Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

Позивач 28 серпня 2018 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із даним позовом (а.с.1-5). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що сторони у період з 09.03.2001 року по 22.04.2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі. У сторін [INFO] народилась дитина - [PERSON] , яка проживає із позивачем та перебуває на її утриманні. На підставі рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 24.04.2009 року із відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 06.08.2008 року, і до досягнення дитиною повноліття. На виконання вказаного рішення суду, було видано виконавчий лист, на підставі якого Новокодацьким ВДВС ГУ ТУЮ відкрито виконавче провадження. Відповідач нерегулярно та не у повному обсязі сплачує аліментів, у зв`язку із чим, утворилась заборгованість, яка станом на липень 2018 року становить 21 039,33 грн. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить суд стягнути із відповідача на свою користь неустойку за несплату аліментів у розмірі 21 039,33 грн. Ухвалою суду від 17 вересня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с.25). 20 грудня 2018 року [PERSON] подав до суду зустрічний позов до [PERSON] про зобов`язання вчинити дії (а.с.40-41), в якому уточнивши свої вимоги просить суд визначити його який - за природою аліментного зобов`язання сплачував аліменти щомісячно як передбачено рішенням суду по справі №2-1312/2009р., яке набрало законної сили 03.05.2009 року, і як передбачено ч.2 ст.182 СК України (а.с.116-118). Учасники справи про дату, час і місце судового засідання повідомлялись відповідно до вимог ст.ст. 128-129 ЦПК України. Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним - [PERSON] до суду надала письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї участі. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. У відзиві на зустрічний позов заперечує проти його вимог та просить відмовити у задоволенні у повному обсязі (а.с.127,128-129). Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним - [PERSON] до суду надав письмову заяву, в якій просить відкласти розгляд справи (а.с.145). У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з`явились. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Суд, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини по справі та перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги первісного позову підлягають задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити, виходячи із наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі із 09 березня 2001 року (а.с.6), який розірвано 22 квітня 2009 року. Після розірвання шлюбі позивач змінила прізвище із « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.8). [INFO] у сторін народилась дитина - [PERSON] (а.с.7), яка проживає із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та перебуває на її утриманні (а.с.9). На підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2009 року встановлено батьківство [PERSON] відносно дитини - [PERSON] , [INFO] , а також, із [PERSON] стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку і доходу, але не менше чим встановлено законом, на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , щомісячно, на користь [PERSON] , починаючи з 06.08.2008 року і до повноліття дитини чи змін у майновому становищі сторін (а.с.13-15). Згідно довідки Новокодацького ВДВС м. Дніпра встановлено, що станом на 01.08.2018 року відповідач має заборгованість по сплаті аліментів у сумі 69 541,21 грн. (а.с.10-12). У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм статті 549 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Таким чином, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: ?p =(A1*1%*Q1)+(A2*1%*Q2)+……….(An*1%*Qn), де: ?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року за № 14-37цс18, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Суд зауважує, що [PERSON] у підтвердження своїх доводів надає суду копії чеків електронних переказів грошових коштів та поштові повідомлення з відмітками про вручення (а.с.42-95), з яких вбачається, що ним здійснювалось перерахування коштів призначенням яких зазначено «аліменти». Із цього можна зробити висновок, що відповідачем дійсно сплачувались аліменти на дитину, але їх розмір був недостатнім, так як нараховані суми до сплати аліментів були значно більшими, ніж ті, які перераховував відповідач, що і призвело до утворення заборгованості по сплаті аліментів. Згідно ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Отже із врахуванням правової позиції Верховного Суду зазначеної вище та тієї формули, що в ній застосовується, пеня по сплаті аліментів є значно більшою аніж та сума, яку [PERSON] заявила до стягнення, у зв`язку із чим, суд не може вийти за межі позовних вимог та стягнути пеню за заборгованість по сплаті аліментів, яка вирахувана за даною формулою. Таким чином, оцінивши надані позивачем докази, розглянувши спір в межах заявлених вимог, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі, у зв`язку із чим, із [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 21 039,33 грн. Вимоги зустрічного позову [PERSON] є безпідставними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання щодо судових витрат відповідно до ст.. 141 ЦПК України, суд враховує, що позовні вимоги позову [PERSON] підлягають задоволенню, тому із [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved