Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

Позивач 26 липня 2017 року звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська із даним позовом (а.с.1-2). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 21 травня 2016 року між сторонами укладено договір страхування №АІ/9664570, відповідно до умов якого позивач зобовязався у разі настання страхового випадку сплатити страхове відшкодування у межах страхової суми на умовах та порядку передбачених умовами договору. 05 серпня 2016 року об 09-30 год. в м. Нікополь Дніпропетровської обл.. на вул.. [PERSON], відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER] під куруванням водія [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який на праві власності належить ПрАТ «Сентравіс Продакшн Юкрейн». Постановою Нікопольського районного суду Дніпропетровської області від 05.04.2017 року, яка залишена без змін постановою апеляційного суду Дніпропетровської області (м. Кривий Ріг) від 17.05.2017 року, визнано винним у вчиненні вказаної ДТП [PERSON] Внаслідок вказаної ДТП автомобілю [NUMBER], що належить ПрАТ «Сентравіс Продакшн Юкрейн» завдано механічних ушкоджень. Згідно рахунку №303 від 18.08.2017 року вартість матеріальної шкоди завданої власнику автомобіля [NUMBER] складає 158\~297,00 грн. Позивач виконуючи свої договірні зобовязання, відшкодував заподіяний відповідачем збиток та перерахував страхове відшкодування у розмірі 100\~000,00 грн. потерпілій особі. Наголошуючи на тому, що відповідач як особа відповідальна за заподіяну шкоду, зобовязана компенсувати завдані збитки у порядку регресу відповідно до законодавства, позивач вимушений був звернутися до суду із даним позовом, в якому просив стягнути на свою користь з відповідача суму збитків в порядку регресу у розмірі 100\~000,00 грн. та судові витрати по справі. Позивач, в особі свого представника, діючого на підставі довіреності [PERSON], в судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Представник надав до суду письмову заяву, в якій просив справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с.31). Відповідач в судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Про причини своєї неявки не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи без своєї присутності не надсилав. Крім того, до суду повернувся конверт з відправленням, що направлявся відповідачу із поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання». У відповідності до ст..1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Згідно ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного договору страхування, на вимогу відшкодування шкоди в порядку регресу. Суд, зясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. За змістом ст.14 ЦК України, цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обовязків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї. В ході розгляду справи встановлено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] як власника наземного транспортного засобу застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» на підставі полісу №АІ/9664570 від 21.05.2016 року (а.с.8-9). 05 серпня 2016 року з вини [PERSON], сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої завдано матеріальної шкоди автомобілю [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який на праві власності належить ПрАТ «Сентравіс Продакшн Юкрейн». Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2017 року, яка залишена без змін постановою апеляційного суду Дніпропетровської області м. Кривий Ріг від 17 травня 2017 року, - вина [PERSON] є доведеною у вчиненні ним дорожньо-транспортної пригоди та визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.16-17,18). Матеріальний збиток завданий власнику автомобіля [NUMBER], згідно висновку авто товарознавчого дослідження спеціаліста №303 від 18.08.2016 року, становить 158\~297,00 грн. (а.с.10-14). Відповідно до страхового акту № Э.ENSTRAX/3-10320083 від 14.06.2017 року, сума страхового відшкодування, що підлягає відшкодуванню становить 100\~000,00 грн. (а.с.19). Позивач виконуючи свої договірні зобовязання за полісом №АІ/9664570 від 21.05.2016 року, перерахував страхове відшкодування в сумі 100\~000,00 грн., про що свідчить платіжне доручення №7174 від 20.06.2017року (а.с.20). За змістом статті 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІV від 01.07.2004 року, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. Згідно ст. 1166 Цивільного Кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному розмірі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІV від 01.07.2004 року, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Відповідно п. 1 ч. 1 статті 1188 Цивільного Кодексу України, шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно частини 1 статті 1191 Цивільного Кодексу України, особа яка відшкодувала шкоду, заподіяну іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. За статтею 27 Закону України «Про страхування» №85/96 ВР від 07.03.1996 року, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до статті 993 Цивільного Кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованим, в повному обсязі доведеними з його боку та підлягають задоволенню, внаслідок чого слід стягнути із [PERSON] на користь позивача суму відшкодування збитків у розмірі 100\~000,00 грн. Крім того, згідно статті 88 ЦПК України, оскільки позивачем при подачі позовної заяви було сплачено судовий збір і його вимоги задоволені, з відповідача належить стягнути на користь позивача витрати по оплаті судового збору на суму 1\~600,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved