Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

Позивач [PERSON] 07.08.2020 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Віссон Лайт» про зобов`язання прийняти рішення щодо звільнення з посади, видачу трудової книжки та проведення повного розрахунку, яким з урахуванням заяви про уточнення позовних просить зобов`язати відповідача прийняти рішення щодо звільнення [PERSON] з посади директора ТОВ «Віссон Лайт» та видати йому трудову книжку та провести повний розрахунок на дату прийняття рішення про звільнення. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він був прийнята на посаду директора ТОВ «Віссон Лайт» відповідно до протоколу № 4 Загальних зборів учасників ТОВ «Віссон Лайт» від 03.07.2015 року. Зазначив, що 03.04.2020 року засобами поштового та електронного зв`язку ним було направлено заяву про його звільнення з посади директора за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП. Не отримавши неякої відповіді на його заяву, він 28.05.2020 року звернувся до Державної служби України з питань праці щодо можливого порушення його прав на розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Листом від 26.06.2020 року Головного управління Держпраці у Київській області позивача було повідомлено про порушене право на звільнення з ініціативи працівника та обов`язок власника або уповноваженого органу видати в день звільнення належно оформлену трудову книжку та провести повний розрахунок, в зв`язку з чим змушений звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 31.08.2020 року було відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд в порядку загального позовного провадження. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від позивача до суду надійшла заява, якою останній позовні вимоги підтримує та просить розгляд справи провести за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду відзив, яким в задоволенні позову просить відмовити посилаючись на обставини викладені у відзиві. Представник ТОВ « Віссон Лайт» в судове засіданні не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Враховуючи наведене, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] відповідно до протоколу № 4 Загальних зборів учасників ТОВ «Віссон Лайт» від 03.07.2015 року був прийнятий на посаду директора ТОВ «Віссон Лайт» (а.с. 6-8). Судом встановлено, що 03.04.2020 року [PERSON] подав заяву про звільнення за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП на ім`я директора ТОВ «Віссон Лайт» та Загальних зборів ТОВ «Віссон Лайт», яку позивачем було направлено засобами поштового та електронного зв`язку (а.с. 9-12). Крім того, встановлено, 01.09.2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Віссон Лайт» відповідно до якого продавець [PERSON] передав у власність [PERSON] частку в статутному капіталі ТОВ «Віссон Лайт», яка становить 100 % (а.с. 38). Згідно з частиною першою статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Європейський суд з прав людини вказує, що приватне життя «включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру». Стаття 8 Конвенції «захищає право на особистий розвиток та право встановлювати та розвивати стосунки з іншими людьми та оточуючим світом». Поняття «приватне життя» в принципі не виключає відносини професійного або ділового характеру. Врешті-решт, саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з оточуючим світом. Отже, обмеження, накладені на доступ до професії, були визнані такими, що впливають на «приватне життя» (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України» (Oleksandr Volkov v. Ukraine, N 21722/11, § 165)). З урахуванням положень частини першої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної практики Європейського Суду з прав людини необхідно зробити висновок, що наявність у Єдиному державного реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань інформації щодо позивача як про керівника державного підприємства відноситься до професійної діяльності останнього та охоплюється поняттям «приватне життя». Відомості Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань свідчать, що засновником (учасником) ТОВ «Віссон Лайт» є [PERSON] Згідно зі статтями 21, 24 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату. За змістом статті 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Статтею 23 Загальної декларації з прав людини передбачено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється (стаття 43 Конституції України). Відповідно до пункту четвертого частини першої cтатті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39). За вказівками частини першої статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в інші місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або інвалідом І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Як свідчать матеріали справи, 03.04.2020 року [PERSON] написав заяву на ім`я ТОВ «Віссон Лайт» та Загальних зборів ТОВ «Віссон Лайт» з проханням звільнити із займаної посади директора ТОВ «Віссон Лайт» на підставі статті 38 КЗпП України за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП (а.с. 10). У свою чергу ТОВ «Віссон Лайт» жодних заперечень щодо його звільнення не висловила. На порушення зазначених вимог ТОВ «Віссон Лайт» допустила протиправну бездіяльність, оскільки не вчинила юридично значимих дій, спрямованих на вирішення питання про звільнення позивача з посади директора ТОВ «Віссон Лайт» та оформлення припинення трудових відносин, що свідчить про порушення вимог трудового законодавства і обмеження трудових прав позивача щодо можливості вільно обирати працю, як це передбачено вказаною статтею 43 Конституції України. Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації. За таких обставин, суд приходить до висновку про порушення права позивача на звільнення з роботи з ініціативи працівника, передбачене частиною першою статті 38 КЗпП України, так як не вирішення заяви про звільнення позивача з посади директора є триваючим порушенням його права вільного вибору праці. Частиною другою статті 8 Конституції України передбачено, що звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян, на підставі Конституції України гарантується. Відповідно до частини першої cтатті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами (частина перша статті 3 КЗпП України). Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (cтаття 4 КЗпП України). За змістом частини першої ст. 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Враховуючи порушення права позивача на припинення трудових відносин, обраний нею спосіб захисту направлений на відновлення її трудових прав, гарантованих Конституцією України. Відповідно до вимог частини другої статті 5 ЦПК України, з урахуванням встановлених обставин справи та виходячи з того, що пред`явлення позову по суті спрямоване на припинення трудових правовідносин, суд вважає, що ефективним і таким, що не суперечить закону, у даному випадку буде такий спосіб захисту як припинення трудових відносин з ТОВ «Віссон Лайт» на підставі частини першої статті 38 КЗпП України. Така позиція узгоджується з Постановами Верховного Суду від 19 серпня 2019 року у справі № 233/2529/18, від 3 липня 2019 року у справі № 520/11437/16-ц, від 24 грудня 2019 року, у справі № 758/1861/18. Відповідно до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. З огляду на те, що належнимчином оформлену трудову книжку позивачу видано не було та на даний час не видано, чим порушено право останнього на подальше працевлаштування, позовні вимоги в частині внесення до трудової книжки позивача запису про його звільнення та видачу трудової книжки та проведення повного розрахунку на день звільнення є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що стороною позивача надано суду докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, які стороною відповідачів не спростовані в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, суд вважає, що позов є обґрунтованим, законним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача ТОВ «Віссон Лайт» підлягає також стягненню на користь держави судові витрати в сумі 908, 00 грн. На підставі наведеного вище,

Outcome: approved