Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON], в інтересах якої діє представник [PERSON], третя особа на стороні позивача [PERSON], звернулась до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом до відповідача [PERSON], в інтересах якої діє адвокат [PERSON], про визнання права власності на спадкове майно. Позивач в своїй заяві посилалась на те, що 25.03.2016 р. помер її батько, [PERSON]. 19.08.2016 р. вона разом із сестрою, [PERSON], звернулися до приватного нотаріуса Чернівецького нотаріального округу [PERSON] з метою оформлення спадщини. Того ж дня була відкрита спадкова справа за № 39/2016, про що свідчить Витяг за № 44826917 від 19.08.2016 р. 19.08.2016 р. її сестра, [PERSON], подала заяву до приватного нотаріуса Чернівецького нотаріального округу про відмову від своєї частки спадкового майна на її користь. В ході зясування обсягу спадкової маси, їй стало відомо, що за життя квартиру за № 2 по вул. Гусятинській, 29 у м. Чернівці батько подарував своїй другій дружині, [PERSON], відповідно до Договору дарування від 14.10.1998 р. Також за час спільного проживання однією сімєю з їх батьком, між [PERSON] та власником квартири за № 1 по вул. Гусятинській, 29 у м. Чернівці укладено договір довічного утримання (спадковий договір) від 03.06.2010 р. Відтак після смерті власника квартири за № 1, відповідач набула право власності на спірне майно за час перебування у шлюбу із спадкодавцем. Зазначені обставини справи підтверджує Інформаційна довідка за № 57611102 від 18.04.2016 р. та Інформаційна довідка за № 57574434 від 18.04.2016 р. У відповідності до положень ст. 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважає, що майно, набуте [PERSON], відповідно до спадкового договору від 03.06.2010 р. є спільним сумісним майном подружжя ([PERSON] та [PERSON]М.), де частка їх батька (Спадкодавця) становить 1/2. Після смерті батька є такі спадкоємці: вона, [PERSON], сестра, [PERSON] та друга дружина спадкодавця, [PERSON]. Але в силу тих обставин, що до кола спадкового майна належить 1/2 частка квартири [ADDRESS], яка належала їх батьку (Спадкодавцю) відповідно до договору довічного утримання (спадковий договір) від 03.06.2010 р. та положень чинного законодавства, ст. 60, 61 СК України, як спільне сумісне майно подружжя, яку за життя він не виділяв. Вважає, що має право на звернення до суду з приводу виділу частки Спадкодавця, з метою подальшого спадкування. Статями 1217, 1218 ЦК України, визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статей 1220, 1222, 1223 ЦК України, визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Після звернення до нотаріуса, що до кола спадкового майна належить 1/2 або 3/6 частки квартири [ADDRESS], яка повинна бути поділена на 3 (трьох) спадкоємців, зокрема на позивача, [PERSON], сестру, [PERSON], другу дружину Спадкодавця, [PERSON], по 1/6 часток кожному, але враховуючи той факт, що сестра відмовилася від своєї частки спадкового майна на користь позивача, то спадкове майно слід розділити таким чином: [PERSON], донці спадкодавця 2/6 часток квартири за № 1 по вул. Гусятинській, 29 у м. Чернівці; [PERSON], дружині спадкодавця - 1/6 часток квартири за № 1 по вул. Гусятинській, 29 у м. Чернівці. Просила ухвалити рішення, яким припинити право спільної сумісної власності подружжя на квартиру за № 1 по вул. Гусятинській, 29 у м. Чернівці. Визнати квартиру за № 1 по вул. Гусятинській, 29 у м. Чернівці спільним частковим майном [PERSON] (дружини Спадкодавця) та [PERSON] (Спадкодавця), де частки кожного співвласника є рівними (по ? кожному). Визнати за [PERSON], [INFO], право власності на спадкове майно, зокрема 2/6 часток квартири [ADDRESS], після смерті батька, [PERSON], померлого 25.03.2016 р. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в заяві і просила позов задовольнити. Крім того, представник позивача [PERSON], посилаючись на письмові пояснення (а.с. 92-96) вважає заперечення представника відповідача на позов необґрунтованими з тих підстав, що з умов спадкового договору і зокрема п. 5.1, п.5.2 чітко видно, що у відповідача є ряд прав та обовязків, які вона повинна була виконувати на користь відчужувача, а саме: нести витрати по утриманню квартири, утримувати [PERSON] та забезпечувати триразовим харчуванням, тобто нести матеріалі витрати, щоб після її смерті отримати майно у приватну власність. Вказані матеріальні витрати були зі спільного бюджету сімї [PERSON] та [PERSON] Враховуючи той факт, що вказаний правочин є відплатним та потребував матеріальних затрат із сімї [PERSON], саме тому даний договір був укладений зі згоди чоловіка [PERSON], про що зазначено у п.11.4 вказаного договору. Право власності на вказане майно відповідач набула за життя [PERSON], відповідно вказане майно є спільним сумісним майном подружжя. Якщо чоловіком або дружиною укладений договір, то гроші і будь-яке інше майно, одержані за цим договором, так само будуть спільною власністю подружжя. Чоловік і дружина мають рівні права на користування та розпорядження таким майном.