Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON] в серпні 2018 року звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що сторони перебувають в шлюбі з 08.07.2014 року. Шлюб зареєстровано відділом ДРАЦС РС Вінницького МУЮ у Вінницькій області. Від шлюбу сторони мають дитину - малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю. Через певний час після реєстрації шлюбу сімейне життя у сторін не склалося. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи постійно виникають сварки, свідком яких нерідко ставала малолітня дитина, яка по мірі дорослішання та розуміння ситуації може зазнати ще й психологічного травмування. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають в сім'ї, він не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім'ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Протягом тривалого часу відповідач взагалі самоусунувся від необхідності матеріально забезпечувати свою сім'ю. Таким чином, спроби відновити стосунки з відповідачем завершувалися невдачею і відносини сторін фактично припинилися, а намагання поновити їх кожен раз набували обрисів ще більшого віддалення. За таких обставин [PERSON] та [PERSON] протягом останніх двох років разом не проживаємо. Шлюб носить виключно формальний характер, а тому збереження шлюбу буде суперечити спільним інтересам сторін. Між сторонами було досягнуто згоди з приводу матеріального утримання дитини і укладено нотаріально посвідчений договір про сплату аліментів на дитину № 3565. Даним договором встановлюється обов'язок відповідача сплачувати на утримання дитини аліменти в розмірі по 3500,00 грн. до досягнення дитиною повноліття. Аліменти повинні бути сплачені відповідачем не пізніше 10 числа кожного поточного місяця за наступний місяць шляхом перерахування суми аліментів на відкритий на ім'я позивача рахунок, реквізити якого було повідомлено відповідачеві до підписання цього договору. Відповідно до умов вказаного договору, донька [PERSON] до досягнення чотирнадцятирічного віку залишається проживати з позивачем, після досягнення чотирнадцятирічного віку місце проживання дитини буде визначатися за спільною згодою батьків. Після припинення шлюбних відносин відповідач зобов'язується приймати спільну і рівну за обсягом з позивачем участь у забезпеченні життя дитини. Позивач гарантує відповідачеві право вільно відвідувати і спілкуватися з дитиною, а також брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджатиме нормальному розвитку дитини. Відповідач не має іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, не має на утриманні інших осіб, зокрема батьків чи осіб, які потребують обов'язкового утримання з його боку. У зв'язку з вищенаведеним позивач звернулася до суду та просила шлюб між нею та відповідачем розірвати, визначити місце проживання доньки з матір'ю та стягнути з відповідача на її користь на утримання доньки аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 3500, 00 гривень, передбачені нотаріально посвідченим договором про сплату аліментів на дитину № 3565, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Служба у справах дітей Вінницької міської ради підтримала свій висновок про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] з матір'ю. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 08.07.2014 року сторони зареєстрували шлюб у відділі ДРАЦС РС Вінницького МУЮ у Вінницькій області, відповідний актовий запис № 1426, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 08.07.2014 року. Від шлюбу у сторін є донька [PERSON], [INFO], відповідний актовий запис № 4118, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.10.2015 року. Судом достеменно встановлено, що спільне подружнє життя сторін не склалося, оскільки останні мають несумісні характери та різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, повага один до одного. Подальше формальне збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам та інтересам їхньої неповнолітньої дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу між сторонами підлягають задоволенню, так як позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує. Що стосується позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, то суд зазначає наступне. Зі змісту заявленої вимоги вбачається, що позивач просить стягнути аліменти на її користь на утримання неповнолітньої доньки в твердій грошовій сумі. Положеннями ст. 184 СК України визначені обставини, за яких аліменти стягуються за рішенням суду у твердій грошовій сумі, такими обставинами, зокрема, є наявність у платника аліментів нерегулярного, мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. Встановлений частиною другою статті 189 СК України порядок стягнення аліментів за виконавчим написом нотаріуса не може бути перешкодою для звернення за захистом порушених прав до суду. Окрім того, законодавець передбачив додаткову можливість спрощеного стягнення аліментів за виконавчим написом нотаріуса саме в інтересах дітей з метою спрощення процедурних питань, але в жодному разі цим правом не обмежив право на судовий захист. Стягнення заборгованості за аліментами відповідно до статті 194 СК України не стосується правовідносин, що виникли, оскільки стягуються або за наявності виконавчого листа або в порядку, визначеному статтею 187 СК України, в той час як у цій справі заявлено про стягнення аліментів на підставі укладеного між батьками договору. Судом встановлено, що 04.07.2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про сплату аліментів на дитину, який посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А. та зареєстрований в реєстрі за № 3565. Даним договором встановлюється обов'язок батька сплачувати на утримання дитини аліменти в розмірі 3500,00 грн., не пізніше 10 (десятого) числа кожного місяця, до досягнення дитиною повноліття. Надаючи оцінку правовій природі п. 2 договору про сплату аліментів на дитину, укладеного між сторонами 04.07.2018 року, суд зазначає, що виклавши вказаний пункт за таким змістом, сторони фактично встановили підстави, порядок та розмір аліментів на утримання неповнолітньої доньки Марічки, що в свою чергу відповідає положенням ст. 181 СК України в частині встановлення способу виконання батьками обов'язку по утриманню дитини за домовленістю між собою. Враховуючи, що сторони умовами договору вже погодили підстави, порядок та розмір сплачуваного утримання на дитину (аліментів), встановлення розміру аліментів судом призведе до подвійного стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, а тому зазначена позовна вимога задоволенню не підлягає. Суд звертає увагу позивача на те, що у разі відмови від договору про сплату аліментів на дитину, його розірвання, визнання недійсним в цілому чи в частині наявного права на утримання дитини, остання не позбавлена можливості повторно звернутись до суду із вимогою про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини до досягнення нею повноліття з підстав визначених Главою 15 Сімейного кодексу України. З приводу вимоги про визначення місця проживання доньки, суд зазначає наступне. Як встановлено в судовому засіданні дитина на даний час проживає разом з матір'ю, за адресою: [ADDRESS]. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними або законодавчими органами, першочергова увага надається якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до положень принципу статті 6 Декларації прав дитини Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року в якому зазначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків, у всякому випадку в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до ст. 29 ЦК України місце проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Крім того, ст. ст. 160 ч. 1, 161 ч. 1 і ч. 2 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, та вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, яка ратифікована Україною 27.09.1991 року, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно із ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У ч. 1, 2 ст. 15 даного Закону зазначено, що батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради № 31-00-011-58424 від 06.12.2018 року про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] з матір'ю [PERSON] Враховуючи викладене, а також визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку про доцільність визначення місця проживання дитини [PERSON], [INFO], разом з матір'ю [PERSON] Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] 704,80 грн. судового збору на користь [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: partial