Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-01 00:00:00

Позивач - [PERSON] вернулася до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до [PERSON] , про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона уклала шлюб з [PERSON] , зареєстрований виконкомом Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, актовий запис № 22. Під час спільного шлюбного життя у них народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . Останні роки їх шлюб не склався, через відсутність взаємоповаги одне до одного та взаєморозуміння у них неприязні стосунки. Останнім часом сторони майже не спілкуються, між ними виникають сварки, внаслідок того, чого кожен із них має різні погляди на сімейне життя та спільного господарства. Вже багато років разом вони не живуть. Позивач вважає, що за даних обставин реєстрація шлюбу носить суто формальний (юридичний) скільки жодних обов`язків як подружжя вони не несуть. Рішення про розірвання шлюбу прийнято спільним рішенням, а тому термін на примирення позивач просить не надавати. Спору щодо спільно набутого майна немає. Позивач в судове засідання не прибула, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи була судом належним чином повідомлена. Однак позивачем було подане клопотання про розгляд справи за її відсутності із зазначенням, що позовні вимоги вона підтримує в повному обсязі, спору щодо місця проживання та забезпечення дітей між сторонами немає, справу просить розглянути за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не прибув, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Будь-яких клопотань від нього на адресу суд не надходило. Судове засідання у справі було призначене на 02.04.2020 року на 15 год. 30 хв., однак через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , 10.06.2006 року, уклали шлюб, який було зареєстровано виконкомом Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області , про що зроблено відповідний актовий запис № 22 від 10.06.2006 року, свідоцтво про шлюб серії № [NUMBER] . За час перебування у шлюбі у них народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] . За останні роки шлюб між сторонами не склався, через відсутність взаємоповаги одне до одного та взаєморозуміння, між позивачем та відповідачем склалися неприязні стосунки. Останнім часом сторони майже не спілкуються, між ними виникають сварки, внаслідок того, чого кожен із них має різні погляди на сімейне життя та спільного господарства. Вже багато років разом вони не живуть. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Враховуючи вищенаведені обставини справи, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Витрати із сплати судового збору у відповідності до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного, ст.ст. 21, 24, 56, 105, 110, 112_Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved