Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

Позивач [PERSON] ( за дорученням якого діє представник [PERSON]) звернувся до суду із позовними вимогами до відповідача [PERSON] про стягнення коштів за договором позики та судових витрат. Свої позовні вимоги представник позивача мотивує тим, що 18 вересня 2009 року відповідач [PERSON] позичив у позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 11000,00 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 87890,00 грн. про що видав боргову розписку. Згідно розписки відповідач зобов'язався повернути грошові кошти позивачу поквартально починаючи з 01 листопада 2009 року, а саме перший внесок в розмірі 2000,00 доларів США до 10 лютого 2009 року; другий внесок в сумі 3000,00 доларів США - до 10 травня 2010 року; третій внесок в сумі 3000,00 доларів США - до 10 серпня 2010 року; четвертий внесок в сумі 3000,00 доларів США - 01 листопада 2010 року. Однак, у встановлені розпискою строк і порядок грошові кошти позивачу повернені не були, а відповідач повернув позивачу грошові кошти в розмірі 1000,00 доларів США 24 лютого 2010 року. В зв'язку з цим позивач змушений звернутись до суду з даним позовом. Згідно ст. 509 ЦК України - зобов'язання є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 524 ЦК України - зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Договір позики було укладено, оскільки з тексту розписки встановлено, що кошти були передані в день її складання. Форма договору дотримана. З посиланням на ст. 629 ЦК України зазначає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами та з посиланням на ст. ст. 526, 530, 533 цього ж кодексу зазначає, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк його виконання та виконане у гривнях. З посиланням на ст.ст. 1046,1049,1050 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у строк та в порядку, що встановлені договором та якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Вважає, що позивач свої зобов'язання виконав повністю, передавши кошти, а відповідач зобов'язання з поверненням коштів не виконав тому згідно договору за невиконання позики відповідач відповідно до ст. 549 ЦК України повинен сплатити позивачу пеню в розмірі 0,2 % від суми позики, з урахуванням ст. 625 ЦК України з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Тобто, заборгованість складає 10000,00 доларів США. Термін прострочення виконання зобов'язання з 01.11.2010 року по 01.11.2011 року 365 днів, таким чином розмір пені складає 7300 доларів США на суму 58327,00 грн. Позивач вчасно не міг звернутись до суду з відповідним позовом,оскільки в період з 2009 року по даний час проживав на території США, що підтверджується копією закордонного паспорта з відміткою імміграційної служби США про в'їзд. Просить поновити строк звернення до суду та стягнути з відповідача борг за розпискою в сумі 10000 доларів США, що складає згідно курсу НБУ 79900 грн.00 коп. та 7300 дол. США, що складає 58327,00 грн. та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав просить поновити строк звернення до суду, та задовольнити позов. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги позивача не визнала та просить застосувати строки позовної давності. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення із наступних підстав. Установлено із розписки (а.с. 5,20), що відповідач [PERSON] 01.09.2009 року отримав кошти від [PERSON] в сумі 11000 дол. США з кінцевим терміном повернення до 01.11.2010 року. Із заявки на отримання переводу та квитанції банку (а.с. 21,22) вбачається, що відповідач на адрес позивача 24.02.2010 р. направив кошти в сумі 1000 дол. США. Згідно розписки (а.с. 5,20) погашення позики здійснюється позичальником частинами в термін до 01.11.2010 року. При неповерненні грошових коштів у зазначений термін спір може бути вирішений у судовому порядку за місцем знаходження позивача та відповідача, або за місцем складання розписки. Крім того, сторони передбачили у розписці відповідальність позичальника за порушення зобов'язань у формі: пені за порушення строків повернення позики в розмірі 0,2% від суми позики за кожен день затримки. Також установлено, що відповідач [PERSON].в рахунок своїх зобов'язань за розпискою провів платіж в сумі 1000 доларів США 24.02.2010 року в період терміну на погашення боргу. Строк позовної давності для позивача встановлений від 01 листопада 2010 року і закінчується 02 листопада 2013 року. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові ( ч.4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.ч. 1,3 ст. 264 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК україни). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема,ч.2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено момент вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього сьроку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки із строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Установлено, що згідно з умовами розписки позичальник зобов'язаний здійснювати повернення позики частинами з останнім платежем не пізніше 01.11.2010 року, а також встановлено відповідальність за порушення повернення позики та пені за кожен день затримки виплати позики у розмірі 0,2% від суми позики. Оскільки умовами розписки встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами, то право позичальника вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами розписки погашення боргу здійснювались позичальником частинами в рахунок якого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих коштів необхідно обчислювати з моменту невиконання позичальником останнього платежу вказаного в розписці, тобто із 01 листопада 2010 року. Представник позивача звернувся в суд із заявою про поновлення строку позовної давності, вважаючи, що строк позивачем пропущено з поважних причин, так як позивач перебував за межами України із 13.04.2013 року по 05.12.2013 року. Відповідно до ст. 267 ЦК України суд не вбачає поважних причин пропущеної позовної давності так як позивач, розуміючи, що його порушене право на отримання наданих коштів згідно розписки після 01 листопада 2010 року, надав довіреність 04.07.2012 року (а.с. 14) представнику позивача [PERSON] для захисту його прав, який і звернувся із позовом до суду від імені позивача до відповідача про стягнення згідно розписки коштів з пропущеним строком позовної давності. Твердження представника позивача про продовження строку звернення до суду в зв'язку із відсутністю позивача на території України та неможливістю звернутися до суду за захистом своїх прав, не заслуговують на увагу, так як і позивач та відповідач перебували в період строку позовної давності в США, що встановлено в судовому засіданні. Представник відповідача звернулася в суд із заявою про застосування позовної давності та на підставі пропуску позовної давності відмовити у позові. Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником забов'язань за розпискою, позовна давність за вимогами позичальника про повернення коштів та пені за невиконання зобов'язання, повернення яких відповідно до умов розписки визначено періодичними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення останнього платежу, тобто з 01 листопада 2010 року. Таким чином, аналізуючи норми ст.ст. 256,261ЦК України ( поняття позовної давності та початок перебігу позовної давності) та , ч.2 ст. 258 ЦК України (про стягнення пені) слід дійти висновку про те, що у разі порушення боржником строків сплати останнього платежу, передбаченого розпискою, вправі заявити вимоги про повернення боргу разом із нарахованою пенею до суду в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Статтею 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги ( 12 місяців). Як зазначалося вище, перебіг строку позовної давності почався 01 листопада 2010 року, то на час пред'явлення позову він витік 02 листопада 2013 року і оскільки відповідач звернувся до суду із заявою про застосування наслідків спливу позовної давності, що у відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови в позові, та відмовити у задоволенні позовних вимог. На підставі ст.ст. 256 - 267, 526, 530, 611, 1054, 1055 ЦК України та

Outcome: dismissed