Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

Позивач [PERSON] 07 жовтня 2015 року звернулась до Кодимського районного суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 600 грн. щомісяця. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала та пояснила, що з відповідачем перебувала у шлюбі, який був розірваний на початку жовтня місяця 2015 року, відповідачем має спільну дитину сина [PERSON], [INFO]. Відповідач ухиляється від надання дитині матеріальної допомоги, не утримує її, матеріально не забезпечує, хоча зобовязаний це робити. Вона сама не здатна забезпечити дитину всім необхідним. Зазначила, що відповідач має мінливий дохід, інших дітей у відповідача немає, стягнень по виконавчим документам не проводиться. З цих підстав просила стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини у розмірі 600 грн. щомісяця. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив, клопотання про перенесення розгляду справи чи розгляд справи без його участі не надав, тому суд визнає причину його неявки неповажною і вважає необхідним ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Жодних заперечень проти позовних вимог відповідач також не надав. Заслухавши позивача, дослідивши надані докази, суд вважає можливим позов задовольнити у повному обсязі з таких підстав. Стаття 51 Конституції України та ст.ст.150 і 180 СК України встановлюють для батьків обовязок виховувати та утримувати своїх неповнолітніх дітей до їх повноліття. В судовому засіданні встановлено, що сторони мають спільну дитину сина [PERSON], [INFO], що крім пояснень позивача, підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ЖД №139147, виданого 20 серпня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області. В даний час сторони подружніх відносин не підтримують, між собою не спілкуються, проживають окремо, дитина перебуває на утриманні позивача. Отже, відповідач зобовязаний утримувати свого неповнолітнього сина, проте свій обовязок належним чином не виконує, що було встановлено в судовому засіданні. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобовязання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав неповнолітніх дітей при ухиленні батьків від обовязку їх утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. Так, згідно ст.181 СК України по рішенню суду кошти на утримання неповнолітньої дитини (аліменти) можуть бути присуджені в частині від доходу (заробітку) платника аліментів, або в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України аліменти у твердій грошовій сумі визначаються, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають важливе значення. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дітей, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника інших дітей, непрацездатних осіб, інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, що з позовними вимогами позивача відповідач [PERSON] обізнаний, щодо них будь-яких заперечень до суду не надав, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved