Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

Позивач [PERSON] 02 вересня 2014 року звернулась до Кодимського районного суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення грошових коштів (аліментів) на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1200 грн. щомісяця. В судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримала та пояснила, що від шлюбу з відповідачем [PERSON] має доньку [PERSON], [INFO]. В даний час шлюб з відповідачем розірваний, відповідач проживає окремо, ухиляється від надання дитині матеріальної допомоги, не утримує її, матеріально не забезпечує, хоча зобов'язаний це робити та має таку можливість, оскільки займається підприємницькою діяльністю. Вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною (від іншого шлюбу) до досягнення нею трирічного віку, сама не здатна забезпечити дитину всім необхідним, тому просила свій позов задовольнити у повному обсязі та стягувати з відповідача [PERSON] аліменти на утримання вказаної малолітньої дитини у твердій грошовій сумі розмірі 1200 грн. щомісяця. Відповідач [PERSON] в судове засідання двічі не з'явився, хоча належним чином завчасно з дотриманням вимог ч.4 ст. 74 ЦПК України був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить його розписка в отриманні судових повісток, що є в справі. Про причини неявки відповідач [PERSON] суд не повідомив, клопотання про перенесення розгляду справи чи розгляд справи без його участі не надав, тому суд, вважаючи його належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, визнає причину його неявки неповажною і відповідно до ч.4 ст.169 та ч.1 ст.224 ЦПК України зі згоди позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши надані нею докази, суд, вважає можливим позов задовольнити з таких підстав. Стаття 51 Конституції України та ст.ст.150 і 180 СК України встановлюють для батьків обов'язок виховувати та утримувати своїх неповнолітніх дітей до їх повноліття. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] 2005 по 2011 р.р. перебували у шлюбі, від якого мають спільну дитину - доньку [PERSON], [INFO], що крім пояснень позивача, підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER], виданого 22 лютого 2006 року виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 лютого 2011 року шлюб між сторонами був розірваний. В даний час сторони подружніх відносин не підтримують, між собою не спілкуються, проживають окремо, дитина перебуває на утриманні позивача [PERSON] Таким чином, відповідач [PERSON] зобов'язаний утримувати свою малолітню доньку [PERSON], проте свій обов'язок належним чином не виконує, що було встановлено в судовому засіданні. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав неповнолітніх дітей при ухиленні батьків від обов'язку їх утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. Так, згідно із ст.181 СК України по рішенню суду кошти на утримання неповнолітньої дитини (аліменти) можуть бути присуджені в частині від доходу (заробітку) платника аліментів, або в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України аліменти у твердій грошовій сумі визначаються, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають важливе значення. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника інших дітей, непрацездатних осіб, інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, приймаючи до уваги пояснення позивача [PERSON] про потребу у матеріальному забезпеченні відповідачем [PERSON] їхньої спільної малолітньої дитини [PERSON], враховуючи відсутність у позивача можливості самостійно забезпечити дитину всім необхідним, про що свідчить відсутність будь-яких державних соціальний виплат і допомог на цю дитину, перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною від іншого шлюбу, відсутність у неї інших джерел існування, з огляду на обізнаність відповідача з позовними вимогами позивача і відсутність з його боку будь-яких заперечень проти позову, суд вважає можливим позов [PERSON] задовольнити у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved