Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

Позивач 21 жовтня 2014 року звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу (а.с.2-3). Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2014 року цивільну справу передано за підсудність до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська (а.с.35). Ухвалою суду від 26 грудня 2014 року справу прийнято до провадження Ленінського районного суду м. Дніпропетровська (а.с.63). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 15 травня 2013 року між позивачем та [PERSON] було укладено поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/3656146, яким було застраховано транспортний засіб «ВАЗ 2101», д/н [NUMBER]. 29 вересня 2013 року в м. Дніпропетровську сталась дорожньо-транспортна пригода за участю відповідача, який керуючи автомобілем «ВАЗ 2101», д/н [NUMBER], скоїв наїзд на автомобіль «ДЕУ» д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON]. Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2013 року обставини дорожньо-транспортної пригоди підтверджуються. Згідно висновку №51/10/13 від 09.11.2013 року вартість матеріальної шкоди завданої власнику автомобіля «ДЕУ» д/н [NUMBER] складає 4 320,96 грн. Позивач, виконуючи договірні зобов'язання за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/3656146 від 15.05.2013 року, відшкодував заподіяний відповідачем збиток та перерахував страхове відшкодування у сумі 4 320,96 грн. 19.03.2014 року позивачем на адресу відповідача було направлено претензію про відшкодування шкоди, але жодної відповіді від нього не надійшло. Наголошуючи на тому, що [PERSON] як особа відповідальна за заподіяну шкоду, зобов'язана компенсувати завдані збитки у порядку регресу відповідно до законодавства, у зв'язку із чим, звернувся до суду із даним позовом, в якому просить стягнути на свою користь з відповідача суму збитків в порядку регресу у розмірі 4 320,96 грн. та судові витрати по справі. Позивач, в особі свого представника, діючого на підставі довіреності Пахолок Т.П., в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Представник надав до суду письмову заяву, в якій просив справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с.66). Відповідач в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, про що свідчить реєстр відправки рекомендованої кореспонденції від 13.01.2015 року (а.с.69) в матеріалах справи, який свідчить про направлення йому судової повістки. Про причини своєї неявки не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи без своєї присутності не надсилав. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого розгляду справи. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного договору страхування, на вимогу відшкодування шкоди в порядку регресу. Суд, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. За змістом ст.14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обов'язків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. В ході розгляду справи встановлено, що 15 травня 2013 року між ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» та [PERSON] було укладено поліс №АС/3656146 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строком дії з 16.05.2013 року по 15.05.2014 року, яким забезпечено транспортний засіб «ВАЗ 2101», д/н [NUMBER] (а.с.5). Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2013 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених, ст.. 124, ст..122-4 та накладено на нього адміністративне стягнення (а.с.9). Вищевказаною постановою було встановлено, що 29.09.2013 року о 01-00 год. [PERSON] керуючи автомобілем «ВАЗ», д/н [NUMBER], по вул.. Набережна Перемоги в районі буд.№82 у м. Дніпропетровську, рухаючись заднім ходом, не переконався у безпеці свого маневру, внаслідок чого скоїв наїзд на припаркований автомобіль «ДЕУ», д/н [NUMBER], водій якого [PERSON] був за межами автомобіля. Після цього водій [PERSON] місце ДТП залишив та міліцію не повідомив. Згідно звіту про оцінку вартості матеріальної шкоди № 51/10/13 від 09.11.2013 року, у зв'язку з аварійними ушкодженнями, завданими автомобілю «Daewoo Sens Т13110» д/н [NUMBER], загальна вартість матеріальної шкоди, завданої власнику вищевказаного автомобіля, складає 4 830,96 грн. (а.с.12-14). Відповідно до страхового акту №00127617 від 12.11.2013 року, сума страхового відшкодування, що підлягає відшкодуванню становить 4 320,96 грн. (загальна вартість завданої матеріальної шкоди за вирахуванням фарншизи, що становить 510,00 грн.) (а.с.22). Позивач, виконуючи свої договірні зобов'язання за полісом №АС/3656146 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 15.05.2013 року, перерахував страхове відшкодування в сумі 4 320,96 грн., про що свідчать платіжне доручення № 042675 від 03.12.2013 року (а.с.23). За змістом статті 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІV від 01.07.2004 року, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Згідно ст. 1166 Цивільного Кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному розмірі особою, яка її завдала. Згідно частини 2 статті 1187 Цивільного Кодексу України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІV від 01.07.2004 року, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно п. 1 ч. 1 статті 1188 Цивільного Кодексу України, шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно частини 1 статті 1191 Цивільного Кодексу України, особа яка відшкодувала шкоду, заподіяну іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. За статтею 27 Закону України «Про страхування» №85/96 ВР від 07.03.1996 року, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІV від 01.07.2004 року, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов, до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. За п.12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 від01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», керування транспортним засобом особою у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або передача управління транспортним засобом такій особі, що є підставою для регресної вимоги (стаття 38 Закону № 1961-IV), може бути підтверджено вироком суду, постановою про накладення адміністративного стягнення або іншими доказами, які з достовірністю встановлюють таку обставину, а при передачі транспортного засобу особі у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, про такий стан має бути відомо особі, яка передає транспортний засіб. Відповідно до статті 993 Цивільного Кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованим, в повному обсязі доведеними з його боку та підлягають задоволенню, внаслідок чого слід стягнути із [PERSON] на користь позивача суму відшкодування збитків у розмірі 4 320,96 грн. Крім того, згідно статті 88 ЦПК України, оскільки позивачем при подачі позовної заяви було сплачено судовий збір і його вимоги задоволені, з відповідача належить стягнути на користь позивача витрати по оплаті судового збору на суму 243,60 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved