Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-30 00:00:00

Позивач [PERSON] 28.05.2019 р. звернувся до суду із вищезазначеним позовом до [PERSON] , в якому просить: визнати спільним сумісним майном [PERSON] та [PERSON] легковий автомобіль марки VOLKSWAGEN модель GOLF, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; поділити майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] : - визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину автомобіля марки VOLKSWAGEN модель GOLF, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; - визнти за [PERSON] право власності на Ѕ частину автомобіля марки VOLKSWAGEN модель GOLF, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, позивач [PERSON] посилається на наступне. Так, 02.10.2010 р. між ним та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2974. Від шлюбу мають трьох спільних дітей: сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з відповідачем. 16.11.2018 р. рішенням Солом`янського районного суду м. Києва шлюб між ними розірвано. За час шлюбу ними було набуто речі домашнього вжитку, які фактично вже між ними розділено, та автомобіль VOLKSWAGEN модель GOLF, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Автомобіль був ними придбаний за спільні кошти за договором купівлі-продажу транспортного засобу №3220001149 від 11.01.2018 р., за ціною 212250,00 грн. У відповідності до п. 4.3 вищевказаного договору, товар має бути переданий Продавцем Покупцю протягом 2 (двох) робочих днів з моменту здійснення попередньої оплати за актом приймання-передачі Товару, що є невід`ємною частиною Договору. 11.01.2018 р. Покупець отримав від Продавця видаткову накладну №1 від 11.01.2018 р. на загальну суму 212250,00 грн., після чого Покупець оплатив вищевказану видаткову накладну, що підтверджується дублікатом квитанції №0.0.935961400.1. Того ж дня між Продавцем та Покупцем був складений Акт прийому-передачі товару до договору купівлі-продажу №3220001149 від 11.01.2018 р. В подальшому, 11.01.2018 р. Покупець та Продавець у Територіальному сервісному центрі МВС №8043 РСЦ МВС в м. Києві, уклали договір купівлі-продажу №8043/2018/783473 транспортного засобу. Після чого, відповідач отримала новий номерний знак на автомобіль та Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу №СХК 223253. Спірним автомобілем користується відповідач. У добровільному порядку поділити автомобіль не вдається. 13.05.2019 р., як вказує позивач, ним було направлено [PERSON] пропозицію про поділ автомобіля VOLKSWAGEN модель GOLF, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , але будь-якої відповіді від відповідача не надійшло. Враховуючи викладене та те, що угоди про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, з відповідачем не досягнуто, позивач звернувся до суду з позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 28.05.2019 р. зазначена цивільна справа передана в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 30.05.2019 р., відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Визначено відповідачу строк на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому ст. 178 ЦПК України, - 15 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Позивачу роз`яснено право подати до суду відповідь на відзив у порядку, передбаченому ст. 179 ЦПК України, протягом 15 днів з дня отримання відзиву відповідача на позов. 30.07.2019 р. до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на безпідставність заявлених вимог. У поданому відзиві відповідач вказує на те, що транспортний засіб - автомобіль VOLKSWAGEN модель GOLF, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , був придбаний нею за власні грошові кошти, які вона отримала від своїх батьків, що підтверджується відповідною розпискою. Таким чином автомобіль є її особистою власністю. При цьому вказала, що даний автомобіль був проданий нею згідно договору купівлі-продажу 8048/2019/1484115 від 25.05.2019 р. Позивачем відповіді на відзив до суду подано не було. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З матеріалів справи судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 02.10.2010 р. у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві (актовий запис №2974). Від шлюбу сторони мають трьох спільних неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Виконкомом Миколаївської міської ради Донецької області 04.05.2011 р.; сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві 22.07.2014 р.; сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Солом`янським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві 16.07.2016 р. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 16.11.2018 р., шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 02.10.2010 р. Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві (актовий запис №2974) - розірвано. Предметом спору у даній справі є транспортний засіб - автомобіль VOLKSWAGEN модель GOLF, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі такого поділу, частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено законом або домовленістю між ними. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 3 ст. 372 ЦК України). Засади шлюбу, а також правовідносини, які виникають із особистих немайнових та майнових прав та обов`язків подружжя, визначаються нормами СК України. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тлумачення ст. 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Водночас, зазначена презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду України від 24.05.2017 року по справі № 6-843цс17. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Тобто критеріями, які дозволяють надати статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Звертаючись до суду з позовом, позивач [PERSON] вказує на те, що даний автомобіль було за час шлюбу та за спільні кошти подружжя, а отже даний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя. Автомобіль знаходиться в користуванні відповідача. Угоди про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, з відповідачем не досягнуто. Заперечуючи проти позову, відповідач [PERSON] як на підставу своїх заперечень вказала на те, що транспортний засіб - автомобіль VOLKSWAGEN модель GOLF, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , був придбаний нею за власні грошові кошти, які вона отримала від своїх батьків, що підтверджується відповідною розпискою. Таким чином автомобіль є її особистою власністю. При цьому вказала, що даний автомобіль був проданий нею згідно договору купівлі-продажу 8048/2019/1484115 від 25.05.2019 р. Так, з наданої відповідачем розписки, вбачається, що 02.01.2018 р . гр. [PERSON] надав 7500 дол. США гр. [PERSON] на купівлю транспортного засобу. Як вбачається з матеріалів справи, 11.01.2018 р. між ТОВ «Автомобільний центр «ГЕТКАР» (Продавець) та гр. [PERSON] (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №3220001149. Відповідно до п. 1.1 договору, Продавець зобов`язується передати у власність Покупця транспортний засіб (автомобіль) марки: VOLKSWAGEN, модель GOLF, колір чорний, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , що є власністю Продавця, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити Товар у порядку і на умовах, передбачених цим Договором. Згідно п. 4.3 договору, Товар має бути переданий Продавцем Покупцю протягом 2 (двох) робочих днів з моменту здійснення 100% попередньої оплати за актом приймання-передачі Товару, що є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до п. 5.1 договору, сторони погодили, що ціна Товару становить 212250,00 грн., в т.ч ПДВ 35375 грн. 00 коп. 11.01.2018 р. Покупцю [PERSON] Продавцем ТОВ «Автомобільний центр «ГЕТКАР» було видано видаткову накладну №1 від 11.01.2018 р. на загальну суму 212250,00 грн. Як вбачається з дублікату квитанції №0.0.935961400.1 від 11.01.2018 р., [PERSON] на рахунок ТОВ «Автомобільний центр «ГЕТКАР» було сплачено 212250,00 грн. Згідно Акту приймання-передачі товару від 11.01.2018 р. до Договору купівлі-продажу транспортного засобу №3220001149 від 11.01.2018 р., Продавець (ТОВ «Автомобільний центр «ГЕТКАР») передав, а Покупець ( [PERSON] ) прийняв у власність транспортний засіб (автомобіль) марки: VOLKSWAGEN, модель GOLF, колір чорний, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . 11.01.2018 р. між ТОВ «Автомобільний центр «ГЕТКАР» та [PERSON] у Територіальному сервісному центрі МВС №8043 РСЦ МВС в м. Києві було укладено договір купівлі-продажу 8043/2018/783473, згідно умов якого Продавець (ТОВ «Автомобільний центр «ГЕТКАР») передав, а Покупець ( [PERSON] ) прийняв у власність транспортний засіб (автомобіль) марки: VOLKSWAGEN, модель GOLF, колір чорний, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , загальною вартістю 212250,00 грн. В подальшому даний автомобіль зареєстровано на праві власності за [PERSON] та змінено реєстраційний номер на [NUMBER] , що підтверджується даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Відповідно до ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Згідно ч. 7 ст. 57 СК України, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті шлюбу. Норма ст. 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо доведено, що набуття майна відбулося за час шлюбу і за кошти подружжя. У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбано. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Відповаідач не зверталась до суду з зустрічним позовом про визнання автомобіля її особистою власністю. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому, судом встановлено, що 25.05.2019 р. між [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець) укладеного договір купівлі-продажу 8048/2019/1484115 транспортного засобу, згідно умов якого Продавець передала у власність Покупцеві транспортний засіб: VOLKSWAGEN, модель GOLF, колір чорний, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , за ціною 212250,00 грн. Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини 2 статті 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, однак дружина або чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Частиною 4 статті 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У відповідності до частини 3 статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном. Відповідно до статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. Таким чином, розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності. Як роз`яснено у пункті 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч ст. 65 СК України інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки. За нормами сімейного законодавства умовою належності майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя. Складення письмово та нотаріальне засвідчення згоди одним із подружжя на відчуження об`єкта спільної сумісної власності подружжя підтверджує факт укладення договору відчуження майна саме в інтересах сім`ї, а не особистої зацікавленості одного з подружжя. Тобто сімейне законодавство передбачає виникнення спільної сумісної власності на майно і рівні права подружжя щодо володіння, користування і розпорядження ним. Право на майно виникає в обох із подружжя одночасно, в момент набуття його хоча б одним із них, і оформлення права власності на ім`я другого з подружжя юридичного значення не має, оскільки майно знаходиться у спільній сумісній власності подружжя без визначення часток. Разом з тим, спірний транспортний засіб було відчужено відповідачем 25.05.2019 р. Позивач звернувся до суду з позовом 28.05.2019 р. Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. З матеріалів справи вбачається, що спірний автомобіль VOLKSWAGEN, модель GOLF, колір чорний, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , відчужений відповідачем [PERSON] , згідно договору купівлі-продажу 8048/2019/1484115 від 25.05.2019 р., тобто ще до подання позовної заяви до суду. Право власності на спірний автомобіль вже зареєстровано за іншою особою, дане право ніким не оспорюється. У випадку, якщо відповідач відчужив зазначений автомобіль без відома та згоди позивача, витратив кошти не в інтересах сім`ї, позивач, зокрема, має право звернутися з позовом про стягнення на його користь 1/2 частки ринкової вартості автомобіля на момент продажу. Така позиція висловлена в Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №554/8023/15-ц від 03.07.2019 року. Однак, вимоги про стягнення на користь позивача 1/2 частки ринкової вартості автомобіля позивачем не заявлялись. Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про безпідставність позовним вимог [PERSON] про поділ майна подружжя, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed