Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

Позивач [PERSON] 09.07.2019 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого зазначив, що він як власник житлового будинку, надав згоду на реєстрацію відповідачу [PERSON] . З квітня 2009 року відповідач проживає в іншому місці, а саме в [ADDRESS] та до теперішнього часу залишається зареєстрованим за адресою позивача: [ADDRESS] . Комунальні послуги позивач сплачує самостійно, відповідач ніякої допомоги на утриманні житла не надає, однак не заперечує проти зняття його з реєстрації, але самостійно не здійснює вказану процедуру, посилаючись на особисту зайнятість. Тому позивач був вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 19.07.2019 року зазначену цивільну справу прийнято до розгляду та призначено судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує та просить суд слухати справу без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнає та просить суд слухати справу без його участі. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно договору купівлі - продажу від 11.06.1987 року, посвідченого держаним нотаріусом другої Ясинуватської державної нотаріальної контори, жилий будинок [ADDRESS] , належить [PERSON] . Відповідно до довідки № 07-29д/2242 від 17.05.2019 року, виданої Центрам надання адміністративних послуг Авдіївської міської ради, за адресою [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно акту про не проживання, в будинку [ADDRESS] , [PERSON] не мешкає більше десяти років. Згідно довідки № 4482/404-2019 від 14.05.2019 року, виданої Авдіївським ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області, за адресою: [ADDRESS] зареєстрований гр. [PERSON] , [INFO] , зі слів сусідів тривалий час (більше десяти років) не проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 391 УК України передбачено, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. У відповідності до ст.405 ч.2 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.72 ЖК визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни проводиться в судовому порядку. Вищевказані докази в їх сукупності приводять суд до переконання, що відповідач [PERSON] не мешкає в житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, це відповідно до ст.405 ч. 2 ЦК України є підставою для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. У зв`язку з чим, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved