Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

Позивач 17.07.2019 року звернувся до Саратського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані з посиланням на те, що між позичальником [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» 13.04.2007 року було укладено кредитний договір №11142336000, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 31\~475 дол. США зі сплатою 12,5 % річних. 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» , яке виступало правонаступником «АКІБ «УкрСиббанк», та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно якого банк відступило право вимоги відносно [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк». У подальшому, 22.10.2018 року, ПАТ «Дельта Банк» відступило прав вимог за вказаним кредитним договором на користь ТОВ «Вердикт Капітал». Вказували, що за період користування кредитним коштами, позичальником здійснював частково погашення кредиту, між тим унаслідок прострочення зобов`язання у нього виникла заборгованість. Станом на 26.03.2019 року заборгованість відповідача складає 1\~589\~977, 21 грн., з яких: заборгованість за кредитом 678\~484. 70 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 874\~746,89 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку боргу) 36\~745,62 грн.. Позивач вважає, що внаслідок неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором, у Товариство виникло право на стягнення 3% річних від простроченої суми боргу згідно положень ст. 625 ЦК України. Згідно їх розрахунку 3% річних від суми боргу 1\~589\~977, 21 грн. за період із 25.03.2016 року по 26.03.2019 року становлять 143\~229, 00 грн.. Саме вказану суму позивач просить стягнення з позичальника. Оскільки добровільно зобов`язання за кредитним договором позичальником не виконуються, змушені звернутись до суду з дійсним позовом. Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 24.07.2019 року позовну заяву передано за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси. Ухвалою суду від 19.09.2019р. провадження по справі відкрито та останню призначено до розгляду в загальному позовному провадженні з призначенням підготовчого засідання на 04.11.2019р. У зв`язку з неявкою сторін 04.11.2019 року розгляд справи відкладено на 16.12.2019 року. У підготовче засідання 16.12.2019 року сторони не з`явились, хоча були повідомлені належним чином про час, дату та місце розгляду справи. Ухвалою суду від 16.12.2019 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено до розгляду по суті на 11.03.2020 року. Через неявку сторін розгляд справи 11.03.2020 року, 26.05.2020 року відкладався. У судове засідання 10.09.2020 року учасники справи не з`явилися, про час, дату і місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Представника позивача надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, також зазначив, що не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] поважних причин неявки суду не представив. Заяви про розгляд справи за його відсутністю суду та відзиву на позов до суду подавав. Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно до п.п.6, 7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 16.09.2020 року. Суд, дослідивши\~ та проаналізувавши\~ матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Із матеріалів справи судом встановлено, що між позичальником [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» 13 квітня 2007 року було укладено кредитний договір №11142336000, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 31\~475 дол. США зі сплатою 12,5 % річних, строком із 14 квітня 2007 року по 13 квітня 2014 року. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором банк приймається як застава транспортний засіб «Mazda 6», 2007 р.в. (пункт 2.2. кредитного договору). Із матеріалів справи вбачається, що банком свої зобов`язання виконано належним чином та надано позичальнику кошти в кредит. Частиною першою статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598\~ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За правилом ч.1 ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Відповідно до частини першої статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як визначено ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.\~599\~ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Також із матеріалів справи встановлено. 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» , яке виступало правонаступником «АКІБ «УкрСиббанк», та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно якого банк відступило право вимоги відносно [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк». 09 листопада 2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір купівлі-продажу майнових прав, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в том числі за Договором кредиту №11141704000 від 13.04.2007 року, що підтверджується Додатком №1 до Договору про відступлення прав вимоги від 09.11.2018 року (Витяг з Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами) (а.с.128). Згідно зі ст.\~512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Як визначено ст.\~514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.\~516\~ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Тобто, за змістом цього положення несприятливі умови для нового кредитора пов`язуються із виконанням боржником обов`язку первісному кредитору, а не у звільненні від такого обов`язку в цілому. Звертаючись до суду із позовом, ТОВ «Вердикт Капітал» просило стягнути з [PERSON] заборгованість за Кредитним договором №11141704000 від 13.04.2007 року 3% річних від простроченої суми заборгованості за період із 25.03.2016\~року по\~26.03.2019 року у розмірі 143\~229, 00 грн. (а.с.20). При цьому у своїй позовній заяві позивач посилався на те, що за період користування кредитними коштами, Позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість Позичальника за Кредитним договором в повному обсязі не погашена. Позивач вказував, що загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 26.03.2019 року становить 1\~589\~977, 21 грн. та складається з наступного: - заборгованість за кредитом 678\~484. 70 грн. (25\~232, 67 дол. США); - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 22.10.2018 року 874\~746,89 грн. (32\~531, 61 дол. США); - заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку боргу (22.10.2018 року по 26.03.2019 року) 36\~745,62 грн. (1\~366, 56 дол. США) (а.с.21). Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3% річних від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Разом із цим, з наданого позивачем розрахунку заборгованості [PERSON] станом на 26.03.2019 року (а.с.21), неможливо встановити дійсний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором, періоди за які така заборгованість була нарахована, суми та часу внесення відповідачем платежів тощо. Належного розрахунку заборгованості відповідача за Кредитним договором №11141704000 від 13.04.2007 року, під час судового розгляду справи позивачем не надано. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Верховний Суд 30 січня 2018 року (ВС/КЦС у справі №\~ 161/16891/15-ц) дійшов до висновку про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого\~постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Між тим, із урахуванням викладеного, на підставі наданих банком доказів (розрахунок а.с.21), суд вбачає, що розмір боргу, заявлений товариством до стягнення, є таким, що не знайшов свого належного та допустимого підтвердження за розглядом справи. Банком відповідної\~виписки по\~руху коштів\~за кредитним\~договором та\~останніми платежами\~позивальником на\~виконання вимог\~ст.\~81\~ЦПК України\~суду не\~надано.\~Також не надано доказів щодо терміну останнього здійсненого відповідачем платежу. Окрім того, суд вбачає, що строк дії кредитного договору був визначений сторонами до 13 квітня 2014 року. Між тим у порушення вимог чинного законодавства ТОВ «Вердикт Капітал» було здійснено нарахування процентів за користування кредитом, зокрема за період із 22.10.2018 року по 26.03.2019 року, на суму 1\~366, 56 дол. США за умовами кредитного договору, строк дії якого закінчився. Верховний суд неодноразово висловлював правову позицію з приводу того, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (справа №175/4753/15-ц постанов від 06.02.2019 року). Враховуючи те, що позивач вказував на здійснення часткових платежів на погашення кредиту, однак, доказів на підтвердження чи спростування цієї обставини не надав, суд позбавлений можливості перевірити правильність виконаного позивачем розрахунку заборгованості, встановити дійсний розмір заборгованості за кредитним договором. а відтак - і перевірити правильність нарахування 3% річних, заявлених до стягнення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 2 та 3 ст.\~83\~Цивільного процесуального\~кодексу України позивач, особа, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі у дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів. Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. З урахуванням викладеного, зважаючи, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про неможливість задоволення позовних вимог. У порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, відшкодування судових витрат не здійснюється.

Outcome: dismissed