Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь алiменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] [INFO], пов'язані з його навчанням, у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб щомісячно, починаючи з 04 жовтня 2016 року і до закінчення сином навчання у Рівненському державному гуманітарному університеті, але не довше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 19 вересня 1997 року по 08 лютого 2000 року перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого вони мають сина [PERSON] [INFO], який на даний час проживає з нею. Син навчається на другому курсі педагогічного факультету напрямку «здоров'я людини» Рівненського державного гуманітарного університету та у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав і у задоволенні позову просить суд відмовити. На заперечення позовних вимог посилається на те, що не відмовляється матеріально допомагати сину, але на теперішній час не має можливості. Подав суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що на даний час не має постійного матеріального забезпечення, є безробітним, утримує дружину - інваліда 3-ї групи та має малолітнього сина віком 5 років. Разом з тим, в судовому засіданні показав, що в центрі зайнятості як безробітний не зареєстрований. Його дружина працює у бібліотеці. Сам він інвалідності чи хронічних хвороб не має. Визнав, що до повноліття сина сплачував на його користь аліменти у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, а тому позов підлягає задоволенню повністю. Судом встановлено, що сторони з 19 вересня 1997 року по 08 лютого 2000 року перебували у шлюбі, від якого мають сина [PERSON] [INFO], який на даний час проживає з позивачем. На теперішній час син сторін [PERSON] навчається на другому курсі педагогічного факультету напрямку «здоров'я людини» Рівненського державного гуманітарного університету та у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, що відповідачем визнається. Відповідно до статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до вимог статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення. З наданих відповідачем документів слідує, що він з 22 жовтня 2010 року перебуває у шлюбі з [PERSON] та має від цього шлюбу сина [PERSON] [INFO]. З пояснень відповідача слідує, що він є працездатним, інвалідності чи будь-якого тяжкого хронічного захворювання не має, однак не має постійного місця роботи. Будь-яких доказів щодо свого матеріального стану відповідач не надав, пояснивши, що в центрі зайнятості як безробітний він не зареєстрований. Посилання відповідача на те, що на його утриманні перебуває дружина, яка є інвалідом 3-ї групи, на думку суду, не заслуговують на уваги. Як пояснив сам відповідач, він не має постійного заробітку, в той час як його дружина працює та має постійний дохід. Наявність у відповідача на утриманні малолітнього сина [PERSON] [INFO], на переконання суду, не може бути підставою для того, щоб визнати відповідача таким, що не може надавати матеріальну допомогу сину [PERSON]. Як визнав відповідач, до повноліття сина [PERSON] (до 07 серпня 2016 року) він, маючи сина [PERSON] 11 серпня 2011 року, сплачував на утримання сина [PERSON] аліменти у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, не заперечуючи при цьому розміру аліментів. На будь-які зміни свого матеріального становища, які виникли після припинення ним сплати аліментів на утримання сина [PERSON], відповідач в судовому засіданні не вказав та не надав суду жодних доказів на наявність таких обставин. За встановлених по справі обставин, суд вважає, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання свого повнолітнього сина [PERSON] на час його навчання у навчальному закладі у розмірі, який просить позивач. Визначений позивачем розмір аліментів - 30 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб суд визнає реальним та можливим до стягнення. При цьому суд враховує, що згідно чинного законодавства, зокрема статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, 30 відсотків якого просить стягнути позивач, є меншим розміру прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років, 30 відсотків якого до 07 серпня 2016 року сплачував відповідач на утримання сина [PERSON].

Outcome: approved