Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-25 00:00:00

Позивач 20 вересня 2019 року звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. Відповідач є батьком її сина [PERSON] , [INFO] . До повноліття сина відповідач надавав матеріальну допомогу, але, [INFO] син досяг повноліття, в зв`язку з чим відповідач припинив надавати матеріальну допомогу. Ілля з 01.09.2019 року по 30.06.2021 року навчається на контрактній основі в Державному університеті інфраструктури та технологій, проживає у м. Києві, у гуртожитку навчального закладу, витрачає кошти на харчування та міжміський транспорт. Усі витрати з навчання вона здійснює самостійно, але її дохід є недостатнім для забезпечення дитини, в зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги відповідача. Вважає, що відповідач має реальну можливість надавати грошову допомогу на утримання сина, без погіршення свого матеріального стану, тому вона звертається до суду з даним позовом. Просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на повнолітнього сина [PERSON] , що продовжує навчання, в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів) відповідача, до досягнення ним віку двадцяти трьох років, за умови продовження навчання. Ухвалою про відкриття провадження від 29.10.2019 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України (а.с. 18-19). Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. У відповідності до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, судом 26.12.2019 року винесено заочне рішення по справі, яким позов [PERSON] було задоволено у повному обсязі (а.с. 22-24). Ухвалою суду від 11.06.2020 року поновлено [PERSON] строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, заочне рішення по справі скасовано та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, запропоновано відповідачу надати відзив на позов (а.с. 44-46). 02.07.2020 року на адресу суду від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] про стягнення аліментів (а.с. 50-52), згідно якого просить у задоволенні позовних вимог відмовити, мотивуючи наступним. Зазначає, що оскільки повнолітній син проживає окремо від позивача, остання у розумінні ч. 3 ст. 199 СК України не наділена правом звернення до суду з даним позовом. Також вказує, що всупереч вимог ст.ст. 76,81 ЦПК позивачем не підтверджено, що вона чи повнолітній Ілля дійсно потребують матеріальної допомоги, відсутні відомості щодо розміру отриманих доходів позивача та щодо вартості навчання Іллі . Крім того, просив врахувати, що він перебуває на диспансерному терапевтичному обліку в МСЧ АТ «НЗФ» з діагнозом «хронічний перистуючий гепатит» та регулярно проходить обстеження, лікування, вживає лікарські засоби. За таких обставин стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини вважає завеликою сумою у даній ситуації. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України,завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. На підставі ч.1 ст.4ЦПК України,кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст.5ЦПК України,здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У судовому засіданні встановлено, що батьком [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданий відділом реєстрації актів Нікопольського стану виконкому Нікопольської міської ради Дніпропетровської області 22.12.1999 року (а.с. 4). На сьогодні, [PERSON] досяг повноліття та є студентом першого курсу Державного Університету інфраструктури та технологій, денної форми навчання, період навчання - з 01.09.2019 року по 30.06.2021 року (а.с. 7). Статтею 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. За змістом ст. 199 СК України обов`язок утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання, покладено на обох батьків. Статтею 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Стаття 182. Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів 1. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 20 роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що [PERSON] навчається на денній формі навчання, можливості працевлаштування не має, проживає у гуртожитку, тому потребує кошти на оплату житла у гуртожитку, кошти на харчування та міжміський транспорт. Оскільки навчальний заклад знаходиться на певній відстані від місця проживання повнолітньої дитини, то загальновідомими є ті обставини, що дитина має щоденну потребу в їжі, одязі, коштах на хоча б елементарні засоби гігієни, проїзд до місця навчання. Тому виходячи з наведеного, судом встановлений аліментний обов`язок відповідача по утриманню свого повнолітнього сина. Відповідач є особою працездатного віку, має постійне місце роботи та стабільний дохід, що підтверджується довідкою про доходи № 635 від 07.05.2020 року АТ «НЗФ» (а.с. 37). Доказів неможливості відповідачем сплачувати аліменти на утримання дочки у період її навчання матеріали справи не містять. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину на час його навчання, при цьому суд враховує стан здоров`я відповідача. Так, згідно інформації директора МСЧ АТ «НЗФ», [PERSON] , [PERSON] знаходиться на диспансерному терапевтичному обліку в МСЧ АТ «НЗФ» з 2012 року з діагнозом «хронічний перистуючий гепатит». Кожний рік проходить діагностичне дослідження та два рази на рік противорицедивне лікування (а.с. 38). Отже, з урахуванням всіх обставин встановлених судом, щодо матеріального становища сторін, щодо стану здоров`я кожного з учасників справи, дослідивши можливості надання утримання батьком, матір`ю, відсутність доходів у повнолітнього сина у зв`язку із навчанням, а отже він потребує матеріальної допомоги не тільки матері, а й батька, суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, з відповідача слід стягнути аліменти в розмірі 1\\8 частини від заробітку та доходів щомісячно, до закінчення сином Іллею навчання, тобто до [INFO] , але не більш як до 23 років, що буде законним та справедливим і відповідатиме інтересам сторін. При цьому суд зазначає, що визначення такого розміру аліментів на повнолітню дитину сторін на час її навчання забезпечить поліпшення майнового становища сина, а законні права та інтереси відповідача не порушуються та не погіршують його матеріальне становище. Також суд вважає за необхідне зазначити, що згідно положень ст.3 ЦПК України та ст.199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на повнолітню дитину має той з батьків з ким вона проживає. Однак, такий позов подається в інтересах повнолітнього сина, який повинен бути зазначений позивачем у такій справі, а з огляду на те, що [PERSON] є дієздатним, аліменти повинні бути стягнуті на його, а не на матері [PERSON] користь, і тоді, коли така особа наділена правом звернення до суду з позовом в його інтересах. З врахуванням наведеного суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: partial