Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-17 00:00:00

Позивач 28 квітня 2017 року звернулася до суду з позовом про про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом виселення та зняття з реєстрації. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що житловий будинок, єдиним власником якого є позивач, поділяється на дві ізольовані частини відповідного до технічного паспорту на будинок. У даному будинку можливе проживання двох родин з веденням окремого побуду. На весні 2008 року позивач за домовленістю з відповідачем, допустила останнього до проживання у ізольованій частині. Через декілька років, після неодноразових наполегливих вмовлянь відповідача, позивач, як власник житла, надала згоду на реєстрацію місця проживання відповідача у власному будинку, не розуміючи до кінця юридичних наслідків цього вчинку в силу відсутності юридичної освіти. Після реєстрації місця проживання відповідача позивачу стало неможливо проживати по сусідству з відповідачем. Останній неодноразово грубіянив, висловлювався до позивача непристойно, лунали погрози нанести тілесні ушкодження позивачу з боку відповідача. Відповідач завдавав шкоди майну, ремонту будинку позивача, самоправно втручався в систему електро- та газопостачання, руйнуючи його. Окрім цього відповідач не дозволяє заходити позивачу до половини будинку, де останній проживає, не здійснює прибирання, використовує частину будинку не за призначенням, чим за час проживання в будинку суттєво пошкодив загальний стан та ремонт. Тому [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про виселення та зняття з реєстрації відповідача, оскільки іншим шляхом зняти [PERSON] з реєстрації неможливо. В відкритому судовому засіданні представник позивач підтримала заявлені [PERSON] позовні вимоги, прохала їх задовольнити та суду пояснила, що з дозволу позивача зареєстрований в належному [PERSON] на праві приватної власності будинку відповідач [PERSON], який постійно ображає позивача нецензурною лайкою, не дозволяє заходити позивачу до половини будинку, де останній проживає. Також вказала, що позивач зверталася до поліції з заявою на дії відповідача, однак постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності не виносилися. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Представник третьої особи,яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Краснокутської селищної ради Харківської області при вирішенні справи покладався на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення сторін та свідків, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, згідно договорів купівлі - продажу від 14 березня 1995 року, 4 серпня 2000 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач [PERSON] являється власником житлового будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] Відповідно до довідки виконавчого комітету Краснокутської селищної ради Краснокутського району Харківської області від 07.04.2017 року №694 в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] з 24.07.2008 року зареєстрована [PERSON], а з 03.05.2006 року зареєстрований [PERSON]. Правовідносини, які виникають в процесі володіння і користування житловим приміщенням регулюються Житловим кодексом України. Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Як передбачає п.33 Постанови Пленуму ВССУ №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року, застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень прав, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Натомість, права власника житлового будинку не є абсолютними, оскільки можливе, з підстав, передбачених законом, їх певні обмеження. Такі обмеження можуть відбуватись коли інші особи набувають законного права користування житловим будинком. Як вбачається з матеріалів справи, позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок. Більше десяти років назад з дозволу позивача у вказаний житловий будинок вселився відповідач, про що свідчить текст позовної заяви та підтверджено представником позивача під час судового розгляду справи. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що відповідач [PERSON] зареєстрований в житловому будинку особисто позивачем [PERSON], однак [PERSON] постійно ображає позивача нецензурною лайкою. Також не підтвердили факту притягнення відповідача до адміністративної відповідальності. Враховуючи вищевикладене, посилання представника позивача, що [PERSON] створює перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, підтвердження у судовому засіданні не знайшли. Також, наданий представником позивача відеозапис, не підтвердив систематичного порушення відповідачем правил співжиття. Окрім цього, надана позивачем відповідь Краснокутського ВП Богодухівського ВП ГУ НП в Харківській області №2454/119/84/01-17 від 31.07.2017 року, підтверджує відсутність тих обставин, на які посилається позивач, оскільки з неї вбачається, що відсутні дані, які б вказували на наявність в даній події будь - якого правопорушення. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона має довести належними та допустимим доказами ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких підстав суд приходить до висновку, що в позові [PERSON] необхідно відмовити, оскільки відповідач у визначеному законом порядку був вселений в будинок, а тому набув права на користування ним, натомість позивач не надала жодних допустимих та належних доказів неправомірних дій [PERSON], які б свідчили про безпеку порушення останнім права власності позивача на житловий будинок.

Outcome: dismissed