Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-24 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач [PERSON], відповідно до укладеного договору № б/н від 27.09.2010 року отримала кредит у розмірі 5700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складають між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач не здійснювала погашення заборгованості за кредитом, процентами, а також іншими витратами відповідно до умов договору, внаслідок чого станом на 31.07.2017 року утворилася заборгованість у розмірі 73240,05 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 5547,81 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 60179,84 грн.; заборгованості за пенею та комісією в сумі 3548,59 грн.; штрафу (фіксованої частини) в сумі 500,00 грн.; штрафу (процентної складової) в сумі 3463,81 грн. Позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.09.2010 року в сумі 73240,05 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 5547,81 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 60179,84 грн.; заборгованості за пенею та комісією в сумі 3548,59 грн.; штрафу (фіксованої частини) в сумі 500,00 грн.; штрафу (процентної складової) в сумі 3463,81 грн., а також сплачений судовий збір в сумі 1600,00 грн. Ухвалами Вугледарського міського суду Донецької області від 16.05.2018 року та 12.06.2018 року визнано обовязковою явку в судові засідання представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» для надання особистих пояснень у даній цивільній справі, а також ухвалами суду від 26.01.2018 року, 16.05.2018 року та 12.06.2018 року витребувано в ПАТ КБ «ПриватБанк» оригінал анкети-заяви [PERSON] про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 27.09.2010 року та довідку про повідомлення [PERSON], як учасника договору, про зміну процентної ставки наданого кредиту. Представник позивача в судове засідання не зявився по невідомій для суду причині, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Оригінал анкети-заяви [PERSON] про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 27.09.2010 року та довідку про повідомлення [PERSON], як учасника договору, про зміну процентної ставки наданого кредиту суду не надав. Надіслав лише витяг з програмного комплексу на підтвердження повідомлення клієнта, через СМС, про підвищення процентної ставки. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій просила відмовити в задоволенні позовних вимог та застосувати строк позовної давності. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав їх недоведеності. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ч. 1 статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За ч. 1 ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі, що передбачено ч. 1 ст. 1055 ЦК України. Звертаючись до суду з позовом банк зазначив, що на підставі анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», яка підписана сторонами, й умов та правил надання банківських послуг, які погоджені з відповідачем, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н від 27.09.2010 року, по якому відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 5700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. На підтвердження заявлених позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» надано анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», яка підписана сторонами; розрахунок заборгованості за кредитним договором; витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду»; витяг з умов та правил надання банківських послуг. Як вбачається з анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, остання не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії. Вказана анкета-заява взагалі не містить ніяких даних, крім прізвища, адреси та підпису відповідача. Разом з тим, розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які зазначені банком у позовній заяві. У матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого відповідачу кредитного ліміту. Позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданого відповідачу кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу не є можливим, отже суд дійшов висновку, що доводи позивача щодо тіла кредиту, розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами. Така ж позиція викладена у Постанові Верховного Суду 14.06.2018 року у справі № 364/737/17. Суд враховує також роз'яснення, зазначені в п. 31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» про те, що, враховуючи положення п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимоги ЦК України щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Так, відповідно до ст.\~256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, п. 1 ч. 2 ст.\~258\~ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.\~253\~ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, що передбачено ч. 1 ст. 261 ЦК України. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Судом встановлено, що граничний строк дії картки (місяць і рік) зазначено на ній, і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH). Застосування строку позовної давності по платіжним картам роз'яснено Верховним Судом України в постанові від 19.03.2014 року, справа № 6-14цс14. Так, згідно із п.1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців із дня підписання, тобто, з 27.09.2010 року до 27.09.2011 року, а за наданим позивачем розрахунком останній платіж у сумі 51 грн.41 коп. відповідачем здійснено 01.10.2014 року. Виходячи з аналізу норм ст. 256, 261, 267 ЦК України, роз'яснень, викладених у постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 року, та враховуючи те, що позивач, згідно із поштовим реєстром, звернувся до суд із відповідним позовом 02.10.2017 року, а строк дії картки визначено до 27.09.2011 року, з урахуванням цих обставин, суд дійшов висновку, що позивач не скористався своєчасно своїм правом та звернувся до суду із позовом з пропуском позовної давності, а тому позовні вимоги не ґрунтуються на законі та не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed