Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, подала суду письмову заяву про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дитини і просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] [INFO] у розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з дати подачі позовної заяви і до повноліття дитини, а також аліменти на її утримання у розмірі 400 гривень щомісячно, починаючи з 30 вересня 2014 року і до досягнення дочкою [PERSON] трьох років, тобто до [INFO]. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 15 березня 2013 року уклала шлюб з відповідачем, від якого вони мають дочку [PERSON] [INFO]. На даний час рішенням суду їх шлюб розірвано, але рішення ще не набрало законної сили. І за час шлюбу, і на теперішній час відповідач батьківської турботи щодо дитини не проявив, коштів на утримання дочки не надавав і відмовляється приймати участь у матеріальному утриманні дитини на даний час. Зараз відповідач неофіційно працює таксистом і має щоденний дохід близько 200 гривень, а тому, на її думку, спроможний сплачувати аліменти як на дитину у розмірі 500 гривень, так і на неї у розмірі 400 гривень щомісячно. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково. Позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 500 гривень щомісячно визнав повністю, про що подав суду письмову заяву. Позов у частині вимог про стягнення коштів на утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 400 гривень щомісячно не визнав і в цій частині позову просить суд відмовити. На заперечення позовних вимог про стягнення коштів на утримання позивача посилається на те, що на теперішній час не працює, а тому не має можливості надавати позивачу матеріальну допомогу в будь-якому розмірі. Не заперечив, що останнім часом неофіційно працював таксистом, орендуючи автомобіль, однак вже біля трьох місяців не таксує. Також пояснив, що після звільнення у січні 2014 року з роботи на облік у центр зайнятості не став. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, а тому позов підлягає задоволенню повністю. Судом встановлено, що сторони з 15 березня 2013 року перебували у шлюбі, від якого мають малолітню дочку [PERSON] [INFO]. Судом також встановлено, що на теперішній час сторони разом не проживають, малолітня [PERSON] проживає з позивачем, а відповідач належної матеріальної допомоги позивачу на утримання дитини та на її утримання в добровільному порядку не надає. Оскільки малолітня дочка сторін [PERSON] проживає разом з матір'ю, суд вважає необхідним, з метою забезпечення прав дитини на матеріальне утримання, стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення. Як зазначено у ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду аліменти присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. При цьому, згідно ст.184 СК України, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Враховуючи встановлені по справі обставини, суд вважає необхідним та доцільним стягнути з відповідача на утримання дочки [PERSON] аліменти у розмірі 500 гривень щомісячно. При цьому суд враховує, що відповідач повністю визнав позов у цій частині як щодо підстав, так і щодо розміру аліментів. Відповідно до вимог ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. З пояснень відповідача та досліджених судом письмових доказів слідує, що на теперішній час відповідач офіційно не працевлаштований. Як слідує із записів у трудовій книжці відповідача, з 15 листопада 2012 року відповідач працював на посаді торговельного агента складу-магазину міста Рівне ТзОВ «Торговий дім «Аванта», 31 жовтня 2013 року був звільнений з роботи за угодою сторін за п.1 ст.36 КЗпП України. 01 листопада 2013 року відповідач був прийнятий на роботу торговим представником Рівненської філії ТзОВ «Північ-Центр ЛТД», звідки звільнився 02 січня 2014 року за згодою сторін за п.1 ст.36 КЗпП України. Суд звертає увагу на ту обставину, що звільнення відповідача з роботи відбувалося за його згодою, а не з ініціативи адміністрації, що могло б свідчити про об'єктивні та незалежні від відповідача причини звільнення. Відповідач ствердив, що після звільнення з роботи він не ставав на облік у центрі зайнятості, не заперечив, що є працездатною особою та не має інвалідності. Не вказав відповідач і на наявність у нього інших, ніж дочка [PERSON], утриманців чи на інші обставини, що мають істотне значення для вирішення спору. Відповідач, який є працездатною особою, погодився на сплату аліментів на утримання дитини у розмірі 500 гривень щомісячно, не дивлячись на те, що, як сам зазначає, не працює. Вказана обставина, з урахуванням необхідності відповідача забезпечувати власні потреби, на переконання суду, свідчить про його достатнє матеріальне забезпечення. Приймаючи до уваги зазначені обставини, суд прийшов до висновку, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання позивача до досягнення їх дитиною трьох років у розмірі, зазначеному позивачем, а саме, 400 гривень щомісячно. За змістом ст.84 СК України право дружини на утримання від чоловіка у разі проживання з нею дитини та до досягнення дитиною трьох років обумовлено виключно одним чинником - можливістю чоловіка надавати матеріальну допомогу. При цьому суд звертає увагу на те, що можливість надання матеріальної допомоги законодавцем безпосередньо не пов'язана з обов'язковим офіційним чи неофіційним працевлаштуванням чоловіка.

Outcome: approved