overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

Позивач 27 травня 2021 року звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований 21 липня 2003 року з [PERSON] , аргументуючи свої вимоги тим, від шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , а спільне життя з відповідачем не склалося через постійні конфлікти та непорозуміння, що призвело до втрати почуттів любові та взаємоповаги, без яких існування нормальної родини є неможливим і аморальним. Спроби налагодити їх стосунки виявилися безрезультатними. Подальше збереження шлюбу є неможливим. Спору щодо поділу майна у них немає. Ухвалою від 04 червня 2021 року постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судове засідання 19.07.2021 не з`явилася, у позовній заяві просить розглядати справу без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явивився, будучи повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений, відзив не подав, причини неявки в судове засідання не повідомив, суд відповідно до ст.280, 281 ЦПК розглядає справу на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилося у відповідності до ч.2 ст.247\~ЦПК\~України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 21 липня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ніжинського міського управління юстиції Чернігівській області за актовим записом № 281. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Згідно частини першої статті 24\~Сімейного кодексу\~України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до частини третьої статті 56\~Сімейного кодексу\~України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. \~ \~ \~ \~Статтею 112\~Сімейного кодексу\~України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Встановлені судом\~обставини свідчать,\~що шлюбні\~відносини між\~сторонами фактично\~припинені,\~перебування у\~шлюбі носить\~формальний характер\~та збереження\~шлюбу суперечитиме\~їх інтересам,\~а тому\~позов підлягає\~задоволенню. При цьому, враховано, що суд не може примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах\~Сімейного кодексу України. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

Позивач 27 червня 2013 року звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 28.04.2007 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO] Але через різні погляди на шлюб та життя, сімейне життя не склалося, шлюбні відносини припинені, у зв'язку з чим позивач просить суд: розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 28.04.2007 року. Позивач в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву, відповідно до якої свої позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, розглянувши справу у його відсутність (а.с.32). Відповідачка в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує та просить розглянути справу у її відсутність (а.с.33). У зв'язку із неявкою сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 квітня 2007 року сторони зареєстрували шлюб (актовий запис №131), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області (а.с.7). Від цього шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.8). Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Позивач у своєму позові зазначає, що між сторонами фактично припинені шлюбно-сімейні відносини, оскільки сторони не проживають разом фактично вже три місяці, спільне господарство не ведеться, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Частиною 2 ст. 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

Позивач 27 червня 2017 року звернувся до суду із вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що він уклав шлюб з відповідачкою 16 травня 1981 року, проте відсутність взаєморозуміння та різні погляди на сімейне життя призвели до фактичного припинення шлюбних відносин між ними, у зв'язку з чим з 2012 року сторони проживають окремо, у різних населених пунктах, спільне господарство між ними не ведеться, неповнолітніх дітей від цього шлюбу не мають, тому позивач просить шлюб між ним та відповідачкою розірвати. У судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про підтримку позовних вимог та розгляд справи без його участі. Відповідачка у судове засідання двічі не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце судового засідання. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Сторони уклали шлюб 16 травня 1981 року (а.с.15), проте сімейні відносини не підтримують, наміру їх зберегти не мають, проживають у різних населених пунктах, тобто спільне господарство не ведеться, неповнолітніх дітей від шлюбу не мають, згода відповідачки на подання заяви до державного органу реєстрації актів цивільного стану про розірвання шлюбу відсутня, тому, зважаючи на взаємні відносини подружжя, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що, відповідно до ст.112 СК України, є підставою для розірвання шлюбу. На підставі ст. 110,112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-19 00:00:00

Позивач 27 червня 2019 року звернулася до Малинського районного суду з позовом до відповідача. В судове засідання не з`явилась, в заяві, яку направила до суду позов підтримала повністю, просить розглянути справу без її участі. Зазначила, що під час спільного проживання з відповідачем народилась дитина: [PERSON] [INFO] . Відповідач допомоги на утримання дитини не надає, однак останній офіційно працевлаштований, працює на підприємстві МАСПАП, а тому має можливість сплачувати аліменти в розмірі, визначеному позивачем. Просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі ј частки заробітку ( доходу ) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку. Відповідач в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву, в якій позов визнав повністю, просить розглянути справу без його участі. Суд, дослідивши надані сторонами докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Копією свідоцтва про народження дитини: [PERSON] підтверджується, що її батьком є відповідач (а.с. 6). Дитина проживає з позивачем. ( а.с.8). У відповідності до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.183 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Суд вважає, що вимоги позивача про стягнення аліментів з відповідача у відповідній частці є обґрунтованими та погоджується з розміром аліментів, які просить стягувати позивач з відповідача на утримання дитини в розмірі ј частки Інших будь - яких обставин, що перешкоджали б [PERSON] сплачувати аліменти на утримання дитини в судовому засіданні не встановлено. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 768,40 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

Позивач 28. 01. 2014 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 15.03.2011 року вона надала в позику [PERSON] грошові кошти в сумі 46 600,00 грн., що підтверджується договором позики від 15.03.2011року, що також засвідчує нотаріальна заява від 15.03.2011 року, посвідчена приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] Вказувала, що відповідач зобовязався повернути їй кошти до 15.06.2011 року у повному обсязі, однак на даний час кошти відповідачем не повернуті. Крім того, п. 7 договору передбачено, що у разі прострочення Позичальником виконання зобовязання за цим договором, він зобовязаний сплатити всю суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплатити штраф в розмірі 100 % від суми позики. Таким чином, зазначила, що відповідач повинен сплатити їй заборгованість в сумі 93200 грн., яка складається з основного боргу - 46600 грн. та штрафу - 46600 грн. Просить суд стягнути з відповідача на її користь кошти в сумі 93200 грн. та понесені судові витрати. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги зменшила, просила суд стягнути з відповідача 46600 грн. та понесені судові витрати в повному обсязі. Представник відповідача до судового засідання позов не визнав та подав заперечення, змінені позовні вимоги визнав повністю. Судом встановлено, що 15. 03. 2011 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики, відповідно до якого Позикодавець [PERSON] передала у власність, а Позичальник [PERSON] прийняв грошові кошти в розмірі 46 600 грн. строком до 15.06.2011 року, які він зобовязався повернути одним платежем в гривнях. Сума позики передана до підписання цього договору. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Факт одержання грошей підтверджується нотаріальною заявою [PERSON] від 15.03.2011року, посвідчена приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] Зі свого боку позивачка обовязок виконала, кошти відповідачу надала. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконавння сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Підлягають задоволенню також вимоги позивача про стягнення судових витрат, оскільки згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

Позивач 28. 01. 2014 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 15.03.2011 року вона надала в позику [PERSON] грошові кошти в сумі 46 600,00 грн., що підтверджується договором позики від 15.03.2011 року, що також засвідчує нотаріальна заява від 15.03.2011 року, посвідчена приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] Вказувала, що відповідач зобов'язався повернути їй кошти до 15.06.2011 року у повному обсязі, однак на даний час кошти відповідачем не повернуті. Крім того, п. 7 договору передбачено, що у разі прострочення Позичальником виконання зобов'язання за цим договором, він зобов'язаний сплатити всю суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплатити штраф в розмірі 100 % від суми позики. Таким чином, зазначила, що відповідач повинен сплатити їй заборгованість в сумі 93200 грн., яка складається з основного боргу - 46600 грн. та штрафу - 46600 грн. Просить суд стягнути з відповідача на її користь кошти в сумі 93200 грн. та понесені судові витрати. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги зменшила, просила суд стягнути з відповідача 46600 грн. та понесені судові витрати в повному обсязі. Представник відповідача до судового засідання позов не визнав та подав заперечення, змінені позовні вимоги визнав повністю. Судом встановлено, що 15. 03. 2011 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики, відповідно до якого Позикодавець [PERSON] передала у власність, а Позичальник [PERSON] прийняв грошові кошти в розмірі 46 600 грн. строком до 15.06.2011 року, які він зобов'язався повернути одним платежем в гривнях. Сума позики передана до підписання цього договору. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Факт одержання грошей підтверджується нотаріальною заявою [PERSON] від 15.03.2011 року, посвідчена приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] Зі свого боку позивачка обов'язок виконала, кошти відповідачу надала. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконанням сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Підлягають задоволенню також вимоги позивача про стягнення судових витрат, оскільки згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

Позивач 28.01.2014 року звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання його такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, - квартирою [ADDRESS] (надалі - спірна), посилаючись на те, що у вказаній квартирі зареєстрований позивач, відповідачі, третя особа. Відповідач приблизно 10 років назад добровільно перестав проживати у спірній квартирі (проживав із батьком в іншому житлі); він квартирою не цікавиться, не утримує її, комунальні послуги на нього нараховуються, проте він їх не сплачує. Звертається до суду, оскільки відповідно до ст. 72 ЖК України особу, яка без поважних причин не проживає у житлі державного житлового фонду слід визнати такою, що втратила право користування житлом. В судовому засіданні вона позовні вимоги підтримала, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини. Відповідач в судове засідання не з*явився, про дату та час слухання справи повідомлений належним чином, тому суд розглядає справу без його присутності на підставі наявних у ній доказів, проводить заочний розгляд, проти чого не заперечує позивач. Третя особа не заперечує проти позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення законного позивача, третю особу, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. В матеріалах справи наявні копії судових рішень, довідки житлово-комунальних організацій, акт , які свідчать про те, що відповідач зареєстрований у вказаній позивачем квартирі, яка відноситься до власності місцевих рад , але не проживає там приблизно 10 років. Відповідно до ст. 72 ЖК України особу, яка без поважних причин не проживає у житлі державного житлового фонду суд може визнати такою, що втратила право користування житлом. За таких обставин суд не вбачає підстав для відхилення позову щодо визнання відповідача таким, що втратив право на користування спірною квартирою. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Позивач 28.01.2014 року звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, в якому вказує, що шлюб з нею зареєстрували 02.10.2009 року у виконкомі Зугреської міської ради м.Харцизька Донецької області, актовий запис № 97. Від шлюбу мають неповнолітню дитину доньку [PERSON] [INFO]. З грудня 2013 року шлюбні відносини між ними припинені, оскільки вони не находили взаєморозуміння по різним питанням їх життя, втратили почуття любові та поваги один до одного. Сім'я їх розпалась остаточно, і примирення між ними неможливе. Спорів про розподіл майна немає. Просить розірвати шлюб. Позивач до суду не прибув але надав заяву з проханням слухати справу без його участі на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, надала заяву, в якій позовні вимоги визнає у повному обсязі, просить справу розглянути у її відсутності та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02.10.2009 року, який зареєстрували у виконкомі Зугреської міської ради м.Харцизька Донецької області, актовий запис № 97. Від шлюбу мають неповнолітню дитину доньку [PERSON] [INFO]. Подружні відносини між сторонами припинені з грудня 2013 року з тієї причини, що в період сумісного проживання у шлюбі вони не находили взаєморозуміння по різним питанням сімейного життя, у зв'язку з чим втратили почуття любові та поваги один до одного. Сім'я їх розпалась остаточно, і примирення між ними неможливе. Спорів про розподіл майна між сторонами немає. З'ясувавши фактичні відносини подружжя, які припинили подружні відносини, не підтримують подружні стосунки, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя та зберігання шлюбу суперечило би інтересам одного з них. За таких обставин шлюб між сторонами слід розірвати. Після розірвання шлюбу відповідачці залишити прізвище «[PERSON]»

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

Позивач 28.01.2015 року звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 30 червня 2007 року було укладено шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 739, від зазначеного шлюбу з відповідачем у них є малолітня дитина: син [PERSON], [INFO], сімейне життя з відповідачем не складається, виникли неприязні стосунки та розбіжності щодо подальшого сімейного життя. Протягом останніх трьох років сімейне життя між ними поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, такими як повага до дружини, піклування про створення в сімї доброзичливої сприятливої морально-психологічної атмосфери. З ініціативи відповідача постійно виникають сварки, свідком яких нерідко ставав рідний брат позивача і дитина. На даний момент ведення спільно господарства та сумісне проживання остаточно припинено, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки у позивача та відповідача на ґрунті сімейно-побутових проблем та діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя, розвинулась неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги, вважає, що шлюб необхідно розірвати. Разом з тим, враховуючи ту обставину, що відповідач останні три місяці не надавав зароблені кошти на потреби сім'ї, в тому числі дитини, позивач вважає, що [PERSON] в подальшому в добровільному порядку буде ухилятись від матеріального утримання дитини, тобто сплати аліментів. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав викладених в позові. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомив. Суд,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

Позивач 28.01.2016 року звернулася в суд із позовом про стягнення аліментів, вказуючи, що вона з відповідачем проживали у незареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO], однак відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання їх сина, який проживає з нею, хоча працює, інших дітей не має, стягнень з нього не проводиться, тому він може сплачувати аліменти, в зв'язку з чим просить стягувати з нього на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини з його заробітку щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду до повноліття сина. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала повністю. Відповідач позов визнав повністю. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі, однак від спільного проживання мають сина [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач. Син проживає разом з позивачкою, відповідно знаходиться на її утриманні. Відповідно до ст.ст. 180, 183, 191 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей; частка заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом; аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідач повинен виконувати свій обов'язок по утриманню свого неповнолітнього сина, інші аліменти з нього не стягуються, тому може і зобов'язаний сплачувати аліменти, в зв'язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Outcome: approved