Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

Позивач 25.10.2014р. звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], третя особа Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що на підставі договору дарування будівлі гуртожитку укладеного між ПАТ «Євраз-Дніпропетровський металургійний завод ім.. Петровського» та Дніпропетровською міською радою від 12.02.2013р., передано у власність останнього на безоплатній основі нерухоме майно: будівля гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та на підставі рішення Дніпропетровської міської ради № 41/28 від 14.11.2012р. «Про надання згоди на прийняття в комунальну власність територіальної громади міста гуртожитку по [ADDRESS]» передано на баланс КП «Жилсервіс-5». У вищевказаному гуртожитку з 02.07.2002р. за даними паспортного столу столу КП «Жилсервіс-5» у кімнаті [NUMBER] зареєстрований відповідач [PERSON] Відповідач у вказаній кімнаті не проживає, особистих речей не має, а тому на думку позивача є всі підстави для зняття його з реєстраційного обліку. Позивач просив суд визнати відповідача таким, що втратив право користування кімнатою [NUMBER] в гуртожитку розташованому в [ADDRESS]. Представник позивача надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України через оголошення у пресі. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Письмових заяв від нього не надходило. На підставі ч.1 ст.224 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідачів. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Підставою звернення КП «Жилсервіс-5» з позовом до суду є захист інтересів власника, пов'язаних із реалізацією складової частини змісту права власності - права користування та розпорядженням кімнатою [NUMBER] в гуртожитку який розташований за адресою: [ADDRESS]. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що на підставі договору дарування будівлі гуртожитку укладеного між ПАТ «Євраз-Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського» та Дніпропетровською міською радою від 12.02.2013р., передано у власність останнього на безоплатній основі нерухоме майно: будівля гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та на підставі рішення Дніпропетровської міської ради № 41/28 від 14.11.2012р. «Про надання згоди на прийняття в комунальну власність територіальної громади міста гуртожитку по [ADDRESS]» передано на баланс КП «Жилсервіс-5» (а.с.4-8). У вищевказаному гуртожитку з 02.07.2002р. за даними паспортного столу столу КП «Жилсервіс-5» у кімнаті [NUMBER] зареєстрований відповідач [PERSON] (а.с.9). 08.01.2013р. за результатами перевірки підстав для проживання в гуртожитку комісією КП «Жилсервіс-5» за участі свідків та мешканця вищевказаної кімнати [PERSON], що мешкає там та зареєстрований з 09.11.2012р. встановлено факт не проживання відповідача, та відсутність його особистих речей за адресою: [ADDRESS], кім. [NUMBER], про що складено відповідний акт (а.с.10). Відповідно до ст.41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За змістом права власності, визначеного ст.317 ЦК України, право власності - це право володіння, користування і розпорядження майном. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На підставі ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За змістом ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв'язку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що реєстрація [PERSON] у кімнаті [NUMBER] гуртожитку який розташовано за адресою: [ADDRESS] порушує права позивача, як його власника. На підставі викладеного та

Outcome: approved