Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

Позивач 21.03.2016 року звернувся до суду з зазначеним позовом (а.с.1,2), посилаючись на наступні обставини. 03.06.2011 року він був прийнятий на роботу на посаду водолаза в Нікопольську міську комунальну аварійно-рятувальну службу. 10.02.2016 року наказом № 21 його було звільнено з Нікопольської міської комунальної аварійно-рятувальної служби на підставі п.5 ст.40 КЗпП України. Вважає своє звільнення незаконним та таким, що проведено з порушенням трудового законодавства, з огляду на наступне. Відповідно до п.5 ст.40 КЗпП України, звільнення проводиться в разі незявлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності. Однак, згідно п.5 ст.40 КЗпП України, за працівниками, які втратили працездатність у звязку з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, місце роботи (посада) зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності. Вказав, що з грудня по квітень 2015 року він виконував підводні занурення з різних питань, в тому числі і занурення по запиту Нікопольського МВ УМВС України для участі в слідчих діях з пошуку потонулих осіб, речових доказів тощо. Приблизно в кінці квітня місяця 2015 року за запитом слідчого СВ Нікопольського МВ УМВС України [PERSON] він брав участь у слідчій дії з пошуку доказів на дні Каховського водосховища в м. Нікополі. Розпорядженням про його занурення давав відповідач. Підводне занурення тривало приблизно півтори години. У нього було відсутнє необхідне обладнання для занурення, а саме повнолицьова маска, тому в контакт з холодною водою входила більша частина його обличчя. Після спливання на поверхню у нього почалися сильні головні болі, він подумав, що це від переохолодження, але після приходу додому біль так і не припинився. Вночі він вирішив випити знеболювальне таблетку і проходячи повз дзеркало побачив, що його обличчя сильно перекошене. Він звернувся до лікарні та був госпіталізований на стаціонарне лікування з діагнозом компресійна ішемічна нейропатія лицьового нерва справа, гострий період. Про даний факт він доповів відповідачу, на що отримав усну відповідь про те, щоб він спокійно проходив лікування, а далі буде видно. На лікуванні він пробув тривалий час. Потім йому зателефонували та повідомили, що його звільнено з роботи. Коли він прийшов на роботу, то його з наказом про звільнення не ознайомили, а лише видали на руки трудову книжку та особисту книжку водолаза. В особистій книжці водолаза він виявив, що у ній відсутні записи про його підводні занурення, починаючи з січня по квітень 2015 року включно. На його запитання про те, чому відсутні вказані записи, бухгалтер відповіла, що документів на підтвердження його занурень немає. В результаті незаконних дій відповідача він залишився без засобів для існування, а лікування коштувало дуже дорого. Він звернувся до центру зайнятості, де йому пояснили, що він не є їх клієнтом, так як ще перебуває на амбулаторному лікуванні. Відповідач виплатив йому тільки лікарняний за січень 2015 року, більше ніяких виплат не проводилося. Про нещасний випадок він повідомив відповідача, який безпосередньо здійснює контроль за станом охорони праці на робочому місці. Відповідач не захотів проводити розслідування нещасного випадку на виробництві, який стався з ним. Він повідомив відповідача в усній формі і надав виписку з історії хвороби № 2238 про своє захворювання вже будучи поміщеним на стаціонарне лікування. Відповідач, користуючись тим, що не було проведено розслідування нещасного випадку, що з ним стався в результаті переохолодження при підводному зануренні, вирішив не зберігати за ним місце роботи до відновлення його працездатності. 04.03.2016 року він був госпіталізований на стаціонарне лікування з діагнозом запалення легенів, тому не мав можливості звернутися до суду з позовом в терміни, зазначені в ст.233 КЗпП України. Вважає, що за викладених обставин, строк для звернення до суду з позовом був пропущений з поважних причин. Крім того, у відповідача є перед ним заборгованість по компенсації за не використану щорічну відпустку за 2015 рік, а також заборгованість по оплаті лікарняних листів, з приводу ним будуть доповненні позовні вимоги. Просить суд поновити його на роботі на посаді водолаза в Нікопольській міській комунальній аварійно-рятувальній службі; зобовязати відповідача провести розслідування нещасного випадку на виробництві, що стався з ним, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 року № 1232. Позивач у судовому засіданні викладені в позовній заяві обставини та вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Позовні вимоги не доповнювались. Позивач суду пояснив, що в 2011 році він був прийнятий на посаду водолаза в Нікопольську міську комунальну аварійно-рятувальну службу. Вказав, що його залучали до пошуку потопельників. За 4 роки було приблизьмо 16 виїздів. Пояснив, що йому доводилось працювати зі старим обладнанням, що підходить для дайвінгу і не підходить водолазам. Таке обладнання не підходить при зимових занурень. Останнє занурення було в кінці квітня 2015 року, точну дату не памятає. Це було приблизно 27-28 квітня. Він виконував також роботи з пошуку доказів по кримінальній справі. Це було вдень, приблизно з 10.00 год. до 13.00 год. [PERSON] визвав його з дому та сказав, що треба йти (він не був на сутках, відпочивав вдома), так як більше було нікому, хто хворів, кого не було. Була зібрана група, яка складалась з: Бондаренко (на страховці, старший водолаз); матрос-рятувальник Нечипоренко та він-позивач (водолаз). Вказаною групою вони на човні обстежували територію площею 50-70 м довжиною та 20-25 м шириною з памятника Воїнам (на дамбі) до білої будівлі кафе «Пристань». Він нічого не знайшов, у нього закінчувалось повітря. Тому, він винирнув з води, погрузився в човен і пішли в бухту. В бухті був складений прокол в 3-х екземплярах, який підписаний їх групою та слідчим. Після вказаного занурення у нього боліла голова, він прийняв ліки від головного болю. Однак на наступний день він заступив на добу з [PERSON] Ввечері прийняв знеболювальне, а вранці звернувся до фельдшера [PERSON], який виміряв його тиск. Тиск був низький. Після закінчення зміни він повернувся додому, ввечері заснув,однак вночі прокинувся від металевого смаку у роті, пішов попити води і помітив, що його обличчя було перекошене. Вранці він подзвонив на роботу та повідомив про свій стан та про те, що піде до лікаря. Зазначив, що це було 01.05.2015 року, лікарів не було. Тому він звернувся до свого знайомого лікаря, який порадив йому знеболювальне, яке він і прийняв. 03.05.2015 року він попав на прийом до лікаря в районній лікарні. 05.05.2015 року він був госпіталізований до Центральної районної лікарні. Там лежав 10 днів. Свій епікриз та виписку віддав фельдшеру [PERSON] та пішов на амбулаторне лікування. 04.06.2015 року до нього підійшла бухгалтер і запитала про те, чи може він вийти на роботу, оскільки людей не вистачало. Тому 06.06.2015 року він вийшов на роботу з 20.00 год. до 07.00 год. Працював до 31.08.2015 року (5 ночей на тиждень, потім 2 вихідних). Приблизно 01.09.2015 року він підійшов до старшого водолаза Бондаренко, щоб підписати форму Н-1, Бондаренко сказав, що з цим піде до начальника. Саме з цього моменту почались конфлікти з начальством. В кінці листопада-грудня 2015 року його знову обіцяли взяти рятувальником на пільгових умовах. Він подумав, що добре, нехай так і буде. Однак, 10.02.2016 року його звільнили на підставі ч.5 ст.40 КЗпП України. Він звернувся в Центр зайнятості, однак йому відмовили у постановленні на облік, оскільки він знаходився на лікарняному. Після виходу з лікарняного його поставили на облік в центрі зайнятості. У Пенсійному фонді сказали, що до пенсії йому ще далеко та порадили звернутись в Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради. У звязку з тим, що він знаходився на лікуванні в стаціонарі, він пропустив строк звернення до суду з позовом, однак пропустив його з поважних причин, тому просив його поновити. З огляду на вищевикладені обставини, вважає, що 27-28 квітня 2015 року з ним стався нещасний випадок на виробництві. Він зателефонував керівнику [PERSON], який сказав, щоб він-позивач лікувався. Суду пояснив, що про те, що з ним відбувся нещасний випадок він відповідачу не повідомляв. Після того як він потрапив в лікарню, пролікувався і взяв виписку з історії хвороби, віддав її фельдшеру. Вказав, що письмово про те, що з ним стався нещасний випадок на виробництві до відповідача не звертався. Розслідування не проводилось. Вказав, що просив [PERSON] щоб той зібрав комісію для розслідування нещасного випадку. На запитання представника відповідача щодо того, чому позивач до звільнення не звертався до відповідача з письмовою заявою про нещасний випадок, що стався з ним на виробництві, та не подавав скаргу до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Нікополі Дніпропетровської області, позивач відповів, що з письмовою заявою з приводу створення комісії до відповідача не звертався, до Фонду звертався усно, де йому повідомили, що це відбувається по ініціативі керівництва. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні. Суду пояснила, що позивач не довів тих обставин, на які посилається в своєму позові. Доказів, що на виробництві з позивачем стався нещасний випадок, немає. Позивач нікуди не звертався, ні до відповідача, ні до Фонду, про те, що з ним на виробництві стався нещасний випадок. Позивач повинен був звернутись до свого безпосереднього керівника з заявою про те, що з ним стався нещасний випадок на виробництві та з проханням провести розслідування. Керівник звертається до інспектора з охорони праці, а той потягом 3-х днів скликає комісію, в яку входить представник Фонду. Якщо керівник повідомлення заявника ігнорує, останній звертається безпосередньо до Фонду з відповідною заявою. Фонд протягом доби виїжджає до юридичної особи, витребує документи по охороні праці, витребує медичні картки заявника та проводить розслідування. Зазначила, що у позивача є свій костюм для занурення. Позивач особисто підзаробляє в цьому костюмі на ловлі раків, про що знають всі в місті. При працевлаштуванні відповідач взяв позивача на поруки. У звязку з тим, що позивача протягом 4 місяців не було на роботі, відповідач на підставі п.5 ст.40 КЗпП України звільнив позивача з роботи. Нікопольська міська комунальна аварійно-рятувальна служба є комунальним підприємством, людей поза штатом примати на роботу заборонено. Тому на його місце необхідно було взяти людину, яка буде виконувати роботу. Окрім того вважає, що , позивачем був пропущений строк звернення до суду з позовом. Він вчасно своїм правом на звернення до суду з позовом не скористався. Представник третьої особи Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради в судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. У судовому засіданні 22.08.2016 року суду пояснив, що проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Нікополі Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином. Вислухавши позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, опитавши свідка заявленого позивачем - [PERSON], суд прийшов до наступного. Як встановлено в судовому засіданні, позивача 03.06.2011 року було прийнято на роботу на посаду водолаза в Нікопольську міську комунальну аварійно-рятувальну службу на підставі наказу № 98 від 03.06.2011 року (а.с.4,100). Наказом № 21 від 10.02.2016 року позивача з 10.02.2016 року було звільнено з посади водолаза 3 класу 3 групи спеціалізації згідно п.5 ст.40 КЗпП України у звязку з незявленням на роботі протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності (а.с.4,101). З наказом позивач був ознайомлений, трудову та водолазну книжку отримав, про що свідчить його підпис в наказі (а.с.101) та що підтвердилося поясненнями позивача. Згідно наданої позивачем [PERSON] книжки водолаза (а.с.6-7), дані про занурення позивача за 2015 рік відсутні. Як вбачається з Табеля використаного робочого часу за квітень 2015 року (а.с.42), 27 та 28 квітня 2015 року позивач не працював. А працював 26 квітня 2015 року (9 годин), 29 квітня 2015 року (14 годин), 30 квітня 2015 року (9 годин). Однак, згідно відповіді старшого слідчого СВ Нікопольського ВП ГУ НП в Дніпропетровській області підполковника поліції [PERSON] № 40/20076 від 14.09.2016 року, в ході досудового слідства по кримінальному провадженню № 12015040340000777 від 11.03.2016 року проводились слідчі дії, направленні на обстеження дна Каховського водосховища в районі водозахисної дамби за участі водолазів Нікопольської міської комунальної аварійно-рятувальної служби з ціллю виявлення мисливської рушниці, знаряддя злочину. Дана слідча дія проводилась 28.04.2015 року в період часу з 10.00 год. до 12.05. год. за участю водолаза [PERSON], про що був складений протокол, який знаходиться в матеріалах вказаного кримінального провадження Т.1 а.с.86-90 (а.с.60). З матеріалів справи (виписка з історії хвороби № 2238 а.с.8,14) вбачається наступне. Позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні КУ «Нікопольска ЦРБ» ДОР з 05.05.2015 року по 14.05.2015 року. При надходженні до лікарні позивач скаржився на «перекошене» обличчя, головний біль в потиличній області справа. Позивачу було поставлено діагноз: компресійна ішемічна нейропатія лицьового нерва справа, гострий період. Анамнез захворювання: захворів 30.04.2015 року, гостро, звязує з переохолодженням. Виписується з покращенням. Згідно Табелів використання робочого часу за вересень 2015 року, за жовтень 2015 року, за листопад 2015 року, грудень 2015 року, за січень 2016 року, за лютий 2016 року (а.с.45-50), з 18.09.2015 року по 10.02.2016 року позивач перебував на лікарняному. Викладене також підтверджується наявними в матеріалах справи листками непрацездатності (а.с.51,52). З 26.01.2016 року по 10.02.2016 року позивач був відсутній на робочому місці. Листок непрацездатності позивачем відповідачу наданий не був (а.с.54). Згідно листка непрацездатності Серія АГЮ № 160784, позивач з 26.01.2016 року по 23.02.2016 року знаходився на лікарняному (режим лікування - амбулаторний (а.с.26). Згідно листка непрацездатності Серія АГХ № 765708, позивач з 23.02.2016 року по 04.03.2016 року знаходився на лікарняному (режим лікування - стаціонарний) (а.с.26). Згідно листка непрацездатності Серія АГХ № 765758, позивач з 05.03.2016 року по 16.03.2016 року знаходився на лікарняному (режим лікування - стаціонарний) (а.с.11). Суд приходить висновку, що позивач пропустив строк звернення до суду за вирішенням спору щодо поновлення на роботі, з поважних причин, оскільки перебував на лікуванні (а.с.9-11,26). Тому строк для звернення до суду з цими вимогами слід поновити. Згідно Інструкції з охорони праці для працюючого водолаза, затвердженої начальником Нікопольської міської комунальної аварійно-рятувальної служби [PERSON], працюючий водолаз після переходу на дихання атмосферним повітрям у випадку поганого самопочуття повинен доповісти про це керівнику водолазних спусків, для прийняття заходів по наданню медичної допомоги і лікування. Доказів того, що позивач про своє погане самопочуття доповів керівнику водолазних спусків, всупереч положень ч.3 ст.10 ЦПК України, суду надано не було. Процедуру проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися з працівниками на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності або в їх філіях, представництвах, інших відокремлених підрозділах визначає Порядок проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 року № 1232 «Деякі питання розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві» (далі - Порядок). Відповідно до п.7 Порядку, розслідування проводиться у разі виникнення нещасного випадку, а саме обмеженої в часі події або раптового впливу на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обовязків, внаслідок яких зафіксовано шкоду здоровю, зокрема від одержання поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, гострого професійного захворювання і гострого професійного та інших отруєнь, одержання сонячного або теплового удару, опіку, обмороження, а також у разі утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, одержання інших ушкоджень внаслідок аварії, пожежі, стихійного лиха (землетрусу, зсуву, повені, урагану тощо), контакту з представниками тваринного і рослинного світу, які призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення його на іншу (легшу) роботу не менш як на один робочий день, зникнення, а також настання смерті працівника під час виконання ним трудових (посадових) обовязків. Відповідно до п.8 Порядку, про кожний нещасний випадок потерпілий або працівник, який його виявив, чи інша особа - свідок нещасного випадку повинні негайно повідомити керівника робіт, який безпосередньо здійснює контроль за станом охорони праці на робочому місці (далі - безпосередній керівник робіт), чи іншу уповноважену особу підприємства і вжити заходів до надання необхідної допомоги потерпілому. У разі настання нещасного випадку безпосередній керівник робіт зобовязаний: - терміново організувати надання першої невідкладної допомоги потерпілому, забезпечити у разі потреби його доставку до лікувально-профілактичного закладу; - негайно повідомити роботодавця про те, що сталося; - зберегти до прибуття комісії з розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку обстановку на робочому місці та машини, механізми, обладнання, устаткування (далі - устаткування) у такому стані, в якому вони були на момент настання нещасного випадку (якщо це не загрожує життю чи здоровю інших працівників і не призведе до більш тяжких наслідків та порушення виробничих процесів), а також вжити заходів до недопущення подібних нещасних випадків. Згідно п.9 Порядку, лікувально-профілактичний заклад повинен передати протягом доби з використанням засобів звязку та на паперовому носії екстрене повідомлення про звернення потерпілого з посиланням на нещасний випадок на виробництві за формою згідно з додатком 1: 1) підприємству, де працює потерпілий; 2) робочому органові виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань за місцезнаходженням підприємства, де працює потерпілий…; 3) територіальному органові Держпраці за місцем настання нещасного випадку; 4) закладові державної санітарно-епідеміологічної служби.. Відповідно до п.23 Порядку, нещасний випадок, про який своєчасно не повідомлено керівника підприємства чи роботодавця потерпілого або внаслідок якого втрата працездатності настала не одразу, розслідується і береться на облік згідно з цим Порядком протягом місяця після надходження заяви потерпілого чи уповноваженої ним особи, яка представляє його інтереси (незалежно від строку настання нещасного випадку). Всупереч положень Порядку позивач з повідомленням про нещасний випадок на виробництві до відповідача не звертався, що підтвердилось в судовому засіданні поясненнями позивача. Тому, розслідування нещасного випадку не проводилось. До лікувально-профілактичного закладу з позивач з посиланням на нещасний випадок на виробництві не звертався. З матеріалів справи, в тому числі (а.с.8,14виписки з історії хвороби) такого не вбачається. Відсутні також і докази, щодо повідомлення лікувально-профілактичного закладу про звернення потерпілого з посиланням на нещасний випадок на виробництві. Посилання позивача не те, що він звертався до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Нікополі Дніпропетровської області з приводу нещасного випадку на виробництві суд до уваги не приймає, оскільки доказів на підтвердження вказаних обставин позивачем, всупереч ч.3 ст.10 ЦПК України, надано не було. Відповідно до ст.22 Закону України «Про охорону праці», роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об'єднаннями профспілок. За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов'язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування. У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов'язковим для роботодавця. Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржене у судовому порядку. Посилання позивача на те, що відповідач відмовився скласти акт про нещасний випадок суд не може покласти в основу рішення, оскільки позивачем доказів на підтвердження вказаних обставин надано не було. З цього приводу позивач до органу державного нагляду за охороною праці не звертався. Свідок [PERSON], який працював фельдшером в Нікопольські міській комунальній аварійно-рятувальній службі з 13.01.2014 року по 29.02.2016 року та був головою профспілкового комітету, у судовому засіданні 22.03.2017 року суду пояснив, що в квітні 2015 року він побачив, що лице позивача деформоване, несиметричне. Зі слів позивача йому стало відомо, що відбувалось занурення у холодну воду для пошуку речових доказів за клопотанням поліції. Через декілька днів позивач повідомив йому, що лягає до лікарні. Позивач у нього-свідка спитав щодо складення [PERSON] виробничої травми, він позивачу пояснив, що необхідно з цим звернутись до керівництва. Позивач до нього-свідка як до голови профкому з заявою не звертався. Всі заяви подаються до керівника, які керівник потім розписує. Такої заяви до нього не надходило. Про те, що позивач звертався до керівника та отримав відмову у складанні [PERSON] йому відомо тільки зі слів позивача. Відповідно до п.5 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках незявлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні. За працівниками, які втратили працездатність у звязку з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, місце роботи (посада) зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У звязку з тим, що всупереч ч.1 ст.60 ЦПК України позивачем не було доведено, що його тимчасова непрацездатність настала внаслідок нещасного випадку на виробництві (трудового каліцтва або професійного захворювання), суд приходить до висновку, що відповідачем при звільненні позивача було дотримано норми трудового законодавства. Будь-який порушень трудового законодавства з боку відповідача у судовому засіданні встановлено не було. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні вимог [PERSON] щодо поновлення на роботі - слід відмовити. Вимоги позову в частині зобовязання відповідача провести розслідування нещасного випадку на виробництві, що стався з позивачем, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 року № 1232 «Деякі питання розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві» - задоволенню не підлягають, з огляду на наступне. Процедура проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися з працівниками на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності або в їх філіях, представництвах, інших відокремлених підрозділах чітко регламентована та визначена Постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 року № 1232 «Деякі питання розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві». Пунктом 23 Порядку визначено, що встановлення факту настання нещасного випадку розглядається у судовому порядку лише у разі ліквідації підприємства, на якому стався нещасний випадок. Враховуючи викладене, беручі до уваги те, що до відповідача повідомлень про нещасний випадок ні від позивача (інших осіб), ні від лікувально-профілактичного закладу, ні від інших органів, визначених законодавством, не надходило, суд вважає позовні вимоги щодо зобовязання відповідача провести розслідування нещасного випадку на виробництві, необґрунтованими та безпідставними. Тому в цих вимогах також слід відмовити. Крім того, позивач пропустив строк звернення до суду з цими вимогами, поважних причин пропуску строку судом не встановлено. Враховуючи те, що позивачу у задоволенні позову відмовлено, а позивач у відповідності до ч.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, то у відповідності до ст.88 ЦПК України, судовий збір у розмірі 1280 грн. 00 коп. (за одну вимогу немайнового характеру 640 грн. 00 коп. та за другу вимогу немайнового характеру 640 грн. 00 коп.) слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed