Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

Позивач [PERSON] 24.10.2018 року звернувся до суду з позовом до відповідачів про зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування майнової та моральної шкоди, збитків. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач [PERSON] та установа в якій він шляхом обману, шантажу відключили його квартиру за адресою: [ADDRESS] , від електропостачання та змусили його повторно сплатити за спожиті ним послуги за 2017-2018 роки. Крім того, вказана квартира відключалася від електропостачання в 2008 році. чи то в 2009 році. Вказані обставини підтверджуються відповідними квитанціями, які він пред`являв постачальнику послуг. Натомість, відповідачі не реагували на його звернення та направляли йому попередження про відключення електропостачання у разі несплати боргу. Зазначив, що він не є власником вказаної квартири, натомість він постійно проживає в ній і користується комунальними послугами за вказаною адресою саме він, у зв`язку з чим, є споживачем послуг, в тому числі і з електропостачання. Вважає, що внаслідок дій відповідачів йому завдано матеріальну та моральну шкоду. У зв`язку з чим, просить суд визнати дії відповідачів неправомірними, а також стягнути з них солідарно на його користь завдану моральну шкоду у розмірі 100 000 000 грн. 00 коп. та матеріальну шкоду у розмірі 1500 доларів. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 29.10.2018 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 14.11.2018 року позовну заяву повернуто позивачеві, у зв`язку із не усуненням недоліків. Ухвалою Донецького апеляційного суду від 17.12.2018 року апеляційну скаргу [PERSON] на ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 14.11.2018 року залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Донецького апеляційного суду від 24.01.2019 року [PERSON] продовжено строк для усунення недоліків . Ухвалою Донецького апеляційного суду від 14.02.2019 року заяву [PERSON] про відвід судді-доповідача Ткаченко Т.Б. визнано необґрунтованою та передано для вирішення питання іншому складу суду. Ухвалою Донецького апеляційного суду від 14.02.2019 року в задоволені заяви [PERSON] про відвід судді-доповідача Ткаченко Т.Б. відмовлено. Ухвалою Донецького апеляційного суду від 14.02.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 14.11.2018 року. Ухвалою Донецького апеляційного суду від 15.02.2019 року закінчено підготовчі дії для апеляційного розгляду справи та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Донецького апеляційного суду від 27.02.2019 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 14.11.2018 року скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суд першої інстанції. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 05.03.2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 03.04.2019 року провадження у справі зупинено до вирішення заяви [PERSON] про відвід судді Хацько Н.О. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 04.04.2019 року в задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді Хацько Н.О. відмовлено. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 10.04.2019 року відновлено провадження у справі та призначено у справі підготовче судове засідання. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 16.05.2019 року, залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] , закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі та просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» надійшли заперечення на позовну заяву, споживач мав право передавати покази засобів обліку електроенергії самостійно, а також робити звірку показів з електропостачальником, однак позивач цього не робив. Крім того, квартира за адресою [ADDRESS] належить батькові позивача - [PERSON] , який там не проживає та не звертався до енергопостачальника з метою укладання договору на користування послугами з постачання електричної енергії, що також не відповідає дійсності. Зазначена позивачем завдана матеріальна та моральна шкода не ґрунтується на доказах та немає під собою жодного правового підґрунтя. У зв`язку з чим, просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] , в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Суд звертає увагу, що спірні правовідносини які виникли між сторонами врегульовані ст. 714 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про електроенергетику» (чинний на момент виникнення спірних правовідносин), Законом України «Про захист прав споживачів», а також Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №1357 від 26 липня 1999 року (чинна на момент виникнення спірних правовідносин). Як зазначено у п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі. За змістом ст. ст. 2-4, 11 Закону України «Про електроенергетику» він є спеціальним законом, який регулює відносини в електроенергетиці та має особливості, викликані об`єктивними умовами функціонування цієї галузі, тому саме його положення та прийняті на його основі Правила та інші нормативно-правові акти мають пріоритетне значення в сфері регулювання відносин щодо електропостачання. При цьому порядок відключення споживачів від електропостачання за наявності заборгованості за електроенергію передбачений Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26 липня 1999 року. Відповідно до п. 35 Правил, в редакції дійсній на момент відключення, енергопостачальник має право відключити споживача у разі: порушення термінів сплати за спожиту електричну енергію у порядку, визначеному п. 27 цих Правил або порушення умов договору про реструктуризацію заборгованості. Згідно із п. 27 Правил, у разі несплати або неповної оплати за спожиту електричну енергію у строки, визначені пунктом 20 цих Правил, електропостачальник на 30 день надсилає побутовому споживачу поштою або вручає особисто під підпис попередження про відключення електричної енергії. У попередженні про відключення електричної енергії електропостачальник зазначає: останні покази засобу обліку, які були зняті працівниками електропостачальника, суму заборгованості за спожиту електричну енергію, період, за який ця заборгованість виникла, обсяг спожитої електричної енергії у зазначений період (з розбивкою обсягів електричної енергії, спожитої в кожному розрахунковому періоді), тарифи (у тому числі блочні, які діяли у відповідному періоді), дату відключення електроустановок об`єкта споживача від електропостачання у разі несплати цієї заборгованості, прізвище, ім`я, по батькові, підпис відповідальної особи і дату. У разі пред`явлення побутовим споживачем електропостачальнику, зокрема персоналу, який прибув для відключення його об`єкта від електричної мережі, квитанції або іншого документа, який підтверджує повну оплату за спожиту електричну енергію, відключення об`єкта побутового споживача не здійснюється. Спірні питання щодо заборгованості вирішуються шляхом переговорів між електропостачальником та побутовим споживачем або в судовому порядку. До вирішення спірного питання між сторонами відключення об`єкта побутового споживача не здійснюється. В обґрунтування позовних вимог та розміру спричиненої матеріальної та моральної шкоди позивачем надано: копії квитанцій про оплату послуг з електропостачання від (а.с. 62-63, 64 на звороті, 65 на звороті, а.с. 66 ); попередження АТ «ДТЕК Донецькобленерго» направлене на ім`я [PERSON] щодо заборгованості станом на 25.07.2019 року у розмірі 119 грн. 93 коп.(а.с. 64); повідомлення АТ «ДТЕК Донецькобленерго» про наявність заборгованості у розмірі 892 грн. 87 коп. (а.с. 67); попередження АТ «ДТЕК Донецькобленерго» направлене на ім`я [PERSON] щодо заборгованості станом на 06.08.2019 року у розмірі 257 грн. 82 коп.(а.с. 68); відповідь департаменту електроенергетичного комплексу Міністерства енергетики та вугільної промисловості № 32.4-ВИХ641-18 від 15.05.2018 року (а.с. 69-70); лист АТ ДТЕК Донецькобленерго» № 55/іс-2823 від 04.05.2018 року адресований заступнику директора департаменту - начальника управління вугільної промисловості та енергетики [PERSON] , в якому зокрема зазначено, що станом на 03.05.2018 року на особовому рахунку відкритого на ім`я [PERSON] наявна заборгованість у розмірі 1337 грн. 97 коп. та повідомлено, що фахівцями Селидівського ЦОК за вказаною адресою відключень і оперативних перемикань не проводилося (а.с. 72-73). В пункті 2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року Пленум Верховного Суду України зазначив, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права полягає у позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 щодо поняття порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України та частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; В аспекті вищевикладеного, суд критично відноситься до доводів представника відповідача, що [PERSON] не є суб`єктом звернення до суду з вказаним позовом, оскільки власником квартири за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] і саме він наділений право оскарження дій з приводу неналежного надання житлово-комунальних послуг. Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стандарт доказування, тобто ступінь доведеності обставин справи сторонами є питанням досить складним для Суду, яке він вирішує у кожній справі окремо. Загальне правило, сформульоване у рішенні по справі Ireland v. the United Kingdom (5310/71, § 161, 18 January 1978) наступним чином: оцінюючи докази Суд застосовуватиме стандарт доказування «поза розумним сумнівом», але додає, що такий доказ може слідувати з співіснування достатньо сильних, чітких та узгоджених припущень або інших схожих неспростованих презумпцій факту. В цьому контексті поведінка Сторін при отриманні доказу також приймається до уваги. Суд наголошує, що переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку. Зважаючи на вищевикладене суд вважає, що позивачем в судовому засіданні не доведено поза розумним сумнівом, факт вчинення відповідачами неправомірних дій щодо нього, що в свою чергу, завдали йому матеріальної та моральної шкоди. Суду також не надано жодного належного та допустимого доказу в підтвердження факту того, що відповідачами здійснювалося неправомірне, чи то взагалі, відключення квартири, яка перебуває в користуванні позивача від електропостачання та оплати позивачем послуг в подвійному розмірі. Надані позивачем письмові докази досліджені в судовому засіданні та оцінені судом з точки зору належності, допустимості та їх достовірності, та на думку суду, жодним чином не доводять факт протиправних дій з боку відповідачів, а лише містять інформацію щодо наявної заборгованості з наданих електричних послуг в певні періоди часу, оплату позивачем послуг з електропостачання, попереджень та повідомлень з боку відповідачів, які адресовані власнику квартири [PERSON] щодо наявної заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно норм ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини та те, що судом відмовлено в задоволенні позову [PERSON] в частині визнання дій відповідачів неправомірними, позовну вимоги позивача в частині солідарного стягнення з відповідачів матеріальної та моральної шкоди задоволенню не підлягають. З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору, оскільки є інвалідом 2 групи, та те, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено у повному обсязі, суд вважає за необхідне в силу ст. 141 ЦПК України віднести судові витрати за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed