Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

позивач [PERSON] 09.12.2020 р. звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить визначити ідеальну частку, що належала [PERSON] , який помер [INFO] , у праві спільної власності на житлову квартиру [ADDRESS] , загальною площею 46,5 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м. в розмірі 50/100 (1/2) частки та визнати за ним право власності на вказану частку квартири в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що він є сином [PERSON] та [PERSON] , спільним майном подружжя яких є квартира [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу був оформлений на його матір [PERSON] , відповідно у Витягу про реєстрацію права власності №1035463 від 10.04.2006 р., зазначено, що остання є власником вищевказаної квартири. Його батько [INFO] помер, за його життя не відбулось виділу часток співвласників житлового приміщення. Батьком було складено заповіт від 15.11.2019 р., відповідно до якого заповів йому, своєму синові, все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право. У встановлений законом термін - 6 місяців він звернувся до державного нотаріуса П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Львівській області із заявою про прийняття спадщини, однак листом державного нотаріуса від 16.09.2020 р. повідомлено його про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки не надано документи, які підтверджують право власності на спадкове майно, так як частка у майні померлого за його життя не була виділеною. Вказує, що оскільки він є єдиним спадкоємцем після смерті батька, відтак набув право власності на спадкове майно, а саме частку у квартирі [ADDRESS] , яка належала батькові у спільному майні подружжя. Ухвалою від 04.01.2021 року прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче провадження. Позивач у підготовче засідання не з`явився, 27.01.2021 р. подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує, просить такий задовольнити. У підготовче засідання відповідач не з`явилась, 27.01.2021 р. подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов визнає. Представник третьої особи П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Львівській області у підготовче засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Дане рішення ухвалене судом у підготовчому засіданні у відповідності до ч. 3 ст.200 ЦПК України, якою передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У зв`язку з неявкою сторін у підготовче засідання та з врахуванням поданих заяв, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 29.03.2006 р., укладеного між нею та [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Новосад О.П., зареєстровано в реєстрі №815. Вказане також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності №1035463 від 10.04.2006 р. ОКП ЛОР «БТІ та ЕО». Згідно із свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 11.11.2000 р. Шевченківським відділом реєстрації актів громадянського стану м.Львова, [PERSON] одружився із [PERSON] , після одруження дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 05.09.2001 р. Брюховицькою селищною радою м.Львова, [PERSON] народився [INFO] , його батьки: [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 16.12.2019 р. Виконавчим комітетом Брюховицької селищної ради міста Львова Львівської області, актовий запис № 70. Заповітом від 15.11.2019 р., посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гошко І.Я., [PERSON] на випадок його смерті заповів синові [PERSON] все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право. У встановлений законом термін - 6 місяців [PERSON] звернувся до державного нотаріуса П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Львівській області із заявою про прийняття спадщини, 12.05.2020 р. державним нотаріусом була заведена спадкова справа №208/2020, що підтверджується відповідним витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №60146785. Листом державного нотаріуса від 16.09.2020 р. повідомлено [PERSON] про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки не надано документи, які підтверджують право власності на спадкове майно, так як частка у майні померлого за його життя не була виділеною. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті батька, що підтверджується заявою матері померлого [PERSON] від 12.06.2020 р., посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гошко І.Я. за реєстровим №617, яка відмовилась від прийняття у спадщину обов`язкової частки у спадковому майні після смерті сина. Мати позивача - відповідач [PERSON] подала до суду заяву про визнання позову. За змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Згідно із ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України. Згідно із ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно із ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. У відповідності до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Із врахуванням вищезазначених норм, суд приходить до висновку, що квартира [ADDRESS] , є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , оскільки була набута ними за час шлюбу. Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Таким чином, в даній статті встановлюється презумпція рівності часток співвласників. Окрім цього, згідно із положеннями ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом. Згідно із роз`ясненнями, наданими Пленумом ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ в п. 3.4 Інформаційного листа від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», розглядаючи спори, пов`язані із спадкуванням частки майна, що у спільній сумісній власності, судам слід звертати увагу на те, що згідно із ст. 368 ЦК України спільною власністю є не лише майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом, а й майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. З огляду на зазначене, оскільки суд не вбачає перешкод для визначення часток у спільній сумісній власності, відтак приходить до висновку, що частки у праві спільної сумісної власності [PERSON] та померлого [PERSON] на вищевказану квартиру є рівними та становлять по 1/2, відтак позовні вимоги у цій частині слід задовольнити. Щодо позовної вимоги про визнання за позивачем права власності на ідеальну частку в розмірі 1/2 квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , слід зазначити, що така не підлягає задоволенню, оскільки заявлена передчасно, з огляду на таке. За змістом частини другої статті 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Таким чином, визнання права власності є самостійним майновим правом та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову зареєструвати вказане майно, не може бути захищене в інший спосіб. Як зазначалось вище, листом державного нотаріуса від 16.09.2020 р. повідомлено [PERSON] про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки не надано документи, які підтверджують право власності на спадкове майно, зокрема частка у майні померлого за його життя не була виділеною. Разом з тим, нотаріусом не зазначено іншої підстави для відмови позивачу у видачі свідоцтва для прийняття спадщини. На відміну від позасудового порядку, судовий порядок оформлення спадкових справ є винятковим способом захисту прав, застосування якого можливо виключно після того, як вичерпані всі позасудові способи. Із врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що спосіб захисту має відповідати характеру порушеного права, яким у даній справі є неможливість іншим способом визначити ідеальні частки у спільній сумісній власності, а не невизнання права власності позивача на частку в спадковому майні.

Outcome: partial