Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після померлого [INFO] року батька - [PERSON], який до смерті проживав у [ADDRESS]. Позивач прийняв спадщину у встановлений законом строк, що підтверджується витягом №36691747 від 21.02.2014 року про реєстрацію в спадковому реєстрі, виданим приватним нотаріусом Шишацького районного нотаріального округу [PERSON] Інших спадкоємців першої черги за законом, які мали б намір успадкувати майно померлого немає. Станом на 01.07.1990 року домоволодіння, розташоване по [ADDRESS] відносилося до колгоспного двору і в ньому проживали позивачі та померлий [INFO] року - [PERSON] Таким чином, кожному з них належало по 1/3 частині даного домоволодіння. Спадкове майно померлого [PERSON] складається з: - 1/3 частини домоволодіння, розташованого по [ADDRESS], що в цілому, згідно технічного паспорта від 05.08.2014 року, складається з житлового будинку (літ.А-1), літньої кухні (літ.Б), сараю (літ.Б-1) - земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2500 га. вартістю 115098,44 грн., що розташована на території Великоперевізької сільської ради Шишацького району Полтавської області та належала померлому згідно державного акту про право приватної власності на землю ЯЙ №001811 від 29.06.2010 року; - земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,3100 га. вартістю 12183,00 грн., що розташована на території Великоперевізької сільської ради Шишацького району Полтавської області та належала померлому згідно державного акту про право приватної власності на землю ЯЙ №001813 від 29.06.2010 року; - земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,1073 га. вартістю 4216,89 грн., що розташована на території Великоперевізької сільської ради Шишацького району Полтавської області та належала померлому згідно державного акту про право приватної власності на землю ЯЙ №001812 від 29.06.2010 року; Для одержання свідоцтва про право на спадщину позивач [PERSON] звернувся до нотаріальної контори, але нотаріус відмовила йому з тих підстав, з тих підстав, що спадкове домоволодіння не внесене до реєстру прав власності на нерухоме майно, а також не надано оригінали правовстановлюючих документів на землю. У зв'язку з цим позивачі звернулися до суду за захистом своїх майнових прав. Сторони у судове засідання не з'явилися, про місце і час розгляду справи повідомлені належним чином. Позивачі, представник позивачів просили розглянути справу за їх відсутності, не заперечували проти винесення заочного рішення. Відповідач про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, тому суд, на підставі ст.224 ЦПК України, розглядає справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів та ухвалює заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України положення зазначеного Кодексу застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності діючим ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, які виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки згадані вище правовідносини виникли до набрання чинності діючим ЦК України, то суд при розгляді даного спору у вказаній частині керується положеннями ЦК Української РСР 1963 року та діючими на той час законодавчими актами. Так, у відповідності до положень ч.2 ст.9 Закону СРСР «Про власність в СРСР», який набрав чинності з 01.07.1990 року, майно селянського господарства належить його членам на праві загальної спільної власності, якщо інше не передбачено законодавчими актами союзної і автономної республіки. Пунктом 4 Постанови Верховної Ради УРСР від 26.03.1991 року № 885-12 «Про введення в дію Закону Української РСР «Про власність»» (що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що правила, які містяться у Законі Української РСР «Про власність» і були передбачені Законом СРСР «Про власність в СРСР», застосовуються з дня введення в дію Закону СРСР, тобто з 01.07.1990 року. Як йдеться у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», положення ст.ст.17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (тобто з 15.04.1991 року). Таким чином, до правовідносин, які виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.01.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Відповідно до ст.ст.120, 121 ЦК Української РСР 1963 року в редакції, яка була чинною до 1991 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору. Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю, тощо. Відповідно до ст.ст.120-127 ЦК Української РСР 1963 року в редакції, яка була чинною до 1991 року, колгоспний двір - це сімейно-трудове об'єднання осіб-членів колгоспу, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства та задоволення сімейних потреб. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право згідно положень ст.126 ЦК Української РСР 1963 року в редакції, яка була чинною до 1991 року, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (у цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена двору визначається виходячи із рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних у відповідності до положень ст.123 ЦК Української РСР. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. В довідці №348 від червня 2014 року Великоперевізької сільської ради зазначено, що згідно по господарської книги №13 (особовий рахунок №553) домоволодіння, розташоване за адресою: вул.Ставкова,5 село Пелагеївка Шишацького району Полтавської області станом на 01.07.1990 року відносилося до колгоспного двору і в ньому проживали голова двору - [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Таким чином, кожному з них станом на 01.07.1990 року належало по 1/3 частині даного домоволодіння. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після померлого [INFO] року батька - [PERSON], який до смерті проживав у [ADDRESS]. За таких обставин позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.1216-1218, 1220-1222, 1225, 1296 ЦК України,

Outcome: approved