Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] 17.12.2020 року звернувся до суду з позовом, в якому з просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього за рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області по справі №2/679/435/14 від 20.05.2014 року на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13.05.2014 року і до досягнення повноліття, а саме, зменшити стягнення аліментів до розміру 1/6 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позовні вимоги [PERSON] мотивовані тим, що 20.05.2014 року рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області з нього стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13.05.2014 року і до його повноліття. Восени 2013 року позивач познайомився з [PERSON] та стали проживати разом. Під час спільного проживання у них народився син [PERSON] , [INFO] . 07.07.2014 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Позивач вказує, що за період з 30.05.2014 року він проявив себе як відповідальний платник аліментів, заборгованість по сплаті аліментів у нього відсутня, так як він дбав про матеріальне забезпечення сина. Однак, з народженням другої дитини - [PERSON] у новому шлюбі, який потребує належного матеріального утримання, подальша сплата аліментів в повному розмірі є неможливою. Тому вважає, що наявність другої дитини є підставою для зменшення розміру аліментів на утримання дитини від першого шлюбу. З огляду на викладене, вважає, що на даний час існують обґрунтовані та підтверджені належними доказами підстави та обставини для зменшення розміру аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частки до 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 18.12.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві. Крім того, представник позивача пояснив, що на даний час у відповідача змінився матеріальний та сімейний стан, тому є підстави для зменшення розміру аліментів на утримання дитини від першого шлюбу. Відповідачка в судовому засіданні просила в позові відмовити у повному обсязі та пояснила, що з дня винесення рішення відповідач мав змогу сплачувати аліменти, хоча син від другого шлюбу народився до винесення рішення про стягнення аліментів. Крім того, вказала, що відповідач не приділяє ніякої уваги розвитку та спілкуванню з сином, лише сплачує аліменти за рішенням суду. Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо способу виконання батьками обов`язку утримувати дитину, зокрема, щодо зміни розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, визначеного за рішенням суду. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 20.05.2014 року стягнуто з [PERSON] , [INFO] , уродженця с.Милятин Острозького району Рівненської області, жителя [ADDRESS] аліменти, на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму доходів громадян на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13.05.2014 року і до його повноліття. Рішення набрало законної сили 30.05.2014 року. Позивач [PERSON] є батьком [PERSON] , який народився [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 16.05.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нетішинського міського управління юстиції у Хмельницькій області. З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 07.07.2018 року Нетішинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області вбачається, що позивач [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] 07.07.2018 року, про що складено відповідний актовий запис №84. З копії розрахункового листа заробітної плати [PERSON] за листопад вбачається, що розмір його посадового окладу становить 16687,71 гривень. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України, у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику. Вирішуючи спір, суд встановив, що на підтвердження позовних вимог позивачем надано докази про повторний шлюб та про народження у цьому шлюбі дитини. Так, судом встановлено, що у позивача у цивільному шлюбу народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Проте, суд вважає, що повторне одруження позивача та народження у нього ще однієї дитини від іншого шлюбу, саме по собі не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, тобто їх зменшення, враховуючи, що на момент винесення судового рішення від 20.05.2014 року ці обставини вже існували і це не є новими обставинами, які настали після набрання рішенням законної сили, і які б давали підстави для зменшення розміру аліментів. Повторний шлюб позивача та народження дитини від другого шлюбу, на переконання суду, не можна вважати такою зміною сімейного стану, яка погіршила його сімейний чи майновий стан. Суд, вважає безпідставним ствердження позивача, що з повторним одруженням та народженням дитини від іншого шлюбу його сімейний та матеріальний стан змінився настільки, що є підстави для зменшення розміру стягуваних з нього аліментів, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Суд звертає увагу, що позивач не надав доказів зміни (погіршення) його майнового стану, а ухвалення судового рішення про зменшення розміру аліментів без підтвердження погіршення сімейного та майнового стану позивача, на переконання суду, не буде спрямоване на належне забезпечення дитини [PERSON] , [INFO] , та суперечитиме його інтересам. Встановлені судом обставини не свідчать про зміну як сімейного, так і матеріального стану позивача після видачі судового наказу про стягнення з нього аліментів від 30.06.2020 року, зокрема про погіршення сімейного та матеріального стану, які б, на переконання суду, впливали на його спроможність сплачувати аліменти на користь відповідачки на утримання сина [PERSON] за рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 20.05.2014 року, тому відсутні підстави для зміни розміру стягуваних аліментів, тобто його зменшення. При цьому, суд враховує правові висновки Верховного Суду, висловлені у постановах від 23.01.2019 року у справі №464/3480/17-ц, від 25.09.2019 року у справі №730/1553/18-ц, від 16.09.2020 року у справі №565/2071/19. Встановлені судом сімейні правовідносини щодо способу виконання батьками обов`язку утримувати дітей, зокрема, щодо зміни (у даному випадку - зменшення) розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. За змістом ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 статті 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (абз.2 ч.2 ст.182 СК України). Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ст.192 СК України). У статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки у нього народився син від іншого шлюбу з [PERSON] , а також те, що він вдруге одружився. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Верховний Суд у постанові від 16.09.2020 року у справі №565/2071/19 зробив висновок, що аналіз ст.192 СК України дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зміна сімейного стану позивача, а саме народження сина - [PERSON] , [INFO] , не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Таким чином, враховуючи те, що позивачем [PERSON] належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу, суд не вбачає підстав для задоволення позову. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Суд звертає увагу на те, що визначений відповідно до за рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 20.05.2014 року розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства. Приймаючи до уваги, що сплата аліментів позивачем на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у визначеному відповідно до рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 20.05.2014 року розмірі не є надмірним тягарем для позивача, а його зменшення не відповідає інтересам дитини, враховуючи баланс інтересів дитини та матеріальних можливостей батька, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем неспроможності сплачувати щомісячно аліменти на утримання дитини у розмірі, визначеному рішенням суду у справі №2/679/435/2014. Проаналізовані судом докази та законодавство дають підстави суду для висновку, що позов [PERSON] є безпідставним, необґрунтованим належними, достатніми, достовірними доказами, тому задоволенню не підлягає. При цьому суд виходить також із захисту інтересів усіх дітей позивача, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності, збереження рівня життя, який діти мають тоді, коли утримуються обома батьками та отримують надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька для забезпечення гармонійного розвитку. Оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача

Outcome: dismissed