Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

Позивач 12.12.2019 року звернулася до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до Кілійської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю на 24/200 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що становить квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування викладених позовних вимог позивач зазначила, що [PERSON] проживає в квартирі [ADDRESS] з 1978 року, з дня одруження з її чоловіком [PERSON] . Вона з чоловіком проживала та користувалася цією квартирою. [PERSON] раптово помер [INFO] . Позивач ніколи не цікавилася документами на квартиру, оскільки цими питаннями. завжди займався чоловік. З метою оформлення квартири після смерті чоловіка, позивач звернулась до КП «Кілійське РБТІ» для виготовлення технічного паспорту на квартиру, на що отримала відмову, їй в усній формі повідомили, що її родина не є власниками цієї квартири та виготовити технічний паспорт неможливо. Позивач звернулась до Кілійської міської ради з проханням отримати довідку про те, чи перебуває квартира [ADDRESS] , у комунальній власності Кілійської міської об`єднаної територіальної громади, на що отримала відповідь від 21.11.2019 року за № Р-612 де вказано, що у Переліку об`єктів нерухомого майна комунальної власності Кілійської міської об`єднаної територіальної громади, затвердженому рішенням Кілійської міської рада від 26.07.2007 року № 331-V-18, зі змінами, квартира [ADDRESS] , не значиться. В архівному відділі Кілійської районної державної адміністрації було отримано архівний витяг з рішення Кілійської міської ради №421-У-24 від 20.12.2007 року, відповідно до якого Кілійська міська рада вирішила виключити із переліку об`єктів комунальної власності Кілійської міської ради наступні повністю приватизовані одноповерхові багатоквартирні будинки: [ADDRESS] та знято з балансу Комунального підприємства «Жилсервіс». Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 09.12.2019 року, право власності на квартиру [ADDRESS] , не зареєстровано. Таким чином, позивач дізналася що квартира в якій вона мешкає, сплачує комунальні платежі та проводила ремонти не має власника та до комунальної власності вона також не відноситься, тобто вона позбавлена можливості її приватизувати та реалізувати своє право на це житло. У зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду з позовом про визнання права власності за набувальною давністю. Позивач, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, однак від неї на адресу суду надійшла заява, відповідно до якої вона просить справу розглядати за її відсутності, а також зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник Кілійської міської ради Одеської області, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак від нього на адресу суду надійшла заява, відповідно до якої позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить суд розглянути справу без участі представника Кілійської міської ради. На підставі вищезазначеного суд ухвалює рішення за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою, в порядку передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Як зазначено у ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно зі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог, суд достовірно встановив такі факти та відповідні їм правовідносини: Відповідно до технічного паспорту, складеного Комунальним підприємством Кілійської міської ради «Бюро технічної інвентаризації» квартира [ADDRESS] складається з літ.А1 - житловий будинок (прим.№№1-1, 1-2, 1-3, загальною площею 24,9 кв.м.), літ.Б1 - сарай ( Ѕ частина), літ.Д1 - убиральня (1/5 частина), №1-3, І - надвірні споруди (1/5 частина), що складає 6/50 частин житлового будинку. Право власності на 6/50 частин житлового будинку (квартиру [ADDRESS] , не зареєстровано, відповідно до листа КП КМР «Бюро технічної інвентаризації» № 1000 від 23.12.2019 року. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 192068231 від 09.12.2019 року, право власності на квартиру [ADDRESS] , не зареєстровано. Виконавчий комітет Кілійської міської ради 21.11.2019 року за № Р-612, надав відповідь [PERSON] , з якої вбачається, що у Переліку об`єктів нерухомого майна комунальної власності Кілійської міської об`єднаної територіальної громади, затвердженому рішенням Кілійської міської рада від 26.07.2007 року № 331-V-18, зі змінами, квартира [ADDRESS] , не значиться. Відповідно до архівного витягу з рішення Кілійської міської ради № 421-У-24 від 20.12.2007 року, який виданий Архівним відділом Кілійської районної державної адміністрації 28.11.2019 року за № Р-255 вбачається, що Кілійська міська рада вирішила виключити із переліку об`єктів комунальної власності Кілійської міської ради наступні повністю приватизовані одноповерхові багатоквартирні будинки: [ADDRESS] та знято з балансу Комунального підприємства «Жилсервіс». Відповідно до акту депутата Кілійської міської ради Чумаченко В.Л. , в результаті перевірки було встанолено, що в квартирі [ADDRESS] мешкає [PERSON] . Вказаною квартирою вона користується більш ніж 10 років, проводить поточні ремонти, сплачує комунальні платежі. З письмових показів [PERSON] , яка є власницею квартири [ADDRESS] з 1973 року та [PERSON] , яка є власницею квартири [ADDRESS] з 1994 року, підтверджується, що [PERSON] дійсно мешкає в квартирі [NUMBER] , користуюсь нею вже більше 20 років. На підтвердження користування квартирою позивачем також надано договір про користування електричною енергією № 6/8012 укладеного між [PERSON] та ПАТ «Одесаобленерго», а також витягом з особового рахунку № [NUMBER] , з якого вбачається, що позивачем здійснювались платежі за користування електричною енергією з 2009 року. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , видане м. Кілія, районним ЗАГС, [PERSON] та [PERSON] 10.03.1978 року уклали шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 40, прізвище після укладання шлюбу - [PERSON] . Згідно повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Кілійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [INFO] помер [PERSON] , актовий запис № 539. Також на підтвердження добросовісного та відкритого володіння позивачем вказаною квартирою надано копію договору купівлі-продажу частини житлового будинку, посвідченим приватним нотаріусом Кілійського нотаріального округу Децик Е.М. 03.04.2006 року, за реєстровим №2081 за яким [PERSON] купив сусідню квартиру [NUMBER] . Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Згідно положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Положеннями статей 16, 344, 396 ЦК, передбачено, що до набуття права власності на майно за набувальною давністю особа, яка володіє майном, має право на захист свого володіння від третіх осіб, які не є власниками майна і не мають прав на володіння цим майном в силу іншої передбаченої законом чи договором підстави. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю виникає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна, його правонаступник або орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Зміст частини першої статті 344 ЦК передбачає, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі - Постанова), відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Відповідно до пунктів 1, 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК при розгляді справ про набуття права власності за набувальною давністю правила ст. 344 ЦК поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 р., то набувальна давність може застосовуватись для набуття права власності на майно, володіння яким почалося не раніше 1 січня 2001 р. Тобто, набувальна давність щодо об`єктів нерухомості могла застосовуватись лише після 1 січня 2011 р., а щодо рухомого майна - після 1 січня 2006 р. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем . Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За наслідками досліджених доказів, з урахування визнання позову відповідачем, суд встановив, що позивач з моменту укладання шлюбу, а сама з 1978 року, користується квартирою [NUMBER] , що становить 6/50 частин житлового будинку [ADDRESS] , сплачує за неї комунальні платежі, здійснює поточні ремонти, тобто володіє нею відкрито та добросовісно, ніяких дій для приховування цього факту не здійснювала та приймаючи до уваги той факт, що ця частина житлового будинку не належить до комунальної власності Кілійської міської ради Одеської області та не перебуває у їх власності або користуванні; володілець майна, тобто позивач, є добросовісним, володіння здійснюється більше 10 років відкрито, безперервно, відповідачами по справі спростувань вказаних обставин та вимог про повернення цього нерухомого майна не заявлено, а тому ввона після більш 10 років такого володіння набула право власності за набувальною давністю на 6/50 частин житлового будинку (квартира [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved