Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

Позивач 27.01.2017 року звернулася до суду з указаним позовом, який мотивувала тим, що з 1997 по 2016 роки перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого сторони мають повнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачем та перебуває на її утриманні та неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який також з нею мешкає та знаходиться на її утриманні. Рішення суду шлюбу між сторонами було розірвано. Домовленість між сторонами щодо виплати аліментів на неповнолітнього сина не досягнуто. Відповідач обіцяв позивачу добровільно допомагати їй утримувати дітей у вигляді надання матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина, та на рівних умовах оплачувати навчання повнолітньої доньки. З 01 вересня 2016 року неповнолітній син [PERSON] навчається у вищому навчальному закладі КТЕК НТУ в м. Києві, строк закінчення навчання 29 червня 2017 рік. Хоча спільний син сторін забезпечений гуртожитком та стипендією, коштів на його утримання позивачу не вистачає. Відповідач з моменту розлучення матеріальної допомоги на утримання сина не надавав. Повнолітня спільна донька [PERSON] навчається на денному відділенні ННПЦ «Академія мистецтва краси» в м. Києві на платній основі, вартість щомісячного навчання становить 1280 грн. Оплату навчання доньки відповідач частково здійснив лише за листопад 2016 року, а в подальшому відмовився платити посилаючись на те, що створив нову сімю та має нерегулярний та нестабільний дохід. Позивач вимушена самостійно оплатити навчання спільної доньки за грудень 2016 року та січень 2017 року. Крім того, позивач змушена сама здійснювати оплату найманої квартири для проживання доньки за місцем навчання. Починаючи з листопада 2016 року по січень 2017 року позивач витратила на оплату квартири 3900 гривень та комунальні послуги цієї ж квартири за листопад-грудень 2016 року у розмірі 3754 гривні. Позивач вважає, що оскільки відповідач не є інвалідом, знаходиться у працездатному віці, він зобовязаний та має можливість утримувати свою повнолітню доньку, яка продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги. Посилаючись на указані обставини, позивач, подавши заяву про залишення без розгляду вимоги про стягнення аліментів на неповнолітнього сина, остаточно просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання [PERSON], як повнолітньої дитини, що продовжує навчання у розмірі 10105 грн. за минулий період та стягувати з 01 лютого 2017 року і до закінчення дитиною навчання до 29 червня 2017 року щомісячно в розмірі 4600 грн. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, пояснила, що після розлучення з відповідачем останній з листопада 2016 року припинив надавати кошти на утримання повнолітньої доньки, яка навчається в академії мистецтв у місті Києві на платній основі, винаймає житло. Рішення про навчання доньки у Києві саме у цьому навчальному закладі на контрактній основі прийняв відповідач і декларував намір оплачувати витрати на навчання доньки. Позивач пояснила, що працює, але її доходів не вистачає на самостійну оплату витрат на навчання доньки та утримання меншого сина, відповідач також зобовязаний утримувати дітей. Відповідач та його представник [PERSON] проти позову заперечили частково, відповідач заперечив проти стягнення аліментів за минулий період, погодився сплачувати на утримання доньки 1000 грн. щомісячно. В обґрунтування заперечень про неможливість сплачувати аліменти у більшому розмірі [PERSON] повідомив, що не працює на цей час, має тимчасові випадкові заробітки, його стан здоровя погіршився останнім часом, він потребує протезування зубів внаслідок отриманої травми, що вимагає коштів на лікування. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] в судовому засіданні позов матері підтримала, просила задовольнити. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Заслухавши думку сторін та осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 16.11.2016 року, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами укладений 01.09.1997 року було розірвано (а.с. 8). Сторони у справі є батьками [PERSON], [INFO], яка на час розгляду справи досягла повноліття (а.с. 6). Донька сторін [PERSON] навчається на цей час на другому курсі у Навчально-професійному центрі «Академія мистецтв краси» І рівня акредитації на денній формі навчання, навчається за контрактом, стипендії не отримує, не перебуває на повному державному утриманні. Навчання закінчується 30.06.2017 року. Вартість навчання на місяць складає 1280 грн. Відповідно до статті 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно із статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення (статті 182 Сімейного кодексу України). Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Сторонами визнано і не заперечуються такі обставини: [PERSON] на період навчання проживає в орендованій квартирі [ADDRESS], вартість проживання в якій коштує 1300 грн. на місяць та витрати на оплату комунальних послуг вартує близько 2000 грн. Сторонами не заперечується, що з листопада 2016 року [PERSON] перебуває повністю на утриманні позивача. Відповідач на цей час не працює, не має регулярного доходу, що не заперечується позивачем. Позивач у свою чергу працює, має регулярний дохід. З огляду на вимоги частини 1 статті 61 ЦПК України указані обставини не підлягають доказуванню. На підставі поданих відповідачем довідок судом установлено, що внаслідок отриманої у 2013 році побутової травми обличчя в області підборіддя та нижньої губи у [PERSON] у лютому 2017 року лікарем-стоматологом КЗ «Тростянецька центральна районна лікарня» діагностовано загострення хронічного періодонтита зубів. [PERSON] проживає сам [INFO], інших дітей чи утриманців, ніж спільні з позивачем діти не має. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу власній доньці, яка продовжує навчання, оскільки незважаючи на те, що офіційних доходів він не має, він є особою працездатного віку, доказів того, що є обмеженим у працездатності, має захворювання чи інвалідність, які унеможливлюють його працевлаштування відповідач не надав, проте визнав, що має тимчасові заробітки, за рахунок яких і живе. Разом з тим, суд вважає, що заявлений позивачем розмір аліментів на утримання повнолітньої доньки в сумі 4600 грн. на місяць є необґрунтованим, а тому позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача, який не має регулярного доходу, аліменти відповідно до частини 1 статті 184 Сімейного кодексу України у твердій грошовій сумі 1000 грн. на місяць. За вимогами частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються рішенням суду від дня пред'явлення позову. За таких обставин, аліменти з відповідача на утримання повнолітньої доньки [PERSON] підлягають стягненню з 27.01.2017 року. Вирішуючи позивача про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] в сумі 10105 грн. за минулий період, суд виходить з таких мотивів. Відповідно до частини 2 статті 191 Сімейного кодексу України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Аналіз указаної норми закону свідчить про те, що стягнення аліментів за час, що передує пред'явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов: до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались; особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов'язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати. Заходи, що вживав позивач щодо одержання аліментів можуть бути різноманітними, наприклад, він направляв листи відповідачу з такою вимогою чи на адресу його місця роботи тощо). Ухилення може виражатися у тому, що зобов'язана особа - відповідач ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи) та інші подібні дії. Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов'язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини. Відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК України [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов'язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати. За таких обставин, у задоволенні вимог позивача про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] в сумі 10105 грн. за минулий період слід відмовити. За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до частини третьої статті 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Ураховуючи, що позивача у справах про стягнення аліментів звільнено від сплати судових витрат, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 367 ЦПК України слід допустити негайне виконання судового рішення у межах платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial