Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

Позивач [PERSON] 30.05.2016 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що він являється власником житлового будинку [ADDRESS] В даному будинку зареєстровано місце проживання його сина - відповідача по справі. З 2008 року відповідач у зазначеному будинку не проживає, у зв'язку з чим він вимушений сам нести витрати на утримання та обслуговування будинку. У добровільному порядку змінити реєстрацію відповідач не бажає. На підставі ст. 71,72 Житлового кодексу України, просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування зазначеним вище будинком. Позивач в судовому засіданні на позовних вимогах наполіг та просив його позов задовольнити повністю. Просив ухвалити заочне рішення. Відповідач до судового засідання не з'явився повторно, не повідомив причину своєї неявки, хоча був належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, що підтверджується відповідними повідомленнями про вручення йому судової повістки про виклик до суду, а отже вважається належним чином повідомлений. Суд вважає можливим, відповідно до ст. 169 п. 4 ЦПК України, визнати причину неявки відповідача неповажною і ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України за згодою позивача. Свідки: [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні, підтвердили, що дійсно відповідач не проживає більше п'яти років в будинку [ADDRESS], належний позивачу, і не користується житлом. Вислухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, враховуючи доводи позивача в обґрунтування позову, покази свідків, суд вважає що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановленні такі факти та відповідні їм правовідносини. Дані відносини є житловими правовідносинами і регулюються нормами діючого Житлового кодексу Української РСР ст. 71, 72, 150, 157; ст. 317 ч.1, 319, 383, 386, 405 ЦК України; п. 11 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 12.04.1985 року із змінами, винесеними згідно з Постанови Пленуму ВСУ №2 від 10.03.89, №13 від 25.12.92, №15 від 25.05.98 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України». Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У судовому засіданні встановлено, згідно свідоцтва про право власності, виданого на підставі рішення виконкому Новотроїцької селищної ради №224/5 від 04.05.1982 року, факт належності на праві приватної власності позивачу [PERSON] , житлового будинку [ADDRESS] У вказаному житловому будинку також зареєстровано місце проживання сина позивача - [PERSON], останній за місцем реєстрації не проживають більше п'яти років. Вказана обставина також підтверджується показами свідків. Враховуючи, що відповідач відсутній за місцем реєстрації: [ADDRESS] більш ніж один рік без поважної причини, домовленості з даного приводу між сторонами не було, суд вважає необхідним визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки порушуються права позивача як власника будинку. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач довів в суді факт належності йому житлового приміщення та факт не проживання відповідача біля п'яти років, а отже понад встановлений законом шестимісячний строк. Тому є підстави для задоволення позову і визнання відповідача таким, що втратили право користування житловим приміщенням. Оскільки позов задоволений повністю, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати в сумі 551,20 гривень віднести за рахунок відповідача і стягнути на користь позивача. На підставі ст. 71, 72, 150, 157 ЖК Української РСР; ст. 317 ч.1, 319, 383, 386, 405 ЦК України; п. 11 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 12.04.1985 року із змінами, винесеними згідно з Постанови Пленуму ВСУ №2 від 10.03.89, №13 від 25.12.92, №15 від 25.05.98 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»; ч. 1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» і

Outcome: approved