Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

Позивач [PERSON] 28.12.2018 року звернулася до суду з позовом до Донецької міської ради про визнання права власності на спадкове майно, в обґрунтування якого зазначив, що 17.02.2014 року померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. 13.11.2006 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Першої Донецької державної нотаріальної контори, згідно якого вона зробили розпорядження щодо вищевказаної квартири, яка на випадок її смерті заповідана позивачу. 03.02.2017 року позивач звернувся до Приватного нотаріусу Лиманського міського нотаріального округу з заявою про прийняття спадщини, натомість йому було відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки ним пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини та не надано доказів сумісного проживання зі спадкодавцем на час смерті. З огляду на вищевикладене, просить суд визнати за ним право власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 65,9 кв.м., в тому числі житловою 44,9 кв.м. в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 17 лютого 2014 року. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 02.01.2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 28.01.2019 року витребувано у державного нотаріусу Другої Донецької державної нотаріальної контори, інформаційні довідки зі Спадкового реєстру щодо наявності чи то відсутності спадкової справи після смерті [PERSON], яка померла 17.02.2014 року. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 28.02.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечував. Представник Донецької міської ради в судове засідання не зявився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. Згідно ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона знає позивача [PERSON] з 2002 року, оскільки вони разом працювали. Також зазначила, що вона бувала в гостях у позивача та бачила його матір, надавала останній медичну допомогу. Їй також відомо зі слів позивача та вона сама безпосередньо бачила, що [PERSON] постійно проживав разом з [PERSON] однією сімєю за адресою: [ADDRESS], до смерті останньої. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, вислухавши пояснення представника позивача та свідка, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно свідоцтва про народження серія ІV-НО № 326073 від 19.07.1979 року, виданого Ворошилівським відділом РАЦС м. Донецька, [PERSON] народився 01.07.1979 року, його батьками є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.07.1999 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Донецької державної нотаріальної контори, [PERSON] прийняла у власність в порядку спадкування за законом після смерті чоловіку [PERSON], квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Відомості про реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], внесено 19.11.2017 року до реєстру прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 8532568. Згідно заповіту від 13.11.2006 року посвідченого державним нотаріусом Першої Донецької державної нотаріальної контори, [PERSON] зробили розпорядження відносно квартири, яка належить їй на праві власності і розташована за адресою: [ADDRESS], на випадок її смерті заповідає [PERSON], [INFO]. Відповідно до свідоцтва про смерть серія І-НО № 760625 від 18.02.2014 року, виданого Донецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] померла 17.02.2014 року, про що складено відповідний актовий запис за № 187. Постановою Приватного нотаріусу Лиманського міського нотаріального округу від 03.02.2017 року [PERSON] відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки ним пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини та не надано доказів сумісного проживання зі спадкодавцем на час смерті. Згідно Інформаційної довідки № 54931666 від 30.01.2019 року, 13.11.2006 року державним нотаріусом Першої Донецької державної нотаріальної контори було посвідчено заповіт від імені [PERSON], [INFO]. Згідно Інформаційної довідки № 54931649 від 30.01.2019 року, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася та свідоцтво право на спадщину не видавалося. Згідно ст.\~1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно ст.\~1217\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.\~1222\~ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Ст.\~1261\~ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця та той з подружжя, який його пережив. Згідно зі ст.1269\~ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Статтею 392\~ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст.\~1268\~ч.5\~ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться у листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Аналізуючи вищевказані норми закону, суд вважає, що позивач позбавлений можливості іншим шляхом захистити своє право власності на спадщину за заповітом, до складу якої входить нерухоме майно квартира, а тому приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом підлягають задоволенню, так як способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved