Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

Позивач [PERSON] 12.11.2018 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказала, що вона з 01.03.2014 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбних відносин подружжя мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO]. Дитина на теперішній час проживає разом із відповідачем. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що спільне життя не склалось, відсутнє взаєморозуміння. Подружнє життя припинили з 12.11.2018 року. Просить суд розірвати шлюб між ними. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 14.11.2018 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 13.12.2018 року за клопотанням відповідача [PERSON] сторонам надано термін для примирення строком один місяць, провадження у справі зупинено. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 17.01.2019 року поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 17.01.2019 року закрито підготовче судове провадження та призначено та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить розглянути справу без її участі та не заперечує проти винесення по справі заочного рішення. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Згідно ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. Дослідивши матеріали справи, оцінивши і проаналізувавши докази та законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі статтею 24\~Сімейного кодексу\~України від\~10.01.2002\~року зі змінами та доповненнями (далі -СК України)\~«шлюб ґрунтується\~на вільній\~згоді жінки\~та чоловіка.\~Примушування жінки\~та чоловіка до шлюбу не допускається…». Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою «чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.». Судом встановлено, що 01.03.2014 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Селидівського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 24, згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії І-НО № 367461, виданого повторно 03.09.2014 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-НО № 367461 від 03.09.2014 року виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Селидівського міського управління юстиції Донецької області. Згідно ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка… Як вбачається із заяви позивача та визнання позову відповідачем зазначеної вільної згоди між сторонами по справі не має. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння. Родина фактично розпалася і її відновлення неможливо при обставинах зазначених позивачем, їх шлюбний союз розпався, жодних клопотань щодо примирення сторони не заявляли. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви № 29381/09 та № 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім'ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов'язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Відповідно до статей 110,\~112\~СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. …Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Приймаючи до уваги, що після надання строку для примирення позивач наполягає на розірванні шлюбу та надала відповідну заяву з цього приводу, суд вважає причини, що спонукають позивача на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Спір про поділ майна та встановлення місця проживання дитини відсутній. Згідно частини 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. В силу ч. 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного, враховуючи те, що ухвалою суду від 19.10.2018 року відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення та, що позов задоволено у повному обсязі суд вважає, що з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved