Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

Позивач 28.12.2019 р. звернулась до суду з позовом в якому просила визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , мотивуючи тим, що вона є власником спірного житлового приміщення. Починаючи з березня 2018 року відповідачка за вказаною адресою не проживає, ніякої участі в утриманні житла не приймає, особистих речей та речей повсякденного використання, які їй належать в квартирі немає. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 28 січня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 15.10.2019 року. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 12 березня 2020 року задоволено клопотання позивача про виклик в судове засідання свідків у зв`язку з чим розгляд справи відкладено. Представником позивача подано заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалив провести заочний розглд справи, ухваливши заочне рішення. Допитаний в судовому засіданні, яке відбулось 31 серпня 2020 року в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що позивачка його мати, відповідачка колишня дівчина його брата, яка з 2017 року у житлі не проживає. Вона вийшла заміж за іншого чоловіка, речей її у квартирі не має. Випадків того, що позивач або будь-які інші особи перешкоджали відповідачці проживати у житлі йому невідомі, речі відповідача у квартирі відсутні. Допитаний в судовому засіданні, яке відбулось 31 серпня 2020 року в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що є чоловіком позивачки, а відповідачка колишня дівчина його пасинка. Відповідачка виїхала з квартири, вийшла заміж, але з реєстраційного обліку не знялась. Випадків того, що позивач або будь-які інші особи перешкоджали відповідачці проживати у житлі йому невідомі, речі відповідачки у квартирі відсутні. Суд, звстановивши обставини справи, перевіривши їх доказами, та допитавши 31.08.2020 року свідків, встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджено договором дарування квартири від 14.06.2013 р., витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №4876106 від 14.06.2013 року (арк. справи 6-8). З акту від 26.11.2019 р. складеного комісією у складі головного інженера [PERSON], майстра [PERSON] вбачається, що комісією встановлено не проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено сусідами (арк. справи 9). Відсутність речей відповідачки та її не проживання у спірному житловому приміщенні підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] . У суду не має сумнівів щодо достовірності та правдивості фактів, повідомлених свідками. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим представленим суду доказам. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сім`ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. За ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідачка мала об`єктивну можливість користуватися спірним житловим приміщенням, перешкод їй позивач не чинила, майно та речі відповідачки в квартирі відсутні, поважних причин для її відсутності у спірному житловому приміщенні не існувало. Відсутність відповідачки за місцем мешкання понад один рік, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником житлового приміщення та відповідачкою, дають суду підстави зробити висновок, що [PERSON] , не мешкаючи в спірному житловому приміщенні з 2018 року, без поважних причин, втратила право користування житловим приміщенням, в зв`язку з чим підлягає визнанню такою в судовому порядку. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 12 жовтня 2020 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved