Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

Позивач 14.03.2014р. звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позивач у своєму позові посилалася на те, що з відповідачем знаходиться у зареєстрованому шлюбі з 21.08.2004 року. Від сумісного шлюбу мають двох малолітніх дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], які проживають з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Сімейні стосунки не склалися через різність характерів та поглядів на життя у зв'язку з чим між ними виникали суперечки та сварки. Тривалий час шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. Спір про поділ майна відсутній. Сім'я розпалася та поновлена бути не може. Примирення неможливе. Діти після розірвання шлюбу будуть проживати з позивачем. Позивач просила шлюб розірвати; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1 500 грн. щомісячно до досягнення старшим сином повноліття. Позивач надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить шлюб розірвати; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1 500 грн. щомісячно до досягнення старшим сином повноліття. Відповідач надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнає, позовні вимоги в частині стягнення аліментів визнає частково, згоден сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі 300 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Перевіривши матеріали справи, оцінивши добуті та представлені докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 21.06.2004р., який було зареєстровано у Відділі реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис № 562. Від шлюбу мають малолітніх синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO], які проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені досить тривалий час, внаслідок відсутності взаєморозуміння та взаємоповаги. У сім'ї відбувалися постійні сварки та скандали з різних питань сімейного життя, оскільки у них різні погляди на сімейні обов'язки та виховання дитини. В даний час вони спільного господарства не ведуть. Сім'я розпалася та поновлена бути не може. Примирення неможливе. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Приймаючи до уваги те, що подружжя тривалий час стосунки не підтримує, сумісно господарство не веде, примирення між сторонами неможливе, діти після розірвання шлюбу будуть проживати з позивачем, суд вважає можливим шлюб між ними розірвати. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На підставі ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Малолітні діти сторін, знаходяться на утриманні своєї матері, яка потребує матеріальної допомоги з боку відповідача, тому суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття. Відповідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 191 СК України, суд вважає необхідним стягнути аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей з дня подання позову, тобто з 14.03.2014р. На підставі п. 7 ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням зазначеного, суд вважає можливим допустити негайне виконання судового рішення у межах суми платежу за один місяць. Аналізуючи зібрані в справі докази, суд вважає доведеними обставини позову, а тому можливим їх задоволення. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У відповідності з ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. [PERSON] згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору щодо позовних вимог про стягнення аліментів, тому з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави у розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial