Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника - адвоката Фомінова Р.М., звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування від 20 грудня 2003 року. У цій квартирі окрім нього прописана відповідач по справі, його донька - [PERSON] З літа 2005 року відповідач постійно проживає в США, конкретна адреса відповідача йому не відома. Реєстрація відповідача перешкоджає йому в повній мірі володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Крім того, він вимушений сплачувати за комунальні послуги з розрахунку кількості зареєстрованих в будинку осіб, не має можливості отримувати субсидію. Належних їй речей в квартирі немає, перешкод в користуванні власністю їй ніхто не чинив. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житлом, а саме квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 06 березня 2019 року відкрите провадження у справі за вказаним позовом та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 20 травня 2019 року о 09 год. 00 хв. 07 травня 2019 року від відповідача [PERSON] надійшла письмова заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає та просить їх задовольнити. Зазначає, що дійсно з 2005 року вона не проживає в квартирі батька, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , так як з цього часу постійно проживає в США. Участі в оплаті комунальних послуг за квартиру вона не приймає, її речей в квартирі немає, будь-якого інтересу до квартири в неї немає, у найближчі роки вона взагалі не планує повертатися до України. В судове засідання сторони не з`явилися, від них надійшли письмові заяви, в яких просять слухати справу в їх відсутність, представник позивача заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, відповідач позов визнала, надавши суду відповідну заяву. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 30 грудня 2003 року, що посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Бирченко Л.Л., зареєстрований в реєстрі № 1261 (а.с. 11). З довідки Управління ЦНАП у м. Суми Сумської міської ради від 07 лютого 2019 року, яка видана [PERSON] , вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] (донька), [INFO] , [PERSON] (заявник), [INFO] (а.с. 13). Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Факт не проживання відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] понад один рік без поважних причин визнано відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За чинним житловим законодавством обов`язковою умовою виникнення права користування житлом членами сім`ї його власника є спільне проживання членів сім`ї з власником. Таким чином встановлено, що відповідач понад один рік не мешкає у спірній квартирі без поважних причин, відсутні переконливі докази, які б підтвердили поважність причин не проживання і були б підставою для продовження цього строку непроживання в спірному житлі. Доказів, які б свідчили про наявність домовленості між сторонами про тимчасове проживання відповідача за іншою адресою та збереження у цей час за ним права користування житлом, суду не надано. Суд, вважає, що право позивача на вільне користування та розпорядження належним йому житлом порушується та підлягає захисту. Під час судового розгляду не було встановлено обставин того, що позивач чинить відповідачу перешкоди в користуванні зазначеним житлом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, та визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved