Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі свого представника [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням, шляхом зняття з реєстрації місця проживання осіб, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та позбавити вищезазначених осіб права користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позову представник позивача зазначав, що [PERSON] на праві власності належить житловий будинок, за адресою: [ADDRESS] . У вказаному житловому будинку зареєстровані відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які отримали право проживання зі згоди колишнього власника, але з 2017 року вони фактично не проживають у ньому. Та найголовніше, відповідача не являються членами сім`ї позивача і не пов`язані з ним спільним побутом і бюджетом. Тому ніяких підстав для їх подальшого перебування у вказаному будинку немає, але у добровільному порядку вони знятися з реєстраційного обліку не бажають. Від так позивач не має змоги повністю розпоряджатися своїм житловим будинком. Саме тому позивач був змушений звернутися з вказаним позовом до суду. Ухвалою від 17 липня 2019 року провадження в справі було відкрито та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України суд при розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а також заслуховує усні пояснення сторін та показання свідків. В судове засідання відповідачі [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] не з`явилася, хоча про день, час і місце розгляду справи вони повідомлялись у належний спосіб. Про причини неявки в судове засідання відповідачі не повідомили, тому суд виходить з того, що їх неявка відбулась за неповажних причин. Суд, зі згоди представника позивача, розглядає справу за відсутністю відповідача в заочному судовому засіданні та на підставі наявних в ній матеріалів. Суд, дослідивши наявні в справі письмові матеріали, встановив наступне. Згідно з договором дарування, посвідченим 17 січня 2019 року Другою державної нотаріальною конторою за реєстр. № 1-24, житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] , позивачу по даній справі. Право власності позивача на вказаний будинок також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 166171351 від 11 травня 2019 року. Як вбачається з довідки виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області № 03-10/1551 від 11 травня 2019 року, в житловому будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] (мати), яка є попередній власник будинку, та відповідачі - [PERSON] (донька [PERSON] ), [PERSON] (онука [PERSON] ) і [PERSON] . Проте, як зазначено в актах, виданих комісією ОСН № 9 від 11 травня 2019 року, відповідачі [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] фактично не мешкають в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Згідно із ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Таким чином, право членів сім`ї власника будинку (квартири) користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; і з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Зазначена висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14. Згідно із ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належить особи, зазначені у ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім`ї власника можуть бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно поживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Отже, права і обов`язки членів сім`ї власника будинку (квартири) регулюються ст.ст. 156, 157 ЖК України, а права і обов`язки наймачів - ст.ст. 158 - 170 ЖК України, а також главою 59 ЦК України. На час перебування житлового будинку [ADDRESS] у власності [PERSON] . відповідачі [PERSON] і [PERSON] ,як члени сім`ї вказаного власника, мали право на користування житловим приміщенням у вказаному будинку. Але після припинення права власності [PERSON] на вказаний вище житловий будинок, у відповідачів припинилось право користування жилим приміщенням у цьому будинку. Наразі позивач та відповідачі у справі не являються членами сім`ї, не проживають з ним постійно та не ведуть спільне господарство. Враховуючи вищевказані обставини, та те що між позивачем [PERSON] і відповідачами [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] договори найму на проживання у спірному житловому приміщенні не укладались, суд прийшов висновку про те, що усі відповідачі, залишаючись зареєстрованими у житловому будинку, власником якого є позивач [PERSON] , являються сторонніми для нього особами, які перешкоджають позивачу належним чином користуватися і володіти вказаним житловим приміщенням, чим порушують його права, як власника. На підставі викладеного, суд задовольняє позов в повному обсязі.

Outcome: approved