Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

Позивач [PERSON] 26.04.2017 звернулася до суду з позовом, уточнивши вимоги якого, просить позбавити відповідача [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]; стягувати з відповідача аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Обґрунтовує позов тим, що 20.02.2014 зареєструвала з відповідачем шлюб, який рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 23.12.2015 розірвано. У шлюбі в них народився син [PERSON], [INFO] Однак, після народження дитини вони припинили підтримувати подружні відносини, відповідач проживає окремо, не займається вихованням та матеріальним забезпеченням сина, не приходить до нього, хоча проживає з ними в одному будинку, та взагалі не вважає себе біологічним батьком останнього. Зазначає, що створила нову сімю, син називає її чоловіка батьком, останній, в свою чергу, піклується та виховує дитину. У звязку з цим, пропонувала відповідачу дати згоду на усиновлення сина, проте, відповідач заперечив. Окрім цього, оскільки відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обовязків по вихованню сина, не дбає про його фізичний та духовний розвиток, зверталася до органу опіки та піклування із заявою щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини, про що комісією надано відповідний висновок. З огляду на викладене, просить позбавити відповідача батьківських прав щодо дитини. Окрім цього, просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 30.05.2017 у справі відкрито провадження. 29.06.2017 відповідач [PERSON] пред'явив зустрічний позов до [PERSON] про виключення з актового запису №140 від 02.09.2014 про народження дитини [PERSON] відомостей про нього як про батька дитини. Ухвалою суду від 20.10.2017 призначено судово-генетичну експертизу та зупинено провадження у справі. Ухвалою суду від 19.03.2018 провадження у справі відновлено. Ухвалою суду від 18.04.2018 залишено без розгляду зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про виключення відомостей з актового запису про народження дитини. 15.05.2018 представником відповідача [PERSON] подано відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач позов заперечує, вважає, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо. Зазначив, що відповідач не ухилявся від виконання своїх батьківських обовязків . Саме з вини позивача, яка постійно наголошувала, що він не біологічний батько дитини, відповідач змушений звертатися з клопотанням про призначення судово-генетичної експертизи, висновок якого підтвердив його батьківство. Вказав, що оскільки доведено, що відповідач є батьком, тому на даний час відповідач тепер бажає спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні, утриманні та догляді. Вказав, що позивач не надає можливості відповідачу спілкуватися з дитиною та її бачити. Окрім цього, зазначив, що стан здоровя відповідача є важким, останній, будучи інвалідом другої групи, тривалий час перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальній міській лікарні швидкої медичної допомоги у звязку із захворюванням серця. Його матеріальне становище є вкрай скрутним, він поніс та продовжує нести значні витрати на лікування, а також на утриманні останнього перебувають батьки, які є непрацездатними. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просять суд позов задовольнити. Позивач додатково пояснила, що відповідач ніколи їм не допомагав ні морально, ні матеріально, участь у вихованні сина бере її теперішній чоловік, який відноситься до дитини як до власної. Ствердила, що відповідач, проживаючи в одному будинку в сусідньому підїзді та часто зустрічаючи свого сина під час прогулянок, уникає його, не відвідує та не вітає на день народження чи інші свята. Вказала, що в своє виправдання [PERSON] спочатку покликався на постійну зайнятість та відсутність вільного часу через роботу, в подальшому стверджував, що дитина не його, оскільки на нього не подібна. Вважає, що звернення відповідача до суду із зустрічним позовом свідчить про визнанням ним повідомлених вище нею обставин. Не заперечила, що відповідач забирав її з сином з пологового будинку та відвідував дитину до восьмимісячного віку, однак це було епізодично. Вказала, що син навчається в дошкільному закладі, відповідач протягом судового розгляду не намагався зустрітись з дитиною, привітати з днями народжень, не знає дату народження сина. Вказала, що син побачив відповідача під час відібрання взірців для проведення експертизи і сприйняв відповідача як стороннього дядька, оскільки батьком вважає її теперішнього чоловіка. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов в частині позбавлення батьківських прав не визнав з підстав, що викладені у відзиві. Додатково пояснив, що хоче бачити сина, вказав, що не надавав матеріальної допомоги з сином, оскільки мав сумніви відносно свого батьківства. Зазначив, що купував дитині дитяче харчування Nan, проте якими хворобами хворіла чи хворіє дитина, дату її народження та коли були хрестини повідомити не зміг. Обізнаний, про навчання сина у ліцеї по вул. Скрипника у м. Львові, однак у навчальний заклад він ніколи не приходив. Вважає, що йому можуть чинитись перешкоди у спілкуванні з сином зі сторони позивача. Визнав, що він є обвинуваченим, в провадженні суду розглядається кримінальне провадження за ч.2 ст.307 КК України. Щодо стягнення аліментів на утримання сина не заперечив, при визначенні їх розміру покладався на розсуд суду. Представники відповідача [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні проти позову в частині позбавлення відповідача батьківських прав заперечують, щодо стягнення аліментів визнають частково. Вважають, що наданий органом опіки та піклування висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав є необґрунтованим та складеним без врахування всіх обставин справи. Щодо заявленого позивачем розміру аліментів заперечили, оскільки такий не підтверджений належними доказами. При визначенні розміру аліментів просять врахувати рівний обовязок обох батьків щодо утримання дитини, те, що відповідач є людиною з інвалідністю, розмір його пенсії, понесені ним витрати на довготривале та вартісне лікування, проведення операцій, надання позивачу коштів на утримання дитини, а також перебування на його утриманні батьків. Вказали, що відповідач бажває приймати участь у вихованні сина, натоміть, на даний час не має такої можливості. Представник третьої особи [PERSON] у судовому засіданні 15.05.2018 позов підтримала, вважає висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав обґрунтованим. Ствердила, що відповідач висловлював сумнів щодо свого батьківства, а засідання комісії відкладалося за клопотанням відповідача з метою надання йому годин побачень з дитиною, однак, він з дитиною не зустрічався. В останнє судове засідання третя особа не забезпечила явку свого представника, про причини не повідомили. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності цього представника. Заслухавши вступне слово учасників справи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані серед іншого піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обовязків. Згідно з п.16 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та позбавлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх батьківських обовязків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обовязками. При цьому, суд вважає, що незалежно від місця проживання та перебування сторін у розірваному шлюбу, на батьків покладаються аналогічні обовязки, передбачені законом, по відношенню до дитини. Судом встановлено, що сторони, шлюб між якими розірвано рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 23.12.2015, є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про його народження серії [NUMBER] Згідно з довідкою з місця проживання про склад сімї і прописки ЛКП «Під Зуброю» №2241 від 03.12.2015, [PERSON] зареєстрований разом з матірю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] Зясовано, що позивач створила нову сімю, за вказаною адресою проживає разом з чоловіком та сином, що не заперечується відповідачем. Як вбачається з характеристики на вихованця Дитячого центру розвитку дитини Кузя, що по [ADDRESS] [PERSON] з 06.02.2017 відвідує групу «Умка 2,5 - 3 р.» центру розвитку, до занять ставиться позитивно, займається охоче. Дитина виховується в повноцінній сімї, батьки приймають велику участь у розвитку та вихованні дитини. На заняття [PERSON] приходить з мамою або батьком (не відповідачем по справі) Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що є двоюрідним братом позивача, остання після народження сина з відповідачем не проживала, останній як батько не брав участі у вихованні сина, жодних перешкод у цьому позивач не чинила. Вказав, що бачить сімю сестри один раз у два місяці, син сторін батьком називає теперішнього чоловіка його сестри, біологічного батька, який проживає в тому самому будинку, він не бачив. Свідок [PERSON] суду показала, що є близькою подругою позивача та хрещеною мамою дитини. Ствердила, що стосунки між сторонами погіршилися ще з народження дитини, відповідач забрав позивача з полового будинку, а потім після досягнення сином восьми місяців взагалі перестав спілкуватися з позивачекм, сином. Допитана свідок [PERSON] суду пояснила, що товаришує з позивачем. Ствердила, що відповідача, який проживає в одному будинку з позивачем, ніколи не бачила на днях народженнях його сина. З висновку органу опіки і піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради від 23.03.2017 вбачається, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обовязків, не дбає про духовний та фізичний розвиток сина, не переживає за його здоровя та майбутнє, матеріально не забезпечує, натомість роль батька дитини повністю виконує інший чоловік матері, а тому комісія з питань захисту прав дитини вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] Покликання представників відповідача на необґрунтованість такого висновку є безпідставними та не беруться судом до уваги. Доводи відповідача стосовно чинення позивачем перешкод у спілкуванні батьком з дитиною, а останній не ухилявся від виконання батьківських обовязків щодо сина та надавав кошти на його утримання, жодними належними доказами не підтверджено. Більше того, з часу відкриття провадження у справі минуло півтора року, однак відповідач не вчинив жодних дій, спрямованих на вжиття ефективних заходів щодо піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, а також не намагався зустрітись з дитиною, відвідати її у дитячому закладі, тоді як проживає відповідач у сусідньому під'їзді з позивачем і сином.. Доводи відповідача на необхідність довготривалого лікування в умовах стаціонару не знайшли свого підтвердження та вказаних висновків суду не спростовує. Долучені відповідачем до матеріалів справи чисельні квитанції з аптечних установ не можуть свідчити про несення таких витрат саме відповідачем, оскільки відсутні докази про те, що відповідач потребував саме цих медикаментів і саме в цій кількості. При цьому, долучені відповідачем частина чеків є нечитабельна, а препарати, вказані у чеках, частина з яких віднесена до протигрибкових, пробіотиків, антибіотиків, не дає суду прийти до висновку, що ці лікарські засоби були в переліку лікарських призначень для лікування відповідача. Крім того, суд надає належну оцінку тій обставині, що починаючи з часу звернення позивача до суду (26.04.2017) відповідач здійснив один переказ грошей в розмірі 1000 грн. на утримання сина і лише 26.10.2018, тобто безпосередньо перед судовим розглядом. При цьому, суд враховує, що згідно з інформацією, що міститься на офіційному веб-порталі судової влади України, на розгляді Сихівського районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження відносно [PERSON] за ч.2 ст. 307 КК України, а тому його покликання про намір в майбутньому брати участь у вихованні дитини розцінюється судом як непереконливі. Враховуючи встановлені в ході розгляду обставини, пояснення сторін та показання свідків, яким суд надає віри, оскільки такі є послідовними, логічними та не суперечать один одному, суд вважає доведеним, що відповідач свідомо, протягом тривалого часу нехтував та самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина, не піклувався про його фізичний і духовний розвиток, не цікавився життям та здоров'ям дитини, не спілкувався з нею, не бажав нести за таку відповідальність, тоді як дитина потребувала як матеріальної допомоги, так і підвищеної уваги до себе з боку батька, з врахуванням її віку і розвитку. Тому суд позов задовольняє і вважає, що відповідача слід позбавити батьківських прав щодо дитини [PERSON] Положеннями ч.ч. 2, 3 ст. 166 Сімейного кодексу України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу. Статтею 181 Сімейного кодексу України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» визначено, що прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України суд враховує вік та стан здоровя дитини, потреби на її утримання, матеріальне становище відповідача, його вік, те, шо він є інвалідом 2 групи загального захворювання, не працює. Тому слід приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача на утримання сина підлягають стягненню аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Доводи представників відповідача про те, що відповідач несе значні витрати на лікування, що також не підтверджено належними доказами, перебування на його утриманні непрацездатних батьків (матері пенсіонера за віком, батька у звязку з інвалідністю 3 групи), не можуть бути підставою для визначення розміру аліментів, меншого ніж той, що заявлений позивачем та який, на думку суду, буде достатнім для забезпечення повноцінного розвитку дитини. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 26.04.2017. Згідно з вимогами ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Окрім цього, враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, повязані зі сплатою судового збору, в розмірі 640 грн. На підставі ст.ст. 141, 150, 164, 166, 180-182, 184, 191 Сімейного Кодексу України та

Outcome: approved