Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

Позивач 30 грудня 2014 року звернулася до суду з вказаним позовом, в якому зазначила, що 05 червня 2013 року вона згідно розписки передала [PERSON] у борг грошову суму в розмірі 12 000 євро, які вона зобов'язалася повернути до 31 грудня 2013 року. Крім того, 05 червня 2013 року позивачем згідно розписки було передано грошову суму в розмірі 6 000 євро, які відповідач зобов'язалася повернути до 31 грудня 2013 року. Відповідач взяті на себе зобов'язання не виконала. Позивач просила стягнути в солідарному порядку з відповідачів суму основного боргу за договором позики в розмірі 346 867,68 грн., суму заборгованості по сплаті процентів на рівні облікової ставки НБУ у розмірі 32 513,06 грн., три проценти річних від простроченої суми у розмірі 6 937,35 грн., відсотки за користування коштами у розмірі 43 628,18 грн., а загалом 429 946,27 грн. Позивач в судове засідання не з'явилася. Від позивача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у її відсутність, позовну заяву підтримала та просила задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про день і час проведення справи повідомлялися належним чином, про причини неявки не повідомили, письмових заяв не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності з ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Матеріалами справи встановлено, що 05 червня 2013 року між [PERSON] та [PERSON]був укладений договір позики, згідно умов якого відповідач отримала від позивача гроші у борг у розмірі 12 000 євро, які зобов'язався повернути 31 грудня 2013 року, про що відповідачем була написана розписка (а.с.4). Також, 05 червня 2013 року між [PERSON] та [PERSON]був укладений договір позики, згідно умов якого відповідач отримала від позивача гроші у борг у розмірі 6 000 євро, які зобов'язався повернути 31 грудня 2013 року, про що відповідачем була написана відповідна розписка (а.с.4,5). Судом встановлено, що заборгованість за договорами позики відповідач не повернула і ухиляється від повернення грошових коштів до теперішнього часу. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України підтвердженням укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В силу ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання Аналізуючи здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що з урахуванням офіційного курсу української грошової одиниці до Євро станом на 25.12.2014 року, (100 євро = 1927,0426 грн.) заборгованість відповідача у розмірі 18 000 євро (12 000 + 6 000) складає 346 867,68 грн., та підлягає стягненню солідарно з відповідачів. Крім того, ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. З урахуванням положень ст. 1048 ЦК України, сума заборгованості по сплаті процентів на рівні облікової ставки НБУ за період з 05 червня 2013 року по 31 грудня 2013 року складає 32 513,06 грн. Згідно укладених договорів позики, відповідач [PERSON] зобов'язана повернути суму боргу з урахуванням щомісячних відсотків у розмірі 120 євро, що з урахуванням офіційного курсу української грошової одиниці до Євро станом на 25.12.2014 року складає 2 312,45 грн. Таким чином, за період з 05 червня 2013 року по 31 грудня 2014 року розмір відсотків за розпискою складає 43 628,18 грн. (18 місяців 26 днів х 2312,45). Згідно сч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Три відсотки річних від простроченої суми (з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року) складає 6937,35 грн. Тобто, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що загалом заборгованість відповідачів за договором позики складає 429 946,27 грн., яка підлягає стягненню з них в солідарному порядку на користь позивача. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідачів в рівних частках на користь позивача слід стягнути витрати, понесені позивачем по сплаті судового збору в розмірі 3654 грн.

Outcome: approved