Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

Позивач 29.03.2021 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому просила визнати зобов`язання [PERSON] за договором № Z80.00404.004389969 від 05.10.2018 року виконаними; стягнути з відповідача на користь позивача 47325,15 грн. безпідставно набутих коштів. В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що 05.10.2018 року між нею та ПАТ «Ідея Банк» було укладено кредитний\~договір № Z80.00404.004389969. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.02.2021 року визнано недійсними положення п. 1.4 Договору повністю та п. 6 в частині встановлення комісії. На момент подання позову позивачем сплачено на виконання договору 55 щомісячних платежів на загальну суму 183217,73 грн., яка в розрізі платежів виглядає наступним чином: 43890,89 грн. погашення суми кредиту; 5392,58 грн. проценти за користування кредитом; 110221,60 грн. плата за обслуговування; 23712,66 грн. переплата. Таким чином, з відповідача слід стягнути 133934,26 грн. (110221,60 грн. 23712,66 грн.) безпідставно набутих коштів. Станом на дату подання позову позивачем не сплачено залишок заборгованості перед відповідачем за тілом кредиту в розмірі 86609,11 грн., яка вираховується як різниця 130500,00 грн. (тіло кредиту) та 43890,89 грн. (погашення тіла кредиту). Таким чином, у сторін є зустрічні однорідні вимоги, а саме: 133934,26 грн. вимога позивача до відповідача; 86609,11 грн. вимога відповідача до позивача. Провівши зарахування зустрічних однорідних вимог у позивача до відповідача залишиться вимога по поверненню 47325,15 грн. безпідставно набутих коштів. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31.03.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.12.2021 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд по суті. Позивач у судове засідання не з`явилась, письмово просила розглядати справу без її участі, позов підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Письмових заяв та/або відзиву від нього не надходило. На підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 05.10.2018 року між [PERSON] та ПАТ «Ідея Банк» було укладено кредитний договір № Z80.00404.004389969, за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 130500,00 грн. строком на 60 місяців (а.с. 2-8). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.02.2021 року позовні вимоги [PERSON] до АТ «Ідея Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: [PERSON] , про визнання положень договору недійсними, визнання зобов`язань виконаними задоволено частково. Визнано положення п. 1.4 Договору № Z80.00404.004389969 від 05.10.2018 року, укладеного між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] , недійсними. Визнано положення п. 6 Договору № Z80.00404.004389969 від 05.10.2018 року, укладеного між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] , в частині встановлення комісії недійсними. Застосовано наслідки, передбачені ст. 216 ЦК України. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з АТ «Ідея Банк» в дохід держави судовий збір у розмірі 2522,40 грн. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 07.07.2021 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.02.2021 року в частині задоволених позовних вимог [PERSON] до АТ «Ідея Банк» скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позовних вимог [PERSON] до АТ «Ідея Банк» про визнання положень договору недійсними відмовлено. Позовні вимоги [PERSON] до АТ «Ідея Банк» про застосування наслідків ст. 216 ЦК України задоволено частково. Стягнуто з АТ «Ідея Банк» на користь [PERSON] платежі, внесені [PERSON] згідно п. 1.4 кредитного договору № Z80.00404.004389969 від 05.10.2018 року, укладеного між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] , у сумі 92 0274,86 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 06.08.2021 року виправлено описку, допущену у постанові Дніпровського апеляційного суду від 07.07.2021 року, зазначивши у мотивувальній та резолютивній частині постанови правильну суму грошових коштів 92274 грн. 86 коп. замість помилково зазначеної 920274,86 грн. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином. Згідно із ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до розрахунку за кредитним договором № Z80.00404.004389969 від 05.10.2018 року: сума платежу за графіком 166602,97 грн.; сума фактичного платежу 183217,73 грн.; погашення суми кредиту 43890,89 грн.; проценти за користування кредитом 5392,58 грн.; плата за обслуговування 110221,58 грн.; переплата за місяць 23712,66 грн. (а.с. 15-16). Таким чином, зобов`язання [PERSON] за кредитним договором № Z80.00404.004389969 від 05.10.2018 року не може вважатись виконаним, оскільки з урахуванням стягнутих постановою Дніпровського апеляційного суду від 07.07.2021 року платежів, внесених [PERSON] згідно п. 1.4 кредитного договору у сумі 92274,86 грн., залишається непогашеною заборгованість за тілом кредиту та відсотками. З урахуванням викладеного, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв`язку у сукупності, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить із наступного. [PERSON] від сплати судового збору звільнена на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», її позов задоволенню не підлягає, тому судовий збір у розмірі 1816,00 грн. слід віднести за рахунок держави. Позивачем також здійснено витрати на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн., які відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, слід віднести за рахунок позивача. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: dismissed