Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

позивач [PERSON] 20.07.2021 звернувся до Долинського районного суду Кіровоградської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення коштів, у якому просив: - стягнути з відповідача на його (позивача) користь борг у розмірі 40000,00 грн., 3 % річних від простроченої суми - 3458,63 грн., суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляції - 8936,00 грн., а всього 52394.63 грн.; - стягнути з відповідача на його (позивача) користь судові витрати по справі. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 16.07.2018 [PERSON] взяв у нього у борг гроші у розмірі 40000,00 грн. та зобов`язався повернути їх до 31.08.2018, що підтвердив власноручно написаною та підписаною розпискою. У термін, передбачений розпискою, [PERSON] кошти не повернув. Він неодноразово звертався до [PERSON] з вимогою повернути борг, але останній борг не повертає. Вважає, що відповідач повинен повернути йому всю суму боргу, 3 % річних від простроченої суми та інфляційні збитки. Щодо судових витрат позивач зазначив, що при подачі позовної заяви та у зв`язку з розглядом справи ним понесені судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 908,00 грн., та витрати на правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн. Ухвалою від 04.08.2021 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаним позовом з постановленням здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Копія зазначеної ухвали була надіслана у порядку ст. 272 ЦПК України позивачу за його місцем проживання (перебування) зазначеним у позові та відповідачу за його зареєстрованим місцем проживання (перебування), встановленим судом у порядку, передбаченому ч. 6 ст. 187 ЦПК України. Заперечення від відповідача проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходило. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Клопотання про зменшення витрат позивача на оплату правничої допомоги адвоката із спростуванням співмірності таких витрат від відповідача до суду не надходило. Позивач звернувся до суду із заявою, зареєстрованою у суді 06.09.2021 за вх. № 5326/21, в якій позовні вимоги підтримав, просив розглянути справу без його участі, та повідомив, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, який про дату, час і місце розгляду справи, повідомлявся належним чином засобами поштового зв`язку за його зареєстрованим місцем проживання (перебування), встановленим судом у порядку, передбаченому ч. 6 ст. 187 ЦПК України, та відповідно до положень ст. 128 ЦПК України є таким, якому судова повістка вручена 21.08.2021, - у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення судового засідання від відповідача до суду не надходило. Відповідно до положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За наведених вище обставин та положень цивільного процесуального законодавства, зокрема тих, за якими суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, - суд дійшов висновку про заочний розгляд справи за відсутності сторін без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у суду матеріалів справи. Дослідивши докази у справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, за відсутності заперечень щодо позовних вимог з боку відповідача, виходячи з положень цивільного процесуального законодавства, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на таке. Так, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, наданих учасниками справи, судом встановлено такі обставини. Відповідно до письмової розписки від 16.07.2018 [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 40000,00 грн., які зобов`язався повернути до 31.08.2018. За твердженням позивача грошові кошти за вказаною розпискою у розмірі 40000,00 грн. відповідачем йому на час звернення до суду з позовом не повернуто. Таке твердження позивача відповідачем, шляхом надання суду належних допустимих та достатніх доказів, - не спростовано. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Спільний аналіз ст. 1046 та ст. 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі зазначених вище, встановлених судом обставин з урахуванням наведених положень цивільного законодавства та позиції Верховного суду, суд констатує, що відповідач не виконав умов укладеного із позивачем договору позики, оформленого розпискою від 16.07.2018, оскільки у визначений за домовленістю сторін строк - до 31.08.2018 запозичені кошти не повернув, у зв`язку з чим боржник зобов`язаний сплатити позивачу суму основного боргу у розмірі 40000,00 грн. та суми, визначені ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме: - інфляційні збитки за весь час прострочення з 01.09.2018 по 20.07.2021 (день звернення до суду з позовом) у розмірі 8936,00 грн. (40000,00 х 122,34 (індекс інфляції за період вересень 2018 - червень 2020 на підставі даних Державної служби статистики України за 2018, 2019, 2020, 2021 роки та з урахуванням правової позиції - Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду, наведеної у постанові від 20.11.2020, справа № 910/13071/19) / 100 - 40000,00); - 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення з 01.09.2018 по 20.07.2021 (день звернення до суду з позовом) у розмірі 3458,63 грн. (1200 (3% від 40000,00) / 365(366) х 1053 (період прострочки у днях). За таких обставин, враховуючи, що відповідачем не виконано зобов`язання за договором позики у повному обсязі у обумовлений договором строк і таке зобов`язання не виконане й на час звернення позивача до суду із позовом, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики від 16.07.2018 у розмірі основного боргу та 3% річних від простроченої суми та інфляційних втрати за період з 01.09.2018 по 20.07.2021, - є обґрунтованою та доведеною, а тому така вимога підлягає задоволенню і таке рішення суду у повній мірі відповідає завданню цивільного судочинства, зокрема, щодо справедливого вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав та інтересів фізичної особи, тому така вимога підлягає задоволенню. Щодо питання розподілу судових витрат судом відзначається таке. Позивачем у даній справі понесено судові витрати: - по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.220157734.1 від 19.07.2021; - витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн., що підтверджено: договором про надання правничої допомоги від 19.07.2021, укладеним з адвокатом Чепулою І.В.; актом про обсяг наданої правничої допомоги від 19.07.2021 (консультації - 500,00 грн., складання позовної заяви - 1000,00 грн.); квитанцією № 779210 від 19.07.2021 про сплату адвокату 1500,00 грн. Таким чином, питання розподілу судових витрат слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, якими, крім іншого, передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати у разі задоволення позову - на відповідача, - на підставі чого, враховуючи, що позов задоволено у повному обсязі, суд дійшов висновку, що понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved