Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

Позивач 25.03.2014 р. звернувся в суд з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості по оплаті за користування жилим приміщенням у розмірі 25000 грн. Заявлений позов обґрунтовував тим, що у провадженні Тисменицького районного суду знаходилась цивільна справа за його позовом до відповідачів про розірвання договору піднайму житлового приміщення, що був укладений між ним та відповідачкою [PERSON], та виселення відповідачів разом з малолітньою дитиною з належного йому на праві власності будинку [ADDRESS]. Рішенням Тисменицького районного суду від 13.03.2014 р. його позов задоволено. Незважаючи на надіслані ним відповідачам через нотаріуса 13.09.2013 р. нотаріально посвідчені заяви про виселення з будинку, відповідачі добровільно з його будинку не виселились, продовжують там проживати, а він, побоюючись за своє життя, змушений проживати у племінника. Згідно вимог ст.162 ЖК України встановлено, що плата за користування жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. 10.12.2013 р. він надіслав [PERSON] заяву, в якій повідомив, що до 15.12.2013 р. вона разом з членами своєї сім'ї повинна звільнити належне йому житло. У зв'язку з невиконанням його вимоги про звільнення будинку 20.12.2013 р. він надіслав відповідачам заяву про те, що за користування всім домоволодінням він встановлює для них добову оплату в розмірі 250 грн., а місячну в розмірі 7500 грн., та вказав рахунок, на який слід перераховувати кошти за користування жилим приміщенням. Жодної оплати відповідачі не провели, у зв'язку з чим у них виник борг за період з 15.12.2013 р. до 25.03.2014 р. в розмірі 25000 грн., виходячи з розрахунку: 3 місяці х 7500 = 22500 грн. + 2500 грн. за 10 днів (з 16.03. до 25.03.2014 р.). Оскільки відповідачі, отримавши його умови по проведенню оплати за користування жилим приміщенням, продовжували ним користуватись, їх дії розцінюються як дії осіб, з якими закон, зокрема, ст.11 ЦК України пов'язує підстави виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань). У зв'язку з наявністю підстав для стягнення з відповідачів на його користь коштів по оплаті за користування жилим приміщенням просив стягнути з відповідачів 25000 грн. та понесені судові витрати. Представники позивача у судовому засіданні позов підтримали і просили його задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала і пояснила, що у договорі піднайму житлового приміщення від 23.05.2013 р., що був укладений між нею та позивачем, відсутня умова про плату за користування житлом, вказано про безплатність надання житла для проживання. Тому просила у позові відмовити. Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи за адресою свого місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, у судове засідання не з'явився повторно, не повідомив суду про причини неявки. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Встановлено, що рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 13.03.2014 р., що набрало законної сили згідно ухвали колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10.06.2014 р., задоволено позов [PERSON], розірвано договір піднайму житлового приміщення від 23.05.2013 р., укладений між ним і відповідачкою [PERSON], та виселено відповідачів [PERSON], [PERSON] та їх малолітнього сина [PERSON] з належного позивачу на праві власності будинку [ADDRESS] (а.с.50-55, 57-59). Згідно вимог ч.1 ст.162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Укладеним між сторонами договором піднайму житлового приміщення від 23.05.2013 р. (а.с.4), який, як встановлено вказаним судовим рішенням, укладений без дотримання передбаченого законом порядку, плата за користування житлом передбачена не була. 10.12.2013 р. позивач надіслав відповідачці [PERSON] заяву, в якій повідомив, що до 15.12.2013 р. вона разом з членами своєї сім'ї повинна звільнити належне йому житло (а.с.11). У зв'язку з невиконанням відповідачами вимоги позивача про звільнення будинку останній 20.12.2013 р. надіслав відповідачці заяву про те, що за користування всім домоволодінням він встановлює добову оплату в розмірі 250 грн., місячну в розмірі 7500 грн., та вказав рахунок, на який слід перераховувати кошти за користування жилим приміщенням (а.с.12). Відповідачка [PERSON] підтвердила у судовому засіданні факт отримання нею вказаних заяв позивача. Оскільки встановлено, що відповідачі, отримавши заяву позивача з умовами по оплаті за користування жилим приміщенням, продовжували вказаним приміщенням користуватись, їх дії розцінюються як дії осіб, з якими закон, зокрема, ст.11 ЦК України пов'язує підстави виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань). Відповідно до вимог ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З огляду на викладене суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача коштів по оплаті за користування жилим приміщенням. При цьому суд вважає завищеним встановлений позивачем розмір добової оплати у 250 грн., місячної у 7500 грн. з урахуванням наступних обставин. Як свідчить аналіз ринкових цін за оренду житла в м. Івано-Франківську, що містяться у мережі Інтернет (інформація щодо ринкових цін по оренді житла у сільських населених пунктах Тисменицького району у мережі Інтернет відсутня), ціни коливаються у межах від 100 до 200 грн. за добу по оренді двох та трьохкімнатних квартир з євроремонтом та всіма зручностями. З огляду на те, що житловий будинок позивача, 1972 року побудови, трьохкімнатний, без комунальних вигод, що відповідачі користуються також належними позивачу господарськими будівлями (літньою кухнею, гаражем, стайнею, стодолою), суд вважає, що найбільш прийнятною ціною за користування жилим приміщенням є ціна у 150 грн. за добу, що складає 4500 грн. в місяць. За таких обставин з відповідачів у солідарному порядку слід стягнути на користь позивача 13500 грн. (4500 х 3 міс.) за користування жилим приміщенням. З відповідачів також слід стягнути на користь позивача понесені ним витрати у розмірі 2243,60 грн., що складаються з витрат по сплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини позову на суму 243,60 грн. та 2000 грн. витрат на правову допомогу, а саме по 1121,80 грн. з кожного. На підставі наведеного, відповідно до ст.162 ЖК України, ст.ст. 11, 509, 526, 543 ЦК України,

Outcome: partial