Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника Спіжавка А.Ю , звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Посилається на те, що їй на підставі свідоцтва про право власності належить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по [ADDRESS] . У вказаному будинку, крім неї та її рідних, зареєстрована також відповідач - [PERSON] , яка протягом тривалого часу в ньому не проживає. Вона, як власник будинку, не має можливості безперешкодно користуватись, розпоряджатись своїм майном, оформити субсидію, через реєстрацію відповідача в будинку, саме тому, просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач [PERSON] та її представник Спіжавка А. Ю . в судовому засіданні підтримали заявлені вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити та не заперечували проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлялася судовою повісткою. До суду повернулося поштове повідомлення, з відміткою що адресати за зазначеною адресою не проживає, хоча з відповіді на запит до виконавчого комітету Бабинської сільської ради стосовно місця реєстрації відповідача № 3711/19-вх (а.с. 13), видно, що відповідач [PERSON] зареєстрована саме в [ADDRESS] , куди і направлялися судові повістки. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, справу зі згоди позивача та представника позивача розглянуто в порядку заочного розгляду на підставі наявних у ній доказів. Вивчивши матеріали справи, заслухавши доводи позивача [PERSON] , представника позивача Спіжавка А.Ю. , показання свідків [PERSON] , [PERSON] суд вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 11.09.1989 року, виданого виконавчим комітетом Бабинської сільської ради народних депутатів на пдтсаві рішення виконкому Заставнівської районної ради народних депутатів за № 83/5 від 05.05.1989 року, зареєстроавне в Чернівкецькому ОБТІ є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до вимог ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. У відповідності до положень ст.ст. 321, 383 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. З довідки виконкому Бабинської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №355 від 21.06.2019 року та акту обстеження матеріально-побутових умов від 21.06.2019 року вбачається, що у житловому будинку [ADDRESS] зареєстрована позивач, її чоловік, син, онут а також колишня невсітка відповідач [PERSON] , яка в будинку не проживає з 2012 року (а.с.9,10). На сьогоднішній день позивач [PERSON] не може вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідача [PERSON] у її домоволодінні, тому просить суд визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Крім того, свідки [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні показали, що з 2012 року відповідач [PERSON] в будинку позивача не проживає, оскільки припинила фактичні шлюбні відносини із сином позивача та з того часу перебуває за межами України. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст. 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином суд вважає, що вимога позивача про визнання відповідача таким, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] підлягає до задоволення. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 16, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved