Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-02 00:00:00

Позивач 20.02.19 р. звернулась до суду з вказаним вище позовом, просить збільшити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], 13.09.07 р. н., що стягуються з відповідача на її користь за рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області від 13.06.13 р., та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання вказаної вище неповнолітньої дитини сторін у твердій грошовій сумі у розмірі по 2 500 грн щомісячно з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що за рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області від 13.06.13 р. стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON], 19.10.2 000 р. н., дочки [PERSON], 13.09.07 р. н., в сумі 750 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з 28.05.13 р. і до досягнення дітьми повноліття. Син [PERSON] досяг повноліття, хоча продовжує навчання і самостійно звернувся до відповідача про стягнення коштів як допомоги, якої потребує у зв»язку з продовженням навчання. Дочка сторін [PERSON] підросла та її утримання стало потребувати набагато більше коштів. У зв»язку зі збільшенням її витрат на вказаних вище спільних дітей сторін, її матеріальне становище погіршилось. Вона працює, але її доходу не достатньо для утримання неповнолітньої дитини та допомоги повнолітньому синові. Після ухвалення вказаного вище судового рішення прожитковий мінімум для дитини відповідного віку збільшено законодавчо. Покликаючись на ст. ст. 185, 192 СК України, просить позов задовольнити. За ухвалою суду від 02.04.19 р. розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Копія позовної заяви з доданими до неї документами та копія вказаної вище ухвали суду отримані відповідачем під розпис 11.04.19 р.. 23.04.19 р. до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, обґрунтований тим, що відповідач позову не визнав у повному обсязі. Відповідач зазначив, що постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 58339226 з примусового виконання виконавчого листа у справі № 159/3 101/13 ц, виданого Ковельським міськрайсудом 03.07.13 р., була прийнята лише 11.02.19 р.. Він сплачував аліменти у розмірі 750 грн на утримання неповнолітньої дочки [PERSON]. Копія виконавчого листа, долучена до позовної заяви, є неналежним доказом, так як виконавче провадження було завершено за заявою стягувачки, поданою до виконавчої служби, про що є відмітка на зворотній стороні виконавчого документа. Сторони проживають спільно, спільно утримують дітей, ведуть спільне господарство. Він, практично, сплачує 74 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що визначений законодавством, замість 50 %. Покликаючись на ст. ст. 202, 203 СК України, зазначає, що його батьки проживають у [INFO], і мають інвалідність, з, відповідно 06.07.04 р. та 31.08.07 р.. На даний час він не працює та сталого доходу не має. Зазначає, що позивач не надала доказів на підтвердження наявності у нього таких доходів, що забезпечували б його спроможність сплачувати аліменти в сумі 2\~500 грн щомісячно. Тому просить у задоволенні позову відмовити за його безпідставністю. За станом на 03.05.19 р. позивач відповіді на відзив на позовну заяву до суду не подала. Суд, дослідивши докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підставні та підлягають до часткового задоволення. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до копії виписки з рішення Ковельського міськрайсуду Волинської обл. від 19.03.13 р. у цивільній справі № 159/3 182/13 ц провадження № 2/159/890/2013 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, що набрало законної сили 03.07.13 р., дійсно, шлюб сторін, що був укладений 24.10.99 р., було розірвано у судовому порядку. Відповідно до довідки № 243 від 11.02.19 р., виданої РЖКП № 1 (м. Ковель Волинської області), діти сторін проживають спільно з позивачем. Та обставина, що дорослий син [PERSON] - сторін в даний час навчається на 3 курсі денного відділення КВНЗ «Ковельський медичний коледж» з 01.09.16 р. з терміном закінчення навчання 30.06.20 р., стверджується копією довідки № 46 від 08.02.19 р., виданої цим же навчальним закладом. Відповідно до довідки про доходи № 17 від 18.02.19 р., виданої ВСП «Експлуатаційне вагонне депо Ковель» РФ «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця», позивач працює та має сталий доход. Як вбачається з копії свідоцтва про народження вказаної вище спільної неповнолітньої дитини сторін, дочка [PERSON] є 13.09.07 р. н.. Відповідно до копії виконавчого листа, виданого у 2013 р. Ковельським міськрайсудом Волинської обл., дійсно, було видано такий з приводу виконання рішення цього ж суду від 13.06.13 р. у цивільній справі № 159/3 101/13 ц провадження № 2/159/879/2013 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання, у т. ч. - вказаної вище спільної неповнолітньої дитини сторін дочки [PERSON], 13.09.07 р. н., у твердій грошовій сумі по 750 грн щомісячно, починаючи з 28.05.13 р. і до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем доведено, що вказана вище неповнолітня дитина сторін дочка [PERSON], 13.09.07 р. н, - народжена у шлюбі сторін, що був укладений 24.10.99 р., розірваний 15.04.09 р., вона перебуває на утриманні позивача та проживає спільно з нею; відповідач на даний час є платником аліментів на утримання вказаної вище спільної неповнолітньої дитини сторін відповідно до зазначеного вище рішення суду від 13.06.13 р.. Як слідує з копій довідок МСЕК щодо [PERSON] та [PERSON], останні мають , відповідно, другу та третю групи інвалідності, та є, відповідно, непрацездатним та особою, якій протипоказана важка фізична праця. Тому суд враховує, що відповідач, безперечно, має вказаних вище своїх батьків за утриманців. Як зазначено у ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У відповідності із ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Як зазначено у ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 - 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 - 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Сторонами не надано у розпорядження суду доказів того, що маються обставини, що передбачені ст. 182 СК України, що підлягають до врахування судом, крім наведених вище судом як доведених сторонами. У відповідності із ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно закону. Будь яких доказів на підтвердження погіршення стану свого чи дитини сторін - сина [PERSON], 06 р. н., здоров»я з часу ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів на утримання, у т. ч. неповнолітньої дитини сторін дочки [PERSON], позивач суду не надала. Ту обставину,\~що змінився\~в сторону\~погіршення її\~матеріальний стан,\~позивач обґрунтовує\~збільшенням її\~витрат на\~спільних дочку\~та сина\~сторін,\~збільшенням розміру\~прожиткового мінімуму\~для неповнолітньої\~дитини відповідного\~віку,\~що встановлений\~законодавчо.\~ Суд враховує, що батьки відповідача, які перебувають в даний час на його утриманні як такі, що мають інвалідність, разом з тим, мали її і на час ухвалення судом рішення по аліментах від 13.06.13 р.. Тобто, матеріальне становище обох сторін змінилось в сторону погіршення лише у зв»язку із збільшенням прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Доказів про наявність та розмір доходу відповідача позивач також суду не надала. Однак, відповідач не заперечив проти доводів позовної заяви засобом подання відзиву на позовну заяву тощо. Однак, доказів про наявність достатнього заробітку (доходу) у відповідача, що дало б суду підстави для збільшення розміру аліментів до мінімального рекомендованого, позивач суду також не надала. А тому, з врахуванням наведеного вище, позов слід задовольнити частково, врахувавши, що розмір стягуваних на утримання спільної неповнолітньої дитини сторін дочки [PERSON], 07 р. н., аліментів, безсумнівно, є меншим, ніж той, що передбачений законодавчо як мінімальний для дитини відповідного віку на даний час. З відповідача слід стягнути на доход держави суму судового збору у розмірі, визначеному Законом України «Про судовий збір». На підставі наведеного,

Outcome: partial