Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

Позивач [PERSON] 17.07.2017 року звернувся до суду з позовом до ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди в звязку з професійними захворюваннями. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з відповідачем по справі він перебував у трудових відносинах періодично: з 18.09.2006 року до 10.11.2010 року, був прийнятий на роботу прохідником 4 розряду підземним з повним робочим днем у шахті, наказом від 08.11.2006 року переведений прохідником 5 розряду підземним з повним робочим днем в шахті. Звільнений був на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням в звязку з переходом на пенсію. Після цього з 15.11.2010 року по 18.01.2014 року перебував в трудових відносинах з відповідачем, працюючи прохідником 5 розряду підземним з повним робочим днем в шахті. Був звільнений за власним бажанням. Останній раз працював на підприємстві відповідача в період з 23.06.2014 року по 25.03.2016 року в якості прохідника 5 розряду підземного з повним робочим днем в шахті, був звільнений на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України через невідповідність працівника виконуваній роботі. 02.03.2016 року був вперше оглянутий на МСЕК, встановлена третя група інвалідності за загальним захворюванням. Відповідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання від 20.02.2017 року йому встановлено професійне захворювання: хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико динамічними порушеннями та больовим синдромом захворювання професійне, встановлено вперше. Хронічний бронхіт П ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН 1-П (один-два) ст. захворювання професійне, встановлено вперше. 20.04.2017 року був оглянутий на МСЕК за професійним захворюванням. Встановлено третю групу інвалідності за професійним захворюванням, вперше встановлено 65% професійної працездатності за сукупністю, з 14.04.2017 року безстроково: 30% - хронічний попереково-хрестцовий радикуліт; 20% - хронічний бронхіт; 15% - приглухуватість. Вважає, що умовами виробництва йому заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він пропрацювавши тривалий час в підземних умовах, під впливом шкідливих факторів, перебуваючи в трудових відносинах з відповідачем, був визнаний інвалідом, втратив можливість заробляти гроші, яких йому вистачало на життя та для забезпечення своїх потреб та необхідних витрат на належному рівні. Зараз функції його організму суттєво погіршилися, що відображається не тільки на можливості працювати, але і в побуті. Він вимушений лікуватися, внаслідок поганого самопочуття знижується його настрій, він почуває себе неповноцінною людиною. Він зазнає моральні страждання, які повязані з тривалою хворобою, внаслідок захворювання він відчуває біль, розпач і хвилювання через стан здоровя, негативні наслідки захворювання не залишають йому сподівань на одужання та повернення до попереднього образу життя. Заподіяну йому моральну шкоду позивач оцінює в 90000 грн. та просить стягнути її з відповідача. Позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, в яких наполягали на задоволенні позовних вимог. В судове засідання представник відповідача ПАТ ШУ «Покровське» не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем ПАТ ШУ «Покровське» періодично: з 18.09.2006 року до 10.11.2010 року, був прийнятий на роботу прохідником 4 розряду підземним з повним робочим днем у шахті, наказом від 08.11.2006 року переведений прохідником 5 розряду підземним з повним робочим днем в шахті. Звільнений був на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням в звязку з переходом на пенсію. Після цього з 15.11.2010 року по 18.01.2014 року перебував в трудових відносинах з відповідачем, працюючи прохідником 5 розряду підземним з повним робочим днем в шахті. Був звільнений за власним бажанням. Останній раз працював на підприємстві відповідача в період з 23.06.2014 року по 25.03.2016 року в якості прохідника 5 розряду підземного з повним робочим днем в шахті, був звільнений на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України через невідповідність працівника виконуваній роботі (а.с. 18-25). 02.03.2016 року позивач був вперше оглянутий на МСЕК, встановлена третя група інвалідності за загальним захворюванням (а.с. 26). Відповідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання від 20.02.2017 року позивачу встановлено професійне захворювання: хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико динамічними порушеннями та больовим синдромом захворювання професійне, встановлено вперше. Хронічний бронхіт П ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН 1-П (один-два) ст. захворювання професійне, встановлено вперше (а.с. 3-4). 20.04.2017 року позивач [PERSON] був оглянутий на МСЕК за професійним захворюванням. Встановлено третю групу інвалідності за професійним захворюванням, вперше встановлено 65% професійної працездатності за сукупністю, з 14.04.2017 року безстроково: 30% - хронічний попереково-хрестцовий радикуліт; 20% - хронічний бронхіт; 15% - приглухуватість (а.с. 5-6). Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Законом України Про охорону праці, а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоровя або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов»язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Судом встановлено, що тяжкі та шкідливі умови праці призвели до професійного захворювання позивача. Висновком МСЕК від 20.04.2017 року позивачу [PERSON] вперше було встановлено 65% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності за сукупністю трьох професійних захворювань з 14.04.2017 року безстроково (а.с. 5-6). В звязку цим 17.07.2017 року позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування моральної шкоди. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обовязку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами статті 237-1 КЗпП України. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в звязку з професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив згідно висновку МСЕК первинно 65% працездатності в звязку з професійними захворюваннями, визнаний інвалідом 3 групи безстроково. Після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина, у нього зявилось почуття тривоги перед майбутнім. Позивач вимушений постійно проходити тривалі курси лікування. Вищезазначене законодавство, а також розяснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» повязують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих звязків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, розясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на його відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоровя позивача, те, що професійна працездатність в звязку з професійними захворюваннями втрачена згідно висновку МСЕК на 65% працездатності, він визнаний інвалідом 3 групи безстроково. Виходячи з викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 50000 грн. Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial