Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

Позивач [PERSON] заявив позов до відповідача [PERSON] про розірвання договору позички та стягнення боргу. У своєму позові позивач посилається на те, що 10 квітня 2013 року відповідач взяв у нього в борг 105000 (сто п'ять тисяч) гривень, на що надав йому розписку, написану ним власноручно, в якій зобов'язується повернути кошти до 01 січня 2014 року. 21 січня 2014 року відповідач повернув частину грошей в сумі 58 (п'ятдесят вісім) гривень, а інша частина коштів залишилися не повернутою. Позивач зазначає, що неодноразово звертався до відповідача про повернення боргу, але він ігнорує його звернення, і не бажає взагалі з ним спілкуватись. Вважаючи свої права порушеними, позивач просить суд розірвати договір позички та стягнути з відповідача на його користь 47000 ( сорок сім тисяч) гривень боргу по договору позики, який був укладений 10 квітня 2013 року. Відповідач [PERSON] заявлені позовні вимоги визнав частково. Пояснив, що не заперечує того факту, що він отримав від позивача гроші, які зобов'язувався повернути до 01.01.2014 року. Однак вказав, що повернув тільки частину боргу в сумі 58 000 гривень. Пояснив, що цією розпискою позивач залякував, аби він переписав квартиру на дружину в рахунок боргу. Він переписав квартиру на свою дружину в рахунок боргу. Із показань свідка [PERSON] встановлено, що вона була присутня, коли позивач давав кошти відповідачу в сумі 105000 гривень на покупку автомобіля. Також свідок вказала, що між позивачем та відповідачем був укладений договір позики про отримання коштів. Зазначила, що частина коштів була перерахована на картку, а інша частина видана готівкою. Вказує, що відповідач взяв на себе зобов'язання повернути кошти. Із показань свідка [PERSON] встановлено, що вона була присутня при писанні сторонами розписки, в якій йшлося про те, що позивач позичив гроші відповідача на покупку автомобіля. Вказує, що вона особисто перерахувала кошти на картку, а 45000 гривень позивач видав готівкою. Зазначила, що відповідач брав на себе зобов'язання повернути особисто кошти протягом року. Судом встановлено такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Із досліджених письмових доказів - розписки датованою 10.04.2013 року встановлено, що [PERSON] позичив у [PERSON] гроші в сумі 105 000 гривень та зобов'язується вказану суму повернути до 01.01.2014 року. Розписка написана власноручно, підписана відповідачем [PERSON] та свідками [PERSON] та [PERSON] Також із розписки від 10.04.2013 року встановлено, що [PERSON] отримав від [PERSON] частину боргу в сумі 58 000 гривень. Суд не приймає доводів відповідача про погашення частини боргу шляхом відчуження нерухомого майна на користь дружини відповідача, оскільки на їх підтвердження не надано суду жодного доказу. В договорі позики не зазначено про передачу нерухомого майна в рахунок боргу як умова цього договору. Оцінюючи усі докази у їх сукупності, суд вважає встановленим, що між позивачем та відповідачем виникли взаємні цивільні права та обов'язки, із підстави, передбаченої ст.11 ч.2 п.1ЦК України, а саме - із укладеного 10 квітня 2013 року договору позики. Відповідно до ст.6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Судом встановлено, що борг відповідача перед позивачем становить 47 000 гривень, які й підлягають стягненню. Оцінюючи усі докази суд вважає обґрунтованими позовні вимоги [PERSON] про стягнення із [PERSON] 47000 гривень боргу за договором позики. В задоволенні іншої частини позовних вимог про розірвання договору позики, суд має підстави необхідним відмовити виходячи із наступного. Судом встановлено, що договір позики між сторонами укладено 10.04.2013 року до 01 січня 2014 року. Позивач заявив позов 25.09.2014 року, тобто, на момент виникнення спору між сторонами строк дії договору закінчився. Розірвання договору є можливим лише під час його чинності, а тому вказана позовна вимога заявлена безпідставно. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, судові витрати за правилами ст.88 ЦПК України присуджуються позивачеві із відповідача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Документально підтверджені судові витрати, понесені позивачем при сплаті судового збору становлять 470 гривень, тобто, 1 відсоток ціни позову відповідно до вимог п.п.1.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір», та підлягають стягненню із відповідача. З урахуванням наведеного, суд має підстави задовольнити вимоги позивача в частині стягнення судових витрат. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані ст.ст. 509, 526, 527, 625 ЦК України.

Outcome: partial