overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

Позивач 28 лютого 2014 року звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу посилаючись на те, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 30.04.2009 року. Від шлюбу мають одну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. На час звернення до суду шлюбні стосунки між нею та відповідачем припинено, спільне господарство не ведеться. Родина розпалась з причини того, що сторони не знаходили взаєморозуміння між собою, на теперішній час вони мешкають окремо, дитина проживає разом із нею. Вона прийшла до висновку, що шлюб зберегти неможливо. Просить розірвати шлюб з відповідачем. Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала, просила задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Прізвище після розірвання шлюбу просила залишити [PERSON] Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував. Суд заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приймає рішення про задоволення позову, оскільки це не суперечить нічиїм правам та законним інтересам. Судом встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачем, який зареєстровано 30.04.2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], яке видане та зареєстроване 30.04.2009 року за №1 Виконкомом Осиківської сільської ради Старобешівського району Донецької області, зберегти неможливо з причини того, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння у різноманітних сферах подружнього життя, що свідчить про те, що подальше спільне життя суперечить інтересам сторін. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З урахуванням викладеного, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 243,00 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

Позивач 28 лютого 2017 року звернувся до суду з вимогами до відповідача - Горинської сільської ради. Судом за клопотанням позивача залучено до участі в розгляді справи в якості співвідповідача [PERSON]. В судовому засідання позивач позов підтримав повністю. Пояснив, що [INFO] року помер його батько [PERSON] [PERSON] мав намір після смерті батька прийняти спадщину, однак не зміг цього зробити, оскільки захворів та у зв'язку з погіршенням стану здоров'я не зміг в строк встановлений для прийняття спадщини звернутися до нотаріуса. Іншим спадкоємцем після смерті [PERSON] є його син та брат позивача [PERSON], який на спадщину не претендує. Представник відповідача Горинської сільської ради та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, в заявах , які направили до суду позов визнали повністю, просять розглянути справу без їхньої участі. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року N 7 « Про судову практику у справах про спадкування », особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Ураховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Як встановлено судом [INFO] року помер [PERSON], яка був батьком позивача по справі. Дані обставини підтверджуються копією свідоцтва про смерть [PERSON] та копією свідоцтва про народження [PERSON] ( а.с. 6,7) Суд вважає, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки хворів та не мав можливості вчасно подати заяву в нотаріальну контору про прийняття спадщини. Довідкою Малинського міськрайоного центру первинної медичної допомоги від 13 лютого 2017 року підтверджується , що [PERSON] в період часу з 13 лютого 2017 року по 17 лютого 2017 року звільнений від роботи у зв'язку з захворюванням. ( а.с. 14). З відповіді Малинської держаної нотаріальної контори від 02 березня 2017 року на запит суду встановлено, що спадкова справа щодо майна померлого [PERSON] не зведена. Інші спадкоємці на майно померлого [PERSON] не заперечують по суті позову При таких обставинах суд приходить до висновку, що заявлений позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідач просить не стягувати судові витрати з відповідачів.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

Позивач 28 лютого 2017 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вказаним позовом, в якому зазначила, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 07 серпня 2004 року. 13 жовтня 2006 року під час перебування в шлюбі, сторони придбали трикімнатну квартиру [ADDRESS], право власності на яку зареєстровано за відповідачем. Позивач просила квартиру[ADDRESS] визнати спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаної квартири. Від позивача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у її відсутність, позовну заяву підтримала та просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки в судове засідання не повідомив, ніяких письмових заяв до суду не надходило. З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, та перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON]перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07 серпня 2004 року (а.с.6). Мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Встановлено, що у період сумісного подружнього життя сторонами за спільні кошти згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 13 жовтня 2006 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кохан Г.Л. була придбана квартира [ADDRESS], право власності на яку зареєстровано за [PERSON](а.с.8-9). Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У відповідності до ст.70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Таким чином, придбане майно є спільною сумісною власністю подружжя. Відтак, позовні вимоги в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя квартиру[ADDRESS] задоволенню не підлягають. Відповідно до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. При цьому статтею 71 СК України визначено, що майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Враховуюче вищевикладене, суд вважає, що за позивачкою має бути визнано право власності на 1/2 частину спільно нажитого з відповідачем під час шлюбу майна. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, судові витрати у розмірі 1151,74 грн. необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

Позивач 28 лютого 2017 року звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 07 грудня 2012 року. Від сумісного подружнього життя мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Просить розірвати шлюб, у звязку з тим, що шлюбно-сімейні відносини припинені з серпня 2014 року. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Від відповідача надійшла письмова заява з проханням про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу. Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07 грудня 2012 року. Шлюб зареєстрований Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис за № 721 /а.с.6/. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.5). Відповідно до приписів ст.113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Встановлено, що при одруженні позивачка змінила своє прізвище з «Левицької» на «Чубенко», і після розірвання шлюбу бажає надалі іменуватися цим прізвищем. Сім′я розпалася остаточно і зберегти її неможливо, оскільки в сімї немає взаєморозуміння, почуття кохання втрачено. Фактично шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного домашнього господарства припинені з серпня 2014 року. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливо. Майновий спір відсутній. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-28 00:00:00

Позивач 28 лютого 2020 року звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачкою по справі мають спільних неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; діти проживають постійно з батьком, коштів не достатньо для їхнього утримання, матеріальної допомоги не отримує. Просив стягнути з відповідачки на свою користь аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей в розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) відповідачки, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Відповідачка у судовому засіданні пояснила, що діти дійсно проживають з батьком, але вона має намір забрати їх до себе. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно з свідоцтвами про народження батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Діти проживають та знаходяться на утриманні батька. Після розірвання шлюбу згідно з рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 18.02.2020 відповідачка змінила прізвище на « [PERSON] ». Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України). Згідно з ч.1,2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

Позивач 28 серпня 2014 року звернувся до Ленінського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог вказавши, що вступив в шлюб з [PERSON]. 28 листопада 1987 року. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис №1977 Від шлюбу вони мають дитину [PERSON] [INFO]. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, непорозуміння, внаслідок чого з листопада 2011 року були припинені шлюбні стосунки, ведення спільного господарства. Позивач вважає, що їх сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя з відповідачем як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, тому просить шлюб розірвати. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій позовні вимоги визнала, проти їх задоволення не заперечувала. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище «[PERSON]». Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 28 листопада 1987 року. Шлюб був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис №1977 (а.с.8). Від спільного подружнього життя мають доньку - [PERSON] [INFO].(а.с.9). Встановлено також, що з листопада 2011 року сторони припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарювання, внаслідок розбіжності характерів, різних поглядів на сімейне життя та відсутності взаєморозуміння, що призводило до частих сварок. Почуття любові втрачено, примирення та подальше подружнє життя між ними неможливе. Майнового спору немає. Сторони наполягають на розірванні шлюбу, оскільки вважають, що шлюб існує лише формально і збереження їх сім'ї неможливе. Згідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких встановлених обставин справи слід вважати, що сім'я розпалась остаточно, примирення сторін неможливо і шлюб необхідно розірвати, а судові витрати покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Позивач 28 січня 2014 року звернувся з вказаною позовною заявою до суду, мотивуючи позов тим, що вони з відповідачкою з 8 червня 1988 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Це їх перший шлюб. Від шлюбу вони мають двох дорослих дітей. З 1996 року стосунки між ними почали погіршуватися, між ними постійно виникають безпричинні сварки, в наслідок чого, він зовсім перестав розуміти свою дружину, а вона його. З 1996 року вони проживають окремо, фактичні шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться. Просив шлюб розірвати. В судове засідання позивач не прибув, однак надав суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав на примирення не згідний. В судове засідання відповідачка не прибула, однак надала суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги визнала на примирення не згідна. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи зі слідуючого. Матеріалами справи встановлено: Згідно свідоцтва про укладення шлюбу (серія [NUMBER]), сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 8 червня 1988 року, про що в Книзі реєстрації актів про укладення щлюбу Східненської сільської ради Білозерського району Херсонської області зроблено запис за № 4. Між сторонами склалися особисті неприязні відносини, які перешкоджають подальшому сімейному проживанню, на примирення сторони не згідні, а тому збереження сім'ї, в даній ситуації, не представляється за можливе. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, сім`ю зберегти неможливо, а тому шлюб підлягає розірванню. Питання про заміну прізвища відповідачка не ставила.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Позивач 28 січня 2014 року звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу посилаючись на те, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 08.11.2012 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Шлюбні стосунки між нею та відповідачем припинено у грудні 2012 року, спільне господарство не ведеться. Родина розпалась з причини того, що сторони не знаходили взаєморозуміння між собою, на теперішній час вони мешкають окремо. Син проживає разом із нею. Вона прийшла до висновку, що шлюб зберегти неможливо. Просить розірвати шлюб з відповідачем. Позивач в судове засідання не з*явилась, надала до суду заяву, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, просила справу розглянути за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з*явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується відповідними повідомленнями про вручення поштового відправлення, про причини своєї неявки суду не повідомив, тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Виходячи з наведеного, суд приймає рішення про задоволення позову, оскільки це не суперечить нічиїм правам та законним інтересам. Судом встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачем, який зареєстровано 08.11.2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], яке видане та зареєстроване 08.11.2012 року за №69 виконавчим комітетом Комсомольської міської ради Старобешівського району Донецької області, зберегти неможливо з причини того, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння у різноманітних сферах подружнього життя, що свідчить про те, що подальше спільне життя суперечить інтересам сторін. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З урахуванням викладеного, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 244 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

Позивач 28 січня 2015 року звернулась до Малинського районного суду з позовом до відповідача. В судове засідання позивач не з'явилась , направила до суду заяву відповідно до якої вимоги підтримала повністю, просить розглянути справу без її участі, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення по справі. В заяві просить стягувати з відповідача на утримання дитини - [PERSON] [INFO] аліменти в розмірі ? частки заробітку (доходу ) відповідача , але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Пояснила, що в період шлюбу народилась дитина [PERSON] Відповідач будь - якої допомоги на утримання дитини не надає, однак він офіційно працевлаштований, працює охоронником в ТОВ « Юнігран » та має можливість допомагати дитині. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином , будь - яких заяв про неможливість явки в судове засідання до суду не направляв. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, дослідивши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.. Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Копією свідоцтва про народження дитини підтверджується, що її батьком є відповідач. ( арк.с. 4). Дитина проживає разом з матір'ю. При визначені розміру аліментів суд приймає до уваги положення статті 182 Сімейного Кодексу України де зазначено , що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення , а також , що в будь - якому випадку мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 Сімейного Кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідач офіційно працевлаштований, працює охоронником в ТОВ « Юнігран ». Тому суд вважає що вимоги позивача щодо стягнення аліментів з відповідача у відповідній частці є обґрунтованими. Інших дітей , непрацездатних батьків, дружини на утриманні відповідача не має. Будь - яких обставин , що перешкоджали відповідачу сплачувати аліменти на утримання [PERSON] в судовому засіданні не встановлено. Тому суд з урахуванням досліджених обставин та наданих сторонами доказів, приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню аліменти у розмірі ? частки його заробітку ( доходу ). У відповідності до ст.367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів на утримання дитини в межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. З відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: partial