Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

Позивач [PERSON] 08.05.2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування виконкому Красноармійської міської ради, про захист права власності, визнання особи такою, що стратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником квартири, яка розташована за адресою: Донецька область, м. Красноармійськ, вул. 40 років Жовтня, 142/8 на підставі договору дарування від 25 серпня 2004 року, посвідченого нотаріально. Відповідачка по справі [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з його сином [PERSON] з 22.10.2011 року. Шлюб розірваний рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 24 березня 2014 року, рішення набуло законної сили 04.04.2014 року. Від шлюбу вони мають малолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. [PERSON] зареєстрована в належній позивачу квартирі з 27 січня 2012 року. Але з серпня 2014 року взагалі змінила місце свого проживання, виїхала з квартири та мешкає в м. Донецьку, з цього часу до квартири не з»являється, комунальні послуги не сплачує, ніякої уваги до житла не виявляє, особистих речей відповідачки в квартирі не має. Наявність реєстрації відповідачки в квартирі обмежує його права власника, оскільки він не має можливості оформити субсидію, в зв»язку з чим звернувся до суду з зазначеним позовом. 15.06.2015 року відповідач [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини [PERSON], [INFO], звернулась до суду з зустрічним позовом до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування виконкому Красноармійської міської ради, про усунення перешкод в користуванні квартирою, надання ключів від квартири, вселення у житлове приміщення. В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначила, що після розірвання шлюбу з [PERSON], [PERSON] почав вимагати, щоб вона разом з сином покинула спірну квартиру та вивезла речі, хоча іншого житла, яке б належало їй на праві власності, вона не має. В серпні 2014 року їй запропонували роботу за спеціальністю в Донецькому національному університеті, який розташований за адресою: м. Донецьк, вул. Університетська, 24, на що вона погодилась. В зв»язку з проведенням антитерористичної операції не мала можливості кожної неділі їздити з м. Красноармійська до м. Донецька, тому вимушена була тимчасово переїхати жити до міста Донецька, де і знаходиться зараз. Згідно довідці № 16.0-21/86 від 28.05.2015 року вона працює на посаді старшого викладача кафедри української філології та прикладної лінгвістики з 01.10.2014 року по 31.08.2015 року. Трудовий договір укладений на визначений термін, по закінченню якого вона має намір повернутися проживати за місцем реєстрації. В м. Донецьку вона з дитиною спочатку проживала в гуртожитку університету з 01.11.2014 року по 01.01.2015 року, а потім почала винаймати квартиру по вул. Челюскінців, де в теперішній час проживає з сином [PERSON] та з колишнім чоловіком [PERSON], з яким вони примирилися та знову почали проживати разом однією сім»єю. Вона вважає, що не втратила право на проживання в спірній квартирі, оскільки не проживає в ній з поважних причин, а саме в зв»язку з характером роботи, відповідач не впускає її до квартири, забравши ключі від вхідних дверей. Крім того, з того часу, як вона виїхала працювати за новим місцем роботи, не сплинув строк понад один рік. Тома вона не втратила свого законного права проживання в спірній квартирі разом з малолітньою дитиною. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, зустрічні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, пояснив, що реєстрація відповідачки порушує його право власника, оскільки він не має можливості оформити субсидію та обміняти квартиру на будинок, заперечує проти того, щоб відповідачка проживала в спірній квартирі, при цьому згоден, щоб малолітній онук [PERSON] залишився зареєстрованим в квартирі. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, зустрічний позов не визнала в повному обсязі, просила відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що відповідачка не проживає в спірній квартирі з серпня 2014 року без поважних причин, вона не є членом сім»ї власника квартири, переїхала в місто Донецьк на постійне місце проживання і це не пов»язано з характером її роботи, жодних речей в спірній квартирі відповідачки немає, за комунальні послуги вона не сплачує, з серпня 2014 року жодного інтересу до квартири вона не проявляла. