Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] , від імені та в інтересах якої діють\~ представники [PERSON] та [PERSON] звернулася до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування, в якій зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON] , яка на день смерті була зареєстрована та постійно мешкала за адресою: [ADDRESS] . Після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається з частки квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . На час смерті матері вона мешкала з нею. У 2015 році позивачка звернулась до нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину. 14 травня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Трач Г.М. їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищезазначену квартиру, оскільки з наданих нею правовстановлюючих документів неможливо визначити долю померлої у спільному майні, про що була винесена відповідна постанова. Спірна квартира була придбана 2 листопада 1998 року за договором купівлі-продажу (біржовий контракт № 23305) власниками стали її мати [PERSON] та її донька - [PERSON] . Квартира була їх спільною власністю. Рішенням суду біржовий контракт був визнаний дійсним. Разом з тим, ні в\~ біржовому контракті, ні в рішенні суду не було визначено саме долі [PERSON] та відповідачки, що є перешкодою для отримання нею свідоцтва про право на спадщину. У зв`язку з чим просить\~ визначити за відповідачкою [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] та визнати за нею право власності на 1/2 частку вищезазначеної квартири в порядку спадкування після смерті [PERSON] , що настала [INFO] грудня [INFO] . Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 серпня 2019 року відкрито провадження у справі та справу призначено до підготовчого судового засідання на 27 вересня 2019 року (а.с.45). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 вересня 2019 року підготовче провадження в справі було закрито та\~ справу призначено до розгляду по суті на 05 листопада 2019\~ року (а.с.58-59). Позивач та її представники в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали суду заяву про слухання справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду відзив на позов, в якому зазначила, що позов визнає повністю та не заперечує проти визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування та визначення за нею права власності на 1/2 частку зазначеної квартири, просить справу розглянути за її відсутності. Виходячи з викладеного, відповідно до вимог ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін, без фіксації судового процесу, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). У відповідності до ст. 368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище « [PERSON] »), народилася [INFO] , її матір`ю є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Відповідно до Біржового контракту № 23305 (договору купівлі продажу) квартири від 02 листопада 1998 року, посвідченого генеральним директором\~ Маріупольської універсальної товарної біржі, продавці [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та покупці - [PERSON] , [PERSON] , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON] ,\~\~ придбали квартиру [ADDRESS] . (а.с 6) З біржового контракту вбачається, що під час придбання квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] відповідачка по справі -\~ [PERSON] \~ була неповнолітньою та фактично контракт від її імені підписала позивачка -\~ [PERSON] , була домовленість щодо рівності часток, були вкладені рівні частки у грошовому еквіваленті, тому і кожний з співвласників став власником\~ 1/2 частки у спільній сумісній власності. Разом з тим, зазначена домовленість не була закріплена у біржовому контракті. З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22 квітня 2014 року за [PERSON] та [PERSON] \~ зареєстровано квартиру за адресою: [ADDRESS] . (а. с. 7). Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області\~ від 16 липня 2007 року по справі № 2-2234, біржовий контракт № 23305 (договір купівлі-продажу) квартири [ADDRESS] , укладений [ADDRESS] листопада 1998 року зареєстрований на Маріупольської універсальної товарної біржі визнано дійсним. (а.с.8) Згідно ст. 370 ЦК України у випадку виділення частки в праві спільної сумісної власності вважається, що частки кожного із співвласників в праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлене за домовленістю співвласників або законом, або рішенням суду. Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що засвідчує його право власності. Доказів щодо наявності домовленості між співвласниками щодо розміру їх часток суду не надано, у зв`язку з чим, суд виходить з презумпції рівності часток та визначає, що частка кожного співвласника [PERSON] та [PERSON] , яка\~\~ у спільній сумісній власності на квартиру є рівною і становить в даній справі по 1/2 частині квартири. Враховуючи вищезазначене,суд вважає позовні вимоги щодо визначення часток співвласників квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , рівними, а тому\~ підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на частку квартири, що належала її померлій матері [PERSON] , суд встановив наступне. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 06 грудня 2014 року, виданого відділом реєстрації смерті у м.Києві, [PERSON] померла [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 20826. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14 травня 2019 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Трач Г.М., відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] після померлої матері [INFO] [PERSON] , до визначення частки померлої у праві власності на квартиру (а.с.19.) Згідно витягу із Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Трач Г.М. 04.06.2015 року заведено спадкову справу № 57527109. Згідно зі ст. 1268 ч.5 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться у листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Аналізуючи вищевказані норми закону, суд вважає, що позивач позбавлений можливості іншим шляхом захистити своє право власності на спадщину за законом, до складу якої входить нерухоме майно, а тому приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання права власності на 1/2 частку квартири в порядку спадкування за законом підлягають задоволенню в порядку ст. 1216, ст. 1217, ст.16 ЦК України, так як способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved