Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

Позивач 22.01.2016 року звернулась до суду з позовом, в якому просила ухвалити рішення, яким встановити факт проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] в період з 2007 року до 31 жовтня 2014року. Встановити факт знаходження [PERSON] на утриманні [PERSON] у період з 2007 року до 31 жовтня 2014 року. Свої вимоги мотивувала тим, що приблизно з кінця 2007 року початку 2008 року вона, [PERSON], та [PERSON] почали проживати разом як сімя за адресою: м.\~Одес а, [ADDRESS], вели спільне господарство, допомагали один одному справлятися з виникаючими проблемами та мали спільний бюджет. Позивач стверджує, що вона дбала про здоров'я [PERSON], її матеріальну та моральну стабільність, оскільки померла не мала жодних джерел для існування, вона забезпечувала [PERSON] харчами та ліками, одягом та взуттям. Зазначає, що 31 жовтня 2014 року [PERSON] померла, а весь спектр витрат на її поховання вона взяла на себе. [PERSON] заповіту не залишила, так як помирати не збиралась, що у теперішній час перешкоджає Позивачу оформити спадщину у встановленому законом порядку. Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даною заявою. Представник позивача - [PERSON] (діє на підставі довіреності від 26.11.2014 року) у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, надав оригінали правовстановчих та особистих документів померлої, а також оригінали договорів від 06.06.2008 року, від 15.04.2013 року та від 20.04.2013 року щодо проведення ремонтних робіт та благоустрою квартири. Також він пояснив, що [PERSON] та [PERSON] протягом довгого періоду часу проживали разом однією сім'єю, так як близьких та рідних людей у [PERSON] не залишилось. Вони вели спільне господарство, разом вирішували повсякденні питання, справлялися з виникаючими проблемами, мали спільний бюджет. [PERSON] дбала про здоров'я [PERSON] її матеріальну та моральну стабільність. Оскільки померла практично не мала жодних джерел існування, весь тягар витрат утримання [PERSON] прийняла на себе.\~Заявник забезпечувала [PERSON] харчами та ліками, одягом та взуттям. Також, [PERSON] самостійно намагалася повноцінно забезпечувати квартиру, в якій вони проживали, предметами першої необхідності, створити затишок у оселі та придбати необхідні побутові прилади та прибори.\~\~\~\~\~\~ Представник відповідача [PERSON] (діє на підставі довіреності від 18.02.2016 року) у судове засідання з'явився, проти заявлених позовних вимог заперечував. Дослідивши матеріали справи, з урахуванням пояснень осіб, які брали участь у справі, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням органу приватизації від 04 січня 1998 року квартира [ADDRESS] була передана в приватну спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON] Після смерті матері, [PERSON], [PERSON] звернулась до суду з позовом про визначення часток у праві спільної сумісної власності та визнання права власності на 1/2 частину вказаної квартири в порядку спадкування за законом. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27.10.2004 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені, визначено, що частки у спільній сумісній власності є рівними та визнано за позивачем право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері (а.с.56). Зазначене рішення [PERSON] зареєструвала в КП «ОМБТІ та РОН», що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.02.2005 року (а.с.55). У судовому засіданні встановлено, що 31 жовтня 2014 року померла [PERSON], про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті [PERSON] міського управління юстиції складено відповідний актовий запис за № 11010, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [PERSON] 1-ЖД №\~392371.\~\~ Після її смерті відкрилась спадщина на частину квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1216, 1217 та 1220\~ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) та здійснюється за заповітом, або за законом та відкривається внаслідок смерті цієї особи. У відповідності зі\~ст. 1223 ЦК\~у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 1264 ЦК України\~особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини мають право за законом на спадкування в четвертій черзі. Відповідно до ст.. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. За правилами\~ст. 234 ЦПК України, в порядку цивільного судочинства розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до змісту роз'яснень, що містяться у\~Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою, про встановлення фактів що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обовязки інших осіб та (або), за наявності інших спадкоємців та спору між ними. Відповідно до п.1\~ст.256 ЦПК України\~суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, тощо. Пунктом 23 Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», викладена правова позиція в якій зазначено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Також, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 256 ЦПК може бути встановлено факт перебування фізичної особи на утриманні, що має значення для одержання свідоцтва про право на спадщину, призначення пенсії чи відшкодування шкоди за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо. Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у вигляді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо. Ні отримання непрацездатною особою пенсії, ні її окреме проживання від спадкодавця не можуть бути перешкодою для визнання факту перебування на утриманні. Відповідно до п.18 Постанови пленуму ВСУ від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах що мають юридичне значення», встановлено, що рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх отримання. У судовому засіданні з пояснень [PERSON] та свідків встановлено, що у будь-якому шлюбі вона ніколи не перебувала та проживала в [INFO] разом зі своїми батьками . Приблизно у 2007 році вона познайомилась та зблизилась із своєю сусідкою [PERSON], яка на той час була одинокою, літньою людиною, пенсіонером. Між ними склались добрі стосунки, і в той час вона була вагітна, але чоловіка не мала, у звязку з чим у неї були дуже погані стосунки з батьками і вона не знала що робити і де жити. І якось у дворі при розмові з сусідкою [PERSON] , та її пожаліла та запропонувала перейти жити до неї, оскільки остання проживала сама, у неї нікого не було з рідних, там були погані житлові умови та з скрутним матеріальним становищем [PERSON], було запропоновано [PERSON] переїхати проживати до неї в квартиру, тобто сусідки для кращого утримання та допомоги, так як остання потребувала матеріальної допомоги та догляду. Позивачка проживала в спірній квартирі з моменту народження її дитини- з серпня 2007р. , вона є матірю-одиночкою, їй [PERSON] допомагала доглядати та виховувати сина., проживали дружньо однією сімєю до її смерті, позивачка утримувала її, оскільки пенсія була дуже мала 1070 грн., потребувала допомоги у лікуванні та придбанні ліків, здійснила в квартирі ремонт. Всі витрати повязанні з її похованням позивач взяла на себе, вважаючи її близькою людиною. Після смерті [PERSON] позивач звернувся до Київського районного суду м. Одеси із заявою про встановлення визначених даним позовом фактів в порядку окремого провадження. рішенням Київського районного суду м. Одеси від 06.03.2015 року (справа №520/1760/15-ц) вказана заява була задоволена, проте, Апеляційний суд Одеської області посилаючись на ч. 6 ст. 235 ЦПК України ухвалою від 18.12.2015 року залишив заяву без розгляду та роз'яснив заявникові, що вона має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах. Як пояснив представник позивачки у судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] протягом довгого періоду часу проживали разом однією сім'єю, так як близьких та рідних людей у [PERSON] не залишилось. Вони вели спільне господарство, разом вирішували повсякденні питання, справлялися з виникаючими проблемами, мали спільний бюджет. [PERSON] дбала про здоров'я [PERSON] її матеріальну та моральну стабільність. Оскільки померла практично не мала жодних джерел існування, весь тягар витрат утримання [PERSON] прийняла на себе.\~Заявник забезпечувала [PERSON] харчами та ліками, одягом та взуттям. Також, [PERSON] самостійно намагалася повноцінно забезпечувати квартиру, в якій вони проживали, предметами першої необхідності, створити затишок у оселі та придбати необхідні побутові прилади та прибори.\~\~\~\~\~\~ Вказані обставини підтверджуються, зокрема, договорами на проведення ремонтних робіт від 06.06.2008 року, від 15.04.2013 року та актами виконаних робіт, укладених заявником з [PERSON]А, [PERSON] та [PERSON], відповідно до яких останні зобов'язались провести поліпшення шляхом устаткування спутнікової антени та здійснити ремонтні роботи в квартирі [ADDRESS], належній померлій. Також допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивачки та [PERSON], підтвердили суду, що [PERSON] з 2007 року проживала в квартирі №107 однією сім'єю з [PERSON] до смерті останньої. Квартира №107 є двокімнатною та в одній з них мешкала [PERSON] з маленьким сином, а в іншій [PERSON]. Обидва свідка пояснили, що позивачка була у неприязливих стосунках з батьками у звязку з вагітністю, та їй запропонувала перейти жити до себе [PERSON], і позивачка забезпечувала [PERSON] усім необхідним: ліками, речами, продуктами харчування тощо і усе це робила за власні кошти. Усі заходи щодо забезпечення поховання [PERSON] після її смерті взяла на себе позивачка. Будь-які інші особи життям старенької не цікавились, допомоги їй не надавали. Свідок [PERSON] зазначила, що чоловік [PERSON] помер давно, дітей остання не мала. Факт перебування [PERSON] на утриманні позивачки також підтверджується довідкою КУ «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Київського району міста Одеси» від 24.02.2015 року №56, згідно якої [PERSON] на обліку пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян як малозабезпечена не перебувала. Також на підтвердження своїх вимог позивачка надала ряд документів, з яких вбачається, що після смерті [PERSON] саме [PERSON] взяла на саме весь спектр витрат на поховання. Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що 01 листопада 2014 року між [PERSON] та КП «Спеціалізоване підприємство комунально-побутового обслуговування» був укладений Договір-замовлення на організацію та проведення поховання № 014195, відповідно до якого КП «Спеціалізоване підприємство комунально-побутового обслуговування» зобов'язується якісно та своєчасно здійснювати поховання [PERSON], а саме надати послуги кремації. Відповідно до змісту договору всі витрати за передбачені послуги були взяті на себе [PERSON]. Також відповідно до Довідки на одержання та підпоховання праху № 3193, що була видана КП «Спеціалізоване підприємство комунально-побутового обслуговування [PERSON] Крематорій», [PERSON] отримала прах [PERSON], кремація якої відбулась 01 листопада 2014 року. Крім того, 01 листопада 2014 року між [PERSON] та Приватним підприємцем «Курілов» був укладений договір-замовлення на організацію та проведення поховання, відповідно до умов якого виконавець якісно та своєчасно зобов'язується здійснити надання послуг для поховання [PERSON]. Відповідні послуги включали в себе придбання позивачкою відповідної урни для поховання, запайка даної урни, оренду залу тощо. Також відповідно до рахунку-фактури б/н від 31 жовтня 2014 року вбачається, що [PERSON] являється замовником, а фізична особа - підприємець [PERSON] - виконавцем. Відповідно до даного замовлення вказана особа підприємець надала позивачці послуги з організації, підготування документів та проведення кремації [PERSON]. Відповідні послуги повністю були оплачені [PERSON]. Згідно\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно до ч.1\~ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу, а згідно ч.4\~ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом враховані норма\~ст. 3 СК України, яка вказує, що сім`ю складають особи, які проживають разом, мають спільні права та обов'язки. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, що й є ознаками сім`ї. Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я - це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові, солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають однин одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Суд звертає увагу на те, що у разі встановлення відповідного факту, що не може бути підтверджений жодним іншим чином, позивачка отримає право потрапити до четвертої черги спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. З витребуваної судом спадкової справи №5/2015 до майна померлої 31 жовтня 2014 року [PERSON] (а.с.101-130), судом встановлено, що [PERSON] 24.04.2015 року звернулась до приватного нотаріуса ОМНО [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON]. Згідно інформаційних довідок від 24.04.2015 року (а.с.110-112) нотаріусом інших спадкових справ, виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину, заповітів чи спадкових договорів за параметром пошуку [PERSON] не встановлено. З наведеного вище суд вважає за можливе встановити факт проживання однією сімєю позивача зі спадкодавцем [PERSON] в період з 2007 року до 31 жовтня 2014року, а також факт знаходження [PERSON] на утриманні [PERSON] в період з 2007 року до 31 жовтня 2014року. На спростування вищевикладеного з боку відповідача суду не надано належних та допустимих доказів. Таким чином, із вищевказаних норм вбачається, що [PERSON] має весь спектр прав для задоволення поданого позову та отриманні права спадкування, оскільки дійсно проживала із спадкоємцем однією сімю протягом періоду часу більшого за 5 років. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд, розглядаючи справу повно, всебічно та об'єктивно, прийшов до висновку що вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягаючими задоволенню у повному обсязі, враховуючи відсутність інших спадкоємців.

Outcome: approved