Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

Позивач [PERSON] 10.11.2017 р. звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про позбавлення батьківських прав, в якому просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON], [INFO]. Позов мотивований тим, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 03.06.2005 року по 21.11.2007 року. В період спільного проживання у них народилася донька [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу між подружжям спільна донька позивача та відповідача залишилася проживати з матір'ю, перебуває на повному її утриманні. Позивач забезпечує доньці необхідне харчування, медичний догляд, лікування, створює умови для освіти та всебічного розвитку дитини. Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 31.10.2007 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. З часу набрання рішенням законної сили відповідач ухиляється від сплати аліментів, свої батьківські обов'язки не виконує, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, взагалі з дитиною не спілкується, що призвело до того, що дитина не знає свого батька. Ставлення відповідача до доньки є байдужим, безвідповідальним, він самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. Вищевикладені обставини стали підставою для звернення до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав відносно його спільної з позивачем доньки. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала, пояснила, що дитина після розірвання шлюбу бачила батька 1 раз. Додатково зазначила, що відповідач до дитини не телефонує, не виявляє бажання з нею спілкуватися, аліменти не сплачує (заборгованість по сплаті аліментів більше 60 тисяч гривень), перепон для спілкування доньки з батьком позивач не чинить. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання повторно не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом завчасно та належним чином за останнім відомим місцем проживання та шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному веб-порталі судової влади (ч.11 ст.128 ЦПК України). Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради Марценюк Л.Є. в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якій просила розгляд справи провести у її відсутність, підтримала висновок Служби у справах дітей Вінницької міської ради про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] Оскільки у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що позивач не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі, відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Суд, заслухавши позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, враховуючи зміст заяви представника третьої особи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності та взаємозв'язку, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] (Відповідач у справі) та [PERSON] (Позивач у справі), що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], що видане відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 01.02.2006 року (а.с.8). Позивач та відповідач з 03.06.2005 року по 21.11.2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 31.10.2007 року у справі №2-5109/07 (а.с. 6-7). Позивач з донькою проживають за адресою: [ADDRESS] Позивач працює в Вінницькому національному технічному університеті на посаді доцента кафедри економіки підприємства та виробничого менеджменту факультету менеджменту та інформаційної безпеки, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно (а.с.14-15). Згідно ряду довідок, наявних в матеріалах справи, позивач до батьківських обов'язків ставиться відповідально, утримує дитину самостійно, забезпечує їй належний рівень життя, освіти та відпочинку, батько дитини участі в житті дитини не бере (а.с.11-13). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №83285/15.26-25/41 по виконавчому провадженню №9671100, складеного державним виконавцем Центрального відділу ДВС міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, за рішенням суду з відповідача на користь позивача на утримання дитини стягнуто аліменти до досягнення останньою повноліття, які за період з 15.10.2007 року по 01.12.2017 року відповідач не сплачує, у зв'язку з чим наявна заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 60 258,06 гривень (а.с.81-84). 18.04.2018 року за вих. №01-00-011-11765 на запит суду орган опіки та піклування Вінницької міської ради надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON], [INFO], з якого вбачається, що [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться її розвитком, вихованням та станом здоров'я, не вітає зі святами, не підтримує матеріально, дитина ображається на нього через таку поведінку, орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає доцільним позбавлення [PERSON] батьківських права щодо дитини [PERSON], [INFO] (а.с.113-114). Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Вони повинні піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону). Окрім того, відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до вимог ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як вбачається з матеріалів справи відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків з утримання та виховання дочки, він фактично самоусунувся від виконання визначених законом батьківських обов'язків, жодного участі у вихованні дитини не приймає. За результатами дослідження в судовому засіданні доказів судом не встановлено щоб відповідач проявляв будь - яку зацікавленість долею чи життям дочки. Відсутність намагань, хоч якимось чином виконати свій батьківський обов'язок, спрямований на матеріальне забезпечення дитини, нехай на мінімальному рівні, свідчить про безвідповідальне ставлення та ігнорування батьком потенційних та реальних інтересів та потреб в тому числі і його дитини. Наявний розмір заборгованості по аліментам на рівні 60 258, 06 грн. станом на 01.12.2017 додатково підтверджує встановлені судом обставини. Окрім того, суд бере до уваги висновок про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON], [INFO], що складено та надано суду органом опіки та піклування Вінницької міської ради, враховуючи неналежне виконання батьком обов'язків по вихованню та утриманню доньки протягом 10 років, враховуючи вік дитини, фактично з самого народження. Встановлені судом обставини не суперечать наданому суду висновку органу опіки та піклування Вінницької міської ради, а тому суд враховує його при ухваленні рішення. Згідно ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно п.2 ч.1 ст. 43 ЦПК України, учасники справи мають право, зокрема, подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 гривень, сплачений позивачем при поданні позову до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved