Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

Позивач [PERSON] 14 травня 2015 року звернулася до суду з позовом, у якому просить ухвалити рішення про визнання за нею права власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті батька, [PERSON], померлого 23.12.2013 року. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 18.10.2006 року фактично проживає і зареєстрована в [INFO] (колишній «провулок Петрашевського»), 6 кв. 2. Ії батьками є [PERSON] та [PERSON]. 24.12.1988 року вона вийшла заміж і змінила дошлюбне прізвище «С?єдіна» на «Нікіфорова». Трикімнатна ізольована квартира № 2, розташована в м. Харкові по пров. Петрашівському, 6 на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 11.02.2003 року ВПЖФ УКМтаП ГУЕтаКМ Виконавчого комітету ХМР за реєстровим № 6-03-222458, спочатку належала її батькові, [PERSON], матері, [PERSON], особисто їй та її синові, [PERSON], 24.11.2005 року вона була зареєстрована у КП «ХМБТІ». 23.10.2004 року мати померла, заповіту не залишила. 07.12.2005 року батько позивача, [PERSON], як єдиний спадкоємець за законом першої черги після дружини, прийняв спадщину, отримав у ХДНК № 5 свідоцтво про право на спадщину за законом і успадкував 1/4 частину спірної квартири, однак свідоцтво про право на спадщину у державному органі за життя не зареєстрував. 23.12.2013 року батько помер, заповіту не залишив, з його смертю відкрилася спадщина 1/2 частина спірної квартири. Єдиною спадкоємицею померлого батька, є вона, яка на час відкриття спадщини постійно мешкала і була зареєстрована разом зі спадкодавцем за однією адресою в [ADDRESS], тому фактично прийняла спадщину та про відмову від прийняття спадщини не заявляла. У ХДНК № 5 21.05.2014 року була заведена спадкова справа за № 277/2014. Брат позивача, [PERSON], жодних дій, які б свідчили про прийняття ним спадщини після смерті батька, не здійснив, на час відкриття спадку був зареєстрований за іншою адресою, у встановлений законом шестимісячний строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертався. 27.01.2015 року у ХДНК № 5 позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий № 7-28, і успадкувала 1/4 частину квартири, що особисто належала батькові на праві приватної спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.02.2003 року. Це свідоцтво 27.01.2015 року державний нотаріус зареєстрував у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 28.01.2015 року позивач звернулася до ХДНК № 5 із заявою про видачу на її імя свідоцтва про право на спадщину за законом ще на 1/4 частину спірної квартири, яку отримав її батько 07.12.2005 року у ХДНК № 5 після смерті своєї дружини на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, але йому було відмовлено, виходячи з того, що батько цю 1/4 частину квартири у державному органі не зареєстрував, що свідчить про відсутність у нього фактичного виникнення права власності на зазначену частку нерухомого майна. З наведених причин державний нотаріус розяснив позивачеві необхідність звернення до суду для вирішення питання про право власності нацю частину квартири. 19.05.2015 року позивач звернулася до суду з уточненою позовною заявою, у якості відповідача по справі замість первісного, [PERSON], зазначила Територіальну громаду в особі Харківської міської ради, решту позовних вимог залишив без змін. Позивач та її представник [PERSON] в судове засідання не зявилися, надавши суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, на позовних вимогах наполягали. Відповідач про дату і час розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання представник не зявився, заяви про розгляд справи за його відсутністю на надав, заперечень проти позову не надходило. В силу ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 169 та ст.ст. 224-225 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і представник позивача по справі. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Вирішуючи справу по суті позовних вимог, суд виходив з положень ч. 1 і 3 ст. 60 Цивільно-процесуального кодексу України про обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доведенню підлягають обставини, які мають значення для прийняття рішення по справі і по яким у сторін і інших осіб, які приймають участь у справі, виникає спір. Відповідно до вимог ст. 57 Цивільно-процесуального кодексу України доказами являються будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що [PERSON] (уроджена «С?єдіна») О.Ф, [INFO], зареєстрована в [INFO] (колишній «провулок Петрашевського»), 6 кв. 2, що підтверджується копією паспорту (а.с.6). Позивач народилась 26 травня 1971 року, її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження отриманому у Палаці немовлят м. Харкова 07.07.1971 року на підставі актового запису № 6758 (а.с.7). 24.12.1988 року [PERSON] вийшла заміж і змінила дошлюбне прізвище на прізвище чоловіка - «Нікіфорова», що вбачається зі свідоцтва про шлюб, виданого відділом РАЦС Жовтневого районного управління юстиції м. Харкова на підставі актового запису № 1369 (а.с. 8). Трикімнатна ізольована квартира № 2, розташована в м. Харкові по пров. Петрашівському, 6, має житлову площу 40,9 кв.м., загальну 55,1 кв.м. Це вбачається з технічного паспорту на квартиру, виготовленого 29.05.2014 року у КП «ХМБТІ» (а.с. 9,10). Вищезазначена квартира на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 11.02.2003 року ВПЖФ УКМтаП ГУЕтаКМ Виконавчого комітету ХМР за реєстровим № 6-03-222458, за правом спільної сумісної власності належала [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON]. За реєстраційним № 12919457 ця квартира 24.11.2005 року була зареєстрована у КП «ХМБТІ», що підтверджується копією правовстановлюючого документу та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9057370 (а.с. 11,12). 23.10.2004 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтва про смерть, отриманим у міському відділі РАЦС № 4-1 Харківського обласного управління юстиції на підставі актового запису № 2312 (а.с.13). З її смертю відкрилася спадщина 1/4 частина квартири [ADDRESS]. 07.12.2005 року чоловік померлої, [PERSON], як єдиний спадкоємець за законом першої черги у відповідності з вимогами ст. 1261 ЦК України, прийняв спадщину, отримав у ХДНК № 5 свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий № 5-2818, і успадкував 1/4 частину квартири, однак, не зареєстрував це свідоцтво у державному органі (а.с.14). 23.12.2013 року [PERSON] помер, підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом державної РАЦС по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції на підставі актового запису № 16887 (а.с.16). Зі смертю [PERSON]О відкрилася спадщина 1/2 частина квартири [ADDRESS]. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини являється день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина 3 статті 46 ЦК України). Частиною 1 ст. 1221 ЦК України передбачено, що місцем відкриття спадщини являється останнє місце проживання спадкодавця. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, про що передбачено ст. 1217 ЦК України. У випадку відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у випадку не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом отримують особи, визначені у статтях 1261-1265 Цивільного кодексу, про що зазначено у ч. 2 ст. 1223 ЦК України. Заповіту [PERSON] не залишив, що вбачається з Інформаційної довідки за № 40811978 від 01.07.2015 року зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а.с. 47). Єдиною спадкоємицею першої черги за законом померлого у відповідності з положеннями ст. 1261 ЦК України, яка прийняла спадщину у встановленому законом порядку відповідно до вимог Цивільного кодексу України, явилася рідна дочка спадкодавця, позивач по справі. У першу чергу право на спадкування за законом, як передбачено ст. 1261 ЦК України, мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, і батьки. Відповідно до вимог ст. ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємці за заповітом чи за законом мають право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, однак на час її відкриття не проживав постійно зі спадкодавцем, повинний протягом шести місяців з часу відкриття спадщини звернутися до нотаріальної контори із заявою про її прийняття. Як вбачається з матеріалів справи, спадщину після смерті батька позивач прийняла відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на час відкриття спадщини постійно мешкала і була зареєстрована разом зі спадкодавцем за однією адресою в [ADDRESS], про відмову від прийняття спадщини не заявляла. До того ж позивач своєчасно, у встановлений законом шестимісячний строк, а саме 21.05.2014 року, звернулася до ХДНК № 5 із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, після чого була заведена спадкова справа за № 277/2014. Зазначене підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 37430425 (а.с. 17). З матеріалів справи вбачається, що 27.01.2015 року у ХДНК № 5 [PERSON] успадкувала 1/4 частину квартири, що особисто належала її батькові на праві приватної спільної сумісної власності та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий № 7-28, яке 27.01.2015 року державним нотаріусом зареєструвано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що свідчать Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 39460005 від 27.01.2015 року, Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за № 18882275 від 27.01.2015 року та Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 32737959 від 27.01.2015 року (а.с. 18-21). 28.01.2015 року [PERSON] звернулася до ХДНК № 5 із заявою, що зареєстрована в журналі вхідних документів за № 116/02-14, про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом ще на 1/4 частину квартири [ADDRESS], яку отримав її батько після смерті своєї дружини на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.12.2005 року, виданого ХДНК № 5 за реєстровим № 5-2818. Державний нотаріус ХДНК № 5 відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на цю частину квартири, виходячи з того, що право власності [PERSON] на цю 1/4 частину квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину від 07.12.2005 року не зареєстровано, що суперечить приписам цивільного законодавства. На підтвердження цього суду надана письмова відмова державного нотаріуса ХДНК № 5 за № 165/02-14 від 28.01.2015 року (а.с. 23). Вищезазначені обставини про вчинення позивачем дій щодо прийняття та оформлення спадкових прав після свого батька, підтверджується також повідомленням ХДНК № 5 від 02.07.2015 року, додатком до якого є витяги із Спадкового реєстру спадкових справи, видачи свідоцтв про право на спадщину та заповітів (а.с.44-47). Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності і інших речових прав на нерухомі речі, обмеження цих прав, їхнє виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Статтею 1299 ЦК України передбачено, що якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобовязаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Фактично [PERSON] спадщину прийняла, оформити нотаріально не має можливості через те, що за життя спадкодавець не встиг оформити своє право власності на частину квартири та отримати на неї правовстановлюючі документи. За цих обставин позивач не має перешкод для прийняття спадщини, дане рішення є правовстановлюючим документом для реєстрації права власності на нерухоме майно. На підставі викладеного й

Outcome: approved