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій зазначила, що позовні вимоги [PERSON] вона не визнає, зустрічний позов просила задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] заперечувала проти позовних вимог [PERSON]Ю, зустрічні позовні вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, повністю підтримала доводи, викладені в зустрічній позовній заяві, також пояснила,, що в місті Донецьку відповідачка проживає тимчасом, оскільки працює там, має намір повернутися до м. Красноармійська, дійсно з серпня 2014 року за комунальні послуги вона не сплачувала, оскільки ними не користувалась, в зв2язку з тимчасовим не проживанням в спірній квартирі. Представник третьої особи органу опіки та піклування [PERSON] в судове засідання не з»явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій зазначила, що позовні вимоги [PERSON] вважає такими, що не підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною позивача [PERSON], який є власником спірної квартири, в теперішній час в квартирі ніхто не проживає, чоловік проживає разом з нею за адресою: м-н Шахтарський, 9/28. Відповідачка по справі з часу розлучення з її сином періодично то виїжджала, то поверталась до квартири, комунальні послуги [PERSON] ніколи не сплачувала, заборгованість погашала вона сама. [PERSON] не могла влаштуватись на роботу в Красноармійський інститут, тому, коли з»явилась можливість працевлаштувалась до Донецького національного університету, то в серпні 2014 року виїхала до міста Донецька, забравши з собою всі речі з квартири. Коли вона виїжджала, то казала, що виїжджає назавжди, але виписуватись не захотіла, оскільки сказала, що можливо повернеться. Зараз вона з її сином [PERSON] та колишнім чоловіком [PERSON] проживають в Донецьку в одній квартирі, але [PERSON] не живе з нею однією сім»єю, а лише заради спільного сина. Вона особисто заперечує, щоб [PERSON] поверталась проживати в спірну квартиру, оскільки вважає, що вона втратила таке право та її проживання порушує право її чоловіка, як власника квартири, який має право розпоряджатися квартирою на власний розсуд. Вона стверджує, що і у [PERSON], і у [PERSON] є ключі від квартири, чому вона стверджує, що ключів немає, пояснити не може. Вважає, що [PERSON] одружилися з її сином тільки заради квартири, яку вона просила переписати, шантажуючи їх, що зробить аборт. Відповідачка ні в що їх не ставила, знала, що їхній син інвалід, але одружила його на собі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є рідною сестрою [PERSON] Р.М., їй відомо, що в квартирі по вул. 40 років Жовтня проживав син її сестри [PERSON] разом з дружиною [PERSON] та їхнім сином. [PERSON] казала, що вона не бажає жити в такому селі, як Красноармійськ, не для того вона навчалась, в серпні 2014 року вона виїхала з квартири, з [PERSON] вона проживала тільки заради грошей та квартири, він був інвалідом, а вона змушувала його працевлаштуватись на шахту. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд встановив: Позивач по справі [PERSON] являється власником квартири, яка розташована за адресою: Донецька область, м. Красноармійськ, вул. 40 років Жовтня, 142/8 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області 25 серпня 2004 року за реєстром № 5226, та зареєстрованого в БТІ м. Красноармійська 04.09.2004 року, реєстраційний номер 7040181 (а.с. 8-10). В зазначеній квартирі позивач не зареєстрований та не проживає, в судовому засіданні встановлено, що зареєстрований він за адресою: Донецька область, м. Красноармійськ, вул.. Свердлова, 270, а фактично проживає разом зі своєю дружиною за адресою: Донецька область, м. Красноармійськ, м-н Шахтарський, 9/28. В зазначеній квартирі з 28.04.2004 року значиться зареєстрованим син позивача [PERSON] (а.с. 12). 22.10.2011 року син позивача [PERSON] уклав шлюб з відповідачкою по справі [PERSON] та 27.01.2012 року відповідачка [PERSON] також була зареєстрована в спірній квартирі (а.с. 12). Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO], (а.с. 45), який також 03.12.2012 року був зареєстрований в квартирі за зазначеною адресою (а.с. 12). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 01.11.2012 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] були стягнуті аліменти в розмірі 1118 грн. щомісячно, починаючи з 22.10.2012 року до повноліття дитини (а.с. 70). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 24 березня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, рішення набуло законної сили 04.04.2014 року (а.с. 13). Ще до розірвання шлюбу між відповідачкою [PERSON] та батьками її чоловіка [PERSON], [PERSON] склалися неприязнені стосунки з приводу того, що вона за словами позивача та його дружини не сплачувала комунальних послуг, одружилася з їхнім сином лише через квартиру та примушувала його працевлаштуватись та шахту, незважаючи на його інвалідність, шантажувала, щоб вони переоформили право власності на квартиру. Зазначене підтверджується як показаннями самого позивача [PERSON], так і свідків [PERSON], [PERSON] Після розірвання шлюбу стосунки погіршились. Крім того, відповідач мала проблеми з працевлаштуванням в м. Красноармійську, що підтвердила в судовому засіданні свідок [PERSON], тому працевлаштувалась в м. Донецьк на посаду старшого викладача кафедри української філології та прикладної лінгвістики Донецького національного університету (а.с. 41-44). В зв»язку з цим вона в серпні 2015 року тимчасово, в зв»язку з працевлаштуванням за трудовим договором, який було укладено на визначений термін, а саме з 01.10.2014 року по 31.08.2015 року, переїхала до м. Донецька, оскільки в зв»язку з проведенням на території Донецької області антитерористичної операції відповідачка [PERSON] не мала фізичної можливості приїжджати після роботи з м. Донецька до м. Красноармійська, в місті Донецьку проживала разом з малолітньою дитиною спочатку в гуртожитку, а потім на квартирі, яку винаймає (а.с. 40). На час розгляду справи судом встановлено, що в м. Донецьку разом з відповідачкою [PERSON] проживає її колишній чоловік син позивача [PERSON] Малолітній син [PERSON], який проживає в м. Донецьку з батьками, відвідує дитячий садок № 2 в м. Донецьку (а. 71) та згідно довідці КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» м. Красноармійська перебуває на обліку з діагнозом: перитональне гипосксичне ішемічне ураження ЦНС (а.с. 72). Суду як позивачем, так і відповідачем не надано достовірних доказів щодо наявності або відсутності у відповідачки [PERSON] ключів від спірної квартири. Разом з тим на питання суду в судовому засіданні щодо передачі ключів від квартири відповідачці, позивач [PERSON] відповів категоричною відмовою. Свідок [PERSON] також пояснила, що вона заперечує проти проживання [PERSON] в квартирі. Таким чином, судом встановлено, що відповідачка по справі [PERSON] та малолітній син відповідачки, який є онуком позивача, [PERSON] вселилися та проживали в спірній квартирі, як дружина сина позивача [PERSON] та онук позивача відповідно, тобто проживали в квартирі на правах членів сім»ї. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім»ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім»ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім»ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Судом встановлено, що син власника квартири [PERSON], який проживав та був зареєстрований в спірній квартирі з 28.04.2004 року після реєстрації шлюбу зі згоди свого батька вселив у займане ним жиле приміщення свою дружину [PERSON], яка і була зареєстрована за зазначеною адресою зі згоди власника. Ця норма стосується також колишніх членів сім»ї власника. Їхнє право користування жилим приміщенням урегульовано житловим законодавством, згідно з яким ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч. 4 ст. 9 ЖК України). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] разом з малолітнім сином [PERSON] не проживають в спірній квартирі з серпня 2014 року з поважних причин, оскільки між сторонами склалися неприязнені стосунки, позивач [PERSON] та його дружина заперечують проти її проживання в спірній квартирі, крім того, працюючи в місті Донецьку, відповідач [PERSON] в умовах проведення антитерористичної операції на території Донецької області, не має можливості приїжджати з м. Донецька до м. Красноармійська, та в зворотному напрямку, що і стало причиною тимчасового переїзду її зі спірної квартири до м. Донецька. Цілком зрозуміло, що переїжджаючи, хоча і тимчасово, але на тривалий час в інше місто, в умовах пропускного режиму, вона вимушена була взяти з собою всі необхідні особисті речі. Крім того, з часу тимчасового не проживання відповідачки в квартирі до моменту звернення позивача до суду з відповідним позовом (08.05.2015 року) не пройшов один рік, а відповідач [PERSON] подала зустрічну позовну заяву про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення 15.06.2015 року, тобто до спливу річного терміну. Також безпідставні ствердження позивача щодо можливості позбавлення права користування житловим приміщенням самої матері [PERSON], залишивши реєстрацію в спірній квартирі її малолітнього сина, оскільки підстави для розлучення матері та малолітньої дитини відсутні. Позивачем не надано суду доказів того, що реєстрація відповідача в квартирі порушує його право власності, а саме відсутні жодні докази щодо неможливості оформлення ним субсидії та обміну житлової квартири. Відповідач [PERSON] будь-якого житла у своїй власності не має. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про визнання відповідачки такою, що втратила право користування спірною квартирою, задоволенню не підлягають, а зустрічні позовні вимоги [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини [PERSON], [INFO], до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування виконкому Красноармійської міської ради, про усунення перешкод в користуванні квартирою, надання ключів від квартири, вселення у житлове приміщення, обґрунтовані та підлягають задоволенню. При цьому, суд виходить з того, що відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню понесені судові витрати згідно ст. 88 ЦПК України: по сплаті судового збору за подачу зустрічного позову в розмірі 243,60 грн. На підставі викладенного,

Outcome: approved