Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

Позивач [PERSON] 18 червня 2020 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, покликаючись на те, що з 27 листопада 2007 року вони перебувають у шлюбі. Від шлюбу з відповідачем у них є донька [PERSON] , [INFO] . Нормальні сімейні відносини у них не склалися, [PERSON] не рахувалася з його інтересами, поглядами на життя, ставила власні інтересе вище сімейних. В результаті такої поведінки [PERSON] між ними виникали сварки, під час яких поглиблювався їхній сімейний розлад, який має стійкий характер. Шлюб між сторонами є лише формальним, оскільки вони не поважають та не люблять один одного, подружнє життя припинили 7 років тому назад. Продовжувати такі шлюбні відносини позивач не бажає. Просить шлюб розірвати. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, додав, що подружні стосунки припинені з лютого 2013 року та зазначив, що має намір створити іншу сім`ю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причина неявки суду невідома, заперечень суду не надала, позивач не заперечував проти винесення заочного рішення, у зв`язку з чим у відповідності до ст.280 ЦПК України, суд розглядає справу без присутності відповідача, постановляючи заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб у Залізничному районному у місті Львові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 27 листопада 2007 року, актовий запис №334,від сумісного життя мають доньку [PERSON] , [INFO] , з лютого 2013 року подружні стосунки припинені остаточно. Спору з приводу місця проживання дитини не виникає. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідало б інтересам одного із них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Статтею 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР(475/97-ВР) від 17.07.1997) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що відповідає ст. 51 Конституції України. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Судом встановлено, що шлюб між сторонами є лише формальним, сторони не підтримують подружніх відносин, миритися не бажають. Суд вважає, що сім`я розпалася остаточно, розлад носить стійкий і тривалий характер, збереження сім`ї неможливе, подальше збереження родини суперечить інтересам сторін і веде до загострення взаємовідносин, шлюб існує формально, а тому його слід розірвати. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позову знайшли своє повне ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судовий збір в розмірі 840,80 грн., який був сплачений ним під час звернення до суду.

Outcome: approved