Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

Позивач [PERSON] 03.01.2018 року звернулася в суд із позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON], в якому просить стягнути з останніх солідарно на свою користь майнову шкоду, заподіяну внаслідок кримінального правопорушення, у розмірі 575 524 грн. 73 коп., з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних за період прострочення заборгованості з 31.05.2005 року по 03.01.2018 року, а також моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі 20 000 грн.. Ухвалою судді від 23.01.2018 року вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого засідання. Ухвалою підготовчого судового засідання від 02.03.2018 року дану справу призначено до розгляду на 30.03.2018 року. Розгляд справи по суті відбувся у судовому засіданні 30.03.2018 року, у котрому перед з'ясуванням обставин справи та дослідженням доказів постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Позов обґрунтовано тим, що 30.05.2005 року між позивачем та ПП «Інвестиції Маркетинг Консалтинг» укладено договір № 51 про пайову участь у будівництві, за умовами котрого підприємство прийняло позивача у пайову участь у будівництві цегляного багатоквартирного будинку у межах вулиць Варшавська та Струмок у м. Львові з подальшою передачею на п'ятому поверсі квартири площею 64,49 кв. м. загальною вартістю 169 000 грн., з терміном завершення будівництва та здачі будинку в експлуатацію у четвертому кварталі 2005 року. На виконання умов зазначеного договору позивач 31.05.2005 року оплатила пайовий внесок у розмірі 101 400 грн., що станом на день платежу в еквіваленті за офіційним курсом НБУ становило 20 080 доларів США. Позивач зазначає, що квартири вона не отримала, а підприємство коштів їй не повернуло. У свою чергу, відповідачі у справі є посадовими особами ПП «Інвестиції Маркетинг Консалтинг» (директор та заступник директора відповідно), котрі, діючи у складі організованої групи разом із іншими посадовими особами, за єдиним планом і згідно відведеної функції у ньому кожному з учасників, шляхом шахрайства 31.05.2005 року, приховавши поступлення у касу вказаних вище коштів і створюючи уяву законності дій при оформленні і передачі квитанції до прибуткового ордера № 28 від 31.05.2005 року, заволоділи такими коштами позивача, чим завдали їй значної майнової шкоди. Вину обох відповідачів встановлено вироком Галицького районного суду м. Львова від 07.11.2017 року, котрий набрав законної сили. З огляду на вказане, позивач із посиланням на положення ст. ст. 22, 23, 625, 1166-1167 ЦК України звернулася із даним позовом про відшкодування заподіяної їй у розмірі 101 400 грн. майнової шкоди внаслідок злочину, а також інфляційних втрат у розмірі 435 778 грн. 86 коп. та 3% річних від простроченої суми у розмірі 38 345 грн. 87 коп., а всього - 575 524 грн. 73 коп.. Також позивач вказує про заподіяння їй злочинними діями відповідачів моральної шкоди, розмір якої вона оцінює у сумі 20 000 грн.. Належним чином уповноважений представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON] у судовому засіданні під час виступу із вступним словом позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві (а. с. 1-2), надав пояснення, аналогічні наведеним у позові. У зв'язку із встановленням судом обставин, визначених ст. 280 ЦПК України, судом у письмовій формі із виходом до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про заочний розгляд даної справи. Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача на підтвердження позовних вимог, давши належну оцінку дослідженим письмовим доказам по справі, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, з наступних підстав. Згідно з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства вправа. Реалізація такого принципу передбачає можливість кожної особи звертатися до суду за захистом своїх порушених прав, у тому числі й для їх відновлення. Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п. 8 і 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. В силу ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. У свою чергу, загальні підстави відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди визначені ч. 1 та ч. 2 ст. 1166, ч. 1 ст. 1167 ЦК України, за змістом котрих майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як вбачається з належно засвідченої копії вироку Галицького районного суду м. Львова, ухваленого 07.11.2017 року у кримінальному провадженні № 461/197/17 (провадження № 1-кп/171/17) (а. с. 41-191), [PERSON] та [PERSON] визнано винними у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. ч. 2, 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28 - ч. 2 ст. 364, (у редакції 2001 року), ч. 3 ст. 28 - ч. 2 ст. 366 (у редакції 2001 року), ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28 - ч. 2 ст. 205 (у редакції від 15.11.2011 року), ч. ч. 2, 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28 - ч. 3 ст. 212 (у редакції від 25.12.2014 року), ч. 3 ст. 209 (у редакції від 10.11.2015 року) КК України та, з урахуванням ч. 1 ст. 70 КК України, призначено їм остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі строком на чотирнадцять та тринадцять років відповідно, з позбавленням кожного права обіймати посади з організаційно-розпорядчими функціями строком на три роки та з конфіскацією майна. Вирок набрав законної сили 08.12.2017 року. Зокрема, доведена вина відповідачів утому, що вони, будучи посадовими особами ПП «Інвестиції Маркетинг Консалтинг» (директор та заступник директора відповідно), котрі, діючи 31.05.2005 року у складі організованої групи разом із іншими посадовими особами, за єдиним планом і згідно відведеної функції у ньому кожному з учасників, шляхом шахрайства, приховавши поступлення у касу наданих позивачем коштів у сумі 101 400 грн. в якості пайового внеску, і створюючи у позивача уяву законності дій при оформленні і передачі квитанції до прибуткового ордера № 28 від 31.05.2005 року, заволоділи такими коштами позивача, чим завдали їй значної майнової шкоди. Вказаним вище вироком суду також встановлено й ті обставини, що 30.05.2005 року між позивачем та ПП «Інвестиції Маркетинг Консалтинг» укладено договір № 51 про пайову участь у будівництві, за умовами котрого підприємство прийняло позивача у пайову участь у будівництві цегляного багатоквартирного будинку у межах вулиць Варшавська та Струмок у м. Львові з подальшою передачею на п'ятому поверсі квартири площею 64,49 кв. м. загальною вартістю 169 000 грн., з терміном завершення будівництва та здачі будинку в експлуатацію у четвертому кварталі 2005 року. На виконання умов зазначеного договору позивач 31.05.2005 року, власне, й оплатила пайовий внесок у розмірі 101 400 грн.. Позивач у встановленому порядку визнана потерпілою у вказаному вище кримінальному провадженні, однак її цивільний позов у такому кримінальному провадженні не розглядався та не вирішувався по суті. В силу ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов'язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений такий вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, враховуючи визначений ч. 6 ст. 82 ЦПК України принцип обов'язковості обвинувального вироку суду у питанні вини відповідачів, позивач у силу того, що не зверталася із цивільним позовом у рамках вказаного вище кримінального провадження, правомірно звернулася до суду із даним позовом до відповідачів у порядку цивільного судочинства про відшкодування у солідарному порядку шкоди, завданої злочинними діями останніх і саме відповідачі мають нести відповідальність за завдану позивачу майнову та моральну шкоду внаслідок своїх шахрайських дій, так як доведена їх вина по вказаному факту, котра не підлягає доказуванню у межах даної справи. Щодо інших обставин справи, у зв'язку із знаходженням та залишенням оригіналів документів при матеріалах згаданого вище кримінального провадження, суд виходить з існуючої та сталої практики Європейського суду з прав людини, який, при оцінці доказів, керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», указує, що «така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 52 рішення у справі «Єрохіна проти України» від 15 листопада 2012 року, заява № 12167/04; п. 93 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 16 січня 2014 року, заява № 6318/03). З урахуванням зазначеного, суд погоджується у повній мірі з наведеними позивачем доказами на підтвердження заподіяння їй відповідачами внаслідок їх злочинних дій шкоди, а також обставин, при котрих така шкода була заподіяна. Майнова шкода, завдана позивачу, становить 101 400 грн. і полягає у сплаті нею пайового внеску, котрим заволоділи відповідачі. Зазначений розмір пайового внеску станом на день платежу був еквівалентним за офіційним курсом НБУ 20 080 доларів США. Така заподіяна позивачу майнова шкода, виходячи з положень ст. ст. 1166, 1177 ЦК України, підлягає відшкодуванню у повному обсязі. У свою чергу, відшкодування заподіяної внаслідок кримінального правопорушення майнової шкоди вважається грошовим зобов'язанням, до котрого можуть бути застосовані визначені законом відповідні правові наслідки, у тому числі й ті, котрі передбачені статтею 625 ЦК України. Так, за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем ставиться вимога щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а розмір інфляційних втрат, згідно поданого позивачем розрахунку за період з 31.05.2005 року по 03.01.2018 року, тобто до дати звернення до суду із даним позовом (а. с. 16), складає 435 778 грн. 86 коп.. Також позивачем ставиться вимога й про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми, котра, згідно того ж розрахунку і за той-же період, складає 38 345 грн. 87 коп.. Відтак, загальна сума, котра підлягає до стягнення на користь позивача з відповідачів, становить 575 524 грн. 73 коп. (101 400 грн. основна сума + 435 778 грн. 86 коп. інфляційні втрати + 38 345 грн. 87 коп. три проценти річних = 575 524 грн. 73 коп.. Суд також погоджується із розміром на відшкодування моральної шкоди, про котрий зазначає позивач у поданій нею позовній заяві. Так, розмір на відшкодування моральної шкоди у сумі 20 000 грн., суд вважає помірним та обґрунтованим при наведених вище обставинах справи, оскільки він виходить із принципів рівності, поміркованості, розумності та справедливості, характеру й обсягу моральних страждань. При цьому, позивачем також враховано положення чинного законодавства про те, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, у зв'язку з чим суд, беручи до уваги душевні страждання позивача з приводу шахрайських дій відповідачів щодо неї і неможливість реалізації нею своїх звичок та бажань, вважає його доведеним та достатнім для стягнення на підставі ст. ст. 1167, 1177 ЦК України. Судові витрати за пред'явлення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають відшкодуванню у дохід держави з відповідачів у рівних частинах.

Outcome: approved