Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-01 00:00:00

Позивач [PERSON] 20 травня 2016 року звернулась до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до Грабівської сільської ради Кодимського району Одеської області про визнання в порядку спадкування за законом права приватної власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті її батьків [PERSON] та [PERSON]. В позові вказала, що 28 травня 1998 року померла її мати [PERSON], після смерті якої залишилась спадщина у вигляді двох земельних часток (паїв) із земель Грабівської сільської ради Кодимського району Одеської області. 10 грудня 2004 року помер її батько [PERSON], після смерті якого залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах Грабівської сільської ради Кодимського району Одеської області. Спадкоємцями зазначеного спадкового майна за законом є позивач та її рідний брат [PERSON], який відмовився від успадкування належної йому частки у цій спадщині на її користь. Внаслідок спільного проживання з батьками вона фактично прийняла належну їм спадщину, однак через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом. В судове засідання позивач не зявилась, надавши до суду письмову заяву від 30 червня 2016 року про підтримання своїх вимог та їх задоволення у повному обсязі. В цій же заяві просила розглянути справу без неї. Представник відповідача Грабівської сільської ради Кодимського району Одеської області в судове засідання теж не прибув, надавши до суду письмові заяви за №№02-16/1009 та 02-16/1010 від 21 липня 2016 року про розгляд справи без нього. Проти задоволення позову [PERSON] не заперечував. Представник третьої особи Кодимської районної державної адміністрації Одеської області надала до суду заяву від 14 червня 2016 року про розгляд справи без участі представника райдержадміністрації. Представник відділу Держгеокадастру в Кодимському районі та третя особа [PERSON] в судове засідання не зявились. Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У звязку з цим, суд вважає можливим розглянути вказану цивільну справу без участі сторін та без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши позовну заяву позивача та надані нею письмові докази, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін та інших осіб, відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України вважає можливим позов задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що 28 травня 1998 року померла мати позивача [PERSON] [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД №146023, виданого 01 червня 1998 року Грабівською сільською радою Кодимського району Одеської області, актовий запис про смерть №13 від 01 липня 1998 року. Місце відкриття спадщини с.Грабове Кодимського району Одеської області. 10 грудня 2004 року помер батько позивача - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД №410068, виданого 10 грудня 2004 року цією ж сільською радою, актовий запис про смерть №29 від 10 грудня 2004 року. Місце відкриття спадщини с.Грабове Кодимського району Одеської області. Факт родинних відносин між позивачем та померлими [PERSON] та [PERSON], як між донькою та батьками, підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії ІІ-УР №044512, виданого 11 листопада 1959 року Грабівською сільською радою Кодимського району, в якому її батьками вказано [PERSON] та [PERSON], а також копією свідоцтва про шлюб серії ІІ-ЖД №290011, виданого 27 жовтня 1982 року цією ж сільською радою, відповідно до якого позивач 27 жовтня 1982 року уклала шлюб з [PERSON], змінивши своє прізвище «Буряк» на «Гончарук». Визначаючи які правові нормами підлягають застосування для вирішенні зазначеного спору (зокрема, норми Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року чи Цивільного кодексу України в редакції 2004 року), суд виходить з наступного. Відповідно до п.п.4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто після 01 січня 2004 року. Правила Книги 6 цього кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим кодексом чинності. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.1 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах по спадкування» розяснив, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР, якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз.14 п.1 Інформаційного листа №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, вказав, що у відповідності з п.5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила книги шостої Цивільного кодексу можуть застосовуватись лише до спадщини, яка відкрилась після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким із спадкоємців, право на спадкування в яких виникло відповідно до норм ст.ст.529-531 ЦК УРСР. Шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті матері позивача [PERSON] закінчився 28 листопада 1998 року, а після смерті батька позивача 10 червня 2005 року. Спадщина померлої матері прийнята позивачем у передбаченому на той час порядку, тому, з врахуванням абз.3 п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року та абз.13 і 14 п.1 та п.2 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, застосуванню для вирішення заявленого позивачем позову у частині спадкування спадщини померлої [PERSON] підлягають норми Цивільного кодексу УРСР, який з 01 січня 2004 року втратив чинність, але був чинним на момент виникнення та існування спірних правових відносин. Для вирішення позову у частині спадкування спадщини померлого [PERSON] суд вважає необхідним застосувати норми Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року. Щодо спадкування позивачем спадщини померлої матері [PERSON] До спадщини померлої [PERSON] ввійшла земельна частка (пай), розміром 2.71 умовних кадастрових гектари члена КСП «Правда» с.Грабове Кодимського району Одеської області, яка належала їй на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0248878, виданого 22 квітня 1997 року Кодимською районною державною адміністрацією. Окрім цього, до спадкового майна померлої [PERSON] ввійшла земельна частка (пай), розміром 2.71 умовних кадастрових гектари, члена КСП «Правда» с.Грабове Кодимського району Одеської області, яка була успадкована нею після смерті [PERSON], померлої 26 травня 1995 року (сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0249055, виданий 22 квітня 1997 року Кодимською районною державною адміністрацією). Статтею 524 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємство здійснюється за законом або за заповітом. Спадкоємство за законом здійснюється у разі відсутності заповіту. Судом встановлено, що заповіту померла [PERSON] не склала, тому позивач [PERSON], як донька померлої, є спадкоємцем її спадкового майна за законом першої черги. Відповідно до ст.ст.525 та 526 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем її відкриття останнє постійне місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Свідченням прийняття спадщини є подача спадкоємцем до нотаріуса заяви про прийняття спадщини або фактичний вступ спадкоємця в управління та володіння спадковим майном, при цьому такі дії мають бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця (ст.525, ч.2 ст.549 ЦК УРСР). Судом на підставі довідки Грабівської сільської ради Кодимського району №422 від 29 лютого 2016 року встановлено, що позивач [PERSON] та померла [PERSON] до смерті останньої проживали разом в одному помешканні, зокрема в с.Грабове по вул.Джміля, 45 Кодимського району Одеської області, у звязку з цим вели спільне господарство, позивач доглядала за померлою, доглядає та утримає її майно. Вказані обставини в контексті ст.549 ЦК УРСР свідчать про прийняття позивачем спадщини після смерті матері [PERSON], оскільки вона фактично вступила в управління та володіння належним померлій спадковим майном. Відповідно до ст.560 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, мають одержати в державній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Однак, реалізувати вказане право позивач позбавлена можливості, оскільки правовстановлюючі документу на належне померлій [PERSON] спадщину втрачені. Пленум Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в п.11 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай), який відповідно до п.17 Перехідних положень Земельного кодексу України діє до моменту видачі особі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» №4 від 24 червня 1983 року (яка втратила чинність, але розяснювала спірні правові відносини на момент їх виникнення та існування), якщо позивач протягом встановленого строку для прийняття спадщини вступив в управління та володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання за ним права власності на спадкове майно. Отже, встановивши факт прийняття позивачем [PERSON] спадщини померлої матері [PERSON], суд, з огляду на відсутність у позивача можливості позасудового захисту порушеного права на спадщину померлої, вважає можливим в порядку спадкування за законом визнати за нею право власності на спадщину у вигляді земельних часток (паїв), які залишилась після смерті її матері [PERSON], оскільки за змістом ст.549 ЦК УРСР вона є такою, що у передбаченому на той час порядку цю спадщину прийняла. Щодо спадкування позивачем спадщини померлого батька [PERSON] Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця (ч.2 ст.1220 ЦК України). До складу спадкового майна померлого [PERSON] ввійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва №19/4, площею 1.93 га., яка розташована в межах Грабівської сільської ради Кодимського району Одеської області та належала йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №058697, виданого 02 квітня 2004 року Кодимською районною державною адміністрацією Одеської області відповідно до розпорядження №61 від 28 січня 2004 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №515. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України. Позивач [PERSON] є донькою померлого [PERSON], а тому відповідно до ст.1261 ЦК України являється спадкоємцем його спадкового майна за законом першої черги. Інший спадкоємець за законом першої черги [PERSON] (брат позивача та син померлого [PERSON]Р.) спадщину померлого не прийняв та склав нотаріально засвідчену заяву про відмову від прийняття спадщини своїх батьків [PERSON] та [PERSON] на користь позивача [PERSON] Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину, або відмовитись від її прийняття. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття проживав окремо від спадкодавця, на протязі шести місяців з моменту відкриття спадщини повинен подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 та ст.1270 ЦК України). Судом на підставі довідки Грабівської сільської ради Кодимського району №424 від 29 лютого 2016 року встановлено, що позивач [PERSON] та померлий [PERSON] на день смерті останнього постійно проживали разом в одному помешканні, зокрема в с.Грабове по вул.Джміля, 45 Кодимського району Одеської області, у звязку з чим позивач у відповідності з вимогами ч.3 ст.1268 ЦК України вважається такою, що цю спадщину прийняла. Перешкодою для отримання позивачем у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за законом на належне померлим батькам майно є відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на це майно, відсутність яких відповідно до п.2 Глави 7, п.1 Глави 13 розділу І та п/п.4.12 п.4 Глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції №296/5 від 22 лютого 2012 року, є підставою для відмови у вчиненні нотаріусом відповідної нотаріальної дії та відмови у видачі спадкоємцеві свідоцтва про право на спадщину. Право спадкоємця на судовий захист свого порушеного права на спадщину у разі втрати правовстановлюючого документу на спадкове майно підтверджується ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2015 року, прийнятою у цивільній справі №6-17336св15, в якій зазначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує право власності (http://reyestr.court.gov.ua/Review/52081274). На підставі викладеного,

Outcome: approved