Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

Позивач 23.12.2019 р. звернувся в суд з позовом до відповідачів, у якому просив визнати за ним право власності кожного на будинковолодіння в [ADDRESS] . Заявлений позов обґрунтовував тим, що її баба [PERSON] , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 24.12.1999 року державним нотаріусом Тисменицької районної державної нотаріальної контори, була власником будинковолодіння [ADDRESS] . Проте, в подальшому, свідоцтво про право власності на будинковолодіння втрачено. Після смерті баби, що настала [INFO] , позивач успадкував належне спадкодавцю будинковолодіння як спадкоємець за законом четвертої черги відповідно до вимог ст.ст.1264-1270 ЦК України, оскільки з 1969 року по час відкриття спадщини постійно проживав разом із спадкодавцем. З огляду на те, що на спадкове будинковолодіння відсутні правовстановлюючі документи нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину. Тому позивач змушений звернутись до суду з даним позовом про визнання права власності. Позивач у підготовче засідання не з`явився, у поданій суду заяві просив справу розглянути у його відсутності, позов підтримав і просив його задовольнити. Відповідачі у підготовче засідання не з`явилися, у поданій до суду заяві відповідачі позов визнали, не заперечували щодо його задоволення, просили справу розглянути у відсутності їх представника. Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що спірне будинковолодіння в [ADDRESS] , побудоване до 1992 року. Право власності на вказане будинковолодіння підтверджується копією свідоцтва про\~право на\~спадщину за\~законом,\~виданого спадкодавцю\~24.12.1999\~року [PERSON] ,\~державним нотаріусом\~Тисменицької районної\~державної нотаріальної\~контори,\~зареєстровано в\~реєстрі за\~№Д-1093,\~спадкова справа\~№583. Однак, належний правовстановлюючий документ втрачено. Інвентарна вартість будинковолодіння на даний час становить 462588 грн. Після смерті [INFO] [PERSON] позивач який є спадкоємцем за законом четвертої черги успадкував належне будинковолодіння відповідно до вимог ст.ст.1264-1270 ЦК України, оскільки з 1969 року постійно проживали разом із спадкодавцем у спірному будинковолодінні. Однак, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно, в установленому законом порядку, не оформив свої спадкові права. Вказані вище обставини, що не оспорювались відповідачами, які позов визнали, підтверджуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами. У відповідності з вимогами ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Зміст спірних правовідносин полягає у тому, що спірне будинковолодіння в [ADDRESS] після смерті [INFO] [PERSON] було успадковане її онучкою [PERSON] у порядку спадкування за законом як спадкоємцем четвертої. Спадкоємці за законом першої черги діти померлої: [PERSON] та [PERSON] , спадщину в установленому законом порядку та строки не прийняли , а позовні вимоги позивача визнали повністю. Однак, відсутність правовстановлюючого документу на спадкове будинковолодіння та відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позбавляють позивача можливості оформити належне їй право на спадщину в нотаріальному порядку. З огляду на викладене суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та визнання за позивачем права власності на спірне будинковолодіння. При вирішенні спору суд застосовує наступні норми права. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, ураховуючи, що відповідно до\~статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи в який передбачений законом спосіб особа набула права власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому\~статтею 392 ЦК України. Отже, ст.392 ЦК України, в якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне право власності, набуте раніше на законних підставах. Згідно\~ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). До першої черги спадкоємців за законом належать діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). Згідно ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог ч.3\~ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, який прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від спадщини. Як передбачено ч.5\~ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно зі статтею 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частина перша статті 1297 ЦК передбачає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (пункт 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»). Оскільки нотаріус відмовив позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в нотаріальному порядку, тому позов підлягає до задоволення в повному обсязі, а права позивача - судовому захисту. З огляду\~на те,\~що наявні\~підстави для\~повернення позивачу\~50\~відсотків судового\~збору,\~сплаченого при\~поданні позову,\~у відповідності\~з вимогами\~ч.1\~ст.142\~ЦПК України\~суд повертає\~позивачу з\~державного бюджету\~50\~%\~сплаченого судового\~збору,\~що складає\~4802,50\~грн.. На підставі наведеного, відповідно до ст.58 Конституції України, , ст.5, 1216, 1218, 1264,1268 ЦК України,

Outcome: approved