Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся 11.12.2017р. до Дзержинського районного суду м.Харкова з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з відповідачем [PERSON] 08.08.2014 року було зареєстровано шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №1233 від 08.08.2014р., свідоцтво про шлюб серія І-ВЛ №235401 від 08.08.2014 року. Від шлюбу подружжя має дитину [PERSON], [INFO]. Шлюб розпався з причини погіршення стосунків, постійних сперечок та сварок, відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на сімейне життя та виховання дитини. Шлюбно-сімейні відносини фактично припинені з січня 2017 року, подружжя не веде спільного господарства і не проживає однією сім'єю, збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивача. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву щодо розгляду справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує, просить розірвати шлюб. Відповідач в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву в якій просить розглядати справу без її присутності, не заперечує проти позовних вимог про розірвання шлюбу. Враховуючи, що в судове засідання не зявились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 08 серпня 2014 року, актовий запис №1233 виконано у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції (свідоцтво про шлюб серія І-ВЛ №235401 від 08.08.2014 року). Від шлюбу подружжя має дитину: [PERSON], [INFO] (актовий запис №351 від 14.02.2015 року, свідоцтво про народження серії І-ВЛ №398897 від 14.02.2015р.). Шлюбно-сімейні відносини між позивачем та відповідачем на даний час фактично припинені, подружжя не веде спільного господарства, не проживає однією сім'єю та при таких стосунках, які склалися між сторонами, враховуючи втрату ними почуття кохання і небажання відновити стосунки, збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача та відповідача. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають значення. Відповідно до ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Статтею 113 Сімейного кодексу України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Частиною 3 ст.200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, згідно ч.1 ст.142 ЦПК України та ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 640 грн. підлягає відшкодуванню на користь позивача, з яких: 320 грн. - стягненню з відповідача та 320 грн. - поверненню позивачу з державного бюджету. На підставі викладено, ст.ст.24, 56, 104, 105, 110, 112, 113 СК України та

Outcome: approved