Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 20 жовтня 2017 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 07.07.2011 року він та [PERSON] разом придбали у власність трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Героїв АТО (колишня назва Димитрова)[ADDRESS]. Шлюб між ними було зареєстровано 15.12.2012 року, тому купівля квартири відбувалась за час спільного їх поживання однією сімєю без реєстрації шлюбу. Після реєстрації шлюбу прізвище відповідачки змінено на «Прокопченко». Однак, сімейне життя між ними згодом не заладилось, внаслідок чого 06.07.2017 року їх шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу та фактичного припинення шлюбних відносин між ним та відповідачем не лишилось спільних інтересів і відповідно одночасне їх проживання у спільній квартирі стало незручним для нього, так як він не має визначених меж у квартирі, де був би виключно його простір з обмеженням до нього доступу відповідача. На сьогоднішній день [PERSON] фактично володіє всією квартирою, сама нею користується та фізично не допускає його до квартири, чим чинить перешкоди у користуванні належною йому часткою квартири. На підставі викладеного він вимушений звернутися до суду з позовом, та просить суд усунути перешкоди у користуванні квартирою та визначити порядок користування квартирою. Представник позивача - [PERSON], який був присутнім в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач та її представник [PERSON], які були присутні в судовому засіданні позовні вимоги визнали, не заперечували проти задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить трикімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 07.07.2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2860 (а.с. 7-8). Розпорядження голови обласної державної адміністрації від 19 травня 2016 року № Р-223/0/3-16 «Про перейменування топонімів у населених пунктах області» вулицю «Димитрова» змінено на вулицю «Героїв АТО». Як зазначено позивачем [PERSON], вказана вище квартира була придбана у власність за час їхнього проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу. Даний факт в судовому засіданні не встановлювався. 06 липня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний, що підтверджено свідоцтвом про розірвання шлюбу виданого Металургійним районним у місті [PERSON] відділу державної реєстрації актів цивільного стану територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 37 від 06.07.2017 року (а.с.11). Суд встановив, що на сьогоднішній день [PERSON] фактично володіє всією квартирою за адресою: [ADDRESS], сама нею користується та фізично не допускає [PERSON] до квартири, чим чинить йому перешкоди у користуванні належною йому квартирою. Відповідно до\~ст. 41 Конституції\~України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном та вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За змістом ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається гл. 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року №20 передбачено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Таким чином, суд задовольняє позов [PERSON] та вважає, що запропонований ним порядок користування квартирою не призведе до порушення прав та законних інтересів [PERSON], оскільки відповідно до копії технічного паспорту, спірна квартира має три кімнати та має загальну площу 58,08 кв.м, й складається з: 1-а кімната площею 17,2 кв.м, 2-а кімната площею 10,8 кв.м, 3-я кімната площею 12,6 кв.м, кухня площею 5,82 кв.м., вбиральня (сполучена) площею 2,82 кв.м, коридору площею 5,95 кв.м, вбудованої шафи площею 2,09 кв.м, балкон площею 0,8 кв.м. (а.с. 10, зворот). При вирішенні справи, суд також враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом України в постанові від 17 лютого 2016 року (справа №6-1500цс15), згідно якої суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у звязку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням даної норми також, підлягає задоволенню вимога [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] на його користь судовий збір сплачений ним судовий збір при поданні позовної заяви в розмірі 1292, 80 грн.

Outcome: approved