Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] 21 вересня 2016 року звернулася в суд з позовом до виконавчого комітету Полтавської міської ради про визнання права власності самочинно збудоване нерухоме майно - гараж. Посилався на те, що є власником житлового будинку з господарськими спорудами та земельної ділянки площею 1003 кв.м. по [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, в 2013 році за вказаною адресою самочинно здійснила будівництво гаража. Вважає, що гараж збудований з дотриманням норм чинного законодавства, не порушує прав інших осіб. В своїй позовній заяві, посилаючись на норми ст. 376 ЦК України просила суд визнати за нею право власності на гараж, розташований на земельній ділянці площею 1003 кв.м. по [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач повністю підтримала подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Відповідач та треті особи в судове засідання своїх представників не направили, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши надані позивачем докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 11 грудня 2012 року є власником житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Також згідно з договором купівлі-продажу від 11 грудня 2012 року позивач [PERSON] є власником земельної ділянки за адресою [ADDRESS], загальною площею 1003 кв.м., цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Цією нормою передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України). Таким чином, в порядку, визначеному ст. 376 ЦК України, самочинним вважається: а) будівництво нерухомого майна, якщо збудовано на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; б) відведена не для цієї мети; в) без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; г) з істотним порушенням будівельних норм і правил. Як встановлено судом, на земельній ділянці по [ADDRESS] позивачем без відповідного документа, який надає право виконувати будівельні роботи, без належно затвердженого проекту, з виходом за межі земельної ділянки, що надавалася позивачу у власність, було здійснено будівництво гаража. При цьому жодні належні та допустимі докази на підтвердження тієї обставини, що будівництво здійснено без істотних порушень будівельних норм і правил, позивачем надані не були. Тому суд приходить до висновку, що здійснене позивачем будівництво гаража є самочинними. Та обставина, що гараж літер «ж» є самочинно збудованим також підтверджено даними технічного паспорта на домоволодіння за вказаною адресою, виготовленого станом на 13 вересня 2016 року. За даними технічного паспорта таке будівництво було виконано протягом 2013 року. Згідно з ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. При цьому в силу норм ст. 331 ЦК України, яка визначає набуття права власності на новостворене майно, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Звертаючись до суду з позовом та обираючи спосіб захисту свого права, позивач в поданій до суду заяві просить саме визнати за ним право власності на самочинно збудоване нерухоме майно. Разом з тим, як встановлено судом, спірний самочинно збудований гараж, що розташований на земельній ділянці по [ADDRESS], в експлуатацію не приймався. Також обов'язковими умовами для визнання права власності на таке майно в порядку, визначеному ч. 5 ст. 376 ЦК України є відсутність порушень прав інших осіб. Пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 12. Постанови від 30 березня 2012 року N 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз'яснив, що у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). При цьому вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Позивач [PERSON] не надала до суду жодних доказів про те, що вона у встановленому законом порядку зверталася до компетентного органу з питань прийняття самовільних споруд до експлуатації, відмова компетентного органу відсутня. Окрім того, позивачем при зверненні до суду з позовом не враховано, що розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо відповідно до положень статей 186, 381 ЦК є приналежністю головної речі (будинку). У зв'язку із цим положення частини п'ятої статті 376 ЦК не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу (пункт 27 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва»). Позивачем при зверненні до суду з відповідним позовом також не враховано, що суд, здійснюючи правосуддя, не може перебирати на себе повноваження органу, до компетенції якого віднесено прийняття відповідного рішення та складення відповідного документа. Тому суд, враховуючи положення норм ст. 376 ЦК України, приходить до висновку про безпідставність позовних вимог [PERSON] та про відмову в їх задоволенні в повному обсязі. У зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed