Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

Позивач 27.12.2016 року звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи і підтримуючи який, в позові зазначив, що між ним та відповідачем було розірвано шлюб в травні 2016 року. Від шлюбу мають двох спільних дітей, а саме: [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з відповідачем. На сьогоднішній день, відповідачка [PERSON] часто від'їжджає за кордон та не буває дома по декілька тижнів, діти в цей час знаходяться з бабусею, яка в свою чергу не справляється з доглядом за ними. Незважаючи на рішення служби у справах дітей про участь його у вихованні малолітніх дітей, відповідач перешкоджає йому у спілкуванні та вихованні дітей. Дане рішення відповідач ігнорує, таким чином порушує його права як батька та права дітей. У зв'язку з вищевикладеним позивач просить суд зобов'язати відповідача усунути перешкоди у спілкуванні з його дітьми, визначити способи його участі в житті дітей, а саме: систематично бачитись з дітьми; можливість спільного відпочинку; можливість спільно відвідувати гуртки з дітьми та визначити постійне місце проживання дітей м. Бориспіль. 07.03.2017 року позивач [PERSON] подав до суду уточнену позовну заяву про усунення перешкод щодо участі та вільному спілкуванні з дітьми батьком, який проживає окремо, в якій просить суд зобов'язати відповідача [PERSON] не перешкоджати йому участь у вихованні та вільному спілкуванні з його дітьми, визначити наступні способи його участі у вихованні дітей, особисте спілкування: кожен понеділок та четвер з 16 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв., перша, третя субота з 13 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв.; та друга, четверта неділя з 12 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв., або в інші дні за домовленістю. 17.03.2017 року [PERSON] подав до суду уточнену позовну заяву, в якій просить суд зобов'язати відповідача [PERSON] не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з його дітьми, визначити наступні способи його участі у вихованні дітей, особисте спілкування: кожен понеділок та четвер з 16 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв., перша, третя субота з 13 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв.; та друга, четверта неділя з 12 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв., або в інші дні за домовленістю; заборонити перетинання державного кордону України його неповнолітнім дітям без його згоди, як батька. В судовому засіданні, яке відбулося 17 березня 2017 року відповідач [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву, про надання дозволу на виїзд дітей за межі України на постійне місце проживання та визначення регламенту зустрічей батька з дітьми, яку обґрунтовує тим, що починаючи з березня 2015 року, вона виховувала дітей самостійно, без присутності відповідача за зустрічною позовною заявою, за допомогою її матері, яка проживає разом з ними. Вона практично повністю матеріально забезпечує своїх дітей. Для дітей створені належні умови для проживання, розвитку та вихо\-вання. Санітарно-гігієнічні умови задовільні. 20 січня 2017 року вона та громадянин Норвегії [PERSON] уклали шлюб у Норвегії. У неї та дітей з ним склались дуже теплі, сімейні стосунки, які ґрунтуються на взаєморозу\-мінні, любові та взаємодопомозі. Діти, [PERSON] та [PERSON] дуже при\-в'язалися до її теперішнього чоловіка, оскільки він під час їхніх зустрічей приділяє їм дуже багато уваги, дарує подарунки, займається з ними спортом, та іншими способами їх розвиває у фізичному та духовному плані. Їхня нова сім'я має можливість та бажання матеріально забезпечувати, виховувати та любити її малолітніх дітей. У зв'язку з нещодавнім укладенням шлюбу, вона виявляє бажання про\-живати разом з чоловіком та своїми дітьми у Норвегії. Перебування дітей та їхнє проживання цілою сім'єю у Норвегії, як найкраще забезпечить інтереси дітей, оскільки у Норвегії їх чекає великий просторий житловий будинок, земельна ділянка, європейська освіта та інші умови, які зумовлюють комфортне, щасливе дитинство. У зв'язку з вищевикладеним позивачка за зустрічною позовною заявою просить суд визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], разом з нею за адресою: [ADDRESS] надати дозвіл на виїзд дітей за кордон на постійне місце проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в Норвегію з матір'ю; визначити регламент зустрічей батька з дітьми, наступним чином: 2 тижні на рік в літку; 1 тиждень на рік взимку; 1 тиждень на рік навесні; 1 тиждень на рік восени. Позивач з первісним позовом в судове засідання з'явився, уточнену позовну заяву від 17.03.2017 року підтримав в повному обсязі, обставини справи підтвердив. Зустрічну позовну заяву не визнав, просив суд відмовити в її задоволені в повному обсязі. Зазначив, що як люблячий батько, який відповідно до моральних засад суспільства та у відповідності до чинного законодавства, має з відповідачкою рівні права та обов'язки щодо їхніх дітей [PERSON] та [PERSON], але відповідачка нехтує його правами, порушуючи їх. Він має першочергове право перед іншими особами, на виховання, утримання, догляд за їхніми дітьми. Представник позивача за первісним позовом зазначив, що всі намагання, з моменту розлучення сторін, нормальним, мирним шляхом врегулювати даний спір призводить лише до конфліктів, оскільки відповідачка за первісним позовом перешкоджає [PERSON] в