Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

Позивач 23.10.2018 року звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , [PERSON] , за участі третьої особи - орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації м. Одеси, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовна заява обґрунтована тим, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . [INFO] було знайдено покинуту дитину та доставлено її до КУ «Міська клінічна інфекційна лікарня». [PERSON]. влаштований до КУ Спеціалізований психоневрологічний будинок дитини №3 «Сонечко». Термін перебування дитини у закладі сплив 21.09.2018 року. [PERSON] написала заяву про е, що вона не проти позбавлення її батьківських прав. Батько дитини написав заяву, згідно якої просить позбавити його батьківських прав, адже біологічним батьком дитини себе не вважає. Долею свого сина батьки не цікавлять, жодного разу його не відвідували. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 06.11.2018 року справу направлено за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси. Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 10.12.2018 року справу прийнято до розгляду та провадження у справі відкрите та призначене підготовче засідання на 31.01.2019 року. Ухвалою суду від 31.01.2019 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 15.03.2019 року. 15.03.2019 року сторони у судове засідання не з`явилися. Представник позивача та представник третьої особи надали до суду заяву про розгляд справ за їх відсутності, а також про підтримку позивачем всіх позовних вимог також зазначили, що проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідачі з поясненнями чи запереченнями щодо позовних вимог до суду не зверталися, відзиву не надавали, у судове засідання не з`явилися, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. Судом встановлено, що 31.05.2017 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що Малиновський районний у місті Одесі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області склав відповідний актовий запис №1078 та видав свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.15). [INFO] року у відповідачів народжився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.8). [PERSON] наказом Служби у справах дітей Одеської міської ради №97 від 11.09.2017 року було постановлено на облік дітей, які опинилися в складених життєвих обставинах, в якій батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків (а.с.12). 19.02.2018 року була знайдена дитина [PERSON] та його було передано до Комунальної установ «Міська клінічна інфекційна лікарня», згідно Акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку (а.с.11). [PERSON] подав до Служби у справах дітей Одеської міської ради заяву, згідно якої просить позбавити його батьківських прав, адже не вважає себе біологічним батьком дитини (а.с.18). [PERSON] до Служби у справах дітей Одеської міської ради подала заяву, де вказала, що не вона погоджується на позбавлення її батьківських прав, оскільки їй ніде проживати з дитиною (а.с.19). Розпорядженням Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради №109/01-06 від 21.03.2018 року малолітнього [PERSON] було тимчасово влаштовано до Комунальної установи «Спеціалізований психоневрологічний будинок дитини №3 «Сонечко» (а.с.10). Згідно Висновку Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради №01-2719/01-20 від 03.10.2018 року орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] . У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Обов`язок виховувати, ростити дитину - найважливіший обов`язок матері та батька. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При розгляді даної справи судом встановлено, що відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов`язків свідомо не виконують свої батьківські обов`язки. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є доцільним, оскільки відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов`язків, не беруть участі у вихованні дитини, не утримують її та не спілкується з ним. Згідно ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею ст. 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. У відповідності до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Статтею 181 ч.3 Сімейного Кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього Давида підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Дитина перебуває у комунальній установі, тож аліменти підлягають стягненню з батьків на особистий рахунок у Державному ощадному банку України, що було відкрито на ім`я [PERSON] (а.с.21). Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved