Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі свого представника - адвоката Максименка О.В., звернувся до суду з позовом в порядку ч. 2 ст. 163 Сімейного кодексу України про негайне відібрання дитини та просить суд відібрати [PERSON] , [INFO] , у Комунального закладу «Харківський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» та передати її батькові - [PERSON] для проживання з ним. Позов обґрунтований тим, що [PERSON] є батьком дитини [PERSON] , [INFO] . Мати дитини була позбавлена батьківських прав за позовом батька. 04.07.2018 року [PERSON] звернувся до Покотилівського дошкільного навчального закладу ясла-садок із заявою про зарахування своєї дитини, куди дитина мала піти з 02.09.2019 року. Під час проживання з батьком дитина ніколи не хворіла, про що свідчить виписка із медичної карти [PERSON] , надана Амбулаторією загальної практики сімейної медицини с. Бабаї, про те, що в період з 03.07.2016 року по 03.07.2019 року донька позивача хворіла по декілька днів один раз на ОРЗ та один раз гострим фарингітом, до амбулаторії дитину завжди приводив [PERSON] . У дитини завжди було по декілька комплектів одягу. 03.07.2019 року до домоволодіння в якому проживає [PERSON] із застосуванням фізичної сили увірвався поліцейський Коритов та інші особи, які провели обшук будинку, а після цього забрали дитину [PERSON] та відвели спочатку до сусідки, а потім забрали у батька на підставі рішення № 45 від 05 липня 2018 року виконавчого комітету Бабаївської селищної ради. Проте в цьому рішенні не зазначено дати прийняття опікунською радою рішення про відібрання дитини, складений акт не при відвідуванні домоволодіння [PERSON] . При цьому, при огляді дитини лікарем ніяких порушень здоров`я виявлено не було. Рішення про відібрання дитини у [PERSON] було прийняте не на підставі Акту проведення оцінки рівня безпеки дитини, який є обов`язковим згідно п. 10 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженим постановою КМУ № 866 від 24.09.2008 року. Також, це рішення не було винесено органом опіки та піклування в розумінні положень ч. 2 ст. 170 СК України, ст. 1 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей», оскільки у Бабаївській селищній раді відсутнє положення про службу у справах дітей. Відповідачем, у порушення Типового положення про центр соціально-психологічної реабілітації дітей, затвердженого постановою КМУ № 87 від 28.01.2004 року, було прийнято до себе дитину [PERSON] на підставі направлення № 88 від 17.07.2019 року служби у справах дітей Харківської обласної державної адміністрації, яке не відповідає формі та змісту такого направлення, зазначеного в додатку 12 до Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, та без документів, передбачених у ст. 11-1 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей». У порушення вимог ч. 2 ст. 11-1 вказаного Закону та п.п.17, 20 Типового положення про центр соціально-психологічної реабілітації дітей, згідно яким граничний термін перебування дитини в ЦСПРД становить не більше 9 місяців, керівником служби у справах дітей ХОДА не було прийнято жодного рішення щодо дитини [PERSON] . За час перебування дитини у відповідача стану її здоров`я та психічному стану загрожує небезпека, дитину не годують фруктами та ягодами, до яких вона звикла, не возять на море, дитина постійно знаходиться у пригніченому стані, терпить побиття від інших дітей. Кожна телефонна розмова [PERSON] починається із запитання коли вона поїде додому. Батько відвідував дитину дуже часто, за період з 18.07.2019 року по 06.03.2020 року 52 рази, в подальшому постійно спілкується з донькою по телефону. Відповідач відмовляв позивачу у прийнятті для харчування доньки динь, арбузів, персиків, інших фруктів тощо. Згідно ст. 11-2 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей» соціально-реабілітаційні центри (дитячі містечка) є закладами соціального захисту для проживання дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, дітей, які опинились у складних життєвих обставинах, безпритульних дітей віком від 3 до 18 років, дітей, розлучених із сім`єю, надання їм комплексної соціальної, психологічної, педагогічної, медичної, правової, інших видів допомоги та подальшого їх влаштування. У рішенні про відібрання дитини не зазначено жодної підстави вважати [PERSON] дитиною, яка перебуває у складних життєвих обставинах, зазначених у ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства». [PERSON] не перебуває на обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах. Провадження у справі відкрите ухвалою суду від 07 травня 2021 року, на 28 травня 2021 року судом призначене підготовче судове засідання. 21 травня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від КЗ «Харківський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» (далі - КЗ «Харківський обласний ЦСПРД») у якому представник відповідача - директор центру Жизлова Н. просила у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити та зазначила, що з медичної документації дитини вбачається, що вона має наступні діагнози: пренатальне гіпоксичне-ішемічне ураження ЦНС, синдром збудження ЦНС, функціонуюче овальне вікно СНО, Ф00 і що дитина після року у кардіолога не консультувалася. Відповідач не є лікувальною установою, тому у разі захворювання дитини - вихованця закладу, медична допомога таким дітям надається державними та комунальними закладами охорони здоров`я, згідно п. 3.11 Положення про КЗ «Харківський обласний ЦСПРД». У додатку 12 до Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини наведена форма направлення на влаштування дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування до дитячого будинку або загальноосвітньої школи-інтернату для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. [PERSON] такого статусу не має і була зарахована не до інтернату чи дитячого будинку, а до центру соціально-психологічної реабілітації, тому форма її направлення до відповідача та форма, вказані у п. 12 не повинні бути тотожними. Відповідач не заперечує, що термін перебування дитини у закладі перевищений і сплинув 18.04.2020 року. Проте, підстави для вибуття дитини з закладу, передбачені п. 20 Типового положення про центр соціально-психологічної реабілітації дітей, відсутні. З 11.07.2019 року по даний час в провадженні Харківського районного суду Харківської області перебуває справа про позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до його доньки [PERSON] . Термін стаціонарного перебування дитини в закладі продовжено до набрання рішенням по вказаній справі законної сили та відсутністю підстав вибуття. Практичними психологами відповідача був зроблений аналіз матеріалу аудіо запису скарг дитини, зафіксованих на диску, долученого до позову, та встановлено наявність психологічного натиску з боку адвоката Максименка О.В. на [PERSON] . В період влаштування дівчинка відмовлялася від зустрічі з батьком, який має безліч приводів за вчинення насильства в сім`ї. У центрі дівчинка адаптувалася, має гарні стосунки з дітьми та дорослими. До початку карантину батько дитину постійно відвідував, після введення карантинних обмежень - спілкується з нею по телефону. Раціон харчування та відпочинку дітей забезпечується. Матеріали справи не містять доказів того, що вказаний відзив був надісланий відповідачем усім учасникам справи, зокрема представнику позивача, в зв`язку з чим представник позивача просив визнати долучені до нього документи неналежними доказами з підстав порушення процедури їх подання. Відповідно ч. 4 ст. 178 ЦПК України копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. Відповідно до ч. 9 ст. 83 ЦПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. До доказів, долучених відповідачем до відзиву суд застосовує положення ч. 9 ст. 83 ЦПК України. 21 травня 2021 року до суду надійшли пояснення третьої особи щодо позову, в яких начальник служби у справах дітей Харківської обласної державної адміністрації Шевченко О. просила відмовити у задоволенні позовних вимог та заначила, що відповідно до ст. 56 ЦК України органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. За законом виконавчий орган Бабаївської селищної ради (не залежно від наявності/відсутності рішення про утворення служби у справах дітей у селищній раді) є органом опіки та піклування, який має право згідно з ч. 2 ст. 170 Сімейного кодексу України у виняткових випадках при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. На час прийняття рішення органом опіки та піклування від 05.07.2019 року, а саме виконавчим комітетом Бабаївської селищної ради, законодавство не мало норми щодо можливості утворення служб у справах дітей у сільських, селищних радах. Відповідно п. З Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою КМУ 866 від 24.09.2008 року служби у справах дітей утворюються для безпосереднього ведення справ і координації діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, дітей, які постраждали внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, а також стосовно здійснення передбачених законодавством заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству стосовно дітей та за участю дітей. Наявність або відсутність служби у справах дітей у селищній раді не впливає на право органу опіки та піклування, яке надано законом, приймати рішення про негайне відібрання дитини від батьків, звернення до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання від батьків без позбавлення батьківських прав. Зміни до Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою КМУ 866 від 24.09.2008 року щодо утворення служб у справах дітей були внесені згідно з Постановою КМУ № 783 від 26.08.2020 року. Твердження Позивача, про обов`язковість наявності положення про службу у справах дітей в Бабаївській селищній раді відповідно до постанови КМУ від 30.08.2007 №1068 є такою, що не відповідає нормам вказаного ним правового акту. Позивач стверджує, що направлення №88 від 17.07.2019 служби у справах дітей Харківської обласної державної адміністрації не відповідає формі та змісту направлення, зазначеного у додатку 12 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою КМУ 866 від 24.09.2008. Проте, направлення відповідно до додатку 12 видається виключно для зарахування дітей- сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування до закладу охорони здоров`я, загальної середньої освіти (у тому числі спеціальної та спеціалізованої), іншого закладу або установи (незалежно від форми власності та підпорядкування), в яких проживають діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування згідно з п 35 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою КМУ 866 від 24.09.2008. Жодного відношення зазначений Позивачем додаток 12 до влаштування дитини, яка опинилась у складних життєвих обставинах в заклад соціального захисту дитини не має. До служби у справах дітей Харківської обласної державної адміністрації документів від органу опіки та піклування щодо відсутності причин, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьком не надходило. Відповідно п.8 постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. Виконавчим комітетом Бабаївської селищної ради Харківського району Харківської області як органом опіки та піклування було прийнято рішення від 05.07.2019 № 45 про невідкладне відібрання дитини [PERSON] , [INFO] , у батька [PERSON] у зв`язку із загрозою здоров`ю дитини. У семиденний строк після постановления рішення орган опіки та піклування звернувся до суду з позовом про позбавлення батька батьківських прав. У провадженні Харківського районного суду Харківської області з 02.08.2019 перебуває цивільна справа № 635/5286/19 за позовом Бабаївської селищної ради Харківського району Харківської області до [PERSON] , [INFO] , про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Спір судом не вирішено. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ним усунуто умови, які загрожували життю або здоров`ю дитини на підставі яких було постановлено рішення про негайне відібрання дитини від батька. Дитина не може бути повернута батькові, коли існує загроза їй або умови проживання з батьком є небезпечними для її життя, здоров`я і морального виховання. На теперішній час не має правових підстав вибуття дитини із Комунального закладу «Харківський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей». Строк перебування дитини в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей залежить від конкретних обставин, але не може перевищувати, відповідно, 9 і 12 місяців у разі стаціонарного і денного перебування. Як виняток, строк стаціонарного перебування дитини в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей може бути продовжено у разі провадження у цивільній справі щодо позбавлення батьків дитини або одного з них батьківських прав, відібрання дитини у батьків без позбавлення батьківських прав, призначення опікуна або піклувальника, усиновлення дитини, надання їй повної цивільної дієздатності, до набрання прийнятим у справі рішенням суду законної сили. У найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, в якому відсутні небезпечні для її життя, здоров`я і морального виховання умови до винесення Харківським районним судом Харківської області рішення за результатами розгляду цивільної справи № 635/5286/19. Дані пояснення не були надіслані третьою особою іншим учасникам справи, в зв`язку з чим представник позивача просив визнати їх неналежним доказом з підстав порушення процедури їх подання. Згідно ч. 3 ст. 181 ЦПК