Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-02 00:00:00

Позивач 12.07.2019 р. звернулась до суду із зазначеним позовом в якому просить визнати [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ), таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову посилається на те, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , яку вона придбала через прилюдні торги (СЕТАМ). 14.12.2018 р. позивач отримала та зареєструвала свідоцтво про придбання вказаної квартири з прилюдних торгів (аукціонів), реєстровий № 8697, яке видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. 17.12.2018 р. була знята з реєстрації місця проживання колишній власник квартири [PERSON] . Разом з цим, відповідно до витягу з реєстру територіальної громади м. Києва № 41066426 від 09.07.2019 р. до теперішнього часу в квартирі зареєстрований син [PERSON] - відповідач [PERSON] , який фактично там не проживає. Інша інформація відносно [PERSON] - відсутня, фактичне місцезнаходження та засоби зв`язку позивачу невідомі. Наявність реєстрації відповідача у спірній квартирі, який в ній не проживає, перешкоджає позивачу в повній мірі реалізувати своє право власності і розпорядитись житлом. На підставі викладеного, позивач звернулась до суду з даним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 12.07.2019 р. зазначену цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 16.07.2019 р., відкрито спрощене позовне провадження в даній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю, посилаючись на підстави, викладені у ньому та надані докази. В судове засідання представник третьої особи не з`явився, про ден, місце та час судового розгляду був повідомлений у встановленому порядку, через канцелярію суду подав заяву про розгляд сприти у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому ЦПК України порядку, про причини своєї неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів, проти чого не заперечує представник позивача. Дослідивши та оцінивши письмові докази, наявними в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), посвідченого 14.12.2018 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 8697, що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.12.2018 р. індексний номер 149571185 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 356699980000, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 44616959). 17.12.2018 р. [PERSON] була знята з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з втратою права користування житлом, що підтверджується довідкою відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб від 17.12.2018 р. Відповідач [PERSON] відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання від 15.07.2019 р. № 41612425 зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 13.08.2002 р. по теперішній час. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У пункті 33 постанови № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що «відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння». Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Таким чином, підставою для задоволення позову про усунення перешкод в користуванні власністю є встановлення сукупності певних обставини, а саме: наявність у позивача права власності на майно та наявність перешкод у можливості користування ним своєю власністю. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з частиною четвертою статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника квартири користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на квартиру в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, враховуючи, що позивач набула право власності на квартиру [ADDRESS] , відповідач в квартирі не проживає, при цьому наявність реєстрації місця проживання відповідача у квартирі [ADDRESS] створює позивачу перешкоди у можливості користування своєю власністю, тому суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги та визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням.

Outcome: approved