Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

позивач «25» червня 2015 року звернувся до суду із позовом, з врахуванням уточнень від 19.12.2017, про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території по вул.Сихівська, 10 у м.Львові в розмірі 6121 грн. 41 коп., за послуги з централізованого опалення в розмірі 7495 грн. 21 коп., які надаються у квартиру №98 цього будинку. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ТОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» являється виконавцем житлово-комунальних послуг будинку №10 по вул.Сихівській у м.Львові, а також забезпечує подачу теплової енергії до даного будинку. У квартирі № 98 цього будинку проживають відповідачі, котрі є співвласниками цього помешкання. Всупереч вимогам чинного законодавства, відповідачі користуються послугами, які надаються силами позивача, не скористались правом на укладення договору з останнім про надання житлово-комунальних послуг, у зв'язку з чим не виконують обов'язку і не несуть витрат за надані послуги по утриманню та обслуговуванню житлового будинку. Незважаючи на відсутність договірних правовідносин, фактично такі послуги позивачем надаються, однак у зв'язку з відсутністю з боку відповідачів оплати за них, з врахуванням уточнень, загальний розмір заборгованості становить 13 616 грн. 62 коп. Дану суму боргу просить стягнути з відповідачів солідарно в примусовому порядку. Відповідач [PERSON] позов не визнав, «27» вересня 2016 року предявив зустрічний позов про визнання дій ТОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» щодо вимагання оплати ненаданих послуг з централізованого опалення та тримання будинків і споруд та прибудинкових територій неправомірними, такими, що порушують права споживачів та є нечесною підприємницькою діяльністю. Крім того, просить визнати відсутність договірних відносин між [PERSON], [PERSON] та ТОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» у сфері надання житлово-комунальних послуг, визнати безпідставним нарахування заборгованості в умовах відсутності договорів, відсутності статусу виконавця житлово-комунальних послуг у ТОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» та просить скасувати заборгованість за період з 24.06.2012 по 24.06.2015. У судове засіданні позивач явку свого представника не забезпечив, заявою від 23.01.2018 просить провести розгляд справи у відсутності представника, первісний позов підтримує, зустрічний позов заперечує. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнала з підстав, викладених у письмових запереченнях, просить у задоволенні первісного позову відмовити. Вважає, що ТзОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» не є законним виконавцем житлово-комунальних послуг, оскільки згідно статуту у позивача відсутній такий предмет діяльності, як надання житлово-комунальних послуг, позивача не було визначено органом місцевого самоврядування, як виконавця житлово-комунальних послуг саме по будинку №10 по вул.Сихівській у м.Львові. Зазначила, що між позивачем і відповідачами не існує жодних договірних відносин у жодній сфері, у т.ч. і у сфері житлово-комунальних послуг, а ТОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» жодного разу не пропонував укласти відповідачам за первісним позовом договір про надання житлово-комунальних послуг, оскільки не має повноважень і не є балансоутримувачем, отже, відсутні підстави для стягнення заборгованості. Категорично заперечила надання будь-яких послуг силами позивача. Вважає, що у разі не укладення сторонами договору про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території позивач повинен довести надання таких послуг. Наполягає, що ТОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» не має прав, передбачених ч. 1 ст. 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», оскільки не є балансоутримувачем будинку, тому не має права, зокрема, на звернення з позовними вимогами про стягнення заборгованості за житлово- комунальні послуги. Вважає, що позивачем не доведено факту надання таких послуг, оскільки будинок, в якому вона проживає знаходиться на балансі ЛКП «Під Зуброю», а не на балансі позивача. Окрім того, зазначає, що у її помешкання не надається теплопостачання, вона не отримує жодної інформації щодо якості теплопостачання, не обізнана з тарифами і порядком нарахування оплати по всім комунальним платежам, відсутня інформація про режим споживання теплової енергії, отримання обсягів теплової енергії згідно з параметрами відповідно до стандартів, кількості і якості послуг по прибудинковій території, тому є сумніви у правильності нарахувань за вказані послуги. Відсутність такої інформації позбавляє відповідачів можливості оскаржувати не надані послуги. Просить відмовити у первісному позові за безпідставністю. Діючи згідно довіреності від імені [PERSON] просить задовольнити зустрічний позов [PERSON] Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні первісний позов заперечив з підстав, наведених у письмових заперечення, просить відмовити у задоволенні первісного позову, задовольнити зустрічний позов. Заслухавши вступне слово учасників процесу, зясувавши обставини справи, дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Як встановлено судом, у квартирі [ADDRESS] зареєстровано 2 осіб, відповідачі по справі [PERSON], [PERSON], котрі є співвласниками вказаного помешкання. З представлених позивачем розрахунків заборгованості вбачається, що відповідачі за надані послуги по утриманню і обслуговуванню житлового будинку оплату не здійснювали, внаслідок чого утворилася заборгованість за період з 01.08.2011 по 01.08.2014 в розмірі 6121 грн. 41 коп.; відповідно за послуги з центрального опалення: 01.08.2011 01.08.2014 7495 грн. 21 коп. (т.1 а.с.5-9). Також встановлено, що ТОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» 03.09.2014 зверталось до суду із заявою про солідарне стягнення з [PERSON], [PERSON] заборгованості за вказані вище види житлово-комунальних послуг за період 01.08.2011 по 01.08.2014, ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 27.10.2014 судовий наказ від 04.09.2014 скасовано.\~\~ Суд приймає розрахунки заборгованості за послуги по утриманню і обслуговуванню житлового будинку, за центральне опалення як належні та допустимі докази. Відповідно до\~ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. За змістом\~ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: 1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики; 2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території; 3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін). Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Порядок формування тарифів на кожний вид житлово-комунальних послуг другої групи (пункт 2 частини першої\~статті 14 цього Закону) визначає Кабінет Міністрів України (ч. 1.\~ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до пункту 1 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг. При цьому, такому праву відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст.20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Аналогічний обов'язок споживача (наймача, власника) закріплено в статтях 68, 162 ЖК України, згідно з якою наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Плата за комунальні послуги, відповідно до ст.67 ЖК України, береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому законом порядку тарифами, нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, її розмір розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Судом встановлено, що нарахування оплати за вказані види житлово-комунальних послуг проводилось за встановленими у законному порядку тарифами відповідно до постанов Кабінету Міністрів України №955 від 10.07.2006 «Про затвердження Порядку формування тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води», а з 01.06.2011 згідно Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги», якою затверджено новий Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, та рішень виконавчого комітету Львівської міської ради, прийнятих на реалізацію вказаних вище постанов Кабінету Міністрів України. Встановлено, що будинок, в якому проживають відповідачі перебуває на балансі ЛКП «Під Зуброю», а обслуговує вказаний будинок позивач. Житлово-комунальні послуги з утримання та обслуговування цього будинку та прибудинкової території надаються силами позивача, в тому числі, по вивозу твердих відходів, прибирання двірниками прибудинкової території, тобто позивач є виконавцем житлово-комунальних послуг. Про це вказує і Договір на утримання, обслуговування та ремонт житлового фонду і прибудинкової території від 17.03.2004 №3607/155, укладений між позивачем та Сихівською районною адміністрацією Львівської міської ради. Судом встановлено, що у будинку №10 по вул.Сихівській у м.Львові за період 2007 2015 роки виконано силами ТОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» наступні роботи: ремонт сходової клітки, ремонт покрівлі козирка будинку, встановлено плафони на сходовій клітці, ремонт дверей до підвалу та виходу на покрівлю, ремонт та заміна інженерних мереж, ремонт і заміна запірної арматури, замінено вікна на сходовій клітці. Виконуючи свої обов'язки, позивач уклав договір з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Так, з копії договору №1433/А про постачання теплової енергії в гарячій воді від 01.11.2012, укладеного між позивачем та ЛМКП «Львівтеплоенерго», вбачається, що позивач забезпечує подачу теплової енергії до будинку, в якому проживають відповідачі. За умов цього договору, ЛМКП «Львівтеплоенерго» як теплопостачальна організація, забезпечувала постачання теплової енергії для опалення та здійснювала гаряче водопостачання в потрібних обсягах, а позивач зобовязувалось отримувати та оплачувати одержану теплову енергію для опалення та гаряче водопостачання за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цими договорами. Отже, факт надання послуг силами позивача щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством, слід вважати встановленим. Тому розмір плати за такі послуги позивач правомірно нараховує відповідачам, а отже, правомірно ставить вимогу про стягнення такої заборгованості. Судом враховується і позиція Верховного Суду України, яка висловлена під час розгляду справи № 6-59цс13 від 30.10.2013, і згідно з якою, споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному обсязі. Посилання відповідачів про те, що комунальні послуги не надавались і відповідно ними не споживалися, не заслуговують на увагу суду і є голослівними. Крім того, обов'язок сплачувати за надані й спожиті послуги випливає також з положення ч. 1\~ст. 11 ЦК України\~про те, що цивільні права та обов'язки випливають із дій осіб, що передбачені актом цивільного законодавства. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст.\~6, ст. ст.\~627,\~630 ЦК України\~та ст. ст.\~19,\~20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». У відповідності до пункту 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005, плата за надані послуги з централізованого опалення вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Обовязок споживача житлово-комунальних послуг, до яких відноситься й послуга з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання, оплатити надану виконавцем послугу закріплений також в ст.ст.67, 68, 162 Житлового кодексу України та у п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». У відповідності до ст.526 ЦК України, зобовязання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Тому покликання відповідачів про те, що ТОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» не було виконавцем послуг і немає правових підстав для звернення з вимогою про стягнення з відповідачів оплати за ці послуги, є безпідставними. Таким чином, відсутність між сторонами договору про надання вказаного виду послуг не звільняє відповідачів від обовязку оплатити надані їм послуги, оскільки такий обовязок у співвласників помешкання виникає в силу закону, а тому вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з утримання будинку і прибудинкової території, за централізоване теплопостачання ґрунтуються на нормах закону. Доводи [PERSON] про необізнаність з розрахунком та тарифами за фактично спожиті комунальні послуги є голослівними, оскільки таке нарахування здійснене відповідно до встановлених у законному порядку тарифів, а жодних доказів в спростування таких відповідачами не надано, як відсутні докази, які б підтверджували звернення відповідачів з претензіями до виконавця послуг, як того вимагає Закон України «Про житлово-комунальні послуги». Враховуючи наведене, суд прийшов до переконання, що первісний позов слід задовольнити. Що стосується заяви відповідача [PERSON] про застосування строку позовної дасності, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК). У відповідності до ч.1 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч.2 ст.264 ЦК). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч.3 ст.264 ЦК). Враховуючи те, що позивач перед зверненням до суду з вказаним позовом у вересні 2014 року звертався із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за ці ж самі послуги, наказ в подальшому скасовано ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 27.10.2014, тому позивач, звернувшись у травні 2015 року, з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, строк позовної давності не пропустив. З огляду на викладене, оскільки обов'язок оплачувати фактично отримані послуги покладено на споживачів вимогами Закону, і судом не здобуто доказів відсутності цих послуг або їх надання неналежної якості, а тому суд прийшов до висновку, що відповідачі заборгували позивачу за надані житлово-комунальні послуги, а також за послуги по централізованому опаленню. Тому первісний позов підлягає задоволенню, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за надані та спожиті житлово-комунальні послуги\~в сумі 13\~616 грн. 62 коп. солідарно. Щодо зустрічного позову [PERSON], то суд вважає, що такий не підлягає до задоволення з підстав, виходячи з наступного. Судом встановлено, що квартира, в якій проживають [PERSON] та [PERSON], розташована на 7 поверсі багатоквартирного будинку, приєднана до системи централізованого опалення та підігріву води. Покликання [PERSON] про те, що послуги позивач не надає і надавати не має права, тарифи є надуманими, заборгованості не існує, не заслуговують на увагу суду і є голослівними. В ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» контроль за дотриманням стандартів, нормативів, норм, порядків і правил у сфері житлово-комунальних послуг здійснюють центральні органи виконавчої влади та інші уповноважені на це органи виконавчої влади, а також органи місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень. Встановлено, що з претензіями щодо дотримання позивачем стандартів, нормативів, норм, порядків і правил у сфері житлово-комунальних послуг відповідачі мали можливість звернутись у вказаному порядку, однак суду не надано жодного доказу того, що відповідачі здійснювали дії, які б свідчили про їх намагання поновити порушене право або захистити його в спосіб, передбачений законом. Так само позов про захист прав споживача відповідачі подали тільки після того, як позивач подав позов про стягнення грошових коштів за послуги. Так, відповідно до ст. 19 ЦК України особа має право на самозахист свого цивільного права та права іншої особи від порушень і протиправних посягань. Самозахистом є застосування особою засобів протидії, які не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Способи самозахисту мають відповідати змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням. Способи самозахисту можуть обиратися самою особою чи встановлюватися договором або актами цивільного законодавства. В ст. 20 ЦК України передбачено, що право на захист особа здійснює на свій розсуд. На переконання суду, будь-яких правових підстав для визнання дій позивача такими, що відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», вчинені всупереч заборони нечесної підприємницької практики, перед судом не доведено. Враховуючи наведене, зустрічний позов є не обґрунтованим і надуманим, жодних належних та допустимих доказів з цього приводу суду не надано, а всі твердження відповідачів розцінюються судом як намагання в такий спосіб уникнути від наслідків здійснювати оплату за фактично спожиті послуги. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слід порівну стягнути сплачений судовий збір по 121 грн. 80 коп. з кожного. На підставі ст.ст.67, 68, 162 ЖК УРСР, ст.ст.11,20 ЦК України,

Outcome: approved