Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі свого представника - [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить: 1) виділити [PERSON] у натурі 18/27 частин у житловому будинку літ. «А-1», загальною площею 70,60 кв.м., житловою площею 42,60 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] наступні приміщення, будівлі та споруди, а саме: в житловому будинку літ. «А-1» ванну 1-1, площею 7,60 кв.м., коридор 1-2, площею 2,5 кв.м., кухню 1-3, площею 8,50 кв.м., житлову 1-4, площею 13,80 кв.м., житлову 1-5, площею 15,50 кв.м., житлову 1-6, площею 13,30 кв.м., сіни І, площею 9,40 кв.м., та надвірні будівлі і споруди: сараї літ. «Е», «Ж», навіс літ. «З»,вбиральня літ. «К», душ літ. «І», колонка літ. «К1», зливна яма літ. «Я»; 2) залишити відповідачам [PERSON] , [PERSON] на 1/3 частину в житловому будинку, загальною площею 74,90 кв.м., житловою площею 45,40 кв.м., до яких входять наступні приміщення: коридор 2-2, площею 2,6 кв.м., кухня 2-3, площею 8,00 кв.м., житлова 2-4, площею 12,70 кв.м., житлова 2-5, площею 15,80 кв.м., кухня 2-6, площею 8,80 кв.м., житлова 2-7, площею 16,90 кв.м., веранда ІІ, площею 9,60 кв.м., тамбур ІІІ, площею 0,50 кв.м., та надвірні будівлі: сараї літ. «Б», «В», «Г», вбиральня літ. «Д»; 3) припинити право спільної часткової власності; 4) визначити порядок користування земельною ділянкою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , відповідно до часток співвласників житлового будинку. В обґрунтування позову представник позивача [PERSON] вказав, що житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової власності кільком співвласникам: [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , та фактично складається з двох ізольованих частин, кожна з яких має окремий самостійний вихід. Тому між співвласниками склався усталений порядок користування будинком. В той же час, позивач [PERSON] не може самостійно розпоряджатися своєю власністю без згоди інших співвласників, його право користування земельною ділянкою порушено тим, що розмір ділянки, якою він фактично користується, не відповідає розміру частки у праві власності на житловий будинок. Через це він не може дійти згоди з відповідачами, аби врегулювати питання розподілу земельної ділянки в позасудовому порядку. Ухвалою від 20 березня 2019 року відкрито провадження в справі та призначено проведення підготовчого судового засідання. В межах визначеного судом строку представником відповідачів [PERSON] поданий відзив від 09 квітня 2019 року, в якому вказала, що позовні вимоги [PERSON] відповідачами [PERSON] і [PERSON] визнаються вимоги про виділ частки житлового будинку в натурі та припинення права спільної часткової власності на цей будинок. Але у вирішення питання про визначення порядку користування земельною ділянкою представник відповідачів [PERSON] вказала не необхідність прийняття до уваги укладеного 15 січня 1953 року між попередніми власниками житлового будинку договору конкретного користування домоволодінