Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-07 00:00:00

Позивач [PERSON] 28.08.2019 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого зазначила, що їй на праві власності належить квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] . За вищевказаною адресою значиться зареєстрованою її донька [PERSON] , [INFO] , однак остання з 2014 року за даною адресою не мешкає, оскільки виїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації, одружилася та прийняла російське громадянство. Реєстрація за вищевказаною адресою відповідача перешкоджає їй, як власнику розпорядитися власністю. На даний час зняття з реєстрації потребує особистої присутності відповідача, натомість приїхати в неї немає можливості, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Просить суд визнати відповідача [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 02.09.2019 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву з підтримання позовних вимог та просить суд слухати справу без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце слухання справи, надав до суду заяву, посвідчену 13.09.2019 року тимчасово виконуючого обов`язку нотаріусу Кемеровського нотаріального округу Кемеровської області Мизніковим О.Є., в якій просить суд розглянути справу без її участі та проти задоволення позовних вимог не заперечує. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до договору про купівлю-продаж квартири від 06.04.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Селидівського міського нотаріального округу Нечипоренко Т.І., [PERSON] придбала у [PERSON] , [PERSON] квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6972041 від 11.04.2005 року, виданого КП «Селидівське бюро технічної інвентаризації», квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована за [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 09.01.2009 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 09.01.2009 року, актовий запис № 4. Після реєстрації шлюбу прізвище дружині присвоєно « [PERSON] ». Згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 14.10.2017 року, виданого органом записів цивільного стану (РАЦС) Центрального району м. Кемерово Кемеровської області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 14.01.2017 року, актовий запис № 1531. Після реєстрації шлюбу прізвище дружині присвоєно « [PERSON] ». Відповідно до акту про не проживання № 8/8-2 від 08.08.2019 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але з 2014 року у вказаній квартирі не проживає. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] з 05.06.2018 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 391 УК України передбачено, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11. У відповідності до ч. 2 ст.\~405\~ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.\~72\~ЖК визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни проводиться в судовому порядку. Вищевказані докази в їх сукупності приводять суд до переконання, що відповідач [PERSON] не мешкає в житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, це відповідно до ч. 2 ст.\~405\~ЦК України є підставою для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В судове засідання не надано доказів, які б свідчили про те, що причини відсутності відповідача у спірному приміщенні понад один рік є поважними. У зв`язку з чим, позовні вимоги [PERSON] є такими, що підлягають задоволенню та слід визнати відповідача [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного та

Outcome: approved