\~Вважається, що будь-який правочин щодо такого майна, вчиняється за згодою іншого з подружжя та в інтересах подружжя.\~Однак, якщо чоловік чи дружина бажають укласти договір, який необхідно нотаріально засвідчити або зареєструвати, згода іншого з подружжя обовязково має бути подана письмово та посвідчена нотаріусом. На думку представника позивача, хоч відносини за спадковим договором і повязані зі смертю відчужувача, але не є спадкуванням, тому що відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Вважає, що до спадкового договору слід застосовувати положення зобовязального права. Третя особа на стороні позивача [PERSON], яка є сестрою позивача, позов підтримала і просила його задовольнити з підстав, викладених представником позивача. Представник відповідача адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на письмові заперечення, долучені до матеріалів справи (а.с. 56). Свої заперечення [PERSON] обґрунтовує тим, що договір довічного утримання не є тотожним спадковому договору, оскільки ці правовідносини регулюються різними розділами ЦК України. Так, розділ ІІІ підрозділ 1 глава 57 стосується окремих видів зобовязань, тобто договір довічного утримання є лише матеріальним, а зобовязання відповідно до ст. 752 ЦК України можуть переходити на інших осіб і право власності на майно переходить з моменту укладення договору. До книги 6 «Спадкове майно» глава 90 ЦК України відноситься спадковий договір, який є по суті заповідальним, його правовідносини розповсюджуються лише на відчужувача та набувача і зобовязання можуть бути і не майнового характеру. Крім того, право власності на майно переходить після смерті відчужувача. Вважає, що спірне майно ніколи не перебувало у власності подружжя до смерті [PERSON], а набуто особисто відповідачем [PERSON] і не відноситься до спадкового майна після смерті чоловіка [PERSON] Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення частково з наведених нижче підстав. Судом встановлено, що [PERSON] постійно проживав і перебував на реєстраційному обліку у [ADDRESS] з 02.07.1965 року по 25.03.2016 рік, тобто по день його смерті. Вказана обставина підтверджується копією довідки ПП «Регіон-Центр» управління ЖКГ Чернівецької міської ради № 3223 від 18.08.2016 р., виданої [PERSON] (а.с. 12). У відповідності до копії Інформаційної довідки за № 57574434 від 18.04.2016 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на [ADDRESS] перейшло до [PERSON], згідно договору дарування від 14.10.1998 р. (а.с. 17). Як встановлено вище, у вказаній квартирі з 02.07.1965 року по 25.03.2016 рік проживав [PERSON], з яким відповідач перебувала в зареєстрованому шлюбі. Ця обставина не оспорюється сторонами, а тому не підлягає доказуванню. 03.06.2010 р. [PERSON] надав нотаріально посвідчену Згоду своїй дружині [PERSON] на укладення спадкового договору з [PERSON] на умовах, які будуть визначатися нею самостійно (п. 1 Згоди). Пунктом 2 Згоди [PERSON] підтвердив, що «грошові кошти, які витрачаються на виконання розпоряджень [PERSON], є нашою сумісною власністю». Відповідно до п. 3 Згоди, факт перебування у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу І-МИ № 438449 виданим міськвідділом ЗАГС м. Чернівці 04.05.1991 р. Пунктом 4 Згоди [PERSON] засвідчив, що: «- спадковий договір укладається моєю дружиною в інтересах сімї на умовах, які ми попередньо обговорили і вважаємо вигідними для нас, укладання договору відповідає нашому спільному волевиявленню» (а.с. 118). 03.06.2010 р. між «Відчужувачем» [PERSON], [INFO], що проживає у [INFO] та «Набувачем» [PERSON], [INFO], що проживає у [INFO] укладено спадковий договір на тих умовах, що [PERSON] передає після своєї смерті у власність набувача, а Набувач зобовязується виконувати передбачене в даному договорі розпорядження [PERSON] (матеріального та нематеріального характеру як за життя так і після його смерті) і в разі його смерті набуває право власності на належну [PERSON] квартиру [ADDRESS] (п. 1.1. Договору). Згідно Розділу 5 Права та обовязки набувача, [PERSON] взяла на себе наступні зобовязання: 5.1. виконувати самостійно або організовувати виконання хатньої роботи та проводити прибирання у квартирі за місцем проживання [PERSON]; - допомагати [PERSON] у побуті; - забезпечити [PERSON] триразове харчування. 5.2. Після смерті [PERSON] на Набувача покладається обовязок виконати таке розпорядження [PERSON] згідно переліку: - здійснити комплекс заходів та обрядових дій з поховання [PERSON] на кладовищі. Відповідно до п. 11.4. Договору, даний договір укладається за згодою чоловіка Набувача, згода якого посвідчена нотаріусом, що посвідчила даний договір (а.с. 45-46, 90-91). Як вбачається з копії Інформаційної довідки за № 57611102 від 18.04.2016 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 14.06.2013 р. право власності на [ADDRESS] перейшло до [PERSON], згідно спадкового договору від 03.06.2010 р. (а.с. 18). 25.03.2016 р. помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтво про смерть серія І-МИ № 165312 від 18.08.2016 р. (а.с. 14). 19.08.2016 р. приватним нотаріусом Чернівецького нотаріального округу [PERSON] відкрита спадкова справа, про що свідчить Витяг про реєстрацію у спадковому реєстрі за №44826917 від 19.08.2016 р. (а.с. 13). Згідно копій паспорта громадянки України та свідоцтва про народження серія І-АВ № 530313 від 14.02.1968 р., батьком [PERSON], [INFO], є [PERSON] (а.с. 8-10). У відповідності до копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження шлюбного прізвища АМІ 372544 від 19.08.2016 р., станом на 01.03.1986 р., актовий запис № 339, [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] і змінила дошлюбне прізвище на «Карепова» (а.с. 11). 19.08.2016 р. [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, а [PERSON] про відмову від спадщини на користь сестри [PERSON] (а.с. 15-16). На думку суду, до спадкового майна після смерті [PERSON] належить 1/2 (або 3/6) частка квартири [ADDRESS], набутої подружжям [PERSON] під час перебування в шлюбі на підставі спадкового договору, який за своїм змістом є оплатним правочином, що обґрунтовується наведеним нижче. Так, згідно зі ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу; за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; за час шлюбу, але за кошти які належать їй, йому особисто. Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно зі ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України визначено, що при здійснені подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним з подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної ресторації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п.п. 22-25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі - Постанова) поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 СК України і ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Пунктом 23 Постанови передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Відповідно до п. 24 вказаної Постанови до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Отже, спірне нерухоме майно на час смерті одного із подружжя було об'єктом спільної сумісної власності, оскільки набуто під час перебування померлого та відповідача у зареєстрованому шлюбі, на підставі укладеного відповідачем договору (спадкового) в інтересах сім'ї, за письмовою згодою другого з подружжя чоловіка набувача. При цьому майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно з ч. 1 ст. 70 СК України їх частки є рівними, тобто по 1/2 частці кожному. Конституцією України передбачено право спадкування власності громадян і забезпечується можливість розпоряджатися своїм майном на випадок смерті. Тому на виконання даного положення Конституції України, в Цивільному кодексі України передбачено дві групи нормативних конструкцій щодо переходу прав та обов'язків від померлої особи до інших осіб: перша - норми щодо спадкування і друга - спадковий договір. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Законодавством України включено спадковий договір до Книги шостої Цивільного кодексу України, що, в свою чергу, зумовлює необхідність визначення правової природи спадкового договору, встановлення його специфічних ознак. Так, статтею 1302 ЦК України визначено, що за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов'язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. Згідно з ЦК України сутність спадкового договору полягає в тому, що за таким договором відбувається розпорядження належним відчужувачеві майном ще за життя, але із набуттям набувачем права власності на майно після смерті відчужувача. При цьому до спадкового договору не застосовуються норми спадкового права. Істотною умовою спадкового договору є його предмет, яким виступає майно відчужувача. Отже, спадковий договір має подвійну правову природу, він одночасно є і розпорядженням на випадок смерті, і договором змістом якого визначаються його істотні умови. При цьому інститут спадкового договору має тісний зв'язок з підгалуззю зобов'язального, а не спадкового права, оскільки виступає різновидом договорів про передачу майна у власність. Схожість спадкового договору із спадкуванням виявляється в спільності основної юридичної підстави виникнення права на спадкування у спадкоємців і права власності у набувача, якою є смерть фізичної особи - відчужувача. Крім того, у п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що перехід майна від відчужувача до набувача на підставі спадкового договору не є окремим видом спадкування, а тому на відносини сторін не поширюються відповідні правила про спадкування, в тому числі право на обов'язкову частку. Отже, з урахуванням вищевикладених вимог закону та встановлених обставин справи доводи відповідача про те, що спірне нерухоме майно є особистою власністю спадкодавця, оскільки набуте нею в порядку спадкування за спадковими договорами і не підлягало поділу між нею і померлим, суперечать фактичним обставинам справи. Така позиція суду також ґрунтується на висновках колегії суддів палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в ухвалі від 20.04.2016 р. у справі № 6-979ск16 В той же час суд вважає необґрунтованою позовну вимогу припинити право спільної сумісної власності подружжя на квартиру [ADDRESS], оскільки таке право спадкодавця припиняється в силу закону, зокрема ст. 1220 ЦК України, згідно якої внаслідок смерті особи відкривається спадщина, а часом відкриття спадщини є день смерті особи, тому належне померлому при житті майно на праві спільної сумісної власності подружжя переводиться в статус спадкового майна. З тих же підстав неможливо визнати квартиру [ADDRESS] спільним частковим майном [PERSON] та померлого [PERSON]. Разом з тим, судом встановлено, що за життя [PERSON], після смерті спадкодавця [PERSON], на підставі спадкового договору, укладеного з його згоди з дружиною [PERSON], на правах одного із подружжя, набув право спільної сумісної власності на спірну квартиру [ADDRESS]. Таким чином, виходячи з рівності часток у спільному майні подружжя, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/2 (або 3/6) частку квартири [ADDRESS]. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1274 ЦК України також передбачено право на відмову від прийняття спадщини на користь іншої особи, яким скористалася сестра позивача [PERSON], відмовившись від своєї частки спадщини на користь [PERSON]. А відтак, вимоги [PERSON], яка є спадкоємицею першої черги після смерті батька на рівні з дружиною померлого [PERSON], щодо визнання за нею права власності на спадкове майно у вигляді 2/6 часток квартири [ADDRESS], є обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. При цьому, [PERSON] належить 1/6 частка спірної квартири в порядку спадкування і 3/6 часток по праву одного із подружжя, всього 4/6 часток квартири [ADDRESS]. Згідно ст. 59 ЦПК України, «2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування». У відповідності до ст. 60 ЦПК України, «1. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. … 4. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях». Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Висновок суду ґрунтується на усних поясненнях сторін та всіх наявних в справі письмових матеріалах в сукупності, які були досліджені в судовому засіданні, і яким дана правова оцінка. Таким чином, суд вважає за необхідне позов [PERSON], третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог, [PERSON], до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, задовольнити частково. Визнати за [PERSON], [INFO], право власності на спадкове майно після смерті батька, [PERSON], померлого 25.03.2016 р., а саме на 2/6 часток квартири [ADDRESS]. Визнати за [PERSON], [INFO], право власності на 4/6 часток квартири [ADDRESS]. В іншій частині позовних вимог відмовити за безпідставністю. Одночасно суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 31 серпня 2016 р. (а.с. 25) про заборону на відчуження (арешт) майна, а саме: квартиру [ADDRESS], яка належить на праві приватної власності [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: partial