Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-01 00:00:00

Позивач [PERSON] , в ході судового розгляду проведено заміну позивача на його правонаступника [PERSON] як нового власника квартири, звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адрсою: [ADDRESS] . Заявлені позовні вимоги обгрунтовано тим, що 10.02.2021 року між правонаступником позивача [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З моменту укладення вказаного договору та проведення державної реєстрації речових прав на вказану квартиру [PERSON] набув права власності на квартиру. При цьому, на момент відчуження згаданої квартири згідно договору купівлі продажу між попереднім власником [PERSON] та [PERSON] у квартирі було зареєстровано дві особи, а саме [PERSON] (на той час власник квартири) та її син [PERSON] . Згідно передбаченої договором купівлі-продажу умови [PERSON] та відповідач повині були звільнити квартиру та знятись з реєстраційного обліку до 29.01.2020 року. Однак, в порушення умов договору вказані особи добровільно не знялись з реєстрації за адресою: [ADDRESS] . За заявою [PERSON] до органу реєстрації про зняття з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] , останню було знято з реєстрації вказаної квартири, однак щодо зняття з реєстрації [PERSON] надано відмову, оскільки він не здійснював відчуження квартири. При цьому, відповідач понад рік не проживає за вказаною адресою, не приймає участі в оплаті комунальних послуг, які розраховуються із врахуванням кільості зареєстрованих осіб, платежі за надані послуги сплачуються позивачем самостійно та створює додаткові витрати для нього. Відповідач не бажає добровільно знятись з реєстраційного обліку, чим порушує право вільного користування та розпоряджання квартирою, яка на праві власності належить позивачу. Враховуючи, що відповідач зареєстрований у квартирі за згодою його матері, [PERSON] , як член її сім`ї, право власності якої на квартиру припинено та новим власником є позивач, договір найму між сторонами не укладався та відповідач не є членом його сім`ї нового власника квартири, тому просить позов задоволити. Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 03.03.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 02.06.2021 року проведено заміну позивача [PERSON] на його правонаступника [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача - адвокат Сарвас М.М. позов підтримала у повному обсязі, покликаючись на мотиви, наведені в такому, доповнила, що відповідач більше року не проживає у квартирі [ADDRESS] , всупереч умовам договору купівлі-продажу добровільно не знявся з реєстраційного обліку у вказаній квартирі, чим створює перешкоди у вільному користуванні даною квартирою позивачу як новому власнику квартири. Просить позов задоволити та визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Відповідач та третя особа, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, в т.ч. і шляхом поміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України», в судове засідання повторно не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності не подали. У визначений судом відповідачу п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву, такого не подано, про поважність причин не подання відзиву суд не повідомлено, заява про поновлення строку для подання відзиву до суду також не надходила. Третя особа у визначений судом п`ятнадцятиденний строк для подання пояснень на позовну заяву наданим правом також не скористалась, про поважність причин не подання пояснень суд не повідомлено, заява про поновлення строку для подання пояснень на позовну заяву до суду також не надходила. За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень сторони позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши подані докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно зі ст.\~150\~ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Зміст права власності, відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, складає право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд ч. 1 ст. 319 ЦК України. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу від 22.01.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО Щебивковк О.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 91, на праві приватної власності належала [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки № 333 від 21.01.2020 року на момент укладення вказаного договору купівлі-продажу у квартирі [ADDRESS] зареєстровані 2 осіб: [PERSON] , [INFO] (власник) та [PERSON] , [INFO] (син). Згідно п. 8 зазначеного Договору купівлі-продажу продавець зобов`язувався знятись з реєстрації та звільнити вищевказану квартиру разом із членами сім`ї, а також сплатити усі житлово-комунальні платежі до 28 січня 2020 року. Як вбачається із наявної в матеріалах справи заяви [PERSON] про зняття з реєстрації місця проживання від 15.05.2020 року у знятті з реєстрації місця проживання [PERSON] згідно п. 11 пост. 207 КМУ від 02.03.2016 року відмовлено, оскільки особа не здійснювала відчуження майна. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 10.02.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО Дзерою О.С., зареєстрованого в реєстрі за № 63 право приватної власності на квартиру [ADDRESS] набув [PERSON] , [INFO] . Приписами ч. 1, 2, 4\~ст. 41 Конституції України\~передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою\~статті 316 ЦК України\~визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.(ч. 2 ст. 29 ЦК України). Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які маютьу приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до ст.\~405\~ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до частини четвертої\~статті 156 ЖК України\~до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Поруч з цим, з аналізу статтей\~383,\~391,\~405 ЦК України\~та статтей\~150,\~156\~ЖК України у поєднанні зі\~статтею 64 ЖК України\~вбачається, що положення статей\~383,\~391 ЦК України\~передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї. В ході судового розгляду справи судом встановлено, що відповідач [PERSON] у спірній квартирі більше року не проживає, в тому числі\~не проживав у ній і на момент набуття права власності на вказану квартиру новим власником позивачем [PERSON] , не відноситься до членів сім`ї позивача, жодних угод чи домовленостей між ним і позивачем як новим власником майна щодо порядку користування згаданою квартирою не укладалось. Зі змісту ст.\~12\~ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Положеннями ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного та враховуючи, що відповідач [PERSON] відсутній за місцем своєї реєстрації за адресою: [ADDRESS] і не проживає в цьому житлі понад один рік, в судовому засіданні не встановлено наявності будь якої домовленості між ним і власником житла щодо порядку користування згаданою квартирою, а тому суд приходить до висновку, що позовна заява підставна та відповідача [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . У відповідності до ч. 1 ст.141\~ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 908 грн. сплаченого при подачі позовної зави судового збору.

Outcome: approved