спілкуванні з дітьми. [PERSON], весь час намагається налагодити нормальний зв'язок із дітьми, приймати участь у їх вихованні, утримання, розвитку їх здібностей. Його права як батька сьогодні є порушеними. Він зобов'язаний брати участь у вихованні своїх дітей та має право на особисте спілкування з ними, а [PERSON] та інші особи не мають права перешкоджати йому спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні. Задоволення позовних вимог [PERSON] в частині місця проживання дітей з нею в Норвегії автоматично унеможливить виконання рішення органу опіки та піклування. Сам по собі факт, що матір вийшла заміж за громадянин Норвегії зовсім не означає, що дітям від цього буде краще. Заміжжя [PERSON] не підтверджує її працевлаштування та отримання доходу в цій країні. Неправомірні дії матері, щодо створення й перешкод батьку у їх вихованні у м. Бориспіль, свідчить, що після виїзду у Норвегію діти взагалі будуть ізольовані від батька. У зв'язку з вищевикладеним, просив суд первісну позовну заяву задовольнити в повному обсязі, а зустрічну позовну заяву залишити без задоволення. Відповідач за первісним позовом [PERSON] зустрічну позовну заяву підтримала в повному обсязі, обставини справи підтвердила. Первісний позов не визнала, вважає його безпідставним та таким, що суперечить дійсним обставинам справи. Зазначила, що перебування дітей та їхнє проживання цілою сім'єю у Норвегії, з рідною матір'ю та її чоловіком, як найкраще забезпечить інтереси дітей, оскільки у Норвегії їх чекає великий просторий житловий будинок, земельна ділянка, європейська освіта та інші умови, які зумовлюють комфортне, щасливе дитинство. Також зазначила, що [PERSON] ухиляється від сплати аліментів на дітей, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яку він в добровільному порядку виплачувати відмовляється. Представник відповідача за первісним позовом пояснив, що регламент, запропонований позивачем, набагато зручніший та охороняє права та інтереси як рідного батька, так і дітей у вільному спілкуванні, оскільки запропонований регламент визначає набагато більше часу для спілкування дітей з батьком. Враховуючи встановлений націо\-нальним та міжнародним законодавством пріоритет проживання малолітніх дітей з матір'ю, вік дітей та їхні особливі потреби, зумовлені даними обставинами, позивач за зустрічною позовною заявою вважає, що місце проживання дітей слід визначити з матір'ю. Це не буде порушувати прав батька та буде відповідати інтересам саме дітей. Представник третьої особи в судовому засіданні пояснив, що згідно рішення виконав\-чого комітету Бориспільської міської ради Київської області від 28 березня 2016 року [PERSON] визначено порядок спілкування з його малолітніми дітьми, дане рішення не створює пе\-решкоди для спілкування дітей з батьком. Рішення сторонами не оскаржено, є чинним. Визначення місця проживання малолітніх дітей з матір'ю по місцю її проживання є таким, що відповідає їх інтересам. Вразі виїзду дітей за кордон підлягає вирішення зміна порядку виконання рішення виконав\-чого комітету Бориспільської міської ради Київської області від 28 березня 2016 року. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], пояснила, що перешкод у спілкуванні з дітьми та їх вихованні [PERSON], батьку [PERSON] не чинить. Він бачиться з дітьми відповідно до графіку. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісний позов та зустрічна позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 10 червня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 10 червня 2005 року. Від даного шлюбу сторони мають двох дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], про що свідчать свідоцтва про народження від 18 липня 2008 року та 27 лютого 2006 року (а.с.4-5). Згідно рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 травня 2016 року шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрований 10 червня 2005 року розірвано (а.с.6). Після розірвання шлюбу, малолітні діти залишилися проживати разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Батько дітей громадянин [PERSON] проживає за іншою адресою: [ADDRESS]. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2016 року, стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 04 лютого 2016 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с.70). Відповідно до акта обстеження житлово - побутових умов громадянки [PERSON] та двох малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] встановлено, що у відповідності до вищевказаного акту, для дітей створені належні умови для проживання, розвитку та вихо\-вання. Санітарно-гігієнічні умови задовільні. [PERSON] та малолітні діти займають окрему кімнату; де є окремі ліжка для сну дітей, шафа для одягу, письмовий стіл та іграшки (а.с.72). Рішенням Виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області від 28 березня 2016 року № 189 визначено громадянину [PERSON] такий по\-рядок спілкування із його малолітніми дітьми [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO]: кожен вівторок та четвер з 17.00 до 19.00 год.; перша, третя субота з 15.00 до 19.00 та друга, четверта неділя 12.00 до 19.00 або в інші дні за домовленістю сторін (а.с.68). 24.05.2016 року виконавчий комітет Бори\-спільської міської ради Київської області ухвалив рішення за № 359, яким визначив місце проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], разом з їх матір'ю [PERSON] (а.с.67). Згідно довідки від 31 жовтня 2015 року № 31-10/15_1 вбачається, що [PERSON] працює з корпорацією «KSV CONSULTING INC.», Канада, Торонто з 01 травня 2015 року по 31 жовтня 2015 року за договором про надання послуг і надавала послуги консультанта (а.с.74). 20 січня 2017 року [PERSON] та громадянин Норвегії [PERSON] уклали шлюб у Норвегії, місто Гаугесун, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, призначеним Хаугаландським районним судом (а.с.80). Відповідно до заяви від 12.02.2017 року чоловік [PERSON], - [PERSON] виявив своє бажання як найшвидше жити в Норвегії задля створення щасливої родини з дружиною [PERSON] та її дітьми, відповідність всіх умов для безпечного рівня життя для своєї дружини та її дітей в його домі, гарантує економічне забезпечення, освіту та виховання дітей, володіння сімейним полісом страхування, який покриває всю сімю, включаючи дружину та її дітей (а.с.82). Стаття 153 СК України закріпляє право батьків та дитини на спілкування, яке повинно здійснюватися безперешкодно. Тобто ніхто не може чинити перешкоди у спілкуванні батьків та дітей, крім випадків, коли таке спілкування негативно впливатиме на дитину та її інтереси. Відповідно до ст. 141 СК України, - мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Стаття 142 СК України зазначає, що діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Згідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. У відповідності до ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У відповідності до ч.ч. 1,2 ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року - та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відпові\-дальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов жит\-тя, необхідних для розвитку дитини. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 3 зазначеної Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що зай\-маються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодав\-чими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст.9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлуча\-лася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згід\-но з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з ди\-тиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 2 ст. 154 Сімейного кодексу України Батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Відповідно до ч.2 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ч. 1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти ро\-ків, визначається за згодою батьків. Частиною 1 статті 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа про\-живає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основ\-ної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.ч.1,2 ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Частинами 1, 2 ст. 161 СК України встановлено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 6 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», передбачено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» роз'яс\-нено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в од\-ній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівно\-сті прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага з матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Встановлено, що сторони не можуть дійти згоди щодо способу участі позивача за первісним позовом [PERSON] у спілкуванні з дітьми та в їх вихованні. З цього приводу, сторони, визнаючи рішення органу опіки та піклування Бориспільської міської ради щодо часу участі батька у вихованні дитини, мають питання з його виконанням. З урахуванням викладеного та на підставі досліджених доказів в суді, встановлено, що [PERSON] чинить перешкоди у спілкуванні [PERSON] з неповнолітніми дітьми, відносно яких він не позбавлений батьківських прав. Визначений органом опіки та піклування графік не дотримується, а у визначений для цього час мали випадки ненадання дітей батьку для спілкування. Указані обставини підтверджуються відповідними зверненнями [PERSON] до органу опіки та піклування міської ради, записами телефонних розмов між сторонами, що заслухані в судовому засіданні. Зважаючи на викладене суд вважає, належним встановити такий спосіб участі [PERSON] у спілкуванні з дітьми та в їх вихованні, який рекомендований у висновку органу опіки та піклування Бориспільської міської ради Київської області від 27.03.2017 року та запропонований позивачем за первісним позовом, оскільки такий спосіб на думку суду не порушує прав батька та дітей, а також їх матері. У зв'язку з цим, зважаючи на виявлені перешкоди у спілкуванні з дітьми, необхідно зобов'язати [PERSON], не чинити перешкод [PERSON], у вихованні та спілкуванні батька з дітьми. Щодо позовних вимог про заборону виїзду за кордон без згоди батька, надання дозволу на виїзд дітей за межі України на постійне місце проживання та визначення регламенту зустрічей батька з дітьми, суд зазначає наступне. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування питання щодо розв'язання спору по визначенню процесу виховання дітей та можливості виїзду дітей за кордон від 25.04.2017 року № 227, розглядалося на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини від 04.04.2017 за участі обох батьків. При розгляді цього питання батько заперечував виїзд дітей за кордон разом із матір'ю, яка вступила в шлюб з громадянином іноземної держави, при цьому, не виявив бажання забрати до себе на виховання дітей. Також судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету міської ради від 24.05.2016 № 352 «Про визначення місця проживання дітей» було визначено місце проживання [PERSON] та [PERSON], разом з їх матір'ю громадянкою [PERSON], наразі є чинним та ніким не оскаржено. З цього приводу, суд враховує, що [PERSON] не оспорює місця проживання з матір'ю, і не зазначив про намір визначити місце проживання дітей з батьком. Враховуючи встановлений національним та міжнародним законодавством пріоритет проживання малолітніх дітей з матерію, вік дітей та їхні особливі потреби, зумовлені даними обставинами, суд вважає можливим визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON], та [PERSON], з матір'ю [PERSON]. В даному випадку, задоволення вимог в цій частині не порушує права батька, який не позбавлений можливості піклуватися та виховувати дітей, але буде відповідати інтересам дітей за вимогами Конвенції про права дітей. Частиною 3 статті 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З гідно з принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особливості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коле це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх і всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена своєю матір'ю. Дитина має бути розлучена з матір'ю лише у виняткових випадках. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітніх дітей за кордон, а лише встановлено певний порядок їх виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Вирішуючи спір в цій частині, суд виходить з оголошених вище законодавчих актів та міжнародних договорів, та звертає увагу на наступне. [PERSON] не виявив бажання на проживання дітей з ним, надані позивачем за первісним позовом докази на підтвердження свого матеріального становища, що досліджені судом, та особисті його пояснення свідчать про його скрутне матеріальне становище, відсутність постійного заробітку, місця роботи та доходу. З цього приводу та за відсутності достатнього заробітку, він сплачує аліменти не в повному розмірі (1000 грн. на двох дітей на місяць), та має заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей, зважаючи на їх сплату не в повному обсязі за рішенням суду. З цього приводу, суд надає перевагу матеріальному забезпеченню дітей та можливості покращення їх становища у зв'язку з переїздом матері [PERSON] до Норвегії та наявністю достатніх доказів щодо їх подальшого влаштування та забезпечення. При цьому суд враховує, що чоловік [PERSON] - [PERSON] Діма приймає активну участь у забезпеченні нової родини, і приймав участь в розгляді спірних питань під час розгляду їх на засіданні органу опіки та піклування Бориспільської міської ради, що підтвердили учасники провадження в судовому засіданні. Таким чином, суд надає перевагу покращенню матеріального становища родини та малолітніх дітей внаслідок їх можливого переїзду до Норвегії на постійне проживання. Суд також звертає увагу на те, що відповідач за зустрічним позовом [PERSON] є громадянином [PERSON], а тому законодавчі обмеження та обов'язковість умови щодо надання дозволу на виїзд дітей за кордон відсутня. В той же час, з урахуванням викладених вище норм міжнародного права, зважаючи на те, що останній є батьком таких дітей, суд вважає за доцільне такий дозвіл надати. Оскільки у позивача [PERSON] є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дітей за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень, які унеможливлюють виїзд малолітніх дітей за межі України на постійне місце проживання, враховуючи інтереси малолітніх дітей, які перебувають на вихованні та утриманні матері, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог про надання дозволу на виїзд малолітніх дітей за кордон без згоди батька. У зв'язку з цим є доцільним встановити зобов'язання [PERSON], забезпечити участь батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дітьми [PERSON], та [PERSON] у відповідності до законодавства країни подальшого перебування. При цьому до моменту виїзду [PERSON] з малолітніми дітьми за кордон, визначений графік спілкування батька з дітьми та участі у їх вихованні, підлягає виконанню, а [PERSON] зобов'язана з цього приводу не чинити перешкод [PERSON]. Також, суд враховуючи посилання сторін на правові позиції Верховного Суду України з цього приводу, а саме постанову ВС України від 12.04.2017 року (справа №6-15цс17), зазначає про відступ від такої правової позиції, зважаючи на доцільність та пріоритет інтересів дітей в їхньому забезпеченні та житті, відсутність заборони виїзду за кордон дітей - громадян України, без згоди батька, який є іноземцем, відсутність у останнього ([PERSON]) достатніх можливостей забезпечення на належному рівні інтересів дітей та їх виховання. При цьому, суд звертає увага на необхідність та зобов'язання [PERSON], як матері дитини, здійснити забезпечення прав батька [PERSON] на території нового місця проживання в Норвегії. Також, суд враховує, що адреса нового можливого проживання відома і визначена, як: [ADDRESS] Зважаючи на викладене вище та встановлені судом обставини, у задоволенні іншої частини позовних вимог [PERSON] та [PERSON] відмовити за відсутністю правових підстав, враховуючи інтереси дітей. Сплачені розмір судового збору при зверненні до суду за розгляд позовних вимог [PERSON] та [PERSON], віднести на рахунок останніх. На підставі вище викладеного,

Outcome: partial