Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

Позивач [PERSON] 01.08.2016 року звернулася до суду з вищезазначеним позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що вона являється власником житлового будинку №7 по вулиці Степова в с. Одрадівка Новотроїцького району Херсонської області. В даному будинку зареєстровано місце проживання її доньки та онуки - відповідачів по справі. З жовтня 2013 року відповідачі у зазначеному будинку не проживають, у зв'язку з чим вона вимушена сама нести витрати на утримання та обслуговування будинку. У добровільному порядку змінити реєстрацію відповідачі не бажають. На підставі ст. 71,72 Житлового кодексу України, просила визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування зазначеним вище будинком. Позивачка до судового засідання не зявилася, направила до суду заяву про слухання справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягла та просила її позов задовольнити повністю. Судові витрати просила віднести на її рахунок. Відповідач 1,2 до судового засідання не зявилися направили до суду заяву про слухання справи у їх відсутність, позов визнають повністю. Перевіривши матеріали справи, враховуючи доводи позивача в обґрунтування та визнання позову відповідачами, суд вважає що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановленні такі факти та відповідні їм правовідносини. Дані відносини є житловими правовідносинами і регулюються нормами діючого Житлового кодексу Української РСР ст. 71, 72, 150, 157; ст. 317 ч.1, 319, 383, 386, 405 ЦК України; п. 11 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 12.04.1985 року із змінами, винесеними згідно з Постанови Пленуму ВСУ №2 від 10.03.89, №13 від 25.12.92, №15 від 25.05.98 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України». Відповідно до ст. 405 ЦК України,\~\~\~\~ члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У судовому засіданні встановлено, згідно довідки сільської ради №855 від 27.07.2016 року, факт належності на праві приватної власності позивачу [PERSON], житлового будинку № 7, розташованого по вулиці Степова в с. Одрадівка Новотроїцького району Херсонської області. У вказаному житловому будинку також зареєстровано місце проживання доньки [PERSON] та онуки [PERSON], останні за місцем реєстрації не проживають більше трьох років. Враховуючи, що відповідачі відсутні за місцем реєстрації: Херсонська область, Новотроїцький район, с. Отрадівка, вулиця Степова №7 більш ніж три роки без поважної причини, домовленості з даного приводу між сторонами не було, суд вважає необхідним визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки порушуються права позивачки як власника будинку. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачка довела в суді факт належності їй житлового приміщення та факт не проживання відповідачів більше трьох років, а отже понад встановлений законом онорічний строк. Тому є підстави для задоволення позову і визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Оскільки позов задоволений повністю, та враховуючи думку позивачки, яка просила судові витрати віднести на її рахунок, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати в сумі 551,20 гривень віднести за рахунок позивача і з відповідачів не стягнути. На підставі ст. 71, 72, 150, 157 ЖК Української РСР; ст. 317 ч.1, 319, 383, 386, 405 ЦК України; п. 11 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 12.04.1985 року із змінами, винесеними згідно з Постанови Пленуму ВСУ №2 від 10.03.89, №13 від 25.12.92, №15 від 25.05.98 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»; ч. 1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» і

Outcome: approved