Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-26 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі належним чином уповноваженого представника - адвоката Сопотуха В.В. (ордер серії ЛВ № 019039 від 15.05.2019 року) 16.05.2019 року звернулася у суд із позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS] . Судові витрати у справі позивач просить покласти на відповідача. Ухвалою судді від 03.06.2019 року, після отримання у встановленому порядку інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача, яка не є підприємцем, вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого засідання. Ухвалою підготовчого судового засідання у даній справі від 03.07.2019 року підготовче провадження закрито, а справа призначена до судового розгляду. Судовий розгляд справи по суті відбувся 27.08.2019 року, без учасників справи. Позов обґрунтовано тим, що відповідач як попередній власник була зареєстрована у вказаному житловому будинку, однак з квітня 2018 року, після відчуження належної їй частини спірного житла, фактично не проживає у такому будинку. Позивач стверджує, що вона на даний час є одноосібним власником житлового будинку, розташованого у [ADDRESS] , котрий у 2017 році та 2018 році прийняла у дар у відповідних частинах від відповідача (своєї сестри), без будь-яких застережень. Позивач у такому будинку зареєстрована та проживає. У свою чергу відповідач не є членом сім`ї позивача у розумінні положень ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР. Тому, із посиланням на норми ст. 150 ЖК УРСР та ст. 405 ЦК України, позивач вказує про припинення у відповідача права користування житловим приміщенням у згаданому вище будинку, так як вона не є членом її сім`ї, хоча і була зареєстрована там свого часу як попередній власник. Позивач звертає увагу суду також на ту обставину, що відповідач, будучи зареєстрованою у належному їй на даний час житловому будинку та фактично проживаючи за кордоном, не являючись при цьому членом її сім`ї, тим самим чинить їй перешкоди, зокрема порушує її право власності щодо вказаного житлового будинку, тобто право вільно ним користуватись і розпоряджатись, так як добровільно відмовляється знятися з реєстрації. Відтак позивач, виходячи з положень ст. ст. 16, 383, 391, 405 ЦК України, була змушена звертатись до суду із даним позовом, у котрому обрала спосіб захисту - визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Позивач у судове засідання з`явилася та забезпечила явку свого уповноваженого представника - адвоката Сопотуха В.В., обоє позовні вимоги підтримують з підстав, викладених у позовній заяві, просять позов задовольнити у повному обсязі, не заперечують щодо заочного розгляду справи. Позивач допитна судом за її згодою як свідок. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду справи (у спосіб розміщення оголошення на веб-сайті судової влади України), у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила і заяви про розгляд справи у її відсутності не подавала. Відзиву на позовну заяву відповідачем подано не було. Третя особа - Гребенівська сільська рада Сколівського району Львівської області явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечила, про причини неявки такого не повідомила, письмових пояснень на позовну заяву у запропоновані судом строки та порядку не подала. З огляду на вказане, суд, виходячи з положень ст. ст. 280-281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів. Розглянувши матеріали справи, заслухавши позивача, допитаної як свідка, показання свідка [PERSON] , давши належну оцінку дослідженим письмовим доказам по справі, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, з таких підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що позивач є одноосібним власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого у [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування Ѕ частини житлового будинку та Ѕ частини земельної ділянки від 07.12.2017 року та договором дарування Ѕ частини житлового будинку та Ѕ частини земельної ділянки від 04.04.2018 року, посвідчених приватним нотаріусом Сколівського районного нотаріального округу Львівської області Батлюком О.І., реєстрові номери 1773 та 463 відповідно, а також витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер запису про право власності 25590652. Позивач має зареєстроване місце проживання у вищевказаному житловому будинку з народження, що стверджується будинковою книгою для прописки громадян, що проживають по [ADDRESS] . У свою чергу, відповідач, яка є рідною сестрою позивача, була зареєстрована у належному на даний час позивачу домоволодінні як його попередній власник. Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб, виданій 09.10.2018 року Гребенівською сільською радою Сколівського району Львівської області за вих. № 206, позивач у належному їй житловому будинку зареєстрована та проживає разом із чоловіком та сином. Окрім позивача, у вищевказаному домоволодіння зареєстрована також відповідач, яка приходиться позивачеві рідною сестрою. Доказів фактичного проживання відповідача за вказаною адресою судом не здобуто. Натомість, з наданої суду за відповідним запитом інформації від 21.05.2019 року вих. № 02-30/83 Гребенівської сільської ради Сколівського району Львівської області, а також показань свідка [PERSON] , яка є матір`ю сторін у справі, вбачається, що відповідач, відчуживши позивачеві у квітні 2018 року належну їй частину спірного будинку, виїхала з нього, перебуває на даний час за кордоном, звідкіля більше не поверталася і наміру цього робити не має, так як створила там свою сім`ю. Відповідач, в силу положень ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР (у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) не відноситься і не може відноситись до членів сім`ї позивача як власника житлового будинку по [ADDRESS] , так як встановлено, що відповідач, хоча є сестрою позивача, однак кожна з них досягла повноліття. Крім того встановлено, що позивач не веде спільного господарства з відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР (у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї та інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВП від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Про зазначене також йдеться у ст. ст. 316, 317, 319 та 321 ЦК України, згідно з якими правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. ст. 16, 386, 387 та 391 вказаного Кодексу власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, або якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідач, яка до того ж не є членом сім`ї позивача як власника житла, відсутня понад один рік, з повідомлення про причини своєї відсутності - проживання за кордоном та створення своєї сім`ї. Таким чином, враховуючи ту обставину, що відповідач не є членом сім`ї позивача як власника житлового будинку по [ADDRESS] , як і не проживає у вказаному житловому будинку з квітня 2018 року, а це більше року, то її право користування житловим приміщенням у цьому житловому будинку слід вважати припиненим, а її саму слід визнати такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Відтак, позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. Одночасно, у зв`язку із задоволенням позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення документально підтверджені судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 768 грн. 40 коп. (квитанція № 1 від 16.05.2019 року).

Outcome: approved