Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

Позивач [PERSON] 03.06.2016 р. звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просив виділити йому в натурі 61/100 частину земельної ділянки площею 0,0563 га, яка розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 69178024, цільове призначення: для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, на якій розміщена відокремлена 61/100 частина житлового будинку, належного йому. Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування земельною ділянкою, позивач [PERSON] посилається на наступне. Так, земельна ділянка площею 0,0563 га, яка розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 69178024, цільове призначення: для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, належала на праві спільної власності позивачу та чоловіку відповідача - [PERSON] , на підставі державного акта на право приватної власності на землю від 12.02.2001 р., виданого на підставі рішення Київської міської ради від 20 травня 1999 р. за №250/351 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №69-2-00546. Позивач також є власником 61/100 частини житлового будинку [ADDRESS] , з господарськими будівлями. До 03.06.1987 р. він був власником всього житлового будинку, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 30.10.1983 р. - власником Ѕ частини, та згідно договору купівлі-продажу від 23.01.1986 р. - власником також Ѕ частини. Як вказує позивач, 03.06.1987 р. він продав 39/100 частин наведеного житлового будинку [PERSON] . Згідно умов договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори 03.06.1987 р., в користування покупця перейшли наступні приміщення будинку: дві житлові кімнати розмірами 6,2 кв.м. та 11,5 кв.м., коридор розміром 5,4 кв.м., кухня розміром 9,7 кв.м., а також з господарських будівель і споруд: вбиральня під літерою «Г». Вказані приміщення житлового будинку увійшли до квартири [ADDRESS] . В свою чергу, позивач користувався приміщеннями, які згідно технічного паспорту на будинок, увійшли до квартири [ADDRESS] . Ці квартири є ізольованими з окремими входами та автономними комунікаціями. Таким чином, наведений житловий будинок фактично був поділений в натурі між співвласниками. В 2006 р. гр. [PERSON] помер. Після його смерті в квартирі залишилась проживати єдиний спадкоємець - його дружина [PERSON] (відповідач по справі), яка прийняла спадщину. Таким чином, відповідач є власником 39/100 частин житлового будинку [ADDRESS] , з господарськими будівлями та співвласником земельної ділянки, яка є предметом спору. Позивач посилається на те, що на час набуття ним та [PERSON] права власності на земельну ділянку, що є предметом спору, згідно державного акта про право приватної власності на землю, 61/100 частина житлового будинку [ADDRESS] , який знаходиться на цій земельній ділянці, належала йому на підставі свідоцтва про право на спадщину від 30.10.1983 р. та договору купівлі-продажу від 23.01.1986 р. Тому, відповідно, 61/100 частина земельної ділянки належить йому згідно державного акту на право приватної власності на землю, а 39/100 частини цієї земельної ділянки належить відповідачу. Отже, земельна ділянка з розташованими на ній житловим будинком та надвірними господарськими спорудами, належить позивачу та відповідачу на праві спільної власності з визначенням часток кожного із співвласників, які складають відповідно 61/100 та 39/100 частин цього майна. Позивач вказує, що на сьогоднішній день у нього з відповідачем існує спір щодо користування спірною земельною ділянкою, а тому він бажає виділити в натурі належну йому на праві власності частку земельної ділянки. При цьому, відповідач відмовляється у добровільному порядку розділити спірну земельну ділянку, тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 06.06.2016 р. зазначена цивільна справа передана в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 21.06.2016 р., відкрито провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про виділення земельної ділянки, та призначено справу до судового розгляду. 22.09.2016 р. до суду від представника відповідача [PERSON] Г.М. надійшли письмові заперечення проти позову, відповідно до яких представник просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Заперечуючи проти позову, представник відповідача посилається на те, що [PERSON] є єдиною спадкоємицею після [PERSON] , який помер [INFO] . Їй на праві приватної власності належить 39/100 частин жилого будинку [ADDRESS] , жилою площею 43,9 кв.м. під літ. А, вбиральня під літ. Г, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 01.02.2007 р. державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Лішуновою О.М. за реєстровим № 2-172. Спірна земельна ділянка кадастровий №8000000000:69:178:0024, що розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0563 га, цільове призначення: для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, належала померлому [PERSON] , спадкоємицею якого є відповідач, та позивачу [PERSON] на праві спільної власності на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії І-КВ № 148237 від 12.02.2001 р., виданого на підставі рішення Київської міської ради від 20.05.1999 р. № 250/351 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 69-2-00547. З метою прийняття спадщини після [PERSON] , а саме частини спірної земельної ділянки, відповідачем державному нотаріусу була подана заява про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину спірної земельної ділянки було відмовлено, з тих підстав, що у державному акті на право приватної власності на землю не виділені частки. Спірна земельна ділянка рішенням Київської міської ради від 20 травня 1999 року № 250/351 була передана у спільну власність громадян [PERSON] та [PERSON] без визначення розміру їх часток. Отже, спірна земельна ділянка належить відповідачу та позивачу на праві спільної сумісної власності, а тому при вирішенні спору має застосовуватися законодавство, що регулює питання спільної сумісної власності на майно, в тому числі земельні ділянки. Вимога про поділ в натурі земельної ділянки, що належить до спільної сумісної власності, може бути задоволена виключно у випадку попереднього визначення розміру земельних часток кожного співвласника. Тому, представник відповідача вважає, що оскільки позовні вимоги не містять вимоги про визначення розміру часток співвласників у спільній сумісній власності на спірну земельну ділянку, то і провести поділ в натурі такої земельної ділянки відповідно до вимог чинного законодавства, без порушення прав відповідача як співвласника, є неможливим. Ухвалою суду від 06.04.2017 р., у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про виділення земельної ділянки, - призначено судову будівельно-технічну експертизу. 31.05.2018 р. до суду надійшов висновок експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 7183/17-41 від 29.05.2018 р. за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи. 11.09.2018 р. до суду від позивача [PERSON] надійшла заява про зміну предмету позову та уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить: встановити порядок користування земельною ділянкою, що знаходиться в [ADDRESS] , площею 0,0563 га., кадастровий номер 69178024, цільове призначення: для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, згідно Варіанту №1 Висновку судової земельно-технічної експертизи №7183/17-41 від 29.05.2018 р.; виділити йому земельну ділянку загальною площею 0,0271 га (на плані позначена зеленим кольором), що складається з трьох окремих частин: площею 0,0098 га., площею 0,0033 га. та площею 0,0140 га., межі розподілу цих ділянок зазначені в таблицях №2, №3 та №4 Варіанту №1 Висновку експертизи; [PERSON] виділити земельну ділянку загальною площею 0,0174 га. (на плані позначена рожевим кольором), що складається з трьох окремих частин: площею 0,0088 га., площею 0,0029 га. та площею 0,0057 га., межі розподілу цих ділянок зазначені в таблицях №5, №6 та №7 Варіанту №1 Висновку експертизи; в спільне користування сторін виділити земельну ділянку площею 0,0118 га. (на плані позначена жовтим кольором), виражену межами зазначеними в Таблиці №8 Варіанту №1 Висновку експертизи. 01.02.2019 р. до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на заяву про зміну предмету позову та збільшення позовних вимог, відповідно до якого відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, з огляду на наступне. Так, відповідно до умов Договору купівлі-продажу від 03.06.1987 року гр. [PERSON] купив 39/100 частин житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , що складається із однієї шлакоблочної будівлі розміром житлової площі 43,9 кв.м., зазначеної в плані літерою «А», з господарчими та побутовими будівлями та спорудами: вбиральнею, зазначеною в плані літерою «Г», гаражем під літерою «Б» та огорожею. В користування гр. [PERSON] перейшло: дві житлові кімнати розмірами 6,2 кв.м. та 11,5 кв.м., зазначені в плані відповідно цифрами 1-3 та 1-4, коридор розміром 5,4 кв.м., зазначений як 1-2, кухня розміром 9,7 кв.м., зазначена в плані 1-1, а також з господарських будівель і споруд: вбиральня під літерою «Г». Отже, в порядку спадкування їй на праві приватної власності належить 39/100 частин жилого будинку [ADDRESS] , жилою площею 43,9 кв.м. під літ. А, вбиральня під літ. Г, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 01.02.2007 р. державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Лішуновою О.М. за реєстровим № 2-172. З моменту придбання частини вказаного житлового будинку і до сьогоднішнього дня визначений порядок користування спільним житловим будинком не порушувався. Так, надані гр. [PERSON] у 1987 р. кімнати складають відокремлену частину житлового будинку, є повністю ізольовані від іншої частини будинку, мають окрему кухню, а також вхід. У технічному паспорті належні відповідачу кімнати позначені як квартира [ADDRESS] . Позивач володіє і користується іншою частиною житлового будинку, яка також є повністю ізольованою, має окрему кухню, ванну кімнату, а також самостійний вхід, і у технічному паспорті позначені як квартира [ADDRESS] . З моменту придбання у 1987 році і до 1990 року житловий будинок було реконструйовано, а саме з метою влаштування окремих входів до квартири здійснено прибудову «а4» площею 6,3 кв.м., що позначена у плані 1-5, та прибудову «аЗ» площею 5,4 кв.м. і 4,0 кв.м., що позначена в плані 2-5 і 2-6 відповідно. На земельній ділянці відповідачем було побудовано гараж «Е» із сараєм на другому поверсі «Е2», навіс «Ж», а нею - було додатково побудовано гараж «Д». В зв`язку з чим, площа належних їм з позивачем приміщень та господарських будівель змінилась, що призвело і до збільшення її частки у праві спільної часткової власності на будинок. Спірна земельна ділянка кадастровий № 8000000000:69:178:0024, що розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0563 га, цільове призначення: для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, належала померлому - [PERSON] , спадкоємицею якого є відповідач, та позивачу по справі [PERSON] на праві спільної власності на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серія І-КВ № 148237 від 12.02.2001 року, виданого на підставі рішення Київської міської ради від 20 травня 1999 року № 250/351 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 69-2-00547. Спірна земельна ділянка рішенням Київської міської ради від 20 травня 1999 року № 250/351 була передана у спільну власність громадян [PERSON] та [PERSON] без визначення розміру їх часток, що підтверджується рішенням Київської міської ради, Державним актом на право приватної власності на землю, Витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку. Отже, з урахуванням вищевикладеного, спірна земельна ділянка належить сторонам на праві спільної сумісної власності, а тому при вирішення спору має застосовуватися законодавство, що регулює питання спільної сумісної власності на майно, в тому числі земельні ділянки. Для визначення часток співвласників у праві приватної власності на земельну ділянку принципове значення є визначення часток співвласників у праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами на дату набуття права власності на земельну ділянку - 12.02.2001 року. Відповідач, обґрунтовуючи свої заперечення, посилається на те, що на момент придбання частки в спірному будинку житлова площа будинку «А» складала 43,9 кв.м., із господарських будівель і споруд на земельній ділянці були розташовані вбиральня «Г» та гараж «Б». У 1988-1990 роках в ході перепланування будинку загальна площа будинку склала 87,3 кв.м., із яких житлова площа - 49,8 кв.м. Належна їй житлова площа складає 23,6 кв.м. (проти 17,7 кв.м. - у 1987 році). Натомість належна позивачу житлова площа будинку становить 26,2 кв.м. (як і у 1987 році). Крім того, нею за власний кошт та за згодою позивача були збудовані гараж «Е» із сараєм «Е2» на другому поверсі, та навіс «Ж», а позивачем - гараж «Д». Як вказує відповідач, згідно з Актом розрахунку ідеальних часток від 26.09.2017 № 2609-17/1 інвентаризаційна вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] становить 279 737 грн. Вартість частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що належать [PERSON] , складає 173 219,9 грн., що становить 62/100 часток у спільному домоволодінні. Частка інших співвласників (позивача) відповідно складає 38/100. Вищезазначений розмір часток співвласників у вартості будинку з господарськими будівлями та спорудами підтверджується також Висновком експерта № 9178 за результатами проведення будівельно-технічної експертизи від 10 жовтня 2018 року. Тому, відповідач вважає, що станом на дату набуття у приватну власність спірної земельної ділянки частка позивача у вартості будинку становила 38/100 або 38 %, а частка відповідача - 62/100 або 62 %. В порушення вищезазначених вимог чинного законодавства, позивач бажає встановити такий порядок користування спірною земельною ділянкою, за якого йому має бути надано у користування 61/100 частина земельної ділянки, а відповідачу - відповідно 39/100. Запропоновані експертом Варіанти встановлення порядку користування земельною ділянкою відповідач вважає такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства. Експертом запропоновані варіанти порядку користування земельною ділянкою, виходячи із часток співвласників 61/100 та 39/100 відповідно, що не відповідає дійсним часткам співвласників у вартості на житловий будинок станом на дату набуття земельної ділянки у приватну власність, що порушують її права як співвласника на встановлення такого порядку користування спільною земельною ділянкою, що є пропорційним до розміру належної відповідачу частки та порушує інші права. Із запропонованих експертом варіантів, варіантом який найкраще забезпечує потреби співвласників, враховує порядок користування житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами та інші обставини, відповідач вважає Варіант 3. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені у позовній заяві, та надані докази. Відповідач та представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти позову в повному обсязі, просили відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, пояснення відповідача та представників відповідача, врахувавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що предметом спору є земельна ділянка площею 0,0563 га, яка розташована в [ADDRESS] , цільове призначення: для обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Спірна земельна ділянка кадастровий №8000000000:69:178:0024, що розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0563 га, цільове призначення: для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, належала померлому [PERSON] , спадкоємицею якого є відповідач [PERSON] , та позивачу [PERSON] на праві спільної власності на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії І-КВ № 148237 від 12.02.2001 р., виданого на підставі рішення Київської міської ради від 20.05.1999 р. № 250/351 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 69-2-00546. Так, згідно рішення Київської міської ради від 20 травня 1999 р. №250/351 «Про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок для обслуговування жилих будинків і господарських будівель» громадянам [PERSON] та [PERSON] у спільну приватну власність передана земельна ділянка площею 0,057 га по [ADDRESS] . Судом також встановлено, що на спірній земельній розташований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який на праві спільної власності належить сторонам. Так, як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] є власником 61/100 частини житлового будинку [ADDRESS] , з господарськими будівлями. До 03.06.1987 р. [PERSON] був власником всього житлового будинку, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 30.10.1983 р. - власником Ѕ частини, та згідно договору купівлі-продажу від 23.01.1986 р. - власником також Ѕ частини. Згідно умов договору купівлі-продажу, укладеного 03.06.1987 р. між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори, [PERSON] купив 39/100 частин житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , що складається із однієї шлакоблочної будівлі розміром житлової площі 43,9 кв.м., зазначеної в плані літерою «А», з господарчими та побутовими будівлями та спорудами: вбиральнею, зазначеною в плані літерою «Г», гаражем під літерою «Б» та огорожею, розташованими на земельній ділянці площею 540 кв.м. В користування гр. [PERSON] перейшло: дві житлові кімнати розмірами 6,2 кв.м. та 11,5 кв.м., зазначені в плані відповідно цифрами 1-3 та 1-4, коридор розміром 5,4 кв.м., зазначений як 1-2, кухня розміром 9,7 кв.м., зазначена в плані 1-1, а також з господарських будівель і споруд: вбиральня під літерою «Г». Відповідачу [PERSON] , в порядку спадкування після смерті [PERSON] на праві приватної власності належить 39/100 частин жилого будинку [ADDRESS] , жилою площею 43,9 кв.м. під літ. А, вбиральня під літ. Г, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 01.02.2007 р. державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Лішуновою О.М. за реєстровим № 2-172. Згідно з технічним паспортом на житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] , надані гр. [PERSON] у 1987 році кімнати складають відокремлену частину житлового будинку, є повністю ізольовані від іншої частини будинку, мають окрему кухню, а також вхід. У технічному паспорті вони позначені як квартира [ADDRESS] . Позивач по справі володіє та користується іншою частиною житлового будинку, яка також є повністю ізольованою, має окрему кухню, ванну кімнату, а також самостійний вхід, і у технічному паспорті позначені як квартира [ADDRESS] . З моменту придбання у 1987 році і до 1990 року житловий будинок було реконструйовано, а саме з метою влаштування окремих входів до квартири здійснено прибудову «а4» площею 6,3 кв.м., що позначена у плані 1-5, та прибудову «аЗ» площею 5,4 кв.м. і 4,0 кв.м., що позначена в плані 2-5 і 2-6 відповідно. Також позивачем на земельній ділянці було побудований гараж «Е» із сараєм на другому поверсі «Е2», навіс «Ж», а відповідачем - було додатково побудовано гараж «Д». Зазначені обставини сторонами не заперечувались. У відповідності до ст. 41 Конституції Україникожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Норми Конституції України є нормами прямої дії, які мають найвищу силу. Згідно ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно із ч. 2 та ч. 4 ст. 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно зі ст.ст. 364, 367 ЦК кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог ст.183 цього кодексу. За змістом частини 1 ст. 183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Відповідно до ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до ст. 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку, виникає, зокрема, при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами; при прийнятті спадщини або за рішенням суду. Порядок володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, визначений ст. 88 ЗК України, яка передбачає, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 89 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Статтею 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. При цьому, судом враховується, що право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи ( частина п`ята статті 319 ЦК України). При вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном. Встановлено, що спір між сторонами виник з приводу земельної ділянки площею 0,0563 га, яка розташована в [ADDRESS] , цільове призначення: для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, та перебуває у спільній власності [PERSON] та [PERSON] . Станом на 13.07.2016 р., згідно Технічного паспорта, виготовленого Київським міським бюро технічної інвентаризації, домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , містить такий перелік об`єктів інвентаризації: житловий будинок під літ. А; гаражі під літ. Д, Е; вбиральня під літ. Г; навіс під літ. Ж. Крім того, у технічному паспорті зазначено, що гараж під літ. «Е» та сарай під літ. «Е-2» до категорії самочинно збудованих не належать. Як встановлено судом, між співвласниками житлового будинку (сторін у справі) з 1989 року встановлений такий порядок користування земельною ділянкою, що сторони визнали в судових засіданнях: Так, фасадна частина житлового будинку (літ. А) використовується [PERSON] , тильна частина даного житлового будинку - використовується [PERSON] Гараж під літ. Д належить на праві власності [PERSON] Вбиральня під літ. Г, а також гараж під літ. Е, сарай під літ. Е-2, навіс під літ. Ж належать та використовуються [PERSON] . В тильній частині земельної ділянки розміщений огород, який використовується сторонами. Дворова частина також використовується сторонами спільно. Відповідно Висновку судової земельно-технічної експертизи від 29.05.2018 р. №7183/17-41 експертом запропоновано 3 (три) варіанти встановлення порядку користування земельною ділянкою загальною площею 0,0563 га, розташованою в [ADDRESS] , та наданою для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, кадастровий номер 8000000000:69:178:0024, між [PERSON] (61/100 ділянки) та [PERSON] (39/100 ділянки). Відповідно Висновку експерта судової земельно-технічної експертизи від 29.05.2018 р. №7183/17-41, експертом встановлено, що на місцевості склався певний порядок користування досліджуваною земельною ділянкою: -фасадна частина житлового будинку (літ. А) використовується [PERSON] , тильна частина даного житлового будинку - використовується [PERSON] ; -гараж під літ. «Д» належить на праві власності [PERSON] ; -вбиральня під літ. «Г» належить на праві власності [PERSON] ; -гараж під літ. «Е» та сарай під літ. «Е-2», побудовані [PERSON] ; -навіс під літ. «Ж» використовується [PERSON] ; -частина огороду, що розташована праворуч, використовується [PERSON] , ліворуч - [PERSON] ; -дворова частина ділянки використовується сторонами у справі спільно. Таким чином, на розгляд суду запропоновано можливі 3 (три) варіанти встановлення порядку користування земельною ділянкою з кадастровим номером 8000000000:69:178:0024, які виконані із врахуванням порядку користування ділянкою, який вже склався. Всі варіанти встановлення порядку користування земельною ділянкою запропоновані згідно зовнішніх меж земельної ділянки, координати яких надані Головним управлінням Держгеокадастру. Звертаючись до суду з позовом, позивач [PERSON] , відповідно до заяви про зміну предмету позову та уточнення позовних вимог, просить: встановити порядок користування земельною ділянкою, що знаходиться в [ADDRESS] , площею 0,0563 га., кадастровий номер 69178024, цільове призначення: для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, згідно Варіанту №1 Висновку судової земельно-технічної експертизи №7183/17-41 від 29.05.2018 р.; виділити йому земельну ділянку загальною площею 0,0271 га (на плані позначена зеленим кольором), що складається з трьох окремих частин: площею 0,0098 га., площею 0,0033 га. та площею 0,0140 га., межі розподілу цих ділянок зазначені в таблицях №2, №3 та №4 Варіанту №1 Висновку експертизи; [PERSON] виділити земельну ділянку загальною площею 0,0174 га. (на плані позначена рожевим кольором), що складається з трьох окремих частин: площею 0,0088 га., площею 0,0029 га. та площею 0,0057 га., межі розподілу цих ділянок зазначені в таблицях №5, №6 та №7 Варіанту №1 Висновку експертизи; в спільне користування сторін виділити земельну ділянку площею 0,0118 га. (на плані позначена жовтим кольором), виражену межами зазначеними в Таблиці №8 Варіанту №1 Висновку експертизи. Заперечуючи проти позову, відповідач [PERSON] вважає, що запропоновані експертом Варіанти встановлення порядку користування земельною ділянкою не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки експертом запропоновані варіанти порядку користування земельною ділянкою, виходячи із часток співвласників 61/100 та 39/100 відповідно, що не відповідає дійсним часткам співвласників у вартості на житловий будинок станом на дату набуття земельної ділянки у приватну власність. Відповідач вважає, що саме в запропонованому Варіанті 3 земельні ділянки, які надаються сторонам є найбільш наближеними до часток 61/100 та 39/100; ділянка, що залишається у спільному користуванні забезпечує безперешкодний та вільний доступ обох співвласників до належних їм приміщень, господарських будівель і споруд, забезпечуються рівні умови доступу співвласників до плодових і садових дерев та до частини земельної ділянки, що є вільною від забудови, пропорційно до часток. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 р. №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов`язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі. Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. При цьому, пунктом 22-1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 р. №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що відповідно до статей 1225 ЦК і 131 ЗК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, а також право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004р. №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» слідує, що у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір`я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. Верховний суд України своєю Ухвалою від 15 травня 2017 року по справі № 6-841цс16 дійшов до наступного висновку, якщо погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що саме за варіантом №1 висновку судової земельно-технічної експертизи №7183/17-41 від 29.05.2018 року в повній мірі враховані розміщені на земельній ділянці будівлі і споруди, обставини щодо фактичного користування сторонами будівлями і спорудами, які сторонами не оспорювалися в суді, забезпечується вільне користування кожним зі співвласників належним йому майном з урахуванням розміру їх часток у вказаному майні. Варіант №1 запропонований експертизою, максимально відповідає встановленому порядку користування спірною земельною ділянкою, який був встановлений ще між попередніми співвласниками житлового будинку та земельної ділянки. Також цей порядок користування земельною ділянкою повністю враховує порядок користування приміщеннями житлового булинку та господарськими спорудами, який був встановлений попередніми співвласниками та існує між позивачем та відповідачем. При цьому, Варіант №3 запропонований експертизою, передбачає надання у користування [PERSON] частини огороду, що наразі використовується [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача зазначив, що позивач [PERSON] категорично не погоджується та заперечує щодо встановлення порядку користування спірною земельною ділянкою за Варіантом №3, оскільки частина огороду, що за Варіантом №3 буде надана в користування [PERSON] , має багаторічні насадження та на сьогодні перебуває в його користуванні. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] про встановлення порядку користування земельною ділянкою загальною площею 0,0563 га, розташованою в [ADDRESS] , цільовим призначенням якої є: обслуговування житлового будинку та господарських будівель, кадастровий номер 8000000000:69:178:0024, між її співвласниками [PERSON] та [PERSON] за варіантом №1 висновку судової земельно-технічної експертизи №7183/17-41 від 29.05.2018 р.

Outcome: approved