України до пояснень третьої особи застосовуються правила, встановлені частинами третьою - шостою статті 178 цього Кодексу. Відповідно ч. 4 ст. 178 ЦПК України копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. При цьому, нормами Цивільного процесуального кодексу України не передбачено визнання неналежним доказом пояснення, яке є заявою по суті справи третьої особи, з підстав його невідповідності положенням ст. 178 ЦПК України. Окрім того, суд зазначає, що відповідно до ч. 9 ст. 83 ЦПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Проте, до заперечень не надано жодного доказу. В зв`язку із чим, клопотання представника позивача задоволенню не підлягає. 28 травня 2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Представник позивача - адвокат Максименко О.В. у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник відповідача - директор КЗ «Харківський обласний ЦСПРД» Жизлова Н.В. у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник третьої особи - начальник відділу захисту прав дітей та розвитку сімейних форм виховання служби у справах дітей обласної державної адміністрації Баркова М.О. у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Позивач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, повторно виданим 25 жовтня 2019 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, серія [NUMBER] (т. 1 а.с. 10). Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 13 серпня 2018 року [PERSON] позбавлена батьківських прав стосовно малолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] . Рішення набрало законної сили 13.09.2018 року (т. 1 а.с. 12-13). З матеріалів справи вбачається, що 03 липня 2019 року комісією у складі: заступника селищного голови - Михайличенка І., секретаря виконавчого комітету селищної ради Кабиш В., ДОП СП Харківського ВП Коритова Я., старшого інспектора по роботі з дітьми Жупінської О., складено Акт відвідування сім`ї [PERSON] , яка перебуває у складних життєвих обставинах за адресою: [ADDRESS] . Комісією встановлено, що на момент відвідування [PERSON] знаходиться у стані сильного алкогольного сп`яніння, веде себе неадекватно. На подвір`ї та у будинку брудно. В холодильнику та на полицях запас продуктів харчування відсутній. Дитина одіта брудно. При огляді лікарем дитини ніяких порушень здоров`я не виявлено. Акт підписаний членами комісії та сімейним лікарем Степаненко Л. та скріплений печаткою виконавчого комітету Бабаївської селищної ради (т. 1 а.с. 18). 03 липня 2019 року комісією у складі: заступника селищного голови - Михайличенка І., секретаря виконавчого комітету селищної ради Кабиш В., старшого інспектора по роботі з дітьми Жупінської О. , сімейного лікаря Степаненко Л. складено Акт обстеження житлово-побутових умов проживання за адресою: [ADDRESS] . Комісією встановлено, що умови для проживання та розвитку дитини в будівлі відсутні (т. 1 а.с.64). Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 78 ЦПК України). Відповідно ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Підстав для визнання даних актів недопустимими доказами, як про це просив суд представник позивача, через те, що вони складені не на місці та виготовлені друкованим способом, не підписані позивачем, суд не вбачає, оскільки стороною позивача не доведено, що вказані докази одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Згідно повідомлення служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації за № 1661 від 16.07.2019 року малолітня [PERSON] , [INFO] , перебуває у службі на обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах на підставі наказу № 59-СЖО від 02.07.2018 року (т. 1 а.с.76, 107 ). 05 липня 2019 року виконавчим комітетом Бабаївської селищної ради Харківського району Харківської області прийнято рішення № 45 від 05 липня 2019 року «Про невідкладне відібрання дитини у батька» та [PERSON] , [INFO] , відібрано невідкладно у батька [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із загрозою здоров`ю дитини (т. 1 а.с. 65). 11 липня 2019 року Бабаївська селищна рада Харківського району Харківської області подала до Харківського районного суду Харківської області позов про позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] (т. 1 а.с.64). Сторони не заперечували, що дана справа судом по суті не розглянута. 17 липня 2019 року Службою у справах дітей ХОДА складено направлення № 88 на підставі клопотання служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації № 1667 від 17.07.2019 року та рішенням Бабаївської селищної ради Харківського району Харківської області прийнято рішення № 45 від 05 липня 2019 року «Про невідкладне відібрання дитини у батька», згідно якому [PERSON] , [INFO] , направлена до КЗ «Харківський обласний ЦСПРД» (т. 1 а.с. 57). Згідно Акту від 18 липня 2019 року дитину [PERSON] , [INFO] , прийнято до КЗ «Харківський обласний ЦСПРД» (т. 1 а.с. 56). 05 травня 2020 року Службою у справах дітей ХОДА погоджено продовження терміну перебування [PERSON] , [INFO] , у КЗ «Харківський обласний ЦСПРД» до розгляду судом питання про позбавлення [PERSON] батьківських прав (т. 1 а.с 121-122). Відповідно ч. 2 ст. 163 СК України батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Відповідно статті 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Статтею 163 СК України визначено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам. Згідно зі статтями 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789- XII (далі - Конвенція про права дитини), зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року § 54). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року § 100). У рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Аналіз наведеного законодавства свідчить про те, що сім`я вважається природним середовищем для розвитку дитини; виховання в сім`ї відповідає найкращим інтересам дитини і тільки коли виявиться, що сім`я є особливо непридатною або неблагонадійною, зв`язки з нею можуть бути перервані. Розлучення дітей з батьками всупереч їх волі можливо тільки за умови, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно з частиною першою статті 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції). Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У судовому засіданні доводи позивача про відсутність у відповідача правових підстав для знаходження [PERSON] , [INFO] , у КЗ «Харківський обласний ЦСПРД» не знайшли свого підтвердження. Згідно ч. 2 ст. 170 СК України у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов`язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. З таким позовом до суду має право звернутися прокурор. Відповідно ч. 1 ст. 56 ЦК України органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Рішення від 05 липня 2019 року № 45 від 05 липня 2019 року «Про невідкладне відібрання дитини у батька» прийнято виконавчим комітетом Бабаївської селищної ради Харківського району Харківської області. За твердженнями представника позивача направлення №88 від 17.07.2019 року Служби у справах дітей Харківської обласної державної адміністрації не відповідає формі та змісту направлення, зазначеного у додатку 12 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою КМУ 866 від 24.09.2008 року, проте у вказаному додатку наведено форму направлення (путівки) на влаштування дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування, до дитячого будинку або загальноосвітньої школи-інтернату для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що малолітня [PERSON] , [INFO] не має статусу дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування, та влаштована не до дитячого будинку або загальноосвітньої школи-інтернату для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а до закладу соціального захисту для дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах. Згідно п.8 постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно виписки із медичної карти [PERSON] від 11.07.2019 року дитині встановлений первинний діагноз: залізодефіцитна анемія, функціональне овальне вікно (т. 1 а.с. 198-199). Відповідно виписки з медичної карти [PERSON] від 29.07.2019 року дитині встановлений первинний діагноз: функціональне овальне вікно. З виписки також вбачається, що до року дитина консультувалася у кардіолога, невролога та хірурга, був поставлений діагноз: функціональне овальне вікно. Більше дитина не консультувалася у кардіолога до наступного часу (т. 1 а.с 16). Виконавчим комітетом Бабаївської селищної ради Харківського району Харківської області як органом опіки та піклування було прийнято рішення від 05.07.2019 № 45 про невідкладне відібрання дитини [PERSON] , [INFO] , у батька [PERSON] у зв`язку із загрозою здоров`ю дитини. У семиденний строк після постановлення рішення орган опіки та піклування звернувся до суду з позовом про позбавлення батька батьківських прав. Згідно ч.ч 1, 2 ст. 11-1 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей» центри соціально-психологічної реабілітації дітей утворюються, реорганізуються та ліквідуються Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими, районними, районними у містах Києві та Севастополі державними адміністраціями, виконавчими органами міських і районних у містах рад і підпорядковуються відповідній службі у справах дітей для тривалого (стаціонарного) або денного перебування дітей віком від 3 до 18 років, які опинились у складних життєвих обставинах, надання їм комплексної соціальної, психологічної, педагогічної, медичної, правової та інших видів допомоги. Строк перебування дитини в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей залежить від конкретних обставин, але не може перевищувати відповідно 9 і 12 місяців у разі стаціонарного і денного перебування. Строк перебування дитини в центрі визначається психолого-медико-педагогічною комісією за погодженням із відповідною службою у справах дітей. Згідно п. 20 Типового положення про центр соціально - психологічної реабілітації дітей, затвердженого постановою КМУ № 87 від 28 січня 2004 року рішення про вибуття дитини з центру приймається відповідною службою у справах дітей, якій підпорядковується центр. Підставою для вибуття дитини з центру є завершення курсу реабілітації і повернення дитини на виховання до батьків (одного з них) або осіб, що їх замінюють; усиновлення дитини, влаштування під опіку, піклування, до прийомної сім`ї або дитячого будинку сімейного типу; повернення або влаштування дитини до закладу інтернатного типу; досягнення дитиною повноліття. У вказаних нормативних актах не зазначено, що закінчення строку перебування дитини в центрі соціально-психологічної реабілітації є безумовною підставою для повернення її батькам, у зв`язку із чим 05 травня 2020 року Службою у справах дітей ХОДА погоджено продовження терміну перебування [PERSON] , [INFO] , у КЗ «Харківський обласний ЦСПРД» до розгляду судом питання про позбавлення [PERSON] батьківських прав. Згідно ч. 3 ст. 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Відповідно до наведеного правила для вирішення питання про повернення дитини батькам необхідно довести, що причини, які стали підставою для відібрання дитини відпали, проте документів від органу опіки та піклування щодо відсутності причин, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьком не надходило. Позивач стверджує, що доказом належного виконання ним батьківських прав по відношенню до дочки є те, що він вчинив дії по зарахуванню дитини до дитячого садочку, позитивно характеризується по місцю роботи, за життя з батьком дитина майже не хворіла. Проте, з наданої характеристики з Харківської клінічної лікарні на залізничному транспорті на [PERSON] встановлено, що вона не має дати її складення, в зв`язку із чим достовірно встановити чи працює позивач у даній медичній установі неможливо (т. 1 а.с.17). Вивченням медичної карти дитини № 74 встановлено, що за час знаходження [PERSON] у КЗ «Харківський обласний ЦСПРД» вона неодноразово перебувала на лікуванні у медичних установах, проте цей факт самостійно не може свідчити на користь того, що відпали причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьком. У судовому засіданні були прослухані аудіо-записи, зроблені представником позивача під час телефонних розмов з [PERSON] , які за твердженням представника свідчать про те, що дитина під час перебування у КЗ «Харківський обласний ЦСПРД» знаходиться у пригніченому стані, піддається побиттю з боку інших дітей тощо. Проте, з огляду на вік дитини (7 років) та на структуру бесід, під час яких дитина не надає розгорнутих відповідей, а говорить односкладно «так» чи «ні», а іноді на одне і же ж питання відповідає і «так» і «ні», постійно запитує коли вона поїде додому, суд не може визнати даний доказ належним у даній справі. Окрім того, службою у справах дітей ХОДА на виконання ухвали суду від 07 травня 2021 року проведено бесіду з дитиною [PERSON] , під час якої дитина не висловлювала скарг щодо поганого поводження з нею у центрі. Висловила бажання повернення у родину батька (т. 2 а.с. 60). Відтак доводи сторони позивача належними та допустимими доказами не підтверджені, спростовуються дослідженими судом доказами, що покладенні в основу даного рішення, в зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог [PERSON] суд відмовляє за недоведеністю. Європейський суд з прав людини зазначив, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Інші доводи позивача та відповідачів висновків суду не спростовують. Питання щодо судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed