Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

Позивач [PERSON] 19.11.2018 року звернулася у суд із позовом, в якому, з урахуванням поданої заяви про зміну предмета позову, просить усунути їй перешкоди у користуванні належним їй на праві власності житловим будинком № 27-а по вул. Т. Шевченка у с. Довжки Сколівського району Львівської області, шляхом визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Судові витрати у справі позивач просить покласти на відповідача. Ухвалою судді від 29.11.2018 року, після отримання судом у встановленому порядку інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача, який не є підприємцем, вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого засідання. Ухвалою підготовчого судового засідання від 21.03.2019 року підготовче провадження закрито, а справу призначено до розгляду по суті невідкладно. \~ \~ \~ \~Позов,\~з урахуванням\~зміни предмета\~позову,\~обґрунтовано тим,\~що позивач є власником житлового будинку № 27-а по вул. Т. Шевченка у с. Довжки Сколівського району Львівської області, зареєстрована та проживає за даною адресою. Окрім позивача за даною адресою зареєстрований також відповідач у справі [PERSON], який фактично у зазначеному житлі не проживає. Посилаючись на положення ст. ст. 317, 319, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК Української РСР, позивач зазначає, що відповідач не є членом сімї власника спірного будинку, а реєстрація відповідача за вказаною адресою перешкоджає позивачу вільно розпорядитись своїм майном, що, на її думку, порушує її права як власника, передбачені ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 150 ЖК Української РСР, ст. ст. 316-317, 319, 391, 405 ЦК України. Позивач, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду справи по суті, у судове засідання не зявилася, однак 21.03.2019 року подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, у котрій зазначила, що просить дану справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує з підстав, викладених у позовній заяві, з урахуванням зміни предмета позову, просить позов задовольнити у повному обсязі, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив і заяви про розгляд справи у його відсутності не подавав. Відзиву на позовну заяву відповідачем подано не було. З огляду на вказане, суд, виходячи з положень ст. ст. 280-281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання усіх учасників справи чи у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відтак, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у даній цивільній справі не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невідємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із наведених вище процесуальних норм, суд, перевіряючи порушення прав позивача на користування її власністю, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. На підставі доданих позивачем до позовної заяви свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.11.2006 року серії ЯЯЕ № 774594 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 12765518 від 05.12.2006 року (а. с. 5, обидві сторони), позивач є власником обєкта нерухомості житлового будинку загальною площею 72, 4 кв. м., житловою 22,2 кв. м. за адресою: Львівська область, Сколівський район, с. Довжки, вул. Т. Шевченка, буд. 27-а. Як вбачається із довідки, виданої 15.11.2018 року за вих. № 845 виконавчим комітетом Довжківськї сільської ради Сколівського району Львівської області (а. с. 7), а також акта обстеження житлово-побутових умов сімї позивача від 15.11.2018 року (а. с. 8), окрім зареєстрованого місця проживання позивача, її двох дочок та батьків, за вищевказаною адресою, там також має зареєстроване місце проживання і відповідач, який є колишнім чоловіком однієї із дочок позивача, однак більше двох років там не проживає. Факт розірвання шлюбу між дочкою позивача та відповідачем стверджується належно засвідченою копією рішення Сколівського районного суду Львівської області, ухваленого 18.05.2018 року у цивільній справі № 453/311/18, провадження № 2/453/285/18, котре 19.06.2018 року набрало законної сили (а. с. 6). Відтак, відповідач, в силу положень ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР, не відноситься до членів сімї позивача як власника житлового будинку № 27-а по вул. Т. Шевченка у с. Довжки Сколівського району Львівської області. Крім того встановлено, що позивач не веде спільного господарства з відповідачем, так як фактично відповідач проживає окремо від сімї позивача у с. Сенечів Долинського району Івано-Франківської області. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР (у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї та інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. \~ \~ \~ \~Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВП від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. \~ \~ \~ \~Про зазначене також йдеться у ст. ст. 316, 317, 319 та 321 ЦК України, згідно з якими правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. ст. 16, 386, 387 та 391 вказаного Кодексу власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. \~ \~ \~ \~В силу ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, або якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. \~ \~ \~ \~Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідач, який до того ж не є членом сімї позивача як власників житла, відсутній понад один рік, без повідомлення про причини своєї відсутності. Таким чином, враховуючи ту обставину, що відповідач не є членом сімї позивача як власника житлового будинку № 27-а по вул. Т. Шевченка у с. Довжки Сколівського району Львівської області, як і не проживає у вказаному житловому будинку понад один рік, то його право користування житловим приміщенням у цьому будинку слід вважати припиненим, а його самого слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, усунувши таким чином позивачу перешкоди у користуванні її власністю. \~ \~ \~ \~Відтак, позовні вимоги підлягають до задоволення повністю.

Outcome: approved