Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

Позивач 27.07.2014 року звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути із відповідача 66 765 грн боргу у зв*язку із невиконаням ним умов договору позики, укладеного 06.06.2010 року. Зазначив, що факт отримання грошей за вказаним договором підтверджується розпискою відповідача від 16.09.2010 року; станом на 24.07.2014 року відповідач на його неодноразові зверенння про повернення коштів не реагує. В судовому засіданні 16.01.2015 року представник позивача вимоги позову підтримав, посилаючись на викладені у позовні заяві обставини. Надав оригінал договору позики та розписки, на які є посилання у позовній заяві. Після оголошення перерви, в судовому засіданні 26.01.2015 року приймав участь позивач, який також вимоги позову підтримав, посилаючись на викладені у позовні заяві обставини. Пояснив на запитання представника відповідача, що відповідач дійсно певний час працював у нього (у позивача, як у фізичної особи-підприємця) за трудовим договором. Проте, договір позики та розписка, наявні у справі не мають ніякого відношення до трудових відносин або інших можливих цивільно-правових відносин між сторонами, окрім відносин позики. Також просив допитати його по суті обставин спору як свідка. Представник відповідача в судовому засіданні 16.01.2015 позов не визнав. Пояснив, що розписка про отримання коштів не відноситься до договору позики, оскільки у ній немає посилань на нього. В судовому засіданні 26.01.2015 року приймав участь представник відповідача; він уточнив заперечення та пояснив, що за договором позики відповідач коштів не отримував зовсім, а наявна розписка свідчить про інші (ніж позики) правовідносини. Допитаний в якуості свідка [PERSON] повністю підтвердив свої пояснення, як позивача, наполягає на тому, що розписка відповідача написана саме з позикою вказаних у ній грошей, на виконання укладеного договору позики від 06.06.2010 року між сторонами. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, позивача відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Суд вважає, що зазначений договір укладений між сторонами відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов*язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі у строк та у порядку, що встановлено договором. Суд приймає до уваги, що відповідач неналежним чином виконував умови договору позики, тому при таких обставинах позивач має право відповідно до умов договору вимагати від іншої сторони по договору повернення належних йому грошей. Суд приймає до уваги, що у договорі позики від червня 2010 року (п.1) між сторонами (а.с.37) вказано, що факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником. В розписці від 16.09.2010 року не вказано про те, що вона написана на виконання зазначеного договору позики. Також в ній не вказано, що вона написана у зв*язку з іншими видами правовідносин між сторонами. Оскільки свідок [PERSON] пояснив, що розписка написана саме на виконання договору позики, а відповідач не надав належних та допустимих доказів про те, що вона написана у зв*язку з іншими відносинами, то суд приймає за переконливі докази, зазначені показання свідка. Вони в сукупності з договором позики, вказаною розпискою є доказами задоволення позовних вимог позивача. Суд також враховує, що позивач заявив у вимогу відповідачу ( ас. 34) в період розгляду справи, але до початку її розгляду по суті пройшло більше 30 днів з дня її отримання, про що не заперечив представник відповідача. Викладене свідчить про те, що право позивача є порушеним з наступного після закінчення місячного строку з дня отримання вимоги про повернення боргу. Тому його право підлягає судовому захисту. Згідно зі ст. 88 ЦПК України суд покладає судовий збір на відповідача та стягує понесені позивачем витрати з нього на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved