Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] в липні 2017 року звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 02 липня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харьків Харківського міського управління юстиції, посилаючись на те, що у них [INFO] року народилась дитина [PERSON] , але спільне життя не склалось через незгідність характерів. В судовому засіданні 26 липня 2017 року позивач [PERSON] підтримала позов та пояснила, вони проживали сім»єю в м. Харків. Три роки тому померла її мама , і вона за домовленістю з чоловіком разом з дитиною приїхала в м. Білозерське до батька похилого віку здійснювати за ним догляд. Вона працевлаштувалась вчителем в школі . З чоловіком вони спілкуються, їздять одне до іншого , але через припинення постійного сумісного проживання стала відчуватись відчуженість. Вирішити по-іншому питання їх сумісного проживання з урахуванням обставин, що склались , в даний момент не має можливості , бо не може покинути батька, а чоловік має постійне заняття за місцем свого проживання в м. Харків. Відповідач в судове засідання не прибув. Після надання сторонам строку для примирення в судовому зсіданні 19 жовтня 2017 року позивач позов підтримала і зазначила, що ніяких змін у них не сталось , між тим вона влітку 2017 року їздила з сином до чоловіка і знаходилась там два тижні. Але наполягає на розірванні шлюбу. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав та зазначив, що переїзд дружини в м. Білозерське було вимушеним , але вони постійно спілкуються , на рік він відвідує дружину і дитину рази 4, вона також приїжджає в м. Харків. У нього є відчуття любові до дружини, хоча відстань у місці проживанні негативно відбивається він бажає збереження сім»ї. Рішення дружини розлучитися було для нього несподіваним. Вислухавши пояснення осіб , дослідивши матеріали справи , суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, враховуючи наступне. Як встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 02 липня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 2 липня 2011 року. ( а. с. 5). Від шлюбу у подружжя [INFO] року народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.4). З пояснень сторін встановлено, що подружжя три роки тому проживали сумісно в м. Харків , після цього в силу певних обставин за домовленістю з чоловіком позивач переїхала до свого батька в м. Білозерське . Як стверджує позивач роздільне проживання є причиною охолодження відносин і підставою для розірвання шлюбу. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено, єдиною причиною розірвання шлюбу є непорозуміння внаслідок роздільного проживання подружжя. Проте, як зазначено в ст.. 56 ч. 1 СК України, дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання. Сторони пояснили, що у кожного відсутні будь-які стосунки з іншими особами , що могло бути підставою для припинення шлюбно- сімейнї відносин між подружжям. Суд не приймає доводи позивача стосовно того, що фактично подружні стосунки між ними припинені, оскільки сторони самі визнають, що періодично спілкуються і проживають спільно. Згідно з ч. 3 ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу не підлягають задоволенню, оскільки суд вважає, що шлюб можливо зберегти, приймаючи до уваги наявність у сторін малолітього сина [PERSON] . Враховуючи викладене, на підставі ст. ст. 110, 112 СК України,

Outcome: dismissed