Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

Позивач 27.12.2018 року звернувся до суду з вищевказаним позовом та просить визнати за ним право власності на житловий будинок в с. Солонка, Пустомитівського району Львівської області. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 12.03.2017 року померла його баба [PERSON], до складу спадкової маси після смерті якої серед іншого увійшло право власності на вказаний вище житловий будинок. [PERSON] своїм майном на випадок смерті розпорядилася, склавши 10.03.2017 року заповіт, відповідно до якого все своє майно заповіла своєму онукові позивачу у справі. Позивач зазначає, що він у встановлений законом термін звернувся до нотаріуса та йому було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна, у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказаний житловий будинок було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на такий, оскільки спадкодавець за життя не зареєструвала за собою право власності. З цих підстав просить позов задовольнити. У судове засідання позивач не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити. Представник відповідача - Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області в судове засідання не зявився, подав заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутності. Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Так як всі учасники справи не явилися в судове засідання, фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Відповідно до ч. 6 ст. 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала предявлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до положень п.24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»\~за змістом ч.4\~ст.206 ЦПК України,\~у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Аналогічне положення закріплене також в\~постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року №14. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, враховуючи те, що заява про визнання відповідачем позову не порушує прав, свобод чи законних інтересів інших осіб, та не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу, а позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частини 1 ст. 1269 ЦК спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, зокрема: свідоцтво про смерть серії І-СГ № 231522 від 22.08.2001 року; свідоцтво про смерть серії І-СГ № 460742 від 13.03.2017 року; свідоцтво про народження серії ІV-СГ № 262022 від 10.07.1985 року; копію заповіту [PERSON], який посвідчений 10.03.2017 року приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 297; довідку Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 1669 від 30.08.2018 року; довідку Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 3497 від 06.12.2018 року; матеріали спадкової справи № 28/2017 до майна померлої [PERSON]; копію технічного паспорта на житловий будинок № 30 по вул. В. Стуса в с. Солонка, Пустомитівського району Львівської області; постанову приватного нотаріуса Пустомитівського нотаріального округу [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальної дії; клопотання представника відповідача, про визнання заявлених позивачем позовних вимог, що свідчить про визнання відповідачем обставин викладених позивачем у позовній заяві, а отже такі у відповідності до ч. 1\~ст. 82 ЦПК України\~доказування не потребують, та дослідивши всі докази у справі у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що обставини на які покликається позивач у позовній заяві, як на підстави для задоволення заявлених позовних вимог знайшли своє підтвердження у представлених суду доказах. За вказаних вище обставин, беручи до уваги: те, що спадкодавець з підстав, що не заборонені законом, а отже правомірно набув право власності на спадкове майно; те, що позивач у встановлений законом строк подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна; те, що позивач являється єдиним спадкоємцем за заповітом, який прийняв спадщину; відсутність осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині; те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку; те, що відповідач визнав позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги підставні та підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved