразовою виплатою та до розрахунку виплат при звільненні та середнього заробітку не входить. \~Також зазначає, що КЗпП України в ч.1 ст.233 передбачає, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Частина друга ст.233 КЗпП України визначає ,що звернення стосовно заробітної палати можливо без обмеження будь-яким строком. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а тому працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Поважними ж причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог\~ ЦПК \~визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій. Окрім того частиною 2 ст. 16 Цивільного кодексу України ,передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайного справа та інтересу у відповідній спосіб. Враховуючи викладене , суд дійшов висновку,що позивач дізналась про порушення свого право на отримання виплати на оздоровлення 31 серпня 2016 року . Звернулась до відповідача з вимогою про виплату вказаної допомоги 9 грудня 2016 року , до суду звернулась 17 січня 2017 року , тобто з пропуском строку звернення до суду , вимог про поновлення строку для звернення за захистом порушеного права не заявляла . Оцінивши надані докази у їх сукупності ,надавши їм належну правову оцінку, врахувавши , що вимоги позивача пов'язані не зі стягненням середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні , а одноразової виплати, вважає ,що позивач звернулась не у той спосіб захисту свого порушено права, у звязку з чим , її позовні вимоги задоволенню не підлягають. Судовий збір відповідно до положень ст. 88 ЦПК України залишити за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed