overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-17 00:00:00

Позивач [PERSON] , 25 липня 2019 року звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сімейні стосунки у них не склались та перестали вести спільне господарство. Від даного шлюбу у сторін є неповнолітні діти. На даний час шлюбних стосунків вони не підтримують, їх шлюб носить формальний характер, тому вважає його збереження таким, що буде суперечити її інтересам. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи у її відсутності, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. За вказаних обставин судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, тому згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та відповідно до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 22 червня 2006 року сторони зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис № 856 Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України. Від даного шлюбу у сторін є неповнолітні діти: дочка [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Судом з`ясовано, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, їх шлюб носить формальний характер, тому його збереження неможливе та недоцільне, оскільки буде суперечити інтересам позивача. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхній дітей, що має істотне значення. При таких обставинах, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. Окрім того, на підставі 141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача слід стягнути судовий збір за подання позову про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

Позивач [PERSON] 25 листопада 2013 року звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04 жовтня 1997 року. Від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Шлюбно-сімейні відносини між ними фактично припинені, оскільки вони не можуть знайти спільної точки зору у вирішенні сімейних проблем, втратили почуття любові та поваги один до одного. Він не підтримує і не бажає надалі підтримувати з відповідачкою шлюбно-сімейні відносини. Тому він вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. Місце проживання дочки [PERSON] просив визначити з матір'ю. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду письмову заяву, у якій просив розглянути справу без його участі, наполягав на позовних вимогах та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала повністю. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов є законний, обґрунтований доказами, а тому підлягає задоволенню. Установлено, що сторони перебувають у шлюбі з 04 жовтня 1997 року. Від шлюбу мають малолітнью дочку [PERSON], [INFO]. Шлюб сторін виявився невдалим, вони припинили сімейні стосунки та тривалий час не проживають разом, так як не знаходять взаєморозуміння між собою. Просили суд не призначати їм строк для примирення, так як збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Вони втратили почуття поваги і любові один до одного, бажання відновити сімейні стосунки у сторін відсутні. Шлюб розпався з вини обох сторін. Згідно статті 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Цих вимог сторони не дотрималися, що призвело до руйнування сім'ї. За таких обставин суд з підстав статей 110-112 Сімейного кодексу України постановляє рішення про розірвання шлюбу між сторонами, місце проживання дитини за домовленістю сторін суд визначає з матір'ю.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-14 00:00:00

Позивач [PERSON] 25 листопада 2014 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач [PERSON] обґрунтовує тим, що з 12 березня 2010 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох малолітніх дітей: [PERSON], народження [INFO] та [PERSON], народження [INFO]. Спільне життя подружжя не склалось у зв'язку зі втратою взаємних почуттів, постійними сварками та непорозуміннями, що призвело до припинення шлюбних відносин та окремого проживання з 22.11.2013, у зв'язку з чим позивач просить шлюб розірвати. Спору про місце проживання дітей та поділ майна між подружжям немає. Позивач у судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на обставини, указані в позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Суд уважає, що особисті пояснення відповідача в судовому засіданні необов'язкові, справа може бути розглянута в його відсутність на підставі наявних у ній доказів. Проти постановлення заочного рішення позивач заперечує. Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини: Сторони знаходяться у шлюбі, зареєстрованому 12 березня 2010 року Довговільською сільською радою Володимирецького району Рівненської області, актовий запис № 01 (а.с 9). Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: [PERSON], народження [INFO] та [PERSON], народження [INFO] (а.с. 6,7). Спільне життя між сторонами не склалось у зв'язку зі втратою взаємних почуттів, постійними сварками та непорозуміннями, що призвело до припинення шлюбних відносин і окремого проживання сторін з 22 листопада 2013 року та неможливості подальшого збереження сім'ї, у позивача склалась нова сім'я, у якій через незначний час має народитись дитина. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України (далі СК України) суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на викладене, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що примирення між подружжям неможливе, подальше збереження сім'ї суперечитиме інтересам обох сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Приписами ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), установлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У даній справі позивачем за надання юридичної допомоги було сплачено 350 грн, що підтверджується квитанцією № 11/09/01 від 11.09.2014 (а.с. 8), а також сплачено судовий збір (а.с. 1), тому суд указані судові витрати стягує на користь позивача з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

Позивач [PERSON] 25 листопада 2015 року звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 20 грудня 2013 року позивачем , [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Довгинцівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області , про що складено відповідний актовий запис № 688 . Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON] ,[INFO], яка проживає разом з позивачем. З відповідачем вона шлюбні відносини фактично припинили, з тієї причини, що вони не зійшлися характерами, у кожного з подружжя різні погляди на життя. На теперішній час позивач бажає з відповідачем шлюб розірвати й на примирення не згодна , тому що вважає, що шлюб розпався остаточно і в попередньому вигляді його відновити неможливо. На підставі викладеного, позивач просить судрозірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивач до судового засідання не з»явилася, однак надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. На позовних вимогах наполягала та просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач до судового засідання не з»явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги визнав повністю. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у звязку з неявкою сторін до судового засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 20 грудня 2013 рокуміж [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований Довгинцівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області , що підтверджується свідоцтвом про шлюб , актовий запис № 688 (а.с. 9 ). \~ Від спільного життя з відповідачем \~\~є неповнолітня дитина [PERSON] ,\~ [INFO], про що у Довгинцівському відділі реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області 20 грудня 2013 року в книзі актів громадського стану про народження зроблено відповідний запис №1123 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-КИ № 468150 від 20.12.2013 року ( а.с.10). Шлюбні відносини сторони фактично припинили , з тієї причини, що вони не зійшлися характерами, у кожного з подружжя різні погляди на життя. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин суд вважає, що подальше існування сімї позивача і відповідача неможливе та недоцільне. Шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню. Відповідно до вимог ст. 115 СК України, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, є остаточним та не потребує видачі свідоцтва про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] 25 листопада 2016 року звернувся до суду із вказаним позовом, у якому зазначав, що з 05 травня 1979 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі та мають спільних дітей, які на даний час є вже повнолітніми. Мотивуючи тим, що спільне життя з відповідачкою не склалося із-за постійних сварок на підґрунті відмінності характерів, світогляду, правил сімейного життя та побуту, в зв'язку з чим з травня 2014 року шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться, сторони проживають окремо, а відповідачка відмовилася розірвати шлюб в органі державної реєстрації актів цивільного стану, позивач просить шлюб між ним та відповідачкою розірвати. Сторони в судове засідання не з'явились, направили до суду заяви про розгляд справи в їх відсутність, позивач позовні вимоги підтримав, відповідачка позовні вимоги визнала. Оскільки відповідач визнав позов, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд на підставі ч.4 ст.174 ЦПК України ухвалює рішення про задоволення позову, вважаючи, що вказані у позовній заяві обставини справи відповідно до ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON] 25 листопада 2016 року звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. щомісячно. В поданій до суду позовній заяві посилалася на те, що з відповідачем знаходилася в зареєстрованому шлюбі, який розірвано, мають сина [PERSON], [INFO], який знаходиться на її утриманні. Просила суд стягнути аліменти з відповідача на утримання сина в розмірі 800 грн. щомісячно. В судовому засіданні позивач повністю підтримала подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнавав частково та пояснив, що не працює, згоден надавати матеріальну допомогу лише речами на суму близько 200-400 грн., а не коштами. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази в справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] з 23 вересня 2011 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Київського районного суду м. Полтави від 08 серпня 2013 року, справа № 552/5028/13-ц. Сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.ст. 141, 155, 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, проживання батьків окремо від дитини не звільняє їх від обовязків щодо дитини. За вимогами ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідач [PERSON] допомоги на утримання дитини не надає, хоча є працездатною особою, інших аліментних обовязків не має. Малолітній [PERSON], [INFO], проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Тому суд, враховуючи обставини, передбачені ст.182 СК України, в тому числі стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище відповідача, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 800 грн. щомісячно до повноліття, починаючи з часу предявлення позову. Та обставина, що відповідач станом на час вирішення даної справи судом не працює, жодним чином не звільняє його від обовязку по утриманню дитини. Також судом враховано, що за чинним законодавством розмір аліментів в будь-якому випадку не може бути меншим 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому суд враховує вимоги ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства щодо права кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Також з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір за розгляд справи в суді в сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

Позивач [PERSON] 25 лютого 2015 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В поданій до суду позовній заяві посилалася на те, що подружнє життя не склалося через несумісність характерів, втрати поваги один до одного. Також посилалася на те, що відповідач зловживає спиртними напоями, вчиняє сварки. В судовому засіданні позивач повністю підтримала позовні вимоги, посилаючись на викладені в заяві обставини, на розірванні шлюбу наполягала. Відповідач в судовому засіданні визнав позовні вимоги та не заперечував щодо розірвання шлюбу. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши докази в справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON], [INFO], та [PERSON] [INFO], з 07 грудня 2011 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Аналіз статті 111 СК України дає підстави вважати, що закріплена у статті норма є диспозитивною. Суд може вживати заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд приходить до висновку, що збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам сторін та моральним засадам суспільства. При вирішенні справи суд також виходить з того, що з урахуванням фактичних взаємин подружжя відсутні підстави для надання терміну для примирення оскільки такі дії не зможуть привести до збереження сім'ї, а матимуть виключно формальний характер, що не допоможе зберегти сім'ю. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

Позивач [PERSON] 25 лютого 2015 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В поданій до суду позовній заяві посилалася на те, що подружнє життя не склалося, шлюб є лише формальним. В судовому засіданні позивач повністю підтримала свої позовні вимоги, наполягала на розірванні шлюбу, на примирення не згодна, вважає неможливим подальше збереження сімї. Відповідач в судове засідання не зявився, клопотань до суду не подавав. Суд, заслухавши пояснення та обґрунтування позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON], [INFO], та [PERSON] (до шлюбу Човнова) [PERSON], [INFO], з 22 жовтня 2003 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Аналіз статті 111 СК України дає підстави вважати, що закріплена у статті норма є диспозитивною. Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд приходить до висновку, що збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам сторін та моральним засадам суспільства. При вирішенні справи суд також виходить з того, що з урахуванням встановлених фактичних взаємин подружжя відсутні підстави для надання терміну для примирення оскільки такі дії не зможуть привести до збереження сімї, а матимуть виключно формальний характер, що не допоможе зберегти сім'ю. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] 25 лютого 2015 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В поданій до суду позовній заяві посилалася на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, відповідач вчиняє сварки. В судовому засіданні позивач повністю підтримала свої позовні вимоги, наполягала на розірванні шлюбу, на примирення не згодна. Відповідач [PERSON] повністю визнав позовні вимоги, також просив розірвати шлюб. Суд, заслухавши пояснення та обґрунтування сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON]. з 24 травня 2005 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Аналіз статті 111 СК України дає підстави вважати, що закріплена у статті норма є диспозитивною. Суд може вживати заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

позивач [PERSON] 25 лютого 2016 р. звернулася до Дружківського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що з 27 грудня 2003 року вона знаходилась із відповідачем у зареєстрованому шлюбі. 14 вересня 2004 року у них народився син [PERSON]. Спільне життя з відповідачем не склалось. Дитина мешкає разом з нею, відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не оказує. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини на утримання сина [PERSON] . В судове засіданні позивачка [PERSON] не з'явилася, надала заяву з клопотанням розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини, проти винесення рішення при заочному розгляді справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи його було повідомлено належним чином судовими повістками, про що в справі є розписки. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. 224 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони з 27 грудня 2003 року знаходились у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] . Відповідно до актового запису № 373 від 21 вересня 2004 року, батьком [PERSON], [INFO] є [PERSON] (а.с. 7 ) Згідно зі ст.. 180 Сімейного Кодексу батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В наступний час відповідач проживає окремо від сімї, матеріально сім'ю не підтримує та грошей на утримування неповнолітньої дитини не надає. Згідно зі ст.. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде сплачуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи обставини справи, суд вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти на свого неповнолітнього сина [PERSON], 14 вересня 2004 року в розмірі 1/4 частини свого заробітку, але не менше розміру встановленому законом. Відповідно до ч. 4 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача треба стягнути судові витрати у розмірі 551 грн. 200 коп. в дохід держави.

Outcome: approved