Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

Позивач [PERSON] 17.03.2020 року звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу № НЗ-888 від 11.11.1994 на 3/5 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Харківською товарною біржою за № НЗ-888 від 11.11.1994 року. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 08.05.2020 року було відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено справу до підготовчого розгляду. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 16.06.2020закрито підготовче судове засідання та справу призначено до розгляду в судове засідання по суті. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що між нею, [PERSON] та відповідачем - [PERSON] , 11 листопада 1994 року на Харківській товарній біржі було укладено біржовий контракт №НЗ-888 на підставі якого був підписаний і зареєстрований договір купівлі-продажу, за яким відповідач продав, а позивач купила 3/5 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованими за адресою: [ADDRESS] . Цим договором підтверджується той факт, що розрахунки між позивачем та відповідачем проведені повністю, претензій вони не мали. Тобто, позивач виконав домовленості за угодою. Таким чином зобов`язання по цьому договору позивачем було виконано в повному обсязі: сплачено продавцю належну суму 220 000 000 крб. Після підписання угоди відповідач віддала ключі від 3/5 частини будинку та підтвердила, що нею можна користуватися. Позивач прийняла ключі, почала володіти та користуватися 3/5 частинами будинку та надвірними будівлями спорудами. При укладенні біржового контракту усі вимоги були виконані повністю, претензій до позивача (покупця за договором) продавець не мав, позивач вважала, що укладений договір є законним, при купівлі-продажу З/5 будинку сторони договору не знали про необхідність нотаріального посвідчення такого договору. Звернувшись у січні 2020 року у відповідні органи позивач мала намір укласти договір дарування належного їй майна, але дізналася, що вказаний договір купівлі-продажу не оформлений нотаріально, і він не являється документом, який засвідчує право власності на будинок, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню. Нотаріально посвідчити договір в нотаріальній конторі не має можливості і їй в цьому було відмовлено. Згідно довідки Комунального підприємства «Харківське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради від 4.02.2020 року вбачається, наявна інформація з паперових носіїв до 31.12.2012 про нерухоме майно, а саме:3/5 житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , належні на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № НЗ-888 від 11.11.1994 року зареєстрованого на Харківській товарній біржі за реєстровим номером № НЗ-888 від 11.11.1994 року, реєстраційний номер 29523742, дата внесення до РПВН 25.01.2010. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 203749804 від 11.03.2020 власниками житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] є:3/5 - [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № НЗ-888 від 11.11.1994 року.; на 2/5 - [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину. В судове засідання представник позивача, позивач не з`явилися, в матеріалах справи міститься клопотання від 07.09.2020 представника позивача, в якому просить суд розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, будучи повідомленою належним чином про час та місце розгляду справи судовими повістками, на адресу суду подала заяву, в якій про розгляд справи повідомлена, визнає позов в повному обсязі, обізнана з наслідками визнання позову та просить розглядати справу за її відсутності. Третя особа про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, її представник в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, клопотань щодо розгляду справи до суду не подав. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини і відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу №НЗ-888, посвідченого Харківською товарною біржею в особі президента - Васильченко Л.В. від 11.11.1994 року, [PERSON] придбала у [PERSON] 3/5 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] за 220 000 000 крб., які отримані продавцем від покупця повністю до моменту підписання даного договору. Відповідно штампу на договорі про реєстрацію права власності, за [PERSON] в КП «ХМБТІ» зареєстровано право власності на 3/5 частки, про що записано в реєстрову книгу за р.№3166 20.02.1995. Згідно довідки Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради №1076836 від 04.02.2020 року, право власності на 3/5 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 11.11.1994 року, зареєстрованого на Харківській товарній біржі, р. №НЗ-888. Таким чином, усі умови договору купівлі-продажу сторонами виконано повністю.(а.с.9) Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 203749804 від 11.03.2020 власниками житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] є:3/5 - [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № НЗ-888 від 11.11.1994 року.; на 2/5 - [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину.(а.с.10) Таким чином, відповідно до зазначених документів, відомостей, що містяться в реєстрі речових прав на нерухоме майно, за позивачем зареєстровано право власності на 3/5 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Однак, як вказує позивач, відсутність нотаріально посвідченого договору перешкоджає їй розпоряджатися своїм майном, реалізувати право власності. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року регламентовано, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу був вчинений у жовтні 1997 року, тобто під час дії ЦК УРСР 1963 року, який на той час регулював купівлю-продаж майна. Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; якщо її учасниками є члени біржі; якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Тобто, на час укладення договору купівлі-продажу квартири Законом України «Про товарну біржу» не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених ст. 15 цього закону до біржової операції. Частиною другою статті 47 ЦК Української РСР передбачено право суду визнати не посвідчений нотаріально договір дійсним, якщо сторони домовились щодо всіх важливих умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулось повне або часткове виконання договору. Відповідно до ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. В силу ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилої будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Відповідно до частини 2 ст.47 ЦК УРСР від 18 липня 1963 р., який діяв на час укладення угоди купівлі-продажу, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року, який діє з 1 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набранні ним чинності. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і по даним/отриманим документам. З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», є підстави для визнання дійсним договору купівлі-продажу №НЗ-888, посвідченого на Харківської товарної біржі від 11.11.1994 року. Здійснивши державну реєстрацію у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» права власності за позивачем на квартиру, держава цим самим визнала її право власності, як таке, що виникло на не заборонених законом підставах. Таким чином, за позивачем у встановленому законом порядку після укладення правочину було зареєстровано право власності на 3/5 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , про що містяться відомості на договорі та в реєстрі речових прав на нерухоме майно, проте відсутність належним чином оформленого правовстановлюючого документа перешкоджає власникові розпоряджатися майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Вимоги ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачають, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. На підставі викладеного та враховуючи доведеність позовних вимог, а також визнання позовних вимог відповідачем у повному обсязі, що не порушує його права, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] щодо визнання дійсним договору купівлі-продажу № НЗ-888 від 11.11.1994 між нею та [PERSON] . Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved