Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-19 00:00:00

Позивач 16.04.2018 року звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав свого батька - [PERSON] В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач ухиляється від батьківських обов'язків щодо його виховання: станом здоров'я не цікавиться, матеріальної допомоги не надає. Позивач проживає окремо та навчається в навчальному закладі в іншому місті. Просить суд ухвалити рішення про позбавлення батьківських прав [PERSON], 1974 року народження, відносно [PERSON].[INFO] та стягнути на його утримання аліменти на користь особи, яка буде його виховувати. Позивач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив розглянути справу без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився. Представник третьої особи - Служба у справах дітей Селидівської міської ради, в судове засідання не з,явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив розглянути справу без його участі, та винести рішення відповідно до чинного законодавства. У відповідності з вимогами ст. ст. 280-281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 07.05.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 15.06.2018 року призначено справу до судового розгляду по суті. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого 10.05.2002 р. Відділом реєстрації актів громадянського стану Селидівського міського управління юстиції Донецької області. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 29.03.2013 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області [PERSON] померла [INFO]. Згідно довідки №62 від 30.01.2018 р. виданої ОСББ «Маяковського-20 м. Селидове» [PERSON] 2002 року народження, проживає за адресою: [ADDRESS] разом з [PERSON] 2003 р.н. - брат та [PERSON] 1955 р.н. - дідусь. [PERSON], 2002 року народження, навчається у Державному навчальному закладі «Краматорське вище професійне торгово-кулінарне училище» з 01.09.2017 р. та перебуває на повному державному забезпечені. Згідно довідки та побутової характеристики №23/22-2 від 23.01.2018 р. виданої ОСББ «Урал-1 м. Селидове» [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою [ADDRESS]. Відповідно до висновку виконавчого комітету Селидівської міської ради № 02-23./5-246 від 23.03.2018 р. з метою захисту прав, свобод та законних інтересів малолітніх дітей, відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] [INFO]. Положення частини першої статті 165 СК України визначають, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Стаття 150 СК України визначає, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 2 статті 157 СК України встановлено, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні. Відповідно до статті 164 СК України, виключними підставами позбавлення батьківських прав матері або батька є: не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засудженні за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно п. 15 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, що не виконують батьківських обов,язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об,єктивного з,ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У судовому засіданні встановлено, що відповідач без поважних причин не приймає участі в вихованні та утриманні неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до частини першої статті 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» визнає, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов'язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Законодавством України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей та повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги. Зобов'язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв'язку між батьками й дитиною (кровний зв'язок між батьками та дитиною або зв'язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Згідно з частинами першою та другою Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, суд приходить до висновку, що у даній справі встановлено виключні обставини, за яких [PERSON] може бути позбавлено батьківських прав у відношенні [PERSON], [INFO] року народження, і це не буде суперечити статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 1, 9 Конвенції про права дитини. При вирішенні позовних вимог щодо стягнення аліментів з відповідача, суд враховує роз'яснення викладені в п. 16 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» з приводу того, що одночасно з позбавленням батьківських прав, суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. При вирішенні питання про розмір аліментів, який повинно бути стягнуто з відповідача, суд враховує вимоги ч. 2 ст.182 СК України, якою визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання дитини у частковому співвідношенні до його доходу у розмірі 1/4 частини, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки позивач 16.04.2018 року звернувся до суду з даною вимогою, суд вважає необхідним стягнути аліменти з відповідача з 16.04.2018 р. на користь та утримання позивача. З огляду на вищевказане, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 р. № 3674-VI судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно із ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб, станом на 1 січня 2018 року встановлено у розмірі 1762 грн. Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Відповідно до вимог п.п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем справляється судовий збір в розмірі - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до вимог п.п 2 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою справляється судовий збір в розмірі - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позивачем одночасно заявлено дві вимоги, одна з яких майнового (стягнення аліментів), а друга немайнового (позбавлення батьківських прав) характеру. Таким чином за подання даної позовної заяви та виходячи з вимог ч 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати у розмірі 1409,60 грн.

Outcome: approved