Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

Позивач 21.08.20 р. звернулась до суду з вказаним вище позовом, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 8000 грн. з врахуванням щомісячної інфляції з дати подання позову, а також 3000 грн. щомісячно з дати подання позову на її утримання до досягнення сином [PERSON] трьох років, тобто до [INFO] . Судові витрати покласти на відповідача. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що сторони уклали між собою шлюб 04.09.2010 р. За час шлюбу у сторін народились спільні діти - син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] , батьком яких вказаний відповідач. З вересня місяця 2020 року сторони припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарства. Подальше збереження шлюбу є не можливе, подано позов по розірвання шлюбу. Відповідач не надає кошти на утримання дітей, хоча є фізично здоровим, інших утриманців не має, отримує доходи, позивачу матеріально важко належно утримувати двох дітей самостійно, а тому просить позов задоволити. Спрощене позовне провадження у справі було відкрито 08.12.2020 р. за ухвалою суду. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги просили задоволити з підстав вище наведених. Відповідач та його представник з врахуванням поданого відзиву на позов від 05.04.2021 р. просили заявлений позов задоволити частково, встановивши розмір аліментів на дочку в розмірі 2 000 грн. щомісячно та на сина - 1 500 грн. щомісячно. В частині вимоги щодо стягнення аліментів в розмірі 3 000 грн. на користь позивача до досягнення дитиною 3 - річного віку - відмовити. Зазначає, що з лютого місяця 2021 року сторони почали проживати окремо, однак кошти на матеріальне забезпеченя дітей відповідач надає добровільно по сьогодні, що підтверджується розпискою позивача від 19.03.2021 р. про отримання коштів на дітей за квітень місяць 2021 р. та товарними чеками за останній період. Станом на сьогодні відповідач офіційно ніде не працевлаштований, має на утриманні батьків - пенсіонерів. Звертає увагу суду на те, що після того як сину виповнилось три роки, позивач відновила свою трудову діяльність. Крім того, розмір аліментів, запропонований позивачем, нічим не обгрунтований. Суд, дослідивши докази, зібрані у справі, заслухавши пояснення сторін та їх представників, приходить до наступного висновку. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 04.09.2010 р. по даний час, що стверджується копією свідоцтва про шлюб, актовий запис № 2162, виданого 04.09.2010 р. Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції. Згідно з копіями свідоцтв про народження дітей [PERSON] та [PERSON] , вони народжені за час шлюбу сторін - [INFO] та 28.02.2018 р. Відповідно до копій довідок про реєстрацію місця проживання особи від 25.09.2020 р. згідно відомостей Галицької районної адміністрації, позивач та її діти проживають у [ADDRESS] . Таким чином позивачеві належить право вимоги за розглядуваним позовом. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.89 р., що ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.91 р. та набула чинності для України 27.09.91 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За приписами ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. У відповідності із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання вказаної вище неповнолітньої дитини, про що свідчить поданий до суду позов, тому кошти на її утримання (аліменти) присуджує суд. Під час судового розгляду встановлено, що відповідач не проживає разом з неповнолітніми дітьми, належну матеріальну допомогу на їх утримання не надає, однак, виходячи з того, що у свідоцтвах про народження цих дітей він зазначений батьком і запис про народження дітей не вчинявся на підставі ст. 135 СК України, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на їх утримання в користь позивача, яка проживає разом з дітьми на даний час. Таким чином, позовні вимоги стосовно присудження на користь позивача аліментів на утримання дітей є обґрунтованими, підставними та такими, що підлягають до задоволення частково. За змістом ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Визначаючи розмір та порядок стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з наступного. Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини можуть бути присуджені у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 - 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 - 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Як зазначено у ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності із ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач має на утриманні вказаних вище неповнолітніх дітей, батьками якої згідно із свідоцтвами про їх народження, є саме сторони; а відповідач має обов`язок по їх утриманню. Сторони є подружжям та позивач проживає спільно із дітьми. Крім того, відповідач не заперечив щодо стягнення з нього аліментів на утримання доньки в розмірі 2 000 грн. щомісячно, та на утримання сина - 1 500 грн. щомісячно. Разом з тим, суд враховує, що відповідач офіційно не працевлаштований, стабільного доходу не має, та має на утриманні батьків пенсійного віку. При цьому суд виходить з непорушності конституційного права неповнолітньої дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття; обов`язок батьків утримувати свою дитину не припиняється із припиненням когось з подружжя як батьків дитини спільного проживання з дитиною. Ч. 1, 2 ст. 184 Сімейного кодексу України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. За таких обставин суд вважає можливим позов задоволити частково та визначити розмір аліментів на утримання дитини у твердій грошовій, враховуючи матеріальний стан відповідача, а саме в розмірі 6 000 грн. на дітей щомісячно з врахуванням положень ст. 184 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача утримання на її користь як дружини, з якою проживає дитина, яка на момент звернення позивачем з позовом до суду не досягла трирічного віку, до досягнення цією дитиною віку трьох років, то суд враховує, що право дружини на утримання виникає на підставі складу юридичних фактів: проживання з нею дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від чоловіка (кровне споріднення); здатність чоловіка надавати матеріальну допомогу. Для виникнення у дружини права на аліменти від її чоловіка потрібна сукупність вказаних вище фактів. Однак у матеріалах справи відсутні докази про наявність у відповідача доходів, будь - якого матеріального активу як джерела виплати аліментів на утримання дружини. Тому суд приходить до переконання, що у відповідача не має можливості сплачувати аліменти на дружину до досягнення сином трирічного віку. Так як утримання неповнолітньої дитини є обов`язком відповідача як особи, яка вказана батьком дитини у свідоцтві про народження останньої, а виплата допомоги дружині за змістом норми ст. 84 СК України - пов`язана з наявністю у нього можливості як у чоловіка позивача - надавати таку допомогу позивачеві, підстави для стягнення аліментів на утримання позивача відсутні. А тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити у повному обсязі. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивач за даною категорією справ звільнена від сплати судового збору за Законом, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 458 грн.у відповідності до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved