Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

Позивач [PERSON] 26.04.2017 року звернувся в суд із позовом, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок (позначений у технічному паспорті літерою А-2) з мансардою (позначеною у технічному паспорті літерою М) загальною площею 126,2 кв. м., житловою площею 74,1 кв. м., розташований по вул. Т. Шевченка, 172-а у с. Опорець Сколівського району Львівської області, у порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця батька [PERSON], який помер 10.12.2014 року. Позовні вимоги мотивує тим, що треті особи у справі є його рідним братом та сестрою. Їх батько [PERSON] за життя володів вказаним вище домоволодінням, однак таке право не було зареєстроване у встановленому порядку. Це повязано з тим, що житловий будинок побудований ще у 1991 році і у такому стані, за винятком поточних, господарським способом. Їх матір померла ще 07.01.1994 року. Батько помер 10.12.2014 року, склавши перед цим заповіт. Спадкоємцем прав на вказане домоволодіння після смерті батька згідно заповіту від 12.10.2006 року є він, а його брат [PERSON] та сестра [PERSON] за цим-же заповітом є спадкоємцями прав на усе решту рухоме та нерухоме майно після смерті батька і на таке майно він не претендує. У свою чергу, треті особи [PERSON] та [PERSON] не претендують на майно, котре є предметом спору. Зазначає, що він спадщину, котра охоплена заповітом, після смерті батька прийняв у встановленому законом порядку, так як протягом визначеного ст. 1270 ЦК України подав до нотаріальної контори за місцем смерті спадкодавця заяву про прийняття спадщини за заповітом. Таким чином, на даний час він є єдиним спадкоємцем прав та обовязків на спірне домоволодіння після смерті батька, однак оформити таке право на нього він не може у звязку із відсутністю правовстановлюючого документа на нерухоме майно та реєстрації права власності на таке нерухоме майно. З огляду на вказане, отримавши відмову державного нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, повязаної із видачею свідоцтва про право на спадщину за заповітом, він був змушений звертатися за захистом своїх спадкових прав до суду із даним позовом. Належно уповноважений представник позивача адвокат [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги свого довірителя підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Належно уповноважена представник відповідача [PERSON] сільської ради Сколівського району Львівської області сільський голова [PERSON] у судовому засіданні після розяснення їй наслідків, передбачених ст. 174 ЦПК України, позов визнала. Надала пояснення, згідно з якими позивач дійсно є єдиним спадкоємцем прав та обовязків на спірне домоволодіння за заповітом після смерті його батька [PERSON], який помер 10.12.2014 року. Позивач спадщину прийняв, вчасно подавши відповідну заяву до Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області. Хоча він проживає за межами України, однак часто приїжджає, опікується спірним будинком. Щодо самого домоволодіння, то таке дійсно збудоване ще у 1991 році і після цього жодних робіт щодо його реконструкції чи перебудови не проводилось. Такий будинок був занесений у погосподарську книгу під № 172-а, поряд із старим будинком за № 172. Разом з тим, незважаючи на внесення такого будинку до погосподарського обліку за господарством, котре рахувалося за спадкодавцем, останній чомусь не зареєстрував право власності на такий за собою у встановленому порядку. Відтак, позивачу не залишалося іншого шляху, як звертатися за захистом свого порушеного права на спадщину до суду. Інші спадкоємці за заповітом після смерті спадкодавця [PERSON] на рещту нерухомого майна свої спадкові права уже оформили у встановленому порядку. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] у судове засідання не зявився, однак перед початком судового розгляду справи по суті від нього надійшла заява вх. № 1930 від 12.05.2017 року (а. с. 42), в якій він проти задоволення позовних вимог не заперечував, а розгляд справи просив проводити у його відсутності. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] у судове засідання не зявилася, однак перед початком судового розгляду справи по суті від неї надійшла заява вх. № 2245 від 24.05.2017 року (а. с. 51), в якій вона проти задоволення позовних вимог не заперечувала, а розгляд справи просила проводити у її відсутності. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, котрі зявилися у судове засідання, давши належу оцінку доказам по справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що батько позивача [PERSON], після смерті якого він має намір оформити спадщину, помер 10.12.2014 року, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії І-СГ № 355245, виданого виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Сколівського району Львівської області 13.12.2014 року (а. с. 9). Спадщина відкрилася у цей же день, у відповідності положень до ст. 1220 ЦК України. За життя, а саме 12.10.2006 року, спадкодавець [PERSON] в [PERSON] сільській раді Сколівського району Львівської області склав заповіт (а. с. 24), згідно якого останній належний йому житловий будинок, розташований по вул. Т. Шевченка, 172-а у с. Опорець Сколівського району Львівської області заповів своєму синові [PERSON] (позивачу у справі). Зазначений заповіт в іншій частині не досліджується, оскільки решту майна, котре таким охоплене, не є предметом спору у даній справі. Встановлено, що згаданий вище заповіт був належним чином посвідчений уповноваженою посадовою особою органу місцевого самоврядування, у встановленому порядку внесений до Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), про що свідчить копія відповідного витягу № 40642878 від 11.06.2015 року (а. с. 25). Такий заповіт до дня смерті спадкодавця [PERSON] не змінений і не скасований, про що свідчить відмітка посадової особи на його тильній стороні. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 зазначеного Кодексу спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Зазначена дія повинна бути вчинена протягом шести місяців з часу відкриття спадщини. Як встановлено судом, позивач на час відкриття спадщини після смерті спадкодавця постійно не проживав з ним, однак протягом встановленого чинним ЦК України шестимісячного строку подав до Сколівської нотаріальної контори Львівської області заяву про прийняття спадщини (а. с. 30). Відтак, позивач прийняв спадщину після смерті свого батька у встановленому ч. 1 ст. 1269 ЦК України порядку. Детально перевіряючи права та обовязки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, зокрема прав на домоволодіння, розташоване у с. Опорець Сколівського району Львівської області по вул. Т. Шевченка, 172-а, котре є предметом спору у межах заявлених позовних вимог, судом встановлено наступне. Зокрема, розмежовуючи під час вирішення спору час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень чинного ЦК України, судом зясовано, що відповідне свідоцтво про право власності на спірне домоволодіння відсутнє, реєстрація такого домоволодіння не здійснювалась в силу незнання спадкодавцем відповідних прав та обовязків з вказаного приводу. Так, з копії технічного паспорта на житловий будинок № 172-а по вул. Т. Шевченка у с. Опорець Сколівського району Львівської області, виготовленого на замовлення позивача ФОП «[PERSON]Я.» 12.01.2016 року (а. с. 17-22) вбачається, що вказаний будинок збудований у 1991 році із мансардою. Житловий будинок позначений у технічному паспорті літерою А-2 загальною площею 126,2 кв. м.. Такий будинок у цілому не являється самочинним будівництвом і відповідна відмітка з вказаного приводу на технічному паспорті відсутня. Забудовником такого житлового будинку був спадкодавець [PERSON], що також стверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Сколівського району Львівської області 29.11.2016 року за вих. № 29 (а. с. 28). Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, у даному випадку, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15.01.1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 року, та інших нормативно-правових актів.Якщо право власності на спірне домоволодіння, незважаючи на відсутність свідоцтва про право власності, підтверджувалося належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, як про це стверджують сторони, то орган місцевого самоврядування в особі [PERSON] сільської ради Сколівського району Львівської області зобов'язаний видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, а нотаріус зобов'язаний прийняти таку довідку разом із іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину (п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). Судом також встановлено, що, незважаючи на внесення записів у погосподарську книгу (а. с. 12), спадкодавець своє право власності в органах БТІ не зареєстрував (не оформив). Разом з тим, вже згадана вище Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Таким чином, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Такі записи наявні у погосподарській книзі № 4 [PERSON] сільської ради у домогосподарстві № 0185-1, а копія такої знаходиться у матеріалах справи (а. с. 13-16). Крім того, земельна ділянка площею 0,25 га., на якій розташоване спірне домоволодіння, належала спадкодавцеві на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку (а. с. 23). Відтак, при вирішенні питання щодо визнання права власності на спірне домоволодіння у порядку спадкування, суд оцінює наявність записів у погосподарській книзі та правомірність забудови земельної ділянки у сукупності з іншими доказами, зібраними у матеріалах справи, у тому числі наявністю виготовленого на замовлення позивача технічного паспорта на спірне домоволодіння, де відсутня відмітка про самочинне будівництво. Зазначені обставини повністю підтверджують право спадкодавця на спірне домоволодіння, яке не залежало від його реєстрації на момент здійснення забудови, а, у подальшому, спадкування на підставі заповіту. Судом також встановлено, що позивач, який прийняв спадщину у встановленому порядку, звертався до державного нотаріуса Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак одержав відмову у вчиненні зазначеної нотаріальної дії через відсутність усіх необхідних правовстановлюючих документів, а також довідки [PERSON] сільської ради Сколівського району Львівської області про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві. Після вчинення вказаних дій позивач звернувся до суду. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи те, що визнання відповідачем позовних вимог є безумовним, не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про те, що позов слід задовольнити. На підставі вказаного вище, суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на житловий будинок № 172-а (позначений у технічному паспорті літерою А-2) з мансардою (позначена у технічному паспорті літерою М), розташований по вул. Т. Шевченка у с. Опорець Сколівського району Львівської області у порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON], який помер 10.12.2014 року. Судові витрати слід залишити за сторонами.

Outcome: approved