Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] , 07.08.2020 року звернувся до суду з вищевказаним позовом, у якому просив внести зміни у договір міни нерухомого майна №16 від 03.12.1996 р. укладеного між ним та відповідачем з приводу площі житлового будинку та визнати договір дійсним, у зв`язку з тим, що допущено помилку у написанні, а також те, що при укладенні угоди не була дотримана нотаріальна форма договору. Представник позивача у судовому засіданні наполягав на задоволенні позову. Відповідач та представник третьої особи у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи, повідомлялись належним чином. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши в сукупності усі докази наявні в матеріалах справи, суд вважає, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 03.12.1996 року на ТБ «Центральна одеська біржа» був укладений договір міни нерухомого майна за №16 між [PERSON] та [PERSON] , за умовами якого [PERSON] передає у власність [PERSON] належний йому на праві власності будинок загальною площею 79,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] в свою чергу передає у власність [PERSON] квартиру, загальною площею 84,5 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] . В зазначеному договорі зазначено, що він подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. Як вбачається, [PERSON] зареєстрував право власності на зазначений житловий будинок в Овідіопольському бюро технічної інвентаризації та внесений запис до реєстрової книги №2 реєстраційний номер №43 від 17.12.1996 р., що підтверджується реєстраційним посвідченням №43 від 17.12.1996 р., виданого Овідіопольським БТІ. Позивач звернувся до суду з цим позовом про визнання його дійсним, з підстав його не нотаріального посвідчення. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України в редакції 2003р. до правовідносин, які виникли до 01.01.2004 р. застосовуються норми ЦКУРСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин. Статтею 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Згідно ч.1 ст.47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обовязкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсністьугоди с наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.47 ЦК УРСР якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляєтьсявід нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьомуразі наступне нотаріальне оформленняугоди невимагається. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. В матеріалах справи відсутні, тобто сторони не надали, документи, які б підтверджували факт належності відповідачам на праві власності вказаного житлового будинку до укладання спірного договору. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.4 постанови від 28 квітня 1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу, в тому числіпри придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилогобудинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові,оскільки, відповідно до ст.1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільним справ саме з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно донорм цивільного законодавства, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або, якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 3 ст.10, ч. 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Недійсність спірного договору прямо не встановлена законом, а позивач не надав суду доказів визнання його судом недійсним. Також з позову вбачається, що позивачем заявлено вимогу про визнання договору міни дійсним. Суд вважає, що обраний позивачем спосіб судового захисту порушеного цивільного права чи цивільного інтересу «визнання договору дійсним» - не є ефективним засобом захисту, тобто таким, що не відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Тобто, у даному випадкумає місце невідповідність обраного позивачем за позовом способу свого захисту, способам, визначеним законодавством (зокрема, статтею 16 ЦК України), а отже у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed