Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] 27 листопада 2015 року звернувся до Кодимського районного суду з позовом до Баштанківської сільської ради Кодимського району Одеської області про поновлення строку позовної давності, встановлення факту прийняття спадщини та визнання в порядку спадкування за законом права на земельну частку (пай), яка залишилась після смерті його баби [PERSON]. В позовній заяві позивач вказав, що [INFO] року померла його баба [PERSON], яка за життя мала право на земельну частку (пай) із земель Баштанківської сільської ради Кодимського району Одеської області. Він є єдиним спадкоємцем спадщини померлої за законом, вказану спадщину у передбаченому законом порядку прийняв, але отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом не може через тривалу відсутність оригіналу сертифікату за земельну частку (пай), який був втрачений. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] (діє відповідно до ордера адвоката та витягу з надання правової допомоги) позов [PERSON] підтримав та просив його задовольнити, вказавши, що позивач у передбаченому порядку спадщину померлої прийняв, але в позасудового порядку не може захистити своє порушене право. Представник відповідача - Баштанківської сільської ради Кодимського району Одеської області в судове засідання не з'явився, надавши до суду письмову заяву №02-01/301 від 10 грудня 2015 року, в якій просив розглянути справу без нього. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, а тому суд вважає можливим розглянути вказану справу без участі представника відповідача. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши позовну заяву позивача та надані сторонами письмові докази, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін і інших осіб, відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, вважає можливим позов задовольнити з таких підстав. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Судом встановлено, що [INFO] року померла баба позивача [PERSON] - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] повторно виданим 20 листопада 2015 року відділом ДРАЦС Кодимського районного управління юстиції. Факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та померлою [PERSON], як між онуком та бабою, підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER], виданим 20 липня 1969 року Баштанківською сільською радою Кодимського району Одеської області, де в графі «мати» вказано [PERSON], та копією свідоцтва про народження матері позивача [PERSON] серії [NUMBER], виданого 20 травня 1949 року цією ж сільською радою, матір'ю якої зазначено [PERSON]. Визначаючи якими правовими нормами слід керуватися при вирішенні зазначеного спору (зокрема, нормами Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року чи Цивільного кодексу України в редакції 2004 року), суд виходить з наступного. Відповідно до п.п.4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто після 01 січня 2004 року. Правила Книги 6 цього кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим кодексом чинності. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.1 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах по спадкування» роз'яснив, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР, якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз.14 п.1 Інформаційного листа №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, вказав, що у відповідності з п.5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила книги шостої Цивільного кодексу можуть застосовуватись лише до спадщини, яка відкрилась після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким із спадкоємців, право на спадкування в яких виникло відповідно до норм ст.ст.529-531 ЦК УРСР. Шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився 04 вересня 1998 року, вказана спадщина у передбаченому на той час порядку прийнята позивачем, тому з урахуванням абз.3 п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року та абз.13 і 14 п.1 та п.2 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, застосуванню для вирішення заявленого позивачем позову підлягають норми Цивільного кодексу УРСР, який з 01 січня 2004 року втратив чинність, але був чинним на момент виникнення та існування спірних правових відносин. Статтею 71 ЦК УРСР (1963 року), як і ст.257 ЦК України (2004 року), встановлений трирічний строк позовної давності для захисту порушеного права. Початок перебігу строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов, тобто коли особа дізналась про порушення свого права. Позивачем вказаний строк пропущений. Порушене право підлягає захисту, якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності. Позивач є юридично неграмотною особою, постійно проживає у сільській місцевості, де відсутній нотаріус і з яким відсутнє регулярне транспортне сполучення, що зашкодило йому своєчасно звернутись до суду з позовом про захист свого порушеного права, а тому причину пропуску ним строку позовної давності суд визнає поважною та поновлює цей строк. Судом встановлено, що померла [PERSON] за життя мала право на майнову частку (пай) члена КСП імені Шевченка с.Баштанків Кодимського району Одеської області, розміром 3.53 умовних кадастрових гектарів, яка була посвідчена сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] виданим 20 серпня 1996 року Кодимською районною державною адміністрацією Одеської області. Належність померлій [PERSON] вказаної земельної частки (паю) підтверджується і довідкою відділу Держгеокадастру в Кодимському районі Одеської області №29-1516-99.11-509/15-15 від 25 листопада 2015 року. Як вказав Пленум Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в п.11 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай), який відповідно до п.17 Перехідних положень Земельного кодексу України діє до моменту видачі особі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку. Статтею 524 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємство здійснюється за законом або за заповітом. Спадкоємство за законом здійснюється у разі відсутності заповіту. Судом встановлено, що заповіту померла [PERSON] не складала, тому позивач [PERSON] відповідно до ст.530 ЦК УРСР є спадкоємцем її спадкового майна за законом другої черги, оскільки спадкоємець за законом першої черги [PERSON] (мати позивача та донька померлої [PERSON].) відмовилась від прийняття спадщини на користь позивача. Відповідно до ст.ст.525 та 526 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем її відкриття - останнє постійне місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Свідченням прийняття спадщини є подача спадкоємцем до нотаріуса заяви про прийняття спадщини або фактичний вступ спадкоємця в управління та володіння спадковим майном, при цьому такі дії мають бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця (ст.525, ч.2 ст.549 ЦК УРСР). Судом на підставі довідки Баштанківської сільської ради Кодимського району №936 від 19 листопада 2015 року встановлено, що позивач [PERSON] та померла [PERSON] до смерті останньої постійно проживали разом в одному помешканні, зокрема в [ADDRESS] Вказані обставини в контексті ст.549 ЦК УРСР свідчать про прийняття позивачем [PERSON] спадщини після смерті [PERSON], оскільки він фактично вступив в управління та володіння належним померлій спадковим майном. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» №4 від 24 червня 1983 року (яка втратила чинність, але роз'яснювала спірні правові відносини на момент їх виникнення та існування), якщо позивач протягом встановленого строку для прийняття спадщини вступив в управління та володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання за ним права власності на спадкове майно. Відповідно до ст.560 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, мають право одержати в державній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Однак, реалізувати вказане право позивач [PERSON] тривалий час не міг, оскільки правовстановлюючий документ на належну померлій земельну частку (пай), зокрема сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] тривалий час був відсутній, а його пошуки призвели до пропуску позивачем строку позовної давності, в межах якого нотаріус вправі видати свідоцтво про право на спадщину за законом. Отже, встановивши факт прийняття позивачем [PERSON] спадщини після смерті баби [PERSON] суд, з огляду на відсутність у позивача можливості позасудового захисту його порушеного права на спадщину померлої, вважає можливим в порядку спадкування за законом визнати за ним право на земельну частку (пай), яка залишилась після смерті [PERSON], оскільки за змістом ст.549 ЦК УРСР позивач є таким, що прийняв цю спадщину. На підставі викладеного,

Outcome: approved