Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

Позивач [PERSON] , жителька [ADDRESS] , звернулася в суд з позовом до [PERSON] , зареєстрованої по [ADDRESS] , в якому просить усунути перешкоди у користуванні належним їй на підставі договору купівлі-продажу житловим будинком [ADDRESS] , шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку, зареєстрованого в реєстрі за №2251 від 21.12.1979 р. Відповідно до довідки №99 від 27.01.2021, виданої Городенківською міською радою, у даному житловому будинку зареєстровано шестеро людей, а саме: [PERSON] , [INFO] - позивач; [PERSON] , [INFO] - син позивача; [PERSON] , [INFO] - невістка позивача; [PERSON] , [INFO] - внук позивача; [PERSON] , [INFO] - внук позивача; [PERSON] , [INFO] - син позивача. Однак, відповідач [PERSON] на даний час прописана (зареєстрована) за вищевказаною адресою, хоча, фактично понад три роки в зазначеному житловому будинку не проживає, оскільки між нею та сином позивача в 2019 році розірвано шлюб. Оскільки, за адресою: [ADDRESS] колишня невістка позивача - відповідач [PERSON] не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, позивач не може скористатись правом на отримання субсидій на житлово-комунальні послуги. Звернення позивача до суду із даною позовною заявою про позбавлення права користування житловим приміщенням - є однією із форм захисту власником своїх прав. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, з підстав викладених в ньому та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася повторно, хоча була повідомлена про день, час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення про виклик її до суду на офіційному сайті Судової влади України. Поштові відправлення з судовими повістками, що неодноразово направлялися відповідачу за адресою реєстрації її місця проживання повернулися до суду без вручення, з довідками «Укрпошта», причина повернення - «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідач причин неявки суду не повідомила, відзив не подала. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення судового засідання судом не встановлено, судом прийнято рішення про проведення судового засідання за відсутності відповідача. Суд, заслухавши позивача [PERSON] , свідків, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Згідно копії договору купівлі - продажу (другий примірник, що має силу оригіналу) від 21.12.1979, [PERSON] купила в [PERSON] жилий будинок без господарських будівель, що знаходиться в [ADDRESS] . Дане домоволодіння зареєстроване 21.12.1979 на праві особистої власності за [PERSON] в Коломийському МБТІ в реєстровій книзі під № 974. [PERSON] після реєстрації шлюбу (актовий запис № 8 від 13.08.1977 р.) з [PERSON] , присвоєно прізвище « [PERSON] », що стверджується копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00032621252, виданого 16.09.2021 Городенківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Даний шлюб розірвано (актовий запис № 50 від 08.06.1983), після розірвання шлюбу їй присвоєно прізвище - [PERSON] , що доводиться копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] , виданого 08.06.1983. Із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 256044744 від 12.05.2021 слідує, що відомості про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження відносно [PERSON] , відсутні. Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої Законом, за умов якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. До 2013 року реєстрація права власності на квартири, житлові будинки, нежитлові приміщення та інше нерухоме майно, проводилася Бюро технічної інвентаризації, із видачою про це документів (Витягів) або проставленням відповідних штампів (відміток) на самому документі. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] . За ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно, тимчасово. Ст. 310 згаданого кодексу визначено, що фізична особа має право на місце проживання. За даними реєстру територіальної громади відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується повідомленням Городенківської міської ради № 1667 від 07.06.2021, отриманим на запит суду. Із довідки № 99 від 27.01.2021, виданої виконавчим комітетом Городенківської міської ради [PERSON] , 1953 р.н. вбачається, що в [ADDRESS] проживають: [PERSON] , 1988 р.н. - син; [PERSON] , 1988 р.н. - невістка; [PERSON] , 2007 р.н. - внук; [PERSON] , 2010 р.н. - внук; [PERSON] , 1993 р.н. - син. Згідно акту № 36 обстеження житлово-побутових умов домогосподарства з метою підтвердження фактичного місця проживання осіб, складеного 26.04.2021 комісією Городенківської міської ради з гуманітарних питань, соціального захисту населення та молодіжної політики, за адресою вул. Шкільна, 9 м. Городенка встановлено факт фактичного місця проживання наступних осіб: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , будучи зареєстрованою, в даній квартирі не проживає; [PERSON] , [INFO] , будучи зареєстрованим, в даній квартирі не проживає; [PERSON] , [INFO] , будучи зареєстрованим, в даній квартирі не проживає. Копією рішення Городенківського районного суду Івано-Франівської області від 04 жовтня 2019 року по справі № 342/507/19 (провадження № 2/342/481/2019), що набрало законної сили 04.11.2019, стверджується, що шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що зареєстрований 13.03.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 19 - розірвано. Допитані судом свідки [PERSON] , [PERSON] суду пояснили, що вони є сусідками позивача [PERSON] , проживають по [ADDRESS] . Ствердили, що відповідач [PERSON] є невісткою позивача та більше 5 років не проживає по [ADDRESS] . Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Згідно частини 1 статті 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною 1 ст.317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Із наведеного слідує, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь який час. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Верховний Суд України у постанові від 26 вересня 2019 року в справі №320/1384/17-ц (провадження № 61-48777св18) зробив висновок, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК Української РСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Ст. 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Судом встановлено, що відповідач є колишньою невісткою позивача, не є членом її сім`ї, вона відсутня за зареєстрованим місцем проживання більше трьох років. Реєстрація місця проживання відповідача в належному позивачу житловому будинку перешкоджає їй належним чином реалізовувати свої права власника об`єкта нерухомості, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог. При винесенні рішення судом враховується те, що відповідно до вимог Постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» № 807-ІХ від 17.07.2020 територія колишнього Городенківського району Івано-Франківської області на даний час відноситься до Коломийського району Івано-Франківської області. На підставі наведеного,

Outcome: approved