Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення солідарно з відповідачів суми заборгованості за кредитним договором № 490058377 від 03.03.2008 року в розмірі 1520,08 доларів США та судові витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування свої вимог позивач зазначив, що 03.03.2008 року між ЗАТ «Альфа Банк», який в подальшому був перейменований в [PERSON] акціонерне товариство «Альфа-Банк», та відповідачкою [PERSON] укладено кредитний договір № 490058377, на підставі якого [PERSON] отримала від позивача кредитні кошти в сумі 10316,83 доларів США. Відповідно до умов вказаного кредитного договору [PERSON] зобовязалася в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком № 1 до нього, а саме Графіком погашення кредиту. Також, 03.03.2008 року між позивачем та відповідачем\~[PERSON] укладено договір поруки № 490058377-П. Відповідно до умов договору поруки [PERSON] поручився за виконання позичальником [PERSON] обовязків, які виникли на підставі кредитного договору. Відповідач [PERSON] взяті на себе зобовязання за кредитним договором належним чином не виконує, у звязку з чим у неї виникла заборгованість перед Банком, яка станом на 03.03.2016 року становить 1520,08 доларів США, що складається з заборгованості за кредитом у сумі 1357,18 доларів США, заборгованості по відсотках в сумі 162,90 доларів США. Посилаючись на вказані обставини позивач просить стягнути солідарно з відповідачів виниклу заборгованість, а також судові витрати по сплаті судового збору. Представник позивача, що діє на підставі довіреності, подав до суду клопотання, в якому позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував, просив розглядати справу без участі представника позивача. Належним чином повідомлена про день, час і місце розгляду справи відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не зявилася, в порушення вимог, передбачених ч. 2 ст. 77 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча відповідно до ч. 3 ст. 74 ЦПК України належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи, однак судова повістка від відповідача повернулася неодноразово до суду за закінченням терміну зберігання. Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обовязки. У звязку з чим , виходячи з вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно ч.2 ст. 77 ЦПК України, у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Статтею 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідачів, які належним чином повідомлені і від яких не надійшло заяви про розгляд справи за їх відсутності, або якщо повідомлені ними причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2\~ст. 197 ЦПК України, судом не здійснювалося. Судом встановлено, що 03.03.2008 року укладено кредитний договір № 490058377 між позивачем та [PERSON], згідно умов якого позичальнику надано кредит в розмірі 10316,83 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14,5 % річних, з датою остаточного повернення 03.03.2013 року (а.с. 9-11). Позичальник зобовязався в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком № 1 до нього, а саме Графіком погашення кредиту. Також, 03.03.2008 року між позивачем та відповідачем\~[PERSON] укладено договір поруки № 490058377-П. Відповідно до умов договору поруки [PERSON] поручився за виконання позичальником [PERSON] обовязків, які виникли на підставі кредитного договору (а.с. 14). Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу [PERSON] кредитні кошти в розмірі 10316,83 доларів США, що підтверджується випискою по особовим рахункам відповідача (а.с. 21). В результаті неналежного виконання [PERSON] умов кредитного договору, станом на 03.03.2016 року вона має прострочену заборгованість за кредитом у сумі 1520,08 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом 1357,18 доларів США та за відсотками 162,90 доларів США. Розмір заборгованності підтверджується наданим суду розрахунком заборгованості (а.с. 20). У відповідності до статті 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України також передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. За ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад.» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ч. 1\~ст. 553 ЦК України\~за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає\~\~перед\~\~кредитором за порушення зобов'язання боржником. Виходячи з вимог ч. 1, 2\~ст. 554 ЦК України\~у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додатково (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга стаття 251 та частина друга стаття 252 ЦК України). Договором поруки не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобовязань боржника за кредитним договором (а.с. 14). Таким чином, у вказаному вище договорі поруки не встановлено строку його дії відповідно до статті 252 ЦК України, а тому підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу . Тобто, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє субєктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. У кредитному договорі строк виконання основного зобовязання чітко визначений: датою остаточного повернення кредиту є 03.03.2013 року (а.с. 9). Отже, кредитор протягом шести місяців, починаючи від цієї дати був зобовязаний предявити позов до поручителя. Однак, банк звернувся до суду із зазначеним позовом лише 09 червня 2016 року, тобто з пропуском шестимісячного строку, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України. На виконання умов кредитного договору позивачем було направлено на адресу відповідачів вимогу за вих. 48987-102 б/б від 03.06.2016 р. про повернення кредиту, сплату нарахованих процентів за користування кредитом і нарахованої неустойки(а.с. 22), але на дату подання позовної заяви вимога не виконана. Тому, зважаючи на невиконання відповідачами зобов'язання стосовно умов повернення кредиту, позивач вправі вимагати стягнення з відповідачів заборгованість по кредиту, заборгованість за відсотками, пеню за невиконання умов договору. Але, враховуючи приписи частини четвертої статті 559 ЦК України та той факт, що на момент звернення банку із зазначеним позовом порука припинилася, позов в частині вимог до відповідача [PERSON] задоволенню не підлягає. Таким чином, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, що були досліджені в судовому засіданні, суд вважає за необхідне частково задовольнити вимоги позивача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідачки [PERSON] підлягає стягненню на користь ПАТ «Альфа-Банк» сплачений позивачем, що підтверджується матеріалами справи (а.с.2), судовий збір у сумі 1378 грн. Аналізуючи наведені обставини, досліджені докази, суд приходить до висновку про наявність правових підстав щодо часткового задоволення вимог позивача та стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивача суми заборгованості за вказаним вище договором у загальному розмірі 1520,08 доларів США та судового збору в сумі 1378 грн. Позовні вимоги до [PERSON] задоволенню не підлягають.

Outcome: partial