Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

Позивач [PERSON] 19.02.2020 року звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, обґрунтування якої зазначила, що вони з відповідачем з 20.07.2018 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, але спільне життя не склалось і вони вже тривалий час вони мешкають окремо. На теперішній час в Селидівському міському суді Донецької області перебуває позовна заява про розірвання шлюбу. Від спільного шлюбу подружжя має дитину, сина - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] . Натомість зареєструвати дитину у встановленому законом порядку вона не має можливості, оскільки відповідач не надає своєї згоди на це. У зв`язку з чим, просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] , [INFO] .. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 03.03.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 06.04.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та проти задоволення позовних вимог не заперечує. Представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Органу опіки та піклування Селидівської міської ради - Колісник І.О. в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та просить суд долучити до матеріалів справи висновок органу опіки та піклування Української міської ради № 02-22/4 вих. 236 від 10.07.2020 року, акти обстеження умов проживання малолітньої дитини від 10.07.2020 року та акт обстеження умов проживання батька малолітньої дитини від 05.08.2020 року. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків,встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюбу серії [NUMBER] від 20.07.2018 року, [PERSON] та [PERSON] 20.07.2018 року зареєстрували шлюб у Територіальному відділі запису актів цивільного стану м. Воркути Міністерства юстиції Республіки Комі Російська Федерація, актовий запис № 315. Після укладення шлюбу прізвище дружині залишено « [PERSON] ». Від шлюбу сторони мають малолітню дитину: сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 26.11.2018 року, виданого Територіальним відділом записів актів цивільного стану м. Воркути Міністерства юстиції Республіки Комі Російська Федерація. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи № 2969 від 30.09.2019 року, виданої Відділом реєстрації місця проживання громадян Селидівської міської ради, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки № 6113/091-530-5226 від 18.12.2018 року, виданої Генеральним консульством України в Санкт-Петербурзі Російської Федерації, [PERSON] , [INFO] , зареєстровано громадянином України. Згідно довідки № 08-4/2118 від 25.02.2020 року, виданої Відділом реєстрації місця проживання громадян Селидівської міської ради, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно акту про фактичне не проживання № 4113 від 13.11.2019 року, складеного виконкомом Української міської ради, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але фактично не мешкає за вказаною адресою, у зв`язку із знаходженням за межами України. Відповідно до акту про фактичне не проживання № 4136 від 25.11.2019 року, складеного виконкомом Української міської ради, [PERSON] та малолітній [PERSON] зареєстровані, але фактично не мешкають за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту про фактичне проживання № 4137 від 25.11.2019 року, складеного виконкомом Української міської ради, [PERSON] та малолітній [PERSON] фактично мешкають за адресою: [ADDRESS] . Згідно висновку виконкому Української міської ради № 02-22/4 вих. 578/1 від 24.12.2020 року, Орган опіки та піклування Української міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] . Згідно акту обстеження умов проживання від 10.07.2020 року, складеного Орган опіки та піклування Селидівської міської ради, [PERSON] проживає разом із малолітнім [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В житловому приміщені умови проживання є задовільними. Санітарно-гігієнічні умови відповідають встановленим нормам, в квартирі чисто та затишно. В наявності зручності: пічне опалення, електрообігрівачі, водо- та електропостачання, меблі придатні для користування (диван, крісла, двоспальне ліжко, полиці для книг та речей, шафа для одягу, письмовий стіл та стільці, тощо), побутова техніка, два телевізори, тощо. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: є окремий куточок для відпочинку разом із матір`ю, шафа для одягу, дитячий візочок, одяг, взуття, м`які та розвиваючі іграшки, книжки, речі повсякденного вжитку в достатній кількості. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 05.08.2020 року, складеного Орган опіки та піклування Селидівської міської ради, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В житловому приміщені умови проживання є задовільними. В наявності зручності: водо- та електропостачання, індивідуальне опалення (вугільний котел), меблі (диван, крісла, три ліжка, шафа для одягу, тумба, письмовий стіл та стілець, меблевий та кухонний гарнітури), побутова техніка (телевізор, комп`ютер, холодильник, електронна мікрохвильова піч, пральна машинка-автомат). На час відвідування в квартирі ведеться почтовий ремонт. Для виховання та розвитку дитини умови створено частково: є місце для ігор та відпочинку, пальне місце, дитячі книжки, іграшки, розвиваючі ігри, речі, одяг та взуття відсутні. Згідно висновку виконкому Української міської ради № 02-22/4 вих. 236 від 10.07.2020 року, Орган опіки та піклування Української міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] . Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної ради України 27.02.1991 року, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Визначальним у вирішенні даної позовної вимоги є принцип Міжнародної декларації прав дитини, проголошеною Генеральною асамблеєю ООН «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю». Згідно статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Так, принцип статті 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що випливає як зі змісту статті 141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини, тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, рівно як і батько дитини, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини батьки можуть реалізувати свої права шляхом домовленості між собою щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дитини до досягнення нею віку 14 років. Згідно зі статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги визнання позову відповідачем, з метою захисту найвищих інтересів дитини, для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя, суд вважає, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved