Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 14.06.2016 року звернувся до суду із позовом до Новоєлизаветівської сільської ради, третя особа: управління Держгеокадастру у Красноармійському районі, про визнання протиправним та скасування рішення, про визнання недійсним державного акту про право власності на землю, посилаючись на те, що з 20.02.1993 року він перебуває у юридичному шлюбі з [PERSON], з якою за час шлюбу у [PERSON] вони придбали житловий будинок [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, нотаріально посвідченого Другою Красноармійською державною нотаріальною конторою 05.12.1997 року, реєстр № 1493, зареєстрованого в БТІ в реєстрову книгу № 2 за реєстровим № 48. [INFO] року [PERSON] померла, і як позивачці недостовірно відомо в м.Мирнограді (Димитрові) Донецької області. Договір купівлі-продажу оформлений на дружину позивача, але не зважаючи на положення ст..60 СК України, житловий будинок являється його та дружини спільною сумісною власністю. На теперішній час вони вирішили провести відчуження житлового будинку, для укладення правочину необхідно присвоїти кадастровий номер земельній ділянці, що є обов»язковою умовою договору. Але при підготовці документів на формування земельної ділянки з»ясувалося, що земельна ділянка, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинок та господарських будівель за адресою: [ADDRESS] було приватизовано колишньою господаркою домоволодіння. При цьому позивачем було отримано в архівному секторі Красноармійської райдержадміністрації рішення Новоєлизаветівської сільської ради про передачу [PERSON] земельної ділянки площею 013 для обслуговування житлового будинку, яке було прийнято 18.02.1997 року до продажу житлового будинку, а вже після продажу на ім.»я [PERSON] 17.08.2000 року на цю земельну ділянку було виписано державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], який зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 112. В державному акті помилково зазначено рішення Новоєлизаветівської сільської ради від 18.05.1997 року, площа земельної ділянки - 0,153 га. Зважаючи на те, що державний акт на право приватної власності на земельну ділянку видано не власникові житлового будинку, тому позивач вважає за необхідним визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку. Окрім того позивач вважає за необхідне визнати недійсним рішення Новоєлизаветівської сільської ради від 18.02.1997 року. Позивач [PERSON] у попереднє судове засідання не з»явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає. Представник позивача [PERSON] у попередньому судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Представник відповідача Новоєлизаветівської сільської ради у попереднє судове засідання не з»явився, надав суду заяву про розгляд справи у відсутності представника. Третя особа [PERSON] у попередньому судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Представник третьої особи управління Держгеокадастру у Красноармійському районі у судове засідання не з»явився, надав суду заяву про розгляд справи у відсутності представника. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], третьої особи [PERSON], дослідивши матеріли справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача законні, обгрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі за наступних підстав: Судом встановлено, що з 20.02.1993 року позивач перебуває у юридичному шлюбі з [PERSON] (а.с.4), з якою за час шлюбу у [PERSON] вони придбали житловий будинок [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, нотаріально посвідченого Другою Красноармійською державною нотаріальною конторою 05.12.1997 року, реєстр № 1493, зареєстрованого в БТІ в реєстрову книгу № 2 за реєстровим № 48 (а.с.8). [INFO] року [PERSON] померла, і як позивачці недостовірно відомо в м.Мирнограді (Димитрові) Донецької області. Договір купівлі-продажу оформлений на дружину позивача, але не зважаючи на положення ст..60 СК України, житловий будинок являється його та дружини спільною сумісною власністю. На теперішній час вони вирішили провести відчуження житлового будинку, для укладення правочину необхідно присвоїти кадастровий номер земельній ділянці, що є обов»язковою умовою договору. Але при підготовці документів на формування земельної ділянки з»ясувалося, що земельна ділянка, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинок та господарських будівель за адресою: [ADDRESS] було приватизовано колишньою господаркою домоволодіння (а.с.6). При цьому позивачем було отримано в архівному секторі Красноармійської райдержадміністрації рішення Новоєлизаветівської сільської ради про передачу [PERSON] земельної ділянки площею 013 для обслуговування житлового будинку (а.с.7), яке було прийнято 18.02.1997 року до продажу житлового будинку, а вже після продажу на ім.»я [PERSON] 17.08.2000 року на цю земельну ділянку було виписано державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], який зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 112. В державному акті помилково зазначено рішення Новоєлизаветівської сільської ради від 18.05.1997 року, площа земельної ділянки - 0,153 га. Зважаючи на те, що державний акт на право приватної власності на земельну ділянку видано не власникові житлового будинку, тому позивач вважає за необхідним визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку. Окрім того позивач вважає за необхідне визнати недійсним рішення Новоєлизаветівської сільської ради від 18.02.1997 року. П.1 Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України, затвердженого Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 10 від 15.02.93 року (чинному на час передачі земельної ділянки у власність) у приватну власність, згідно з Декретом КМУ від 26.12.1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок», громадянам України передаються безплатно земельні ділянки, надані їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, індивідуального дачного і гаражного будівництва. Згідно ст.. 40 ЗК України, громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. У відповідності до ч.1 ст. 120 Земельного Кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розміщені ці об»єкти. Таким чином, земельна ділянка не могла бути передана особі, яка в свою чергу не являлася власником житлового будинку. Відповідно до абз.2 п. 7 постанов Пленуму ВСУ від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч.3 ст. 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав. І запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст.. 16 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Ч.3 ст. 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: г) визнання недійсним рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Враховуючи, що підставою для видачі державного акту є рішення органу місцевого самоврядування про передачу у приватну власність земельної ділянки громадянам, то вразі визнання рішення протиправним, необхідно скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку. Згідно п. 2.9 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів про право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорі оренди землі, затверджено Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 року № 43, зі змінами і доповненнями, виправлення в державному акті не допускається. Крім того, 01.01.2013 року набули чинності зміни до Земельного кодексу України, зокрема ст.. 126 викладена в новій редакції, а саме право власності на земельну ділянку посвідчується не державним актом, а оформлюється відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Пунктом 156 Постанови КМУ «Порядок ведення державного земельного кадастру», виправлення помилок у відомостях про земельну ділянку може здійснюватися також на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) або матеріалів інвентаризації земель чи рішення суду. Відповідно до ст.. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яки порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] законні, обгрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved