Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-28 00:00:00

Позивач [PERSON] дитячий\~будинок-інтернат\~ім..[PERSON]звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача, на його користь аліменти на утримання [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення повноліття; стягнути аліменти з [PERSON], [INFO] за минулий час , за останні 10 років; винести ухвалу про оголошення [PERSON] в розшук. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що на повному державному забезпеченні в [PERSON] дитячому будинку-інтернаті ім. В. Синяговського перебуває [PERSON], відповідно до наказу № 323 від 20.11.2006 року. Хлопець прибув до ЗБДІ ім.. [PERSON] по путівці Управління соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації № 181 від 19.06.2006 року з Кременчуцького обласного спеціалізованого будинку дитини з діагнозом мікроцефалія, глибока розумова відсталість, спастичний тетропарез (IIIпрофіль). Відповідно до свідоцтва про народження І-КЕ №099823 від 06.11.2002 року матірю дитини записана [PERSON], [INFO]. Мати від дитини відмовилася та залишила дитину в пологовому будинку і з того часу участі в житті дитини не приймала, до інтернату не приїжджала, життям та станом здоровя не цікавилася. Кошти на рахунок дитини чи інтернатного закладу для цільового призначення на утримання [PERSON] від [PERSON] не надходили. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтава від 16.07.2007 року [PERSON] було позбавлено батьківських прав, що не звільняє її від обовязку щодо утримання дитини. Звязок з матірю \~ \~ \~ \~[PERSON] був утрачений з періоду винесення рішення про позбавлення батьківських прав, місце реєстрації не відомо, тому вважають що її необхідно оголосити у розшук. Ухвалою від 08 лютого 2019 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не зявився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, в якій підтримав позовні вимоги. Відповідач [PERSON], яка про час та дату судового засідання повідомлена належним чином за останнім відомим місцем проживання, та шляхом поміщення оголошення на офіційному веб-сайті\~судової влади\~України,в судове засідання повторно не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності, відкладення розгляду справи до суду не надходили. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії І-КЕ №099823, виданого 06.04.2010 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м.Полтава вбачається, що 03.08.2002 року народився [PERSON], актовий запис № 354, У графі батько зазначений [PERSON], у графі мати [PERSON] (а.с. 4). Як вбачається із заяви від 04.11.2002 року [PERSON] від сина відмовилася та залишила дитину в пологовому будинку ( а.с.3 на звороті). Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 16.07.2007 року [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Рішення - набрало законної сили 27.07.2007 року. ( а.с.3). На даний час [PERSON] перебуває на повному державному забезпеченні в [PERSON] дитячому будинку-інтернаті ім. В. Синяговського відповідно до наказу № 323 від 20.11.2006 року. До вказаного закладу [PERSON] прибув відповідно до путівки Управління соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації № 181 від 19.06.2006 року з Кременчуцького обласного спеціалізованого будинку дитини з діагнозом мікроцефалія, глибока розумова відсталість, спастичний тетропарез (IIIпрофіль) ( а.с. 4 на звороті). Суд зазначає, що згідно з вищевказаними встановленими обставинами вбачається, що відповідачка не надає добровільно матеріальну допомогу на утримання сина. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці признають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здатностей та фінансових можливостей. Відповідно до\~ст.180 СК України\~батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 ст. 166 ЦПК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.2 ст. 193 СК України, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров'я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. Частиною 3\~статті 181 СК України\~встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно положень частини 1\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Встановлено, що суду не надано жодного доказу наявності у відповідача інших утриманців, щодо стану здоровя, та матеріального становища. Частиною 2\~ст. 182 СК України\~визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до\~ст. 183 СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Суд,\~враховуючи викладене, прийшов до висновку про задоволення позову в частині стягнення аліментів із відповідача на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частини її доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня звернення до суду, що буде відповідати інтересам дитини та не порушувати прав відповідача. Стосовно позовної вимоги про стягнення аліментів за минулий час, то в цій частині суд не вбачає підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2\~ст.191СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Позивачем всупереч зазначених вимог не надано жодних доказів в підтвердження обставин щодо вжиття заходів для одержання аліментів з відповідача та свідоме ухилення останньої від їх сплати. Тому у задоволенні вимоги про стягнення аліментів за минулий час слід відмовити, оскільки обставини, на які посилається позивач в обґрунтування позовних вимог про стягнення аліментів за минулий час, не доведені належними та допустимими доказами. Вирішуючи питання позивача в частині оголошення розшуку відповідача, слід звернути увагу на наступне. У відповідності до вимог\~ст. 438 ЦПК України, розшук боржника оголошується за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача. Питання про оголошення розшуку боржника є процесуальним питанням, яке вирішується в порядку виконання рішення за мотивованим поданням державного виконавця після вчинення всіх необхідних виконавчих дій по встановленню його місця перебування та реєстрації, тощо. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині, як такі, що заявлені передчасно. У відповідності до\~ст. 141 ЦПК України\~відповідач повинен відшкодувати на користь держави судовий збір у розмірі 768 гривень 40 коп. Окрім того, згідно\~ст.\~430\~ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial