Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

Позивач 11 грудня 2019 року звернувся у суд з позовом, зменшивши в подальшому позовні вимоги, про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку в розмірі 21089 грн. 28 коп. та моральної шкоди в розмірі 5000грн. Свої вимоги мотивує тим, що з 5 листопада 2012 року він працював на посаді монтажника радіоелектронної апаратури та приладів 3 розряду у ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» і наказом №297к від 12 вересня 2019 року був звільнений з роботи на підставі ст.38 КЗпП України. У день звільнення, відповідно до положень ст.116 КЗпП України, ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» не виплатило заборгованість із заробітної плати та не провело з ним повного розрахунку, що становить 20563 грн. 72 коп. 27 грудня 2019 року ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» провело остаточний розрахунок і виплатило йому кошти в сумі 20563 грн. 72 коп. У зв`язку із затримкою проведення розрахунку при звільненні, на підставі ст.117 КЗпП України, просить стягнути з ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» середній заробіток в розмірі 21089 грн. 28 коп. / 219,68 грн. середньоденний заробіток х 96 робочих днів). Внаслідок невиплати заробітної плати йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях викликаних рівнем життя його сім`ї та вжиттям додаткових заходів для його організації, яку він оцінив в 5000 грн. та просить стягнути цю суму з ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» . Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 3 січня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, про що повідомлено сторони. Представник відповідача 20 січня 2010 року подав до суду відзив на позовну заяву, в якому не заперечує проти стягнення з ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь позивача 21089 грн. 28 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В судовому засіданні позивач позов підтримав, надав пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві та додатково зазначив, що через невиплату протягом декількох місяців заробітної плати, він вимушений був у вересні 2019 року звільнитися з роботи у ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА». Вкінці вересня 2019 року він влаштувався на нову роботу, якою на даний час задоволений. Просить позов задовольнити. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив і суд вважає за можливе розглядати справу без його участі. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення частково. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. У відповідності до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Як встановлено судом, позивач [PERSON] з 5 листопада 2012 року працював на посаді монтажника радіоелектронної апаратури та приладів 3 розряду у ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» і наказом №297к від 12 вересня 2019 року був звільнений з роботи на підставі ст.38 КЗпП України з 13 вересня 2019 року. Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. З пояснень позивача та матеріалів справи встановлено, що при звільненні [PERSON] не було виплачено всіх сум, що належать йому від ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА», що також підтверджується довідкою №372 від 14.11.2019 року, згідно якої заборгованість ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» перед [PERSON] становить 20563 грн. 72 коп., а середньоденний заробіток складає 219 грн. 68 коп. Також судом встановлено, що 27 грудня 2019 року ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» виплатило [PERSON] заборговану заробітну плату в розімрі 20563 грн. 72 коп. Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку (постанова Верховного Суду України № 6-15цс13 від 27 березня 2013 року). Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у справі № 6-64цс13, згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Як вбачається із роз`яснень даних у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, якщо роботодавець недоведе відсутності у цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідач не представив суду жодних доказів відсутності вини підприємства у невиплаті належних позивачу при звільненні сум. На підставі п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМ України від 08.02.1995р. №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 цього ж порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Згідно довідки №6 від 16 січня 2020 року, виданої Державним підприємством «Львівський державний завод «ЛОРТА», середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 219грн. 68 коп., а середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 13 вересня 2019 року по 27 грудня 2019 року за 96 робочих днів становить 21589 грн. 28 коп. Даний розрахунок проведений у відповідності до зазначеного Порядку і з таким погоджується позивач. Відтак, позовні вимоги [PERSON] про стягнення 21589 грн. 28 коп. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку є підставними. Відповідно до ст.237-2 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган відшкодовує працівнику моральну шкоду у випадку, якщо з його вини були порушені законні права працівника, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Що стосується заявлених позивачем вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд, враховуючи характер та обсяг душевних страждань, яких зазнав [PERSON] саме внаслідок невиплати йому протягом декількох місяців заробітної плати, вважає за необхідне стягнути із відповідача в користь позивача 500 грн. моральної шкоди, а не 5000 грн., задовольнивши ці вимоги позивача частково, оскільки [PERSON] не представив належних доказів на підтвердження таких в повному обсязі. На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 845,24 грн. На підставі наведеного та

Outcome: partial