Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-03 00:00:00

Позивач [PERSON] 19.07.2018 р. звернулась до суду із вказаним позовом, відповідно до якого прохала суд визначити місце проживання спільної із відповідачем дитини - [PERSON], [INFO], з нею, як матір'ю. В обгрунтування позову зазначено, що з відповідачем вона з 29.04.2006 р. перебувала у зареєстрованому шлюбі, який між ними було розірвано за рішенням суду від 06.11.2014 р. Від вказаного шлюбу вони мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO] Позивачем зазначено, що через несприятливі подружні стосунки, у липні 2014 року вона разом із сином переїхала на постійне проживання до своєї матері за адресою [ADDRESS]; дитина у 2014 році була зарахована до навчання у Ковалівську загальноосвітню школу І ступеня, де навчалась протягом 2014-2016 навчального року. Позивачем зазначено, що влітку 2016 року вона, під час перебування сина на літніх канікулах, залишила його зі своєю матір'ю та виїхала на заробітки, а відповідач, скориставшись її відсутністю, забрав сина та його речі до свого місця проживання у місті Полтаві, та влаштував сина до Полтавської спеціалізованої школи-інтернату № 2 І-ІІІ ступенів «Центр освіти та соціально-педагогічної підтримки» ім. Софії Русової Полтавської обласної ради. Позивач вказувала, що відповідач чинить перешкоди їй у побаченнях з дитиною, перешкоджає її участі у вихованні дитини, а тому прохала суд визначити місце проживання дитини з нею. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 24.07.2018 р. відкрито загальне позовне провадження у справі, витребувано у Служби у справах дітей Полтавської районної державної адміністрації висновок щодо визначення місця проживання дитини [PERSON], [INFO]; постановлено про виклик свідків за клопотанням позивача; зобов'язано позивача забезпечити явку малолітньої дитини, щодо якої виник спір про місце проживання, для встановлення думки дитини у присутності представника служби у справах дітей. 14.08.2018 р. до суду від відповідача [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява, відповідно до якої прохав суд визначити місце проживання спільної дитини - [PERSON], [INFO], з ним, як батьком. В обгрунтування зустрічного позову зазначено, що після розірвання шлюбу [PERSON] переїхала проживати із сином до будинку своєї матері у [ADDRESS], де син і навчався. Коли йому стало відомо, що [PERSON] виїхала з місця свого проживання, залишила дитину з бабусею і місце її перебування не відомо, він забрав сина проживати з ним у м. Полтаві, і з того часу вони проживають разом за адресою [ADDRESS], що належить йому на праві власності. Аліменти на утримання дитини, що були призначені з нього на користь матері дитини - [PERSON] він сплачував до моменту, коли дитина почала проживати з ним. У зустрічній позовній заяві зазначено, що він, як батько повністю утримує дитину, за місцем проживання створені належні умови для дитини, він піклується про здоров'я сина, а мати майже не цікавиться життям дитини, хоча він, як батько, не чинить перешкод у спілкуванні дитини з матір'ю та родичами матері. На його думку, в інтересах дитини буде якнайкраще проживати з ним (батьком). Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 22.10.2018 р. зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом; витребувано з Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області копію оперативно-розшукової справи від 25.06.2016 р. категорії «Розшук» № 11/16 щодо розшуку безвісно зниклої громадянки [PERSON], [INFO]; зобов'язано Службу у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради (за місцем реєстрації дитини - [PERSON], [INFO].) надати висновок щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] 21.11.2018 р. від представника відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на первісний позов, відповідно до якого останій заперечував проти первісного позову в повному обсязі посилаючись на те, що підставою перевезення сина до міста Полтави за місцем проживання і влаштування сина у спеціалізовану школу-інтернат, став той факт, що мати дитини - [PERSON] зникла, у зв'язку з чим 25.06.2016 р. була відкрита розшукова справа відносно неї, а дитина залишилась на утриманні родичів у с. Ковалівка, Полтавського району, а саме бабусі та тітки, а також у зв'язку із відрахуванням сина із Ковалівської ЗОШ. Таким чином, відповідач вказував, що не відібрав дитину від матері, а виконав свій батьківський обов'язок з утримання, виховання та піклування про дитину. Відповідач зазначав, що він сумлінно, навідміну від матері дитини, ставиться до своїх обов'язків по утриманню дитини (виховує, одягає, оплачує навчання у школі-інтернаті, а також лікування сина); як батько, характеризується позитивно, має постійну роботу, власне житло, повністю забезпечує всім необхідним для навчання та розвитку дитини; має з дитиною доброзичливі стосунки. 04.12.2018 р. до суду від [PERSON], як від відповідача за зустрічним позовом, надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому остання заперечувала проти задоволення зустрічного позову, посилаючись на те, що син проживав з нею з липня 2014 року у с. Ковалівка де останній і навчався, і вона, як матір, повністю утримувала дитину, турбувалась про його здоров'я, відвідувала навчальний заклад, навідміну від батька. Вказувала, що відповідач скористався її відсутністю та забрав сина до себе. Зазначала, що під час навчального періоду син проживає у школі-інтернаті, а на вихідні дні - проживає або з нею у селі Ковалівка, або з бабусею по батьковій лінії, а влітку на канікулах - з нею у селі Ковалівка, що підтверджено показами свідків. Зазначала, що робота батька дитини пов'язана з відрядженнями (в тому числі довгостроковими), а тому 12-річна дитина не може залишатись сама вдома. Вказувала, що має постійну роботу, проживає у будинку своєї матері, разом із батьками, рідною сестрою та племінником; будинок складається з п'яти житлових кімнат, загальною площею 100 кв. м., житлово-побутові умови є задовільними для проживання дитини з нею. У судовому засіданні позивач [PERSON], її адвокат [PERSON] прохали суд визначити місце проживання дитини з матір'ю. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні прохав суд визначити місце проживання дитини з батьком. Представник третьої особи - Служби у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради - [PERSON] при вирішенні справи покладався на розсуд суду. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 265 ЦПК України суд у мотивувальній частині викладає лише ті фактичні обставини справі, які встановлені на підставі належних, допустимих та достовірних доказів, оцінку яким суд надає як окремо так і в їх сукупності. Жоден із доказів не має для суду заздалегідь встановленої сили (ст. 89 ЦПК України). Суд не бере до уваги обставини, які не підтверджені належними доказами у справі (ст. 77 ЦК України). Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, письмові пояснення учасників справи по суті справи, дослідивши зібрані у справі докази, надавши оцінку доказам в їх сукупності, встановив наступне. Встановлено, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.04.2006 р., який між ними було розірвано на підставі рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 06.11.2014 р. №554/12342/14-ц, що набрало законної сили 17.11.2014 р. (а.с. 17). Сторони мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO], що вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER], актовий запис про народження № 990 (а.с. 7). Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 15.10.2014 р. № 554/13467/14-ц, що набрало законної сили 26.11.2014 р., призначено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON],[INFO], аліменти у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 15.09.2014 р. до досягнення дитиною повноліття. Судом встановлено, що після розірвання шлюбу між сторонами спільна дитина залишилась за згодою батьків проживати разом із матір'ю - [PERSON], яка переїхала із сином на постійне проживання до [ADDRESS], що належить матері позивача [PERSON] (а.с. 16). Згідно з довідкою Ковалівської загальноосвітньої школи І ступеня Полтавської районної ради № 31 від 26.06.2018 р. (а.с. 26), а також згідно з Характеристикою самої дитини - [PERSON] (а.с. 64), судом встановлено, що [PERSON] був зарахований у 3 клас із 1 вересня 2014 року до Ковалівської загальноосвітньої школи І ступеня (Полтавська обл., Полтавський район, с. Ковалівка, вул. Музей Макаренка, 1) де навчався протягом 2014-2015 та 2015-2016 навчальних років (загалом - два навчальних роки). Судом встановлено, що після звершення навчання у Ковалівській загальноосвітній школі І ступеня у 2016 навчальному році, у зв'язку із тим, що учень [PERSON] не мав достатньої кількості балів для подальшого зарахування до навчання у гімназію, уповноваженими представниками школи було повідомлено бабусю учня про необхідність отримання батьками документів про відрахування останнього. Вказане підтверджено показами допитаної в якості свідка у судовому засіданні класного керівника [PERSON], яка також повідомила суд, що зі слів бабусі учня, його мати відсутня, у зв'язку із чим класний керівник у телефонному режимі повідомила батька учня про необхідність отримання документів дитини для подальшого вирішення питання про його навчання. Судом встановлено, в тому числі підтверджено показами допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] (які є вчителями вказаної ЗОШ), що батько учня - [PERSON] отримав документи по закінченню навчання сина [PERSON] У подальшому, судом було встановлено, що не заперечується сторонами у справі, що батько дитини, [PERSON], перевіз дитину з місця проживання бабусі у селі Ковалівка (у період відсутності матері дитини - [PERSON] - за місцем проживання у селі Ковалівка та оголошення її у державний розшук) до місця свого проживання та реєстрації у [ADDRESS]. Згідно з довідкою Полтавської спеціалізованої школи-інтернату № 2 І-ІІІ ступенів «Центр освіти та соціально-педагогічної підтримки» ім. С. Русової № 85 від 26.01.2018 р. судом встановлено, що дитину [PERSON] з 16.08.2016 р. було зараховано на навчання до вказаного закладу освіти, де останній навчається і по теперішній час на неповному державному забезпеченні (а.с. 120). Судом встановлено, що у період з 25.06.2016 р. по 08.09.2016 р. мати дитини, [PERSON], перебувала у державному розшуку, що підтверджується наданими на ухвалу суду матеріалами оперативно-розшукової справи № 11/16, що була заведена Полтавським РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області щодо безвісно зниклої [PERSON] на підставі заяви родички зниклої (рідної сестри) [PERSON] (а.с. 98-106). Після припинення державного розшуку [PERSON] 08.09.2016 року у зв'язку із встановленням фактичного місцеперебування зниклої, між батьками дитини [PERSON] та [PERSON] виник спір про визначення місця проживання дитини. Предметом спору між сторонами - є визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], яка досягла 12 років на момент розгляду справи, батьки якого проживають окремо та не досягли згоди між собою з цього приводу. Питання про участь батьків, що проживають окремо, у вихованні дитини не є предметом вказаної справи. За загальним правилом, передбаченим ч. 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги: - ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків; - особиста прихильність дитини до кожного з них; - вік дитини, стан її здоров'я; - та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом вказаної категорії справи участь у справі органу опіки та піклування є обов'язковою, який на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи, надає відповідний висновок. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. 26.12.2018 р. до суду надійшов Висновок щодо вирішення спору між гр. [PERSON] та [PERSON] про визначення місця проживання їхньої малолітньої дитини [PERSON], [INFO], затверджений рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради № 215 від 26.12.2018 р. Відповідно до Висновку зазначено, що батьки дитини створили належні умови для проживання малолітньої дитини, мають достатній самостійний дохід для її виховання та утримання. На сьогодні хлопчик проживає з батьком, який гарно піклується про нього; дитина висловлює бажання і надалі виховуватися в сім'ї батька. Враховуючи інтереси дитини, виконавчий комітет, як орган опіки та піклування, вважає за можливе визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з батьком гр. [PERSON]. Даний висновок наданий на підставі розгляду органом опіки та піклування наступних документів, поданих сторонами: документи щодо особистої характеристики батьків (в тому числі і за місцем роботи, а також за місцем навчання дитини); документів про доходи батьків; документів про житлово-побутові умови проживання батьків та умови, створені останніми для проживання малолітньої дитини; документів щодо проходження медичного огляду дитиною (психогляду); характеристики дитини з місця навчання; письмових пояснень обох батьків, а також самої малолітньої дитини від 17.10.2018 р. Щодо характеристики батьків, судом встановлено наступне. Кожен із батьків працевлаштовані та мають самостійний дохід, за місцем роботи характеризуються позитивно: батько, [PERSON], працює водієм у ФОП [PERSON] з 24.10.2017 р. за основним місцем роботи (а.с. 122, 125); мати, [PERSON], працює на посаді молодшої медичної сестри операційної хірургічного відділення № 1 з гнійними ліжками 2-ї міської клінічної лікарні м. Полтави з 26.02.2018 р. (а.с. 129-134; а.с. 22-24). Щодо обставин ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків судом встановлено наступне. На час проживання дитини з матір'ю у селі Ковалівка та навчання дитини у Ковалівський загальноосвітній школі І ступеня протягом двох років, згідно з довідкою № 31 від 26.06.2018 р. вказаного закладу та показами свідків [PERSON] та [PERSON], судом встановлено, що мати [PERSON] належним чином піклувалась про сина, про його навчання у школі, а також поза межами навчального закладу; батько дитини до шкільного закладу протягом двох навчальних років не з'являвся, за виключенням того факту, що особисто отримав документи після закінчення навчання у 2016 році (а.с.26). На час фактичного проживання дитини з батьком у місті Полтаві судом встановлено, що батько активно та відповідально ставиться до виховання та навчання дитини, про що свідчать довідки, видані Полтавською спеціалізованою школою-інтернатом № 2 І-ІІІ ступенів (а.с. 60, 62). З вказаних довідок за місцем навчання дитини вбачається, що мати також відвідувала сина за місцем навчання. Інформація вихователя школи, зазначена у довідці, про те, що після побачень з матір'ю дитина почувається пригніченою, сумною та мовчазною суд сприймає критично, оскільки довідка не є достатнім та належним доказом прихильності дитини до матері (ставлення до матері). Згідно з довідкою Полтавської спеціалізованої школи-інтернат № 2 І-ІІІ ступенів № 482 від 03.08.2018 р. встановлено про сплату коштів за навчання дитини у школі-інтернат (а.с. 60). Згідно з Актом наданих послуг № 301 від 27.10.2017 р. вбачається, що дитина перебувала на лікуванні на підставі діагнозу - Аденоїдні вегетації 2-3 ст. (а.с. 61). Відповідач [PERSON] зазначав, що здійснював лікування дитини, що не заперечувалось стороною позивача. Разом із тим, належних доказів того, що мати взагалі не цікавилась здоров'ям дитини суду не надано, а тому суд критично сприймає покази відповідача в цій частині. Показами допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] підтверджено той, факт, що мати дитини [PERSON] дбайливо ставилась до здоров'я дитини. Також, з матеріалів справи вбачається, що під час фактичного проживання дитини з матір'ю, станом на 01.05.2016 р. батько дитини [PERSON] не мав заборгованості по сплаті аліментів на утримання сина [PERSON], що підтверджується довідкою Полтавського районного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області № 10852 від 26.06.2018 р. (а.с. 21). Після того, як дитина фактично почала проживати з батьком, з вказаної довідки вбачається, що станом на 01.06.2018 р. утворилась заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 53011,00 грн. Згідно з постановою головного державного виконавця Полтавського районного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області від 26.06.2018 р. АСВП № 45739395, вбачається що виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] завершено, виконавчий лист повернуто стягувачу ([PERSON].) згідно з письмової заяви [PERSON] від 26.06.2018 р. про добровільне вирішення питання про сплату аліментів (а.с.63). Суд не може категорично стверджувати про те, що мати безвідповідально ставилась до своїх батьківських обов'язків по відношенню до сина [PERSON] лише з огляду на той факт, що вона виїхала з місця фактичного проживання у селі Ковалівка, не повідомивши місце свого прямування, та залишивши дитину з бабусею, та перебуванням з цих підстав у державному розшуку з 25.06.2016 р. по 08.09.2016 р. Хоча суд і не виправдовує, в даному випадку, матір, враховуючи той факт, що остання могла і повинна була повідомити батька дитини, а також родичів про прямування, а також та підтримувати спілкування з останніми з огляду на батьківський обов'язок піклування про дитину. Так само, суд не може категорично стверджувати про те, що батько безвідповідально ставився до своїх батьківських обов'язків по відношенню до сина [PERSON] лише з огляду на той факт, що зібраними у справі доказами підтверджено, що він не відвідував навчальний заклад сина у селі Ковалівка, та не підтримував зв'язок з педагогічним складом вказаного навчального закладу. З огляду на зібрані у справі докази в їх сукупності, на думку суду, батьки дитини відповідально ставляться до своїх батьківських обов'язків відносно сина [PERSON] Щодо умов, створених кожним із батьків для проживання дитини, судом встановлено, згідно з Актів обстеження умов проживання будинків позивача і відповідача (а.с. 25, 59), що кожен з батьків дитини має належні для проживання, навчання та розвитку дитини житлово-побутові умови. Таким чином, суд, приймаючи рішення про визначення місця проживання дитини, вважає за необхідне врахувати, перш за все, думку дитини з цього приводу, прихильність дитини до кожного з батьків, а також сприяти якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Усталена практика Європейського суду з прав людини (наприклад у справі «Савіни проти України»), а також Пленум Верховного Суду України № 11 від 21.12.2017 р. у п. 18, наголошує про необхідність заслуховування особистої думки дитини. З огляду на те, що органом опіки та піклування, як уповноваженими особами з питань у справах дітей, була встановлена думка дитини, [PERSON], щодо бажання останнього проживати разом із батьком - гр. [PERSON], суд та сторони у справі не наполягали на забезпеченні явки дитини до суду. Судом встановлено, що дитина навчається у місті Полтаві у школі-інтернаті з можливістю проживання у вказаному закладі. Згідно з довідкою № 611 від 21.09.2018 р. Полтавської спеціалізованої школи-інтернат № 2 І-ІІІ ступенів, вбачається, що [PERSON] кожного дня повертається після закінчення уроків додому (а.с. 118). Той факт, що робота відповідача [PERSON] пов'язана з відрядженнями (в тому числі довгостроковими, що вбачається з довідки за місцем роботи (а.с. 125) не є істотною обставиною неможливості визначення місця проживання дитини з батьком, оскільки дитина має змогу проживати у школі-інтернат або перебувати під піклуванням матері чи інших довірених осіб за згодою батьків. На думку суду, в інтересах дитини, в тому числі з точки зору зручності, буде якнайкраще проживати з батьком, який має власне житло у м. Полтаві, оскільки мати фактично проживає у [ADDRESS]. При цьому, вказаний факт не лишає можливості проживання дитини за місцем проживання матері (в тому числі у вихідні, святкові, вільні від навчання або інші дні) за домовленістю між батьками. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. ст. 3, 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Щодо практики Європейського суду з прав людини, в рішенні «М.Є. проти України» від 01.07.2017 р. суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Під час розгляду справи, судом не встановлено істотних обставин (наприклад, здоров'я дитини чи батька, неблагополучне середовище проживання, тощо), які б свідчили про неможливість визначення проживання дитини з батьком. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що для якнайкращого забезпечення інтересів дитини буде визначення місце проживання дитини з батьком - гр. [PERSON] За вищевикладених обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні первісного позову, та задоволення зустрічного позову. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] за зустрічним позовом підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] плачений останнім судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved