overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

Позивач 27 лютого 2017 року звернувся до суду з позовом в якому вказав, що [INFO] помер його батько [PERSON], з яким він проживав за адресою: [ADDRESS]. Після смерті батька відкрилася спадщина на земельну ділянку по [ADDRESS], площею 0,0284 га. За життя батько розпочав процедуру оформлення права власності на землю, однак внаслідок смерті не встиг отримати правовстановлюючі документи. Згідно витягу з Державного земельного кадастру, право власності на земельну ділянку, площею 0,0284 га по [ADDRESS] а зареєстровано за [PERSON], на підставі державного акту на землю, виданого Дніпропетровської міською радою народних депутатів від 28.02.2001 року. Проте, цей державний акт батько так і не отримав. Позивач є єдиним спадкоємцем за законом. За результатами розгляду заяви позивача про видачу свідоцтва про право на спадщину, приватним нотаріусом Гуніною І.О. було складно постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06 вересня 2016 року, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на майно. Позивач просив визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,0284 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON], померлого [INFO]. Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Представник відповідача в судовому засіданні позовну заяву не визнав в повному обсязі та просив відмовити в її задоволенні. Від приватного нотаріуса дніпропетровського міського нотаріального округу Гуніної І.О. надійшла письмова заява з проханням слухати справу у її відсутність. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] [INFO] помер (а.с.8). Суд вирішує справу

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

Позивач 27 лютого 2017 року звернулась до Малинського районного суду з вимогами до відповідача. З підстав, передбачених ст. 72 Житлового Кодексу України просить позов задовольнити. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала повністю. Пояснила, що 09 лютого 1991 року між сторонами був укладений шлюб, який розірвано 12 жовтня 2011 року. В період шлюбу, 04 грудня 2009 року, відповідно до договору купівлі продажу частки житлового будинку, [PERSON] та [PERSON], який є сином сторін по справі, набули у власність 2/5 часток будинку по вул. Романенка,41/2. Відповідач з 05 лютого 2010 року зареєстрований у даній частці будинку, однак з лютого 2011 року в будинку не проживає, створив іншу сімю та проживає окремо. Відповідач позов не визнав повністю, вважає , що йому також належить частка у спірному будинку, оскільки будинок, придбаний в період шлюб за кошти отримані від продажу іншої частки будинку, що належала сторонам та їх дітям. Заслухавши учасників справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 09 лютого 1991 року між сторонами був укладений шлюб, який відповідно до рішення Малинського районного суду від 12 жовтня 2011 року розірвано. ( а.с. 4). 04 грудня 2009 року відповідно до договору купівлі продажу частки житлового будинку, [PERSON] та [PERSON], який є сином сторін по справі, купили 2/5 частки будинку № 41/2 по вул. Романенка м. Малина. 22 грудня 2009 року за позивачем та [PERSON] зареєстровано право власності на 2/5 частки вищезазначеного будинку по 2/10 частки за кожним ( а.с.8). [PERSON] зареєстрований у спірному будинку з 05 лютого 2010 року. ( а.с.9). У силу статей 60,63 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 68 Сімейного Кодексу України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Оскільки одним із подружжя в період шлюбу (2009 рік) придбано частку будинку, то в силу статті 60 Сімейного Кодексу України, в подружжя виникла спільна сумісна власність, тобто право іншого з подружжя на 2/20 частки будинку. Враховуючи, що [PERSON] є співвласником частки будинку по вул. Романенка,41/2, тому підстави для визнання його таким, що втратив право користування цією часткою будинку та зняття з обліку за місце реєстрації відсутні.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

Позивач 27 лютого 2018 року звернулася до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що 30 квітня 2010 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Посилається на те, що на даний час вони обидва мають намір розірвати шлюб, оскільки з кінця 2010 року мешкають в різних країнах, та стосунки не підтримують. Від шлюбу дітей не мають, майновий спір відсутній. Позивач вважає, що збереження шлюбу неможливе, тому просить постановити рішення, яким розірвати шлюб між нею і відповідачем. В підготовче судове засідання сторони не зявилися, від представника позивача, відповідача, представника відповідача надійшли письмові заяви, в яких просять слухати справу в їх відсутність. Представник позивача заявлені позивачем вимоги підтримує в повному обсязі, відповідач позов визнав. В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що сторони по справі уклали шлюб 30 квітня 2010 року, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, актовий запис №448, що підтверджується свідоцтвом про шлюб на а.с.5. Від шлюбу сторони дітей не мають. Згідно вимог ст.ст. 110, 112 \~СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя \~і рішення про розірвання шлюбу суд постановляє, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя \~чи інтересам дітей сторін На даний час шлюбні відносини між сторонами припинені і сімя фактично розпалася. Сторони не підтримують подружніх стосунків, між ними відсутнє взаємопорозуміння. Так як відповідач позов визнав, примирення між подружжям та збереження їх сімї є неможливим, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

Позивач, 27 серпня 2013 року звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на майно, в якій посилаються на те, що квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] на підставі рішення Коломийського міськрайонного суду від 07 березня 2006 року. [PERSON], мати позивача, [INFO] померла і після її смерті відкрилась спадщина за законом на квартиру [ADDRESS]. Єдиним спадкоємцем за законом є він, оскільки відповідачі по справі з заявою про прийняття спадщини не зверталися. На даний час не може отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки спадкодавця за життя рішення суду не зареєструвала. У зв'язку з цим, він змушені були звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позов визнав і просить його задоволити в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала до суду письмову заяву з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги визнала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася повторно, хоча про час розгляду справи повідомлена належним чином. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю з таких підстав. Судом встановлено, що рішенням Коломийського міськрайонного суду від 07 березня 2006 року за [PERSON] визнано право власності на квартиру [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина за законом на квартиру [ADDRESS]. Єдиним спадкоємцем, хто у встановлений строк звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини є позивач- [PERSON] Однак, за життя [PERSON] рішення Коломийського міськрайонного суду про визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS] не зареєструвала. Згідно ост.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає, що даний позов є підставним і таким, що підлягає до задоволення. На підставі ст.ст. 16, 331, 346, 392, 1216, 1217, 1232, 1261, 1268, 1269 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

Позивач 27 серпня 2014 року звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 01 червня 2002 року. Від сумісного подружнього життя неповнолітніх дітей не мають. Просить розірвати шлюб, у зв'язку з тим, що шлюбно-сімейні відносини припинені з 2013 року. Позивач в судове засідання не з'явилася, надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надійшла письмова заява з проханням про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01 червня 2002 року. Шлюб зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис за № 351 /а.с.5/ Сімя розпалася остаточно і зберегти її неможливо, оскільки в сім'ї немає взаєморозуміння, почуття кохання втрачено. Фактично шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного домашнього господарства припинені з 2013 року. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливо. Майновий спір відсутній. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

Позивач 27 серпня 2015 року звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 24 вересня 2005 року. Від сумісного подружнього життя мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Просить розірвати шлюб, у зв'язку з тим, що шлюбно-сімейні відносини припинені з 2015 року. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Від відповідача в матеріалах справи мається нотаріально посвідчена письмова заява з проханням про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу. Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24 вересня 2005 року. Шлюб зареєстрований Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, Дніпропетровської області актовий запис за №791 /а.с.6/. Відповідно до приписів ст.113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Встановлено, що при одруженні позивачка змінила своє прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» і після розірвання шлюбу бажає залишити дане прізвище. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Сім′я розпалася остаточно і зберегти її неможливо, оскільки в сім'ї немає взаєморозуміння, почуття кохання втрачено. Фактично шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного домашнього господарства припинені з 2015 року. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливо. Майновий спір відсутній. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

Позивач 27 серпня 2015 року звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 25 лютого 2006 року. Від сумісного подружнього життя мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Просить розірвати шлюб, у звязку з тим, що шлюбно-сімейні відносини припинені з лютого 2014 року. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день і час проведення слухання справи сповіщався належним чином, про причини неявки не повідомив, письмових заяв не надходило. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25 лютого 2006 року. Шлюб зареєстровано Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис за № 94 /а.с.4/. Мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] /а.с.5/. Відповідно до приписів ст.113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Встановлено, що при одруженні позивачка змінила своє прізвище з «Підберезна» на «Понько» і після розірвання шлюбу бажає змінити прізвище. Сім′я розпалася остаточно і зберегти її неможливо, оскільки в сімї немає взаєморозуміння, почуття кохання втрачено. Фактично шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного домашнього господарства припинені з лютого 2014 року. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливо. Майновий спір відсутній. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

Позивач, 27 серпня 2015 року, звернулася з позовом до відповідача про поновлення позовної давності, визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, що залишилася після смерті баби - [PERSON], померлої [INFO]. В позовній заяві позивач [PERSON], посилається на те, що вона є спадкоємцем за заповітом після смерті баби - [PERSON], яка померла [INFO]. Своєчасно до нотаріуса за оформленням спадщини не звернулася в силу того, що були втрачені документи - свідоцтво про смерть баби. Цю причину вважає поважною в пропуску строку звернення до нотаріуса із заявою. Просить задовольнити позов, поновити позовну давність і визначити додатковий строк для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини після смерті [PERSON] - шість місяців . В судове засідання позивач не з»явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву про те, що позов визнає і просить розглянути справу без його участі. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши вимоги позивача, заяву представника відповідача, матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позову частково, з наступних підстав. Статтею 1272 ч.3 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом установлено, що [PERSON] померла [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області). Позивач є спадкоємцем за заповітом (заповіт від 24 вересня 2010 року, зареєстрований в реєстрі за №216 по Загнітківській сільській раді Кодимського району). Своєчасно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини позивач не змогла, оскільки було відсутнє свідоцтво про смерть спадкодавця. Відтак, ту обставину, що були втрачені документи, які б підтверджували смерть спадкодавця, суд визнає поважною причиною пропуску строку для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а тому вважає за можливе поновити його. Стосовно вимоги позивача про поновлення позовної давності, то суд прийшов до такого. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною п»ятою статті 267 ЦК України передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Як убачається з досліджених судом матеріалів справи, спадщина відкрилася [INFO], а з позовом до суду [PERSON] звернулася 27 серпня 2015 року. Тобто строк звернення до суду з позовом позивачем не пропущено. На підставі ст. 1272 ч.3 ЦК України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

Позивач 27 серпня 2021 року звернувся до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS] . В квартирі також зареєстрована її мати [PERSON] . В 2014 році відповідач виїхала на постійне місце проживання до США і з того часу у вказаній квартирі не проживає, за комунальні послуги не сплачує, в утриманні квартири участі не приймає. Реєстрація відповідача у квартирі, яка належить їй на праві власності, створює перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй майном. Просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням- квартирою [ADDRESS] . Представник позивача в судове засідання не з`явився, в письмовій заяві просить слухати справу у її відсутність, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач до суду не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлялись, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, відзив у встановлений судом строк не подано. На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 18.05.1994 року та договору дарування, посвідченого 02.11.2015 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Чернишенко В.В. зареєстрованого в реєстрі за №1154, [PERSON] належить квартира [ADDRESS] (а.с.10-13) . Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 14.03-08/82454 від 09.07.2021 в квартирі [ADDRESS] також зареєстрована мати позивача - [PERSON] (а.с.14). З акту про відсутність за місцем проживання від 12.07.2021 року, який складено в присутності та за участі сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вбачається, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає з 2010 року (а.с.15) З матеріалів справи вбачається, що відповідач фактично не проживає у квартирі, за комунальні послуги не сплачує, участі в утриманні квартири не приймає. Перешкод у користуванні квартирою позивач відповідачу не чинить. Реєстрація відповідача у вказаній квартирі, яка належить позивачу на праві власності, створює перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленість між ним і власником житла. Оскільки відповідач не проживає у вказаній квартирі з 2010 року, суд дійшов висновку, що право позивача порушене і підлягає захисту, тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved