Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

Позивач [PERSON] 23.06.2014 звернулась до суду з позовом до відповідача та третьої особи про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову зазначає, що ї батько - [PERSON] - помер [INFO]. За життя батько склав заповіт, яким все своє майно заповів позивачу. Після його смерті відкрилась спадщина, в тому числі і на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований по [ADDRESS]. Позивач, як спадкоємець за заповітом, в установленому порядку з вернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. В час перевірки документів при оформленні спадщини було встановлено, що в батька позивача відсутнє свідоцтво про право власності на даний житловий будинок з надвірними будівлями,хоча всі необхідні підготовчі документи для цього були, але з невідомих причин за життя батько позивача не оформив право власності на нерухоме майно. Тому позивач [PERSON] просить суд визнати за нею право власності на нерухоме майно, що розташоване по [ADDRESS] і яке складається з житлового будинку А-1 загальною площею 66,0 кв.м, прибудови а-1 загальною площею 18,3 кв.м., ганку К-1загальною площею 2,5 кв.м., сараю Б-1, погреба ПГ-1, гаражу б-1, сараю В-1, навісу Д-1, Г-1, вбиральні У-1, огорожі № 1, 2, 3 в порядку спадкування після смерті [PERSON], померлого [INFO]. В судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримала і просила задовольнити, поскільки відсутність належно оформленого права власності на будинок та надвірні будівлі перешкоджає їй, як спадкоємцю за заповітом, оформити свої спадкові права після смерті батька. Представник відповідача - Талалаївської селищної ради Кашка Ф.П. - в судовому засіданні позв [PERSON] визнав і не заперечував проти його задоволення, поскільки позивач, як рідна дочка [PERSON] і спадкоємець за заповітом, не має можливості оформити свої спадкові права із-за відсутності правовстановлюючих документів на будинок з надвірними будівлями, які за життя побудував її батько, але не оформив право власності. Представник третьої особи на стороні відповідача - сектору містобудування та архітектури Талалаївської РДА Кононіченко В.М. - позов [PERSON] визнала і не заперечувала проти його задоволення, поскільки будинок по [ADDRESS] побудований з дотриманням будівельних норм і стандартів, належним чином введений в експлуатацію, не впливає на градобудівельну ситуацію вулиці, і тому за позивачем, як спадкоємцем, може бути визнано право власності. Суд, заслухавши сторони, дослідивши та проаналізувавши наявні по справі докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.12). Згідно копії заповіту від 12.02.1998 року [PERSON] на випадок своєї смерті все свої майно заповів дочці [PERSON] (а.с.11). Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 27.08.2013 року у Спадковому реєстрі зареєстрована спадкова справа після смерті [PERSON] (а.с.8). Згідно повідомлення Талалаївської районної державної нотаріальної контори від 16.04.2014 року позивача [PERSON] було повідомлено, що в час перевірки документів, наданих для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом виявлено відсутність документів, які б стверджували право власності на спадкове майно спадкодавця [PERSON], і тому неможливо видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с.13). Згідно повідомлення КП «Прилуцьке МБТІ» № 503 від 28.03.2014 року право власності на нерухоме майно по [ADDRESS] станом на 31.12.2012 року не зареєстровано (а.с.14). Дозволом на проведення робіт від 29.04.1974 року, виданого виконкомом Талалаївської районної ради, було дозволено [PERSON] на земельній ділянці по [ADDRESS] згідно рішення № 10 від 26.06.1970 року побудувати житловий будинок та надвірні будівлі (а.с.15). Актом приймання в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку і господарських будівель індивідуального забудовника від 09.04.1986 року було прийнято в експлуатацію житловий будинок загальною площею 84 кв.м. та надвірними будівлями по [ADDRESS] (а.с.17). У технічному паспорті на житловий будинок індивідуального будівництва по [ADDRESS], виготовленим 19.04.2001 року, зазначений власник будинку [PERSON] (а.с.18-22). Згідно довідки Талалаївської селищної ради від 16.04.2014 року житловий будинок по [ADDRESS] знаходиться на земельній ділянці, яка належить територіальній громаді в особі Талалаївської селищної ради (а.с.32). Даний житловий будинок на даний час знаходиться в належному стані, згідно технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок, виготовленим 11.02.2014 року КП «Прилуцьке МБТІ» (а.с.23-27). Згідно звіту про оцінку майна від 11.04.2014 року, проведеним ТОВ «Південні зірки», що має сертифікат суб'єкта оціночної діяльності, оціночна вартість об'єкту оцінки - житлового будинку по [ADDRESS] - на дату оцінки складає 22 554 грн. (а.с.23-62). Згідно повідомлення Талалаївської районної державної нотаріальної контори після смерті [PERSON] заведена спадкова справа і спадкоємицею є дочка - [PERSON] (а.с.68-70). З встановленого в судовому засіданні випливають наступні правовідносини. Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Відповідно ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 1313 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. В п.3.1 узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 - що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об'єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім'я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Даний підхід, закріплено також в п. 37 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», де вказано, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Як встановлено в судовому засіданні, спадкове домоволодіння було побудовано в період з 1970 по 1986 роки, та належало померлому [PERSON], що підтверджується дозволом на виконання робіт від 29.04.1974 року, актом прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку від 09.04.1986 року, технічним паспортом МБТІ від 19.04.2001 року. Відповідно до ст.10-13 глави ІІІ Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року (втратила чинність 19.01.1996 року), при відсутності правовстановлюючих документів право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради та висновком інвентар бюро. Як випливає з цього нормативного акту, що діяв на момент завершення будівництва житлового будинку, акт приймання в експлуатацію житлового будинку та технічний паспорт МБТІІ є актами органу влади, що підтверджують право приватної власності [PERSON] на житловий будинок по [ADDRESS]. Таким чином, суд приходить до висновку, що батько позивача - [PERSON] - згідно діючого на час побудови та здачі в експлуатацію будинку та надвірних будівель набув право власності на них. У відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Однією з законних підстав набуття права власності є спадкування. Згідно листа Міністерства юстиції України «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» від 21 лютого 2005 року, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Відповідачем у справі є Талалаївська селищна рада, яка в силу ст.335 ЦК України наділена повноваженням ініціювати питання про передачу безхазяйного майна у комунальну власність. Поскільки представник відповідача в судовому засіданні позов [PERSON] визнав і не заперечував проти його задоволення, з цього випливає, що визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свобод чи інтересів інших осіб. Враховуючи, що спадкодавець [PERSON] помер до 01.01.2004 року, до спадщини, відповідно до п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності 010.01.2004 року, необхідно застосовувати правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Згідно з вимогами ч.1 ст. 524 даного кодексу, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Статтею 525 ЦК УРСР передбачено, що час відкриття спадщини, це день смерті спадкодавця. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав та обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. З наведеного вище вбачається, що поскільки спірні правовідносини почалися до набрання чинності Цивільним кодексом України і продовжують існувати, поскільки позивач, як спадкоємець за заповітом, не може оформити свої спадкові права до цього часу в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок та надвірні будівлі, то є підстави для застосування до даних правовідносин положення ЦК України. Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві нам момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Ст. 1217 ЦК передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або законом. На підставі ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Поскільки спадкодавець [PERSON] за життя побудував житловий будинок з надвірними будівлями, і згідно діючого на той час законодавства являвся власником побудованого, і дане право залишається неуспадкованим спадкоємцем за заповітом [PERSON], суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову враховуючи положення норм діючого законодавства про спадкування - ЦК України - за яким до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. На підставі викладеного,

Outcome: approved