Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

Позивач [PERSON] 27 жовтня 2015 року, після чого 11 січня та 26 лютого 2016 року звернулася в суд з уточненими позовами до відповідача [PERSON] про стягнення на її користь суми боргу у розмірі 300 доларів США, що за офіційним курсом НБУ гривні до долару США встановленим станом на 25 лютого 2016 року, еквівалентно 8 165 гривень 58 копійок, процентів в сумі 105,3 долари США, що еквівалентно 2 866 гривень 12 копійок та 1500 гривень боргу та судового збору в сумі 551 гривень 20 копійок. В обґрунтування позову вказувала, що 12 квітня 2014 року вона дала в борг [PERSON] 1 500 гривень строком до 12 червня 2014 року, про що остання власноручно склала розписку. 10 червня 2014 року вона дала в борг [PERSON] 300 доларів США строком до 25 червня 2014 року, про що остання власноручно склала розписку. Вже пройшло більше року з дати, коли відповідачка повинна була повернути кошти, однак вона ці кошти не повернула. Вважає, що [PERSON] і не збирається віддавати борг та вбачаючи в її діях ознаки шахрайства, вона звернулася до правоохоронних органів з заявою про відкриття кримінального провадження. 02 лютого 2015 року слідчим СВ Кременчуцького MB УМВС України в Полтавській області [PERSON] було винесено постанову про закриття кримінального провадження та зазначено, що при наявності розписки спори, що виникають між сторонами повинні вирішуватися не інакше як у судовому порядку. Також, в постанові зазначено, що було допитано [PERSON], яка в ході допиту пояснила, що умислу в неї на шахрайське заволодіння коштами не було, а борг вона поверне, але із затримками у звязку з тяжким матеріальним становищем та додала, що поверне кошти згідно розписки, яку вона написала власноручно та віддала [PERSON] Оскільки розмір процентів не було визначено у договорі позики, вважає, що відповідачка повинна їй сплати проценти, розмір яких визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Прострочка виконання зобовязання виникла з 25 червня 2014 року (день коли кошти повинні були бути повернуті) по 25 лютого 2016 року (на сьогоднішній день) та склала 609 днів. Отже, з 15 квітня 2014 року облікова ставка НБУ склала - 9,5 %, а саме: з 17 липня 2014 року-12.5%, з 13 листопада 2014 року-14 %, з 06 лютого 2015 року-19.5%, з 04 березня 2015 року-30%, з 28 серпня 2015 року-27%, з 25 вересня 2015 року -22%, з 30 жовтня 2015 року 22 %, з 18 грудня 2015 року 22 %. Сума процентів за період з 25 червня 2014 року по 25 лютого 2016 року складає : 300 доларів США х 9,5% /365 днів х 21 день /100% = 1,6 доларів США ( з 25 червня 2014 року по 17 липня 2014 року); 300 доларів США х 12,5% /365 днів х119 днів /100% = 12,22 доларів США ( з 17 липня 2014 року по 13 листопада 2014 року); 300 доларів США х 14% /365 днів х 85 днів /100% = 9,78 доларів США ( з 13 листопада 2014 року по 06 лютого 2015 року); 300 доларів США х 19,5% /365 днів х 24 днів/100% = 3,84 доларів США (з 06 лютого 2015 року по 04 березня 2015 року); 300 доларів США х 30% /365 днів х 177 днів /100% = 43,64 доларів США (з 04 березня 2015 року по 28 серпня 2015 року); 300 доларів США х 27% /365 днів х 28 днів /100% = 6,2 доларів США ( з 28 серпня 2015 року по 25 вересня 2015 року); 300 доларів США х 22% /365 днів х 19 днів /100% = 3,43 доларів США (з 25 вересня 2015 року по 14 жовтня 2015 року); 300 доларів США х 22%/365 х 100% =24,59 доларів США ( з 14 жовтня 2015 року по 25 лютого 2016 року). Всього за даний період часу проценти складають - 105,3 доларів США. Тобто, загальна сума боргу відповідачки [PERSON] складає 405,3 доларів США. Відповідно до курсу долара США у відношенні до гривні, згідно даних НБУ станом на 25 лютого 2016 року складає 100 доларів США = 2 721,8630 гривень. Тобто вважає, що на її користь підлягає стягненню з відповідача [PERSON] основний борг в розмірі 300 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ складає суму 8 165,58 гривень та проценти в розмірі 105,3 долара США, що за курсовим еквівалентом валют складає 2866,12 гривень, що в загальній сумі складає 405,30 доларів США, тобто 11 031 гривень 70 копійок. Так як в добровільному порядку [PERSON] взяті в борг грошові кошти не повертає, вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач [PERSON] та її представник по довіреності [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача суму боргу та процентів загалом у сумі 12 531,70 гривень та судові витрати в сумі 551,20 гривень, в обґрунтування позову пояснили так, як викладено в описовій частині рішення. Відповідач [PERSON] та її представник по угоді адвокат [PERSON] у судовому засіданні позов визнали частково, відповідач погоджується повернути позивачу борг у сумі 300 доларів США, які за станом на 25 лютого 2016 року за курсом валют є еквівалентом 8165,58 гривень та пояснила, що вона дійсно писала розписку позивачці про отримання нею коштів в сумі 300 доларів США зі строком користування до 25 червня 2014 року. За умовами договору позики вона отримала фактично від позивачки 200 доларів США, а ще 100 доларів США були обумовлені як проценти у договорі. Тому вона не згідна сплачувати проценти в сумі 105,30 доларів США, що в еквіваленті складає 2866,12 гривень. Вона не змогла вчасно повернути борг, так як мала матеріальні труднощі, а отримані кошти витратила на ремонт кімнати в будинку. Заперечувала проти стягнення з неї боргу в сумі 1500 гривень, так як цих грошей вона не позичала та не отримувала у [PERSON], розписки, яка представлена позивачем, не писала. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши письмові докази справи, суд прийшов до наступного. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Встановлено, що позичальник [PERSON] за договором позики від 10 червня 2014 року отримала у власність у позикодавця [PERSON] 300 доларів США зі строком користування до 25 червня 2014 року, що підтверджується її розпискою (а.с.5). Отримавши грошові кошти, відповідач [PERSON] не повернула їх своєчасно позивачу [PERSON] для погашення боргу за договором позики. Згідно статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ч.2 статті 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності з ч.1 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо платник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, за якою боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом. Згідно ч.1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до статті 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Згідно статті 192 Цивільного кодексу України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно статті 524 Цивільного кодексу України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до частин 1,2 статті 533 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Установлено, що станом на 25 лютого 2016 року Національним Банком України встановлений курс гривні до долара США у такому співвідношенні: 2721,8630 гривень за 100 доларів США. Таким чином, заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем [PERSON] складає 300 доларів США, що є еквівалентом суми 8 165, 58 гривень (300 х 27,218630). Пояснення відповідача [PERSON], що фактично вона отримала від [PERSON] за договором позики лише 200 доларів США, а 100 доларів США були обумовлені між ними як проценти у договорі, не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому суд не бере їх до уваги. Натомість, сам договір позики, оформлений 10 червня 2014 року розпискою, відповідачем не спростований, у цьому договорі йдеться про позику у сумі 300 доларів США, а розмір і порядок одержання процентів цим договором не було встановлено. Постановою слідчого СВ Кременчуцького MB УМВС України в Полтавській області [PERSON] про закриття кримінального провадження від 02 лютого 2015 року підтверджується, що [PERSON] не оспорювала отриманий нею у [PERSON] борг у сумі триста доларів США та зобовязувалася цей борг повернути (а.с.7). Тому з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню борг за договором позики в сумі 300 доларів США, що є еквівалентом суми 8165, 58 гривень. З відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] на підставі ч.1 статті 1048 ЦК України, крім цього підлягають стягненню проценти від суми позики, які визначені на рівні облікової ставки Національного банку України за період з 26 червня 2014 року по 25 лютого 2016 року включно за 609 днів, що складає 2 866 гривень 12 копійок. Відповідно до ч.3 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вказані норми були розяснені судом сторонам та їх було попереджено про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій. Вимога позивача про стягнення з [PERSON] на її користь боргу за договором позики в сумі 1500 гривень задоволенню не підлягає у звязку з недоведеністю цієї вимоги. Так, згідно поданої позивачем в обґрунтування цієї вимоги розписки вбачається, що [PERSON] зобовязалася повертати 1500 гривень впродовж двох місяців до 12 червня 2014 року (а.с.6). Вказана розписка не може бути визнана судом належним та допустимим доказом, оскільки її зміст не відповідає положенню статті 1046 Цивільного кодексу України. У цій розписці не зазначено, що саме позикодавець [PERSON] передала у власність грошові кошти [PERSON] та не зазначено кому зобовязана [PERSON] повернути 1500 гривень. Відповідач [PERSON] категорично заперечує отримання у [PERSON] вказаних коштів та написання нею цієї розписки, а позивач у суді пояснила, що цю розписку писала не [PERSON], у якої в той час була пошкоджена рука, а її чоловік [PERSON]. За таких обставин суд відмовляє у задоволенні цієї частини позовних вимог [PERSON] При поданні позовної заяви в суд позивач сплатила судові витрати у сумі 551 гривень 20 копійок, що підтверджується квитанціями (а.с.1,89). За таких обставин з відповідача на користь позивача на підставі статті 88 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати, пов'язані з оплатою позивачем судового збору в сумі 551,20 гривень.

Outcome: partial