Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-11 00:00:00

Позивач [PERSON] в жовтні 2017 року звернулась до суду із вимогами до [PERSON] про стягнення утримання дружини під час вагітності та досягнення дитиною трирічного віку. Позовні вимоги мотивує тим, що з 30 червня 2011 року вона уклала з відповідачем шлюб. З лютого 2017 року вони проживають окремо, останнім часом відповідач став уникати спілкування, відноситься до нею зі зверхністю та неповагою, ображає її, не надає матеріальної допомоги на її утримання. На даний час вона працює, отримує заробітну плату, однак, в майбутньому вона змушена буде покинути роботу в зв'язку з відпусткою по пологам та по догляду за дитиною, оскільки на даний час вона вагітна. Відповідач працює, отримує гідну заробітну плату, а тому вона змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права на її утримання. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримує та просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання під час вагітності та досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 50% від усіх офіційних видів доходів та нарахувань щомісячно з часу звернення до суду. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, пояснили, що [PERSON] дійсно є дружиною відповідача, однак вагітна вона від іншого чоловіка, а тому відповідач не повинен сплачувати аліменти на утримання позивача. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (присвоїла прізвище після реєстрації шлюбу «[PERSON]») 30 червня 2011 року зареєстрували шлюб (а.с. 5). Згідно довідки № 217 від 10 жовтня 2017 року, [PERSON] перебуває на обліку з приводу вагітності в жіночій консультації Філії № 2 КНП «ДКЦ Дніпровського району м. Києва» (а.с. 11). Згідно ч. 4 ст. 49 СК України, вагітній дружині мають бути створені в сім»ї умови для збереження її здоров'я та народження здорової дитини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 84 СК України, дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Згідно ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. За нормами ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні відповідач пояснив, що він не є батьком дитини позивача, дана обставина підтверджена самим позивачем. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, пояснення сторін по справі,

Outcome: partial