Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє представник [PERSON] , звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивач посилається на те, що у 2008 році він разом з дружиною [PERSON] , синами [PERSON] , [PERSON] та онукою [PERSON] , приватизували квартиру за вищевказаною адресою, загальною площею 60 кв.м, кожний по 1/5 частці, про що було видано свідоцтво про право власності на житло від 17.03.2008 року. Вказує, що до цього часу, із власників квартири залишився проживати у квартирі тільки він, дружина та сини померли, а онука [PERSON] вийшла заміж та проживає окремо зі своєю родиною. Зазначає, що в квартирі зареєстрована його донька [PERSON] , яка не приймала участі у приватизації, проте фактично була зареєстрована та проживала у вказаній квартирі. В 2014 році донька виїхала на постійне місце проживання до острову Кіпр і з того часу фактично не користується вказаним житловим приміщенням за власним бажанням. Позивач вказує, що має намір продати квартиру, оскільки має зайву площу, за яку вимушений сплачувати комунальні послуги. За вищенаведених обставин позивач вважає, що у зв`язку з тим, що відповідач фактично не проживає більше шести років у вищевказаній квартирі, вона втратила право на користування вищевказаним житлом. Позивач [PERSON] просить визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] . Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі з підстав заявлених у позовній заяві. Просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву в якій просить справу розглядати у її відсутності, не заперечила проти задоволення позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, свідка, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, дійшов до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є онукою позивача [PERSON] та донькою відповідача [PERSON] . Зазначила, що її попереднє прізвище було « [PERSON] », а згодом вона змінила прізвище на « [PERSON] ». На даний час прізвище втретє нею змінено у зв`язку з укладенням шлюбу 15.08.2015 року. Свідок вказала, що вона є співвласником квартири за адресою по [ADDRESS] . На даний час у вказаній квартирі проживає лише позивач та користується нею, відповідно сплачує комунальні послуги. Відповідач у вищезазначеній квартирі не проживає декілька років, речей матері у квартирі немає, мати добровільно вибула з вказаного житла та проживає за кордоном. Їй відомо, що [PERSON] не заперечує щодо задоволення даного позову. Вона також вважає, що позов слід задовольнити, оскільки її мати тривалий час не проживає в квартирі. Відповідно до довідки № 894 від 16.10.2020 року виданої виконавчим комітетом Зеленодольської міської ради, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Згідно акту про фактичне місце проживання № 778 від 16.10.2020 року за адресою: [ADDRESS] , на теперішній час фактично проживає [PERSON] . Також, вказано, що [PERSON] проживає на острові Кіпр (а.с.8). З технічного паспорту на квартиру, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , встановлено, що квартира складається з трьох кімнат, жилою площею 36,6 кв.м., загальною площею 60 кв.м. (а.с.9-10). Відповідно до розпорядження органу приватизації № 49 від 17.03.2008 року, за заявою [PERSON] передано квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , в приватну спільну часткову власність (а.с.11). \~ \~ \~ \~ [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] на праві приватної, спільної часткової власності у розмірі 1/5 частки кожному, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 17 березня 2008 року (а.с.12, 47). \~ \~ \~ \~Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10.04.2008 року, № 18456501 власниками квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] зазначено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на праві приватної спільної часткової власності (а.с. 13, 46). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.11.2017 року [PERSON] , [INFO] , є спадкоємцем 1/5 частини квартири за вищевказаною адресою після смерті сина [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.14). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.11.2017 року, [PERSON] є спадкоємцем 2/5 частини квартири за вищевказаною адресою квартири після смерті дружини [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.16). Відповідно до\~інформації з\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~Реєстру прав\~власності на\~нерухоме майно\~№ 236896012\~від 14.12.2020\~року встановлено,\~що [PERSON] \~належить на\~праві власності\~2/5\~частини вищевказаної\~квартири на\~підставі свідоцтва\~про право\~на спадщину\~за законом\~серія та\~номер 1315,\~виданого 15.11.2017\~року;\~1/5\~частина вищевказаної\~квартири на\~підставі свідоцтва\~про право\~на спадщину\~за законом\~серія та\~номер 1312,\~виданого 15.11.2017\~року;\~1/5\~частина вищевказаної\~квартири на\~підставі свідоцтва\~про право\~власності БН\~від 17.03.2008\~року.\~ [PERSON] \~належить на\~праві власності 1/5 частина вищевказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності БН від 17.03.2008 року (а.с.43-44). Таким чином, судом встановлено, що відповідач на даний момент дійсно зареєстрована в квартирі, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , але фактично в зазначеній квартирі не проживає тривалий час. На даний час позивач [PERSON] не може вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідача [PERSON] у його квартирі. Оскільки об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира, а права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, отже обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, ч. 1 ст.405\~ЦК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно ч. 2 ст.405\~ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною 1 ст.317\~ЦК України передбачено, що власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41\~Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.321ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача [PERSON] та необхідність ухвалення рішення про задоволення позовних вимог щодо визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по оплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved