Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся 02 вересня 2016 року до Оржицького районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON]про стягнення заборгованості. З позовної заяви ПАТ КБ «Приватбанк» вбачається, що відповідно до укладеного договору № б/н від 29.04.2013 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 7700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Як вказує позивач, відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв'язку з чим станом на 30.06.2016 року виникла заборгованість в сумі 15966 грн. 66 коп., яка складається з наступного: 7397 грн. 45 коп. - заборгованість за кредитом; 6832 грн. 70 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн. 00 коп. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 736 грн. 51 коп. - штраф (процентна складова). Посилаючись на вищевикладені обставини позивач просив стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 15966 грн. 66 коп. за кредитним договором № б/н від 29.04.2013 року та стягнути судові витрати. У судове засідання представник позивача не з'явився, в позовній заяві повідомив, що вони не заперечують проти розгляду справи за їхньої відсутності та проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] на розгляд справи 26.12.2016 року повторно не зявився, з матеріалів справи вбачається, що відповідач у відповідності до положень ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається, таким, якому судовий виклик вручено належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд ухвалює рішення без проведення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу по справі, що відповідає положенням ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, дослідивши докази і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 29.04.2013 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг. Відповідач [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у анкеті-заяві (а.с. 10). Згідно\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог\~Цивільного кодексу. У відповідності до вимог\~ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) - (ст.610 ЦК України). У відповідності до вимог\~ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Договір є обов'язковим для виконання (ст.629 ЦК України). З розрахунку заборгованості за договором б/н від 29.04.2013 року, який наданий позивачем вбачається, що позивач нарахував відповідачу заборгованість, загальна сума якої,\~ станом на 30.06.2016 року, становить 15966 грн. 66 коп., і яка складається з наступного:\~ 7397 грн. 45 коп. - заборгованість за кредитом; 6832 грн. 70 коп. - заборгованість за відсотками, 500 грн. 00 коп. заборгованість за пенею комісією, 500 грн. штраф (фіксована частина), 736 грн. 51 коп. - штраф (процентна складова) (а.с. 6-8).\~\~\~ Суд приходить до висновку, що відповідач не виконує вищевказані умови кредитного договору б/н від 29.04.2013 року та має заборгованість: 7397 грн. 45 коп. - заборгованість за кредитом; 6832 грн. 70 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Таким чином, в цій частині позов підлягає задоволенню. В свою чергу, позовні вимоги в частині стягнення 500 грн. заборгованості за пенею та комісією, задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до ч.2 ст.119 ЦПК України позовна заява повинна містити, в тому числі, зміст позовних вимог. Суд зазначає, що враховуючи вищенаведене, у разі заявлення декількох вимог, які є майновими, до змісту кожної позовної вимоги належить визначення конкретної її грошової оцінки. Тобто, у разі стягнення грошових сум, позивач повинен визначити конкретну суму, яку він просить стягнути за кожною вимогою. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). Неустойка є видом забезпечення виконання зобов'язань (ч.1 ст.546 ЦК України) та правовим наслідком порушення зобовязання (ст.611 ЦК України). В свою чергу, з аналізу довідки про умови кредитування, Умов та правил надання банківських послуг, вбачається, що комісію позивач визначає як плату за певні свої послуги. Таким чином, правовідносини, повязані із сплати пені та правовідносини, повязані з сплатою комісії мають різну правову природу. В порушення вказаних норм, позивачем розмір заборгованості із пені та комісії визначено у позовній заяві разом у сумі 500 грн. В розрахунку заборгованості відповідні графи мають назви «ставка пені», «сума комісії та пені», «сума комісії та пені накопичувальним підсумком». На вимогу суду позивачем надано пояснення, що за колонкою «комісія та пеня» нараховувалась тільки пеня. Однак, з розрахунку заборгованості (а.с.6-8) вбачається, що позивачем, за вказаною колонкою нараховувалось щомісячно тверда грошова сума 100 грн., що суперечить визначенню пені, передбаченому ч.3 ст.549 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи вищенаведене, а також те, що позивачем жодним чином не обґрунтовано стягнення пені в розмірі 100 грн. щомісячно відповідно до конкретного пункту Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів, Памятки клієнта, які визначають їх розмір, суд вважає позовні вимоги в цій частині недоведеними. Позовні вимоги в частині стягнення 500 грн. штрафу (фіксована частина), 736 грн. 51 коп. штрафу (процентної складової) задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Пунктами 1.1.5.25, 2.1.1.12.6.1. Умов передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно з пунктом 2.1.1.7.6. Умов передбачено сплату штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів грошових зобовязань більш ніж на 30 днів. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена у правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 21.10.2015 р. № 6-2003цс15, який є обовязковим для застосування за правилами ст.360-7 ЦПК України. Незважаючи на те, що суд визнав недоведеним розмір пені, яку просив стягнути позивач, ця вимога ним заявлена, тому в даному випадку, стягнення штрафів буде суперечити викладеній вище забороні подвійної відповідальності. Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково, в загальній сумі 14230 грн. 15 коп., тобто 89,12%, то з відповідача у відповідності до ст.88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в сумі 1228 грн. 07 коп. \~ \~ \~ \~ \~На підставі викладеного та

Outcome: partial