Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

Позивач 28 січня 2015 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та розірвання договору (а.с.2-3). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 27 серпня 2010 року між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] було укладено договір про надання та використання кредитних карток ПАТ «Банк Кредит Дніпро», який складається з правил надання та використання кредитних карт, тарифів, заяви та розписки про отримання картки, належним чином заповнених та підписаних клієнтом та банком, відповідно до умов яких банк надав [PERSON] кредитну картку з встановленим лімітом в сумі 5 300,00 грн., який за заявою відповідачки в подальшому було збільшено до 20 300,00 грн. Плата за користування кредитним коштами становить 22% річних. Строк користування до 31 серпня 2013 року. Позивач свої зобов'язання виконав, кредит надав, але в порушення умов кредитного договору відповідачка допустила порушення своїх зобов'язань, у зв'язку із чим, станом на 21.01.2015 року має заборгованість перед банком в сумі 27 094,17 грн., з якої: заборгованість по кредиту - 19 282,35 грн.; заборгованість по процентам - 5 995,25 грн.; інфляція заборгованості за користування кредитними коштами - 1 060,48 грн.; 3% річних - 130,47 грн.; інфляція заборгованості за несвоєчасну сплату відсотків - 580,64 грн. Оскільки відповідачка здійснювати погашення заборгованості за кредитним договором не бажає, позивач вимушений був звернутись до суду із даним позовом, в якому просив суд стягнути із [PERSON] на свою користь суму заборгованості у розмірі 27 094,17 грн. та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача, діючий за довіреністю - Литвин А.В., не з'явився. Про час, місце та день судового засідання був сповіщений у встановленому законом порядку. До суду надав письмову заяву, в якій просив суд справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити (а.с.40). Відповідачка у судове засідання не з'явилася. Про день, час і місце судового засідання повідомлялася у встановленому законом порядку. Про причини своєї неявки не повідомила. Письмових заяв про розгляд справи за своєю відсутністю до суду не надавала. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Згідно ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного кредитного договору, на вимогу повернення грошових коштів у зв'язку із порушенням його виконання. Суд, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. За змістом ст.14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обов'язків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, в одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. В ході судового розгляду справи встановлено, що 27 серпня 2010 року [PERSON] звернулася до установи ПАТ «Банк Кредит Дніпро» із анкетою-заявою на отримання кредиту у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку, який їй було встановлено в сумі 5 300,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.16-18,24). Згідно умов анкети-заяви, дана анкета-заява разом із Правилами, Тарифами ПАТ «Банк Кредит Дніпро» по оформленню та обслуговуванню кредитних карт, Розписокю про отримання карти і є договір №22039017125601 від27.08.2010 року про надання та використання кредитних карт ПАТ «Банк Кредит Дніпро» між позичальником та банком (а.с.18). На підставі анкет-заяв, з якими зверталась [PERSON] до установи банку, їй було збільшено кредитний ліміт до 20 300,00 грн. (а.с.10-15). Однак, в порушення умов кредитного договору, відповідачка свої зобов'язання належним чином не виконала, допустила прострочення повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, в наслідок чого станом на 21.01.2015 року має заборгованість перед банком в сумі 27 094,17 грн., з якої: заборгованість по кредиту - 19 282,35 грн.; заборгованість по процентам - 5 995,25 грн.; інфляція заборгованості за користування кредитними коштами - 1 060,48 грн.; 3% річних - 130,47 грн.; інфляція заборгованості за несвоєчасну сплату відсотків - 580,64 грн. (а.с.27-35). Про наявність заборгованості [PERSON] повідомлялась шляхом направлення вимоги про сплату повної суми заборгованості (а.с.25). Згідно статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Відповідно до вимог статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до п.10.4. кредитного договору, договір може бути розірваний за ініціативою банка у разі невиконання або неналежного виконання клієнтом будь-яких його зобов'язань, що витікають із договору, не залежно від причин невиконання або неналежного виконання зобов'язань та від наявності чи відсутності в цьому вини клієнта. Згідно ст..651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованим, в повному обсязі доведеними з його боку та підлягають задоволенню, внаслідок чого слід стягнути з [PERSON] на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором про надання та використання кредитних карток від 27.08.2010 року в розмірі 27 094,17 грн. та розірвати кредитний договір про надання та використання кредитних карток від 27.08.2010 року укладений між Публічним акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON]. Крім того згідно статті 88 ЦПК України, оскільки позивачем при подачі позову були сплачені судові витрати, і його вимоги задоволені, з відповідача належить стягнути на користь позивача понесені судові витрати по справі, а саме судовий збір у сумі 270,95грн. та на користь держави в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved