Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] ( [ADDRESS] ) звернулася до суду з позовом до [PERSON] ( [ADDRESS] ), третя особа: Черкаська міська рада (м. Черкаси, вул. Б.Вишневецького, 36) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позивач є квартиронаймачем кв. [ADDRESS] . Право зайняття квартири виникло на підставі ордеру від 19.04.1995 року, відповідно до зазначеного рішення ордер було видано на ім`я [PERSON] , разом із членами своєї сім`ї: сина - [PERSON] , доньки - [PERSON] , та сина - [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. В 1998 році донька - [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] . Прізвище після одруження змінила на « [PERSON] ». Під час зареєстрованого шлюбу народилася донька, [PERSON] , [INFO] . З 1999 року за вказаною адресою зареєстрована її внучка - [PERSON] , [INFO] , яка є відповідачем у справі, проте фактично не проживає без поважних причин з 2013 року. Звернутись до [PERSON] з проханням добровільно знятися з реєстрації з належної їй квартири не має можливості оскільки вони припинили спілкування. З моменту реєстрації відповідач не здійснює оплату за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню квартири та не приймає участі у спільному побуті, особистих речей в квартирі не має. Просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, наполягали на тому, що внаслідок реєстрації відповідачки збільшуються витрати по оплаті комунальних послуг та утриманню житла, оскільки відповідач відсутня понад установлений законом строк за місцем реєстрації та не бере участі в оплаті комунальних послуг, чим порушені права позивачки на користування спірним житлом. \~ \~ \~ \~Третя особа на стороні позивача [PERSON] підтримала позов. Відповідачка та її представник [PERSON] позовні вимоги не визнали, вказали, що у спірній квартирі відповідачка була зареєстрована за місцем проживання її матері [PERSON] , станом на 2013 рік відповідачка була неповнолітньою. У спірній квартирі відповідачка не проживає вимушено, причиною цього є антигромадська поведінка її матері, яка створила неможливі умови для спільного проживання. Представник третьої особи Черкаської міської ради Кирман В.О. в наданому суду поясненні на позов вказав, що позов може бути задовлений у випадку доведення поважності причини відсутності відповідача за місцем реєстрації понад установлений законом строк. Відповідно до п.3\~розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. \~\~ \~ \~ \~ \~Вивчивши матеріали справи, заслухавши учасників, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до ордера № 063975, серії А, виданого виконавчим комітетом Соснівського району Ради народних депутатів міста Черкаси на підставі рішення № 224 від 19 квітня 1995 року надано квартиру [ADDRESS] [PERSON] . Склад сім?ї: [PERSON] - син, [PERSON] - син, [PERSON] - донька. Відповідно до свідоцтва про одруження відповідач [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження від 05.03.1998 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки з місця проживання та про склад сім`ї від 17.01.2020 року № 4863 відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з акту опитування сусідів від 09.01.2020 року № 4862 відповідач [PERSON] за адресою [ADDRESS] не проживає з 2013 року. За приписами ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.71 ЖК України жиле приміщення зберігається за відсутньою особою шість місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та частиною четвертою статті 10 ЦПК України визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя та до свого житла. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Розглядаючи право користування житлом наймача та члена сім`ї наймача у розумінні ст. 8 Конвенції як право на житло, слід виходити з того, що воно не є абсолютним і законом встановлені умови його чинності. На підставі приписів ЖК такими умовами, зокрема є проживання у житлі користувачем, здійснення витрат на його утримання. Спірні правовідносини врегульовані статтею 71 ЖК, приписами якої визначено підстави втрати права користування житлом наймача та члена сім`ї власника у разі його відсутності без поважних причин понад шість місяців. Гарантією дотримання справедливого балансу між збереженням та втратою права користування житлом квартиронаймачами є позбавлення користувача такого права лише за рішенням суду про визнання його таким, що втратив право на користування житлом. При вирішенні спору встановленню підлягає доведеність на підставі ст.ст. 12, 81 ЦПК України відсутності користування квартиронаймачем житлом протягом визначеного законом строку без поважних причин, у тому числі нездійснення витрат на утримання житла, що означає втрату інтересу у особи як до житла. З огляду на викладене, позбавлення особи згідно із законом права користування житлом, до якого вона втратила інтерес відповідатиме легітимній меті здійснення власником своїх прав, забезпечить справедливий баланс між правами власника та правом особи на повагу до житла за замістом ст. 8 Конвенції. Як роз`яснено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року, вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. ( ст.ст. 71, 72, 116, 156, ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Право на реєстрацію у житловому приміщенні є похідним від наявності права на користування житлом. Згідно наданих позивачкою пояснень в судовому засіданні, після розірвання шлюбу батьками вона у неповнолітньому віці стала проживати з батьком та після досягнення повноліття [INFO] дійсно не проживала у спірній квартирі з причин, вказаних у відзиві. Участі в оплаті комунальних послуг не брала, оскільки працювати стала тільки з грудня 2018 року. Суд погоджується з доводами відповідачки про те, що у період до досягнення нею повноліття причина відсутності її за місцем реєстрації на може вважатись неповажною, оскільки місцем проживання неповнолітніх дітей є місце проживання батьків або одного з них. Разом з тим, судом встановлено, що після досягнення повноліття з квітня 2017 року станом на момент пред`явлення позову у лютому 2020 року відповідача була відсутня у спірному житловому приміщенні понад установлений законом строк без поважної причини, оскільки перешкоди їй у проживанні за місцем реєстрації не чинились, з приводу створення їй перешкод у користуванні житлом чи вчинення відносно неї неправомірних дій матір`ю [PERSON] не зверталась до правоохоронних органів чи суду, неприязні стосунки з членами сім`ї наймача не можуть бути визнані поважними причинами відсутності за місцем реєстрації. \~ \~ \~ \~Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки відповідачка понад установлений законом - шість місяців, не проживає у спірному житловому приміщенні без поважних причини, а саме у зв`язку з добровільним проживанням в іншому місці без зняття з реєстрації, після досягнення працездатного віку участі в оплаті комунальних послуг по спірному житловому приміщенню не бере, при цьому реєстрація відповідача у спірному житловому приміщенню створює перешкоди позивачу у користуванні квартирою, оскільки сприяє накопиченню боргу відповідача по внескам на утримання будинку. Право на реєстрацію у житловому приміщенні є похідним від наявності права на користування житлом. \~ \~ \~ \~При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, що позивач як інвалід ІІ групи звільнена від оплати судового збору відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір», а тому відповідно до ст.141 ЦПК України оплата судового збору покладається на відповідача в дохід держави. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що передбачено ст.280 ЦПК України. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: approved