Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

Позивач [PERSON] 29.11.2017 року звернулась в суд з цим позовом, вказуючи, що [INFO] помер її батько [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому майно, зокрема, на 65/100 частин житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] Крім неї іншими спадкоємцями після смерті батька є: його донька - відповідачка, та його дружина - [PERSON], яка померла [INFO]. Вона вступила в управління та володіння спадковим майном. Проте, вона позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті батька, оскільки втрачені правовстановлюючі документи на 65/100 частин спадкового житлового будинку, також у документах, що підтверджують її родинні відносини зі спадкодавцем, наявні розбіжності у написанні прізвища. У зв'язку з цим просила постановити рішення суду яким встановити факт, що вона є рідною донькою померлого [INFO] [PERSON]; прийняття нею спадщини після смерті [PERSON], який помер [INFO], у вигляді 65/100 частин житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS]; визнати за нею право приватної спільної часткової власності на 65/100 частин житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], після смерті [PERSON], який помер [INFO], як за спадкоємицею за законом першої черги. Позивачка в судовому засіданні підтримала вимоги позову та просила його задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала. Вказувала, що дійсно позивачка [PERSON] є її рідною сестрою та відповідно донькою [PERSON], який помер [INFO]. Також стверджувала, що позивачка на день смерті батька проживала з ним у спадковому будинку, і проживає там по даний час, утримує будинок, робить поточні ремонти, тому вважає доцільним визнати за позивачкою право власності на спадковий будинок. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається із матеріалів справи, [INFO] у віці 73 років в м. Котовськ Одеської області помер [PERSON] (актовий запис №443), що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] від 17.10.1992 року. Після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому майно, зокрема, на 65/100 частин житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] Відповідно до довідки КП «Інвентаризатор» №550 від 19.10.2017 року, станом на 31.12.2012 року 65/100 частин домоволодіння по [ADDRESS], зареєстровані на праві приватної спільної часткової власності за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Котовською державною нотаріальною конторою 25.03.1950 р., р.№4068 та договору купівлі-продажу, посвідченого Котовською державною нотаріальною конторою 29.06.1961 р., р.№1492. [PERSON] заповіт не складав, тому успадкування спадщини, яка відкрилась після його смерті, має здійснюватись за законом. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті спадкодавця є: його доньки - позивачка та відповідачка, та дружина - [PERSON] Відповідачка не прийняла спадщину після смерті батька, оскільки не зверталась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та не проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. На спадщину після смерті [PERSON] вона не претендує, що підтверджується її поясненнями у судовому засіданні. [PERSON] померла [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] від 19.11.2014 року. Проте, у позивачки відсутнє підтвердження факту родинних відносин між нею та померлим [PERSON], у зв'язку з розбіжностями у написанні їх прізвищ у документах. Той факт, що позивачка є донькою [PERSON] підтверджується дослідженими письмовими доказами, а саме: свідоцтвом про народження позивача [NUMBER] від 01.09.1953 року, де її прізвище ім'я та по-батькові вказано російською як «[PERSON]», в графі «мати» якої записано російською «[PERSON]», в графі «батько» записано російською «[PERSON]». Відповідно до довідки про укладення шлюбу №1355 від 03.01.2002 року, між [PERSON] та [PERSON] 01 жовтня 1976 року у Російській Федерації було укладено шлюб, прізвище дружини після укладення шлюбу - [PERSON]. 18 березня 1983 року за актовим записом №64 відділом державної реєстрації актів цивільного стану виконкому Котовської міської ради Одеської області було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], прізвище дружини після розірвання шлюбу - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] від 18.03.1983 року. У паспорті громадянина України [NUMBER], виданого Котовським МРВ УМВС України в Одеській області від 20 листопада 1998 року, прізвище позивача записано як «[PERSON]», а у свідоцтві про смерть прізвище спадкодавця записано як «[PERSON]». Факт того, що позивачка є донькою[PERSON] також визнається відповідачкою та підтверджується її поясненнями. З наведеного вбачається, що різне написання прізвищ обумовлене зміною прізвища позивачки після укладання шлюбу. За таких обставин, суд вважає, що зазначений факт родинних відносин знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, а отже, заяву про встановлення факту родинних відносин слід задовольнити. Згідно довідки Шостої одеської державної нотаріальної контори №1406/01-16 від 05.04.2018 року, після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини звернулась [PERSON], заява надійшла 03.08.2017 року за №546, спадкова справа №271/2017. Інших заяв до спадкової справи не надходило. Згідно ч.1 ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Позивачка прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки проживала зі спадкодавцем у спадковому будинку, розпоряджається речами покійного та до даного часу несе витрати по утриманню спадкового майна. Проте, постановою державного нотаріуса Шостої одеської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії №2755/02-31 від 10.08.2017 року, позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого, [INFO], у зв'язку з ненаданням документів як доказу родинних відносин з померлим. Також позивачкою втрачені оригінали правовстановлюючих документів на спадковий будинок. У відповідності до п.4.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання право встановлювальних документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Відповідно ст.16 ЦК України передбачено право суду захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Таким чином відсутність у позивача можливості надання нотаріусу належним чином оформлених правовстановлюючих документів та спадкове майно та документів як доказу родинних відносин з померлим, позбавляє її права на оформлення спадщини в нотаріальному порядку. Відповідно суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на спадкове майно в судовому порядку. Також позивачка просила поновити їй строк на звернення до суду з даним позовом. Норми цивільного законодавства щодо позовної давності встановлюють, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 3, 4 ст.267 ЦК України); загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України); перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст.253 ЦК України); перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Враховуючи, що з заявами про застосування строку позовної давності ніхто із сторін не звертався, суд вважає за можливе поновити позивачці строк для звернення до суду з вказаним позовом.

Outcome: approved