Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

Позивач [PERSON] 07 грудня 2016 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15 травня 1979 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. З липня 2015 року вона з відповідачем не проживає, спільного господарства не веде. Відповідач заявив, що до сім'ї не повернеться і залишив місце реєстрації. Вважає, що сім'я фактично розпалася, збереження її неможливе. Розірвати шлюб за спільною заявою подружжя в органах ДРАЦС відповідач відмовився. Тому просила розірвати шлюб, залишити їй прізвище [PERSON] та стягнути з відповідача судові витрати. Представник позивача по довіреності [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав, в їх обґрунтування пояснив так, як викладено вище в описовій частині рішення, не заперечував проти заочного розгляду справи та доповнив, що почуття між сторонами втрачені, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, позивач просила строк для примирення не визначати, так як шлюб розпався остаточно і в даний час вирішується питання щодо поділу спільного майна подружжя. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоч була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи належним чином був повідомлений, про що свідчить зворотна поштова розписка на а.с. 26, своїх пояснень чи заперечень проти позову не подав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам статті 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази справи, суд прийшов до висновку, що позов є законний, обґрунтований доказами, а тому підлягає задоволенню. Установлено, що сторони перебувають у шлюбі з 15 травня 1979 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Сторони припинили сімейні стосунки, подружнього життя не підтримують з липня 2015 року, спільного господарства не ведуть, так як не знаходять взаєморозуміння між собою. Позивач просила суд не призначати строку для примирення, так як повністю втратила почуття до чоловіка, збереження шлюбу суперечить їх інтересам, бажання відновити сімейні стосунки у них відсутні. Шлюб розпався з вини обох сторін. В органах ДРАЦС розірвати шлюб відповідач не побажав. Згідно статті 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Цих вимог сторони не дотрималися, що призвело до руйнування сім'ї. Згідно ч.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.\~ За таких обставин суд з підстав статей 110-112 Сімейного кодексу України постановляє рішення про розірвання шлюбу між сторонами. Відповідно до ч.1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач при зверненні до суду з позовом сплатила судовий збір в дохід держави в сумі 551,20 гривень (а.с.1), ці витрати суд стягує з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved