Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

Позивач 17.09.2018 звернулась до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання спільної неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона з 05.08.2001 по 26.06.2012 перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, має з ним спільного неповнолітнього сина, який проживає разом з нею. Оскільки, відповідач періодично надає матеріальну допомогу на утримання дитини у розмірі 500 грн., яких не вистачає на належне утримання сина, не приймає участі у його вихованні, позивач змушена була звернутись до суду із вказаним позовом. Ухвалою судді від 06.11.2018 було відкрито провадження у названій справі з проведенням розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, та відповідно призначено судове засідання для заслуховування пояснень сторін. Разом з цим учасникам справи було направлено ухвалу суду про відкриття провадження у справі та направлено відповідачу копії позовної заяви з додатками та встановлено для учасників строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Позивач у судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином. При цьому, на адресу суду від позивача надійшла письмова заява, де остання зазначила, що не має змоги прибути до суду за поважних причин, а тому просила здійснити розгляд справи у її відсутність, пред'явлений позов підтримала у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, зазначив, що заявлений позивачем розмір аліментів, які вона просить суд стягувати з нього є завищеним, він надає допомогу на утримання сина у тому розмірі, в якому він може її надавати, оскільки наразі сам перебуває у скрутному матеріальному становищі. Крім того, періодично матеріальну допомогу дитині надають його батьки. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши наявні письмові матеріали справи, суд дійшов до висновку, що пред'явлений [PERSON] позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони 05.08.2001 уклали шлюб, який був зареєстрований Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м.Києва з Державним Центром розвитку сім'ї, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №856 (а.с.3). Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 26.06.2012 укладений між сторонами шлюб було розірвано (а.с.4). Вбачається, що сторони по справі мають спільну неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] (а.с.5,6). Спільний син сторін проживає разом матір'ю - позивачем по справі, що підтверджуються наданими суду довідками від 27.08.2018, виданої Відділом центру надання адміністративних послуг Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації (а.с.8, 9). Законодавцем, положенням ч.2 ст.51 Конституції України, закріплений конституційний обов'язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ч.1, 2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.27 Конвенції про захист прав дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст.18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Стаття 181 Сімейного кодексу України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У відповідності із ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 184 СК України визначає, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Наведені норми імперативно закріплюють обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі, які мають стягуватись з відповідача на утримання його неповнолітньої дитини, суд виходить з того, що дійсний розмір витрат позивача на дитину щомісячно, належними доказами не підтверджено, матеріального стану дитини не визначено, тобто який дохід одержує сама позивачка на утриманні у якої знаходиться дитина, не визначено. При цьому, за віком відповідач є працездатним, відомостей про наявність на його утриманні інших дітей чи непрацездатних дружини, батьків до суду не надійшло В ході розгляду справи судом, будь-яких інші обставин, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів встановлено не було. При цьому, з метою дотримання вимог закону про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, і враховуючи рівність обов'язків обох батьків щодо матеріального забезпечення дитини, та з урахуванням визначеного діючим законодавством розміру прожиткового мінімуму на одну дитину, суд приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у твердій грошовій сумі, а саме у розмірі 2000 грн. Разом з тим, суд зазначає, що позивач не позбавлена права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину в разі зміни матеріального стану відповідача, а відповідач, в разі наявності підстав, має право звернулись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704, 80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial