Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

позивач [PERSON] 15.01.2020 р. звернулась в суд із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить постановити рішення про стягнення з відповідача [PERSON] на її утримання аліментів у розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і довічно. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона є пенсіонером за віком, єдиним доходом для неї є пенсія, яка становить станом на день звернення до суду - 2180 грн. на місяць, інших джерел доходу немає. Вона є самотньою жінкою похилого віку, чоловіка чи іншої близької людини, яка може допомагати та підтримувати її матеріально, у неї немає. Практично всю пенсію, яку вона отримує, витрачає на оплату комунальних послуг, а сума, що залишається, є меншою ніж мінімальний прожитковий мінімум і їй ледь вистачає на харчування, побутовими предметами першої необхідності себе забезпечити не може. Окрім цього, зазначає, що вона має хронічні захворювання (полісементальний остеохондроз), а відтак потребує постійного лікування, на яке потрібно багато коштів. Із урахуванням норм, передбачених ст.51 Конституції України та ст.202 Сімейного кодексу України, вважає, що у неї є право на отримання аліментів від повнолітньої дочки - [PERSON] у розмірі 1/4 частки від її доходу щомісячно. Ухвалою від 31 січня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, що наведені в такій, просять позов задовольнити. Додатково позивач зазначила, що у неї є двоє повнолітніх дітей, проте вона не пред`являє позовну вимогу до сина, оскільки такий матеріально допомагає в утриманні своєї бабці - її матері. Відповідач у судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог, просить відмовити у їх задоволенні повністю. Надала пояснення про те, що у позивача [PERSON] є двоє повнолітніх дітей - вона та син, проте вимоги про стягнення аліментів пред`явлено лише до неї. Окрім цього, зазначила, що вона заміжня, має на утриманні малолітню дитину, а відтак не має матеріальної можливості сплачувати аліменти на утримання матері, більше того, позивач не довела, що потребує матеріальної допомоги у вигляді аліментів. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з огляду на таке. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач [PERSON] є матір`ю відповідача [PERSON] , [INFO] , яка досягла повноліття, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 30.05.1984 р. (а.с.6). [PERSON] , [INFO] , є особою пенсійного віку, що підтверджується копією її паспорта громадянина України та пенсійним посвідченням, термін дії пенсійного посвідчення - довічно (а.с.4,5). В обґрунтування позовних вимог позивач стверджує, що її щомісячний дохід не дозволяє їй забезпечити достатній життєвий рівень, лікування, побутові предмети першої необхідності, тощо, та зазначає, що її місячний дохід (пенсія) складає станом на день подання позову до суду - 2180 грн. Вирішуючи питання про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь її матері утримання у грошовій формі, суд виходить з такого. Згідно із ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Згідно із статтею 205 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю (ст. 203 СК України). Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 Сімейного кодексу України. Згідно із нормою ст. 201 Сімейного кодексу України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми ст. ст. 187, 189-192, 194-197 СК України. Таким чином, обов`язковими умовами та підставами покладення на дітей обов`язку утримувати своїх батьків є: 1) діти досягли вісімнадцяти років; 2) батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров`я; 3) батьки потребують матеріальної допомоги; 4) відсутні обставини для звільнення дітей від обов`язку утримувати своїх батьків. Умовою виникнення обов`язку утримувати своїх батьків є наявність усіх вищеперерахованих умов. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. При цьому, суд звертає увагу на те, що факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Свідченням такої потреби є отримання батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. Згідно із положеннями чинного законодавства держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб: пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою, тощо. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Розмір прожиткового мінімуму для основних соціальних і демографічних груп населення встановлюється законом про державний бюджет на відповідний рік. Так, відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з 01 січня 2020 року становить 1638 гривень, з 1 липня - 1712 гривень, з 1 грудня - 1769 гривень. Натомість розмір пенсії позивача [PERSON] перевищує суму прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та складає 2 180 грн. на місяць. Відтак позивач [PERSON] не довела належними та допустимими доказами, що її щомісячні витрати перевищують її дохід у вигляді пенсії. Таким чином, із врахуванням вищенаведених норм, а також оскільки позивач [PERSON] отримує пенсію за віком у розмірі, який забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, інших доказів, які б підтверджували, що така відноситься до осіб, які потребують матеріальної допомоги, не надано, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed