Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] державний університет внутрішніх справ звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат за період навчання в розмірі 39\~739 гривень 82 коп.. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що [PERSON] відповідно до вимог Закону України від 20.12.1990 р.№565-ХІІ «Про міліцію» проходив службу в органах внутрішніх справ України з 16 серпня 2010 року по 3 квітня 2015 року. У 2010 році [PERSON] був зарахований курсантом [PERSON] державного університету внутрішніх справ та поставлений на всі види продовольчого та речового забезпечення з виплатою грошового утримання у відповідності до наказу [PERSON] державного університету внутрішніх справ від 16 серпня 2010 року №133 о/с. Аветісян Т.В. закінчив університет, отримав диплом фахівця, був відряджений для подальшого проходження служби до ГУМВС України в Одеській області. Згідно наказу начальника Головного управління МВС України в Одеській області №198 о/с від 28 березня 2015 року [PERSON] було звільнено з органів внутрішніх справ за п.64 «Ж» (за власним бажанням). Відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про міліцію», особи навчальницького складу ОВС, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС України за власним бажанням відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, повязані з їх утриманням у вищому навчальному закладі. У звязку з тим, що по теперішній час відповідач в добровільному порядку не відшкодував витрати, позивач був змушений звернутись до суду з зазначеним позовом. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву в якій просить суд розглянути справу в його відсутності, позовні вимоги підтримав (а.с.57,76,81) Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково та пояснив, що навчання в університеті він проходив з 16 серпня 2010 року по 25 лютого 2014 року на підставі договору з університетом. Навчався на стаціонарі і перебував на повному державному забезпеченні. Згідно договору про навчання після закінчення навчання повинен був працювати за направленням три роки. Після закінчення Університету був направлений на роботу до Миколаївського РВ ГУМВС України в Одеській області. Але не відпрацював обумовлених договором про навчання три роки звільнився за власним бажанням, оскільки не був забезпечений транспортом а також його не влаштовувала заробітна плата. Згідно доданих до позовної заяви розрахунків вказано витрати на водопостачання та водовідведення, теплопостачання та електроенергію за період з 16 серпня 2010 року по 25 лютого 2014 року. Проте, на другому, третьому та четвертому курсі в період з 1 вересня 2011 року по 25 лютого 2014 року він проживав не в казармі Університету, а наймав житло у м. Одесі, тому вважає що витрати на водопостачання та водовідведення, теплопостачання та електроенергію за період з 1 вересня 2011 року по 25 лютого 2014 року не може відшкодовуватися, а тому витрати за період навчання повинні бути на 9\~687 гривень 72 коп. менші., тобто 30\~052 гривень 10 коп.. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] відповідно до вимог Закону України від 20.12.1990 р.№565-ХІІ «Про міліцію» проходив службу в органах внутрішніх справ України з 16 серпня 2010 року по 3 квітня 2015 року. У 2010 році [PERSON] був зарахований курсантом [PERSON] державного університету внутрішніх справ та поставлений на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового утримання у відповідності до наказу від 16 серпня 2010 року №133 о/с (а.с.5-10). 17 серпня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] державним університетом внутрішніх справ був укладений договір про підготовку фахівця в [PERSON] державному університеті внутрішніх справ (а.с.19-22). Згідно з п. 2 даного Договору Університет зобов'язаний забезпечити: теоретичну та практичну підготовку фахівця згідно з навчальними планами та програмами і вимогами освітньо-кваліфікаційних рівнів, харчуванням, речовим та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно правовими актами МВС України, працевлаштування випускника після закінчення повного курсу навчання та отримання відповідної кваліфікації, а [PERSON] в свою чергу згідно з п. 2.3 пп. 2.3.5 договору зобов'язаний після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов'язків за посадою, на яку призначений Головним управлінням МВС України в Одеській області, і відпрацювати не менше трьох років. [PERSON] закінчив університет, отримав диплом фахівця та 25 лютого 2014 року був відряджений для подальшого проходження служби до ГУМВС України в Одеській області (а.с.5-10). Згідно витягу з наказу начальника Головного управління МВС України в Одеській області №198 о/с від 28 березня 2015 року [PERSON] було звільнено з органів внутрішніх справ за п.64 «Ж» (за власним бажанням), зазначені обставини також підтверджуються рапортом оперуповноваженого сектору карного розшуку Миколаївського РВ ГУМВС України в одеській області лейтенанта міліції [PERSON], його письмовими поясненнями, висновком службового розслідування за фактом звільнення з органів внутрішніх справ оперуповноваженого сектору карного розшуку Миколаївського РВ ГУМВС лейтенанта міліції [PERSON] від 16 березня 2015 року (а.с.13-18). Відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про міліцію», курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Згідно умов Договору про підготовку фахівця в [PERSON] державному університеті внутрішніх справ у разі звільнення з ОВС закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі підставами, передбаченими п.3 Договору, [PERSON] зобовязаний відшкодувати фактичні витрати, повязані з його утриманням у навчальному закладі згідно затвердженим розрахунком. Порядок відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ затверджено Постановою КМУ від 01.03.2007 №313. Відповідно до п. 2 Порядку відшкодування, відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим, речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Відповідно до наданих позивачем та належним чином оформлених довідок фактичних витрат, повязаних з утриманням рядового міліції [PERSON] у ОДУВС відповідно до постанови КМ України від 1 березня 2007 року №313 за період з 16 серпня 2010 року по 25 лютого 2014 року загальна сума витрат на навчання становить 39\~739 гривень 82 коп., у тому числі: - на грошове забезпечення 11\~675 гривень 01 коп.; - нарахування на заробітну плату 2\~901 гривень 27 коп.; - речове забезпечення 1650 гривень 50 коп.; - харчування 10\~852 гривень 45 коп.; - комунальні послуги -12\~660 гривень 59 коп. (а.с.23-38). Згідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання. Відповідно до ст. 611 ЦК, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідач не надав доказів на спростування заявлених позовних вимог. Суд не приймає до уваги ствердження відповідача [PERSON] про те, що він не проживав у гуртожитку з 1 вересня 2011 року по 25 лютого 2014 року, оскільки він не надав суду доказів цього, а саме: рапорта на імя ректора університету про можливість проживання за межами гуртожитку і дозвіл на це; в який саме термін він не проживав в гуртожитку університету. Враховуючи викладені обставини суд вважає, що позов [PERSON] державного університету внутрішніх справ до [PERSON] про відшкодування витрат за період навчання в розмірі 39\~739 гривень 82 коп.підлягає задоволенню в повному обємі. Згідно ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати (а.с.1). Таким чином з відповідача [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 1378 гривень. На підставі наведеного та

Outcome: approved