Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

Позивач 27.11.2018 року звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що на посаді директора ОСББ «Сенявіна 26» з 15.06.2016 року по 11.07.2017 року перебувала відповідач [PERSON] . В період з 19.04.2017 року по 04.05.2017 року відповідач без належних на те підстав, всупереч чинному законодавству та інтересам мешканці, не допустила до проведення позапланової перевірки головного державного інспектора з питань дотримання законодавства про працю, внаслідок чого на ОСББ було накладено штраф в розмірі 9600,00 гривень. Таким чином, внаслідок протиправних дій відповідача ОСББ була нанесена матеріальна шкода в розмірі 12324,49 гривень, яка складається із наступного: 9600,00 гривень штраф за недопуск державного інспектора до перевірки, 960,00 гривень виконавчий збір, 1600,00 гривень судовий збір за оскарження постанови про накладення штрафу. Позивачем була надіслана відповідачу претензія щодо відшкодування шкоди, яка відповідачем залишена поза увагою. У зв`язку з чим, просить стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 12324,49 гривень та понесені судові витрати по справі. Ухвалою суду від 14.01.2019 року відкрито провадження у справі за правилам спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 19.02.2019 року відповідач [PERSON] надала до суду відзив на позовну заяву, згідно якого просить у задоволенні позову відмовити, зазначила, що посилання позивача на норми ст.1190 ЦК України є помилковим та не обґрунтовує виникнення у позивача права вимоги щодо стягнення з відповідача коштів. Штраф накладений саме на юридичну особу органами Держпраці України, а сам факт перебування відповідача у трудових відносинах з позивач не тягне за собою стягнення коштів саме з відповідача. Виконуючи функції голови правління ОСББ «Сенявіна 26», відповідач діяла у відповідності до Статуту ОСББ та Посадової інструкції голови правління. Постановою про накладення штрафу на позивача не зафіксовано факту порушення відповідачем своїх трудових обов`язків, отже відповідач вказує на те, що нею не вчинено порушення трудових обов`язків, що могли призвести до завдання позивачу шкоди. Крім цього, відповідач не мала можливості здійснювати перешкоди у проведення перевірки інспектором Головного управління Держпраці у Херсонській області, оскільки 19.04.2017 року вона перебувала у відпустці та в акті не зазначено прізвище особи, яка здійснила не допуск до проведення перевірки, тому відсутні докази винної дії саме відповідача. Разом з цим, відповідач вказує на те, що заявлені позивачем суми витрат, понесених позивачем на сплату судового збору та виконавчого збору не належать до витрат, що відносяться до сфери обмеженої матеріальної відповідальності керівників підприємств, установ, організацій, такі витрати не мають нічого спільного з трудовими відносинами позивача та відповідача, тому не можуть складати предмет спору. Тим більше, що оскарження постанови про накладення штрафу є реалізацією права, а не обов`язку позивача на захист порушеного права. Після звільнення відповідач ОСББ свідомо ухилялося від добровільної сплати штрафу, що призвело до витрат по сплаті виконавчого збору. З урахуванням викладеного, позивач вважає позов необґрунтованим та просить відмовити у його задоволенні та стягнути на свою користь судові витрати, що будуть понесені у зв`язку із розглядом справи. 29.05.2019 року позивач надав до суду відповідь на відзив, в якій вказує на те, що в постанові про накладення штрафу від 23.05.2017 року вказано, що голова правління ОСББ «Сенявіна 26» Мороз О.О. в порушення абзацу шостого частини другої статті 265 КЗпП України у період з 19.04.2017 року по 04.05.2017 року не допустила до проведення позапланової перевірки головного інспектора з питань дотримання законодавства про працю. Таким чином, у відповідача було більше 10 днів для того або допустити уповноважених осіб ГУ Держпраці до перевірки та надати відповідні документи. Наказ про відпустку позивач вважає таким, що підписаний заднім числом, оскільки відповідач отримувала відпустці кошти лише 19.05.2017 року, а не в квітні, що свідчить про сумнівність наказу. Крім цього, у наказі про відпуску відповідач як голова правління усю відповідальність за ведення справ на підприємстві залишила за собою, що підтверджує завдання шкоди позивачу діями відповідача. З урахуванням викладеного, позивач вважає відзив необґрунтованим та просить задовольнити позов в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Заперечував проти застосування строку позовної давності, посилався на те, що позивачем такий строк не пропущений. В останнє судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, якою наполягає на задоволенні позовних вимог, просить стягнути з відповідача шкоду та задовольнити позов в повному обсязі, справу просить розглянути у його відсутність. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнали,заперечували проти їх задоволення з підстав, викладених у відзиві. Крім того, до позовних вимог просили застосувати строк позовної давності. В останнє судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені у встановленому законом порядку. Представник відповідача [PERSON] надала до суду заяву, якою просить справу розглянути без участі відповідача та її представника, просить відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у заявах та заяві про застосування строку позовної давності. Дослідивши матеріали справи, допитавши свідка, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ч.1ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно цієї статті визнаються, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до статті 1 Кодексу законів про працю України цей Кодекс регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Таким чином, питання компенсації шкоди, завданої працівником роботодавцю в межах судових правовідносин регулюються нормами Кодексу законів про працю України, як спеціальними нормами, з урахуванням всіх особливостей та специфіки аспектів саме трудового права. Згідно пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 №14 «Про судову практику про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» за шкоду, заподіяну внаслідок порушення удових обов`язків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває в трудових відносинах. За вимогами інших осіб, що ґрунтуються неналежному виконанні працівником своїх трудових обов`язків (відшкодування шкоди їх майну, здоров`ю, виплаченої пенсії, допомоги по соціальному страхуванню тощо), в силу статті 441 Цивільного кодексу України, відповідає підприємство, перед яким винний працівник несе матеріальну відповідальність у порядку регресу за нормами трудового законодавства. Відповідно до статті 130 Кодексу законів про працю України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винним протиправними діями (бездіяльністю) працівника. При визначені загальних принципів матеріальної заінтересованості трудового колективу в результатах господарської діяльності, частиною другою статті 252-5 Кодексу законів про працю України передбачено, що відшкодування підприємством збитків, заподіяних іншим організаціям і державі, сплата штрафів, неустойок та інших санкцій, встановлених законодавством, провадиться за рахунок госпрозрахункового доходу колективу. Власник або уповноважений ним орган визначає конкретні підрозділи і працівників, винних у заподіянні збитків, що їх зазнало підприємство, доводить про це до відома трудового колективу і покладає на конкретні підрозділи і працівників майнову (матеріальну) відповідальність відповідно до законодавства. Згідно ст.138 Кодексу законі про працю України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу. З урахуванням викладеного, доведенню підлягають: порушення працівником покладених на нього трудових обов`язків; нанесення прямої дійсної шкоди; вина в діях або бездіяльності працівника; \~ \~ \~ \~прямий причинний зв`язок між протиправною та винною дією чи бездіяльністю працівника та шкодою, яка настала. Судом встановлено згідно наказу №1-к від 14.06.2016 року ОСББ «Сенявіна 26» «Про прийняття на роботу» з 15.06.2016 року [PERSON] призначено на посаду голови правління ОСББ «Сенявіна 26» з окладом відповідно до штатного розкладу. Протоколом зборів правління ОСББ «Сенявіна 26» від 12.05.2016 року підтверджується обрання [PERSON] головою правління, її заступником обрано [PERSON] . Постановою про накладення штрафу уповноваженими особами №163с від 23.05.2017 року Головного управління Держпраці у Херсонській області встановлено, що голова правління ОСББ «Сенявіна 26» Мороз О.О. в порушення абзацу шостого частини другої статті 265 КЗпП України у період з 19.04.2017 року по 04.05.2017 року не допустила до проведення позапланової перевірки головного державного інспектора з питань дотримання законодавства про працю за зверненням [PERSON] та накладено на ОСББ «Сенявіна 26» штраф у розмірі 9600,00 гривень. З акту про недопуск до перевірки та створення перешкод при виконанні своїх службових обов`язків від 19.04.2017 року встановлено, що головним державним інспектором Головного управління Держпраці у Херсонській області Новосад Н.В. для проведення перевірки пред`явлені документи голові правління [PERSON] : направлення на проведення перевірки від 11.04.2017 року №515, перелік документів, необхідних для висвітлення питань у зверненні [PERSON] від 27.03.2017 року. Керівник відмовилась отримувати зазначені документи, вийшла зі свого кабінету. Інспектором викликаний наряд поліції для документального оформлення факту перешкоди суб`єктом господарювання у виконанні своїх службових обов`язків щодо проведення перевірки. Виклик працівників поліції підтверджується також повідомленням ХВП ГУНП в Херсонській області від 19.09.2019 року №36/119аз, згідно якого вказане звернення зареєстровано у журналі єдиного обліку за №10135 від 19.04.2017 року. Разом з цим, згідно наказу №12 ОСББ «Сенявіна 26» від 03.04.2017 року «Про надання відпустки голові правління [PERSON] » відповідачу було надано основну щорічну відпустку терміном 4 календарні дні з 18 по 21 квітня 2017 року, до роботи вона мала стати з 24.04.2017 року з урахуванням вихідних днів 22, 23 квітня 2017 року. З урахуванням встановленого, відповідач в день складання акту 19.04.2017 року перебувала у відпустці, а тому не могла чинити перешкоди при проведенні перевірки інспектором Головного управління Держпраці у Херсонській області. Інших доказів того, що [PERSON] вчинено порушення трудових обов`язків, що могли призвести до завдання позивачу шкоди, суду не надано. Крім того, у разі виявлення порушень передбачених статтею 188-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення (невиконання законних вимог посадових осіб Держпраці щодо усунення порушень законодавства про охорону праці або створення перешкод для діяльності Держпраці) посадова особа Держпраці має право скласти протокол про адміністративне правопорушення відносно посадових осіб суб`єкта господарювання. Проте, інспектором Головного управління Держпраці у Херсонській області протоколів про адміністративне правопорушення за статтею 188-4 КУпАП щодо [PERSON] не складалось. Таким чином, суду не надано доказів того, що відповідачем особисто вчинялись дії, що є порушенням трудових обов`язків та призвели до застосування до ОСББ «Сенявіна 26» штрафних санкцій. Постановою від 11.08.2017 року державним виконавцем Суворовського РВДВС м.Херсон ГТУЮ у Херсонській області відкрито виконавче провадження №54489158 з примусового виконання постанови №163с від 23.05.2017 року ГУ Держпраці у Херсонській області про стягнення з ОСББ «Сенявіна 26» штрафу в сумі 9600,00 гривень. Крім суми штрафу постановлено стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 960 гривень. Постановою від 26.10.2018 року державним виконавцем Суворовського РВДВС м.Херсон ГТУЮ у Херсонській області закінчено виконавче провадження з примусового виконання постанови №163с від 23.05.2017 року ГУ Держпраці у Херсонській області про стягнення з ОСББ «Сенявіна 26» штрафу в сумі 9600,00 гривень. На підтвердження сплати ОСББ «Сенявіна 26» суми штрафу на рахунок ВДВС Суворовського РУЮ позивачем надано меморіальний ордер від 25.10.2018 року на суму 10760,00 гривень. Згідно протоколу №14 зборів правління ОСББ «Сенявіна 26» від 11.07.2017 року головою зборів є [PERSON] та за результатами голосування прийнято рішення щодо оскарження постанови про накладення штрафу на ОСББ «Сенявіна 26» Державною службою Держпраці Херсонської області від 23.05.2017 року в сумі 9600,00 гривень в судовому порядку зі сплатою судового збору в сумі 1600,00 гривень. Згідно наказу №16 ОСББ «Сенявіна 26» [PERSON] надано невикористану частину щорічної основної відпустки з 06.07.2017 року на календарні дні, та у відпустку за власний рахунок з 08 липня 2017 року на 4 календарні дні. Знімає з себе обов`язки голови правління ОСББ «Сенявіна 26» з 11.07.2017 року за власним бажанням, ст.38 КЗпП України. Протоколом №15 від 11.07.2017 року зборів правління ОСББ «Сенявіна 26» знято з [PERSON] повноваження голови правління ОСББ «Сенявіна 26» за власним бажанням та обрано виконуючого обов`язки голови правління ОСББ «Сенявіна 26» [PERSON] з правом підпису до рішення загальних зборів. Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.10.2017 року апеляційну скаргу ОСББ «Сенявіна 26» повернуто апелянту у зв`язку з невиконанням ухвали суду від 17.08.2017 року про залишення апеляційної скарги без руху. Ухвалою встановлено, що постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 31.07.2017 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСББ «Сенявіна 26». Позивачем пред`явлено до відповідача позовну вимогу про стягнення суми заподіяної шкоди в розмірі 12324,49 гривень, яка складається із: 9600,00 гривень штрафу за не допуск державного інспектора до перевірки, 960,00 гривень виконавчого збору, 1600,00 гривень судового збору за оскарження постанови про накладення штрафу. Проте, заявлені суми зі сплати судового збору за оскарження постанови про накладення штрафу у розмірі 1600,00 гривень та виконавчого збору у розмірі 960,00 гривень є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на трудовому законодавстві та стягненню з відповідача не підлягають. Щодо суми штрафу за не допуск державного інспектора до перевірки у розмірі 9600,00 гривень, суд дійшов висновку, що вона також не підлягає стягненню з відповідача з огляду на наступне. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 133 Кодексу законів про працю України у відповідності з законодавством обмежену матеріальну відповідальність несуть, зокрема, керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступники - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами працівникам, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних, грошових чи культурних цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям. Отже, пункт 2 частини 1 статті 133 Кодексу законів про працю України встановлює обмежену матеріальну відповідальність окремого кола працівників: керівників підприємств, установ, організацій, їх структурних підрозділів та їх заступників. В пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 зазначено: «До зайвих грошових виплат відносяться, зокрема, суми стягнення штрафів, заробітної плати, виплачені звільненому працівникові у зв`язку з затримкою з вини службової особи видачі трудової книжки, розрахунку, неправильним формулюванням причин звільнення, тощо. При виявленні безпосередніх заподіювачів шкоди, викликаної виплатою зайвих сум, знищенням чи зіпсуттям матеріальних цінностей, вони зобов`язані відшкодувати шкоду в межах, встановлених законодавством. Зазначені вище службові особи в цих випадках несуть матеріальну відповідальність в межах свого середньомісячного заробітку за ту частину шкоди, що не відшкодована безпосередніми заподіювачами її. При цьому загальна сума, що підлягає стягненню, не повинна перевищувати заподіяну шкоду. На них самих покладається матеріальна відповідальність у зазначених межах, якщо з їх вини не було своєчасно вжито заходів до стягнення шкоди з безпосередніх заподіювачів її й таку можливість підприємство втратило». Разом з цим, судом не встановлено вчиненням відповідачем дій, що призвели до завдання шкоди ОСББ «Сенявіна 26», а тому заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Суд не приймає до уваги покази допитаної в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] зі сторони позивача, яка вказала, що [PERSON] під час виконання обов`язків голови правління ОСББ «Сенявіна 26», допустила порушення трудового законодавства, як такі, що не спростовують висновок суду. Свідок також зазначила, що вона не може підтвердити знаходження [PERSON] в офісі в день складання акту 19.04.2017 року, оскільки з 18.04.2017 року по 21.04.2017 року [PERSON] перебувала у відпустці. Щодо заяви про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.5 ст.267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Виходячи із змісту зазначеної норми, відсутність поважних причин пропущення позовної давності є підставою для відмови у позові лише за доведеності порушення прав позивача. Проте, якщо підстав вважати порушеним право позивача не вбачається, суд має відмовити у позові по суті позовних вимог. Положення закону про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб`єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж під час розгляду справи буде встановлено, що у позивача немає суб`єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд відмовляє в позові не через пропущення позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги. З огляду на те, що суд відмовляє у задоволенні позову за недоведеністю позовних вимог, заява про застосування строку позовної давності застосовуватися не може. При цьому в межах строків позовної давності підлягає захисту тільки порушене право. Щодо заявленої відповідачем вимоги про стягнення з позивача на її користь судових витрат, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні, оскільки відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження їх понесення відповідачем.

Outcome: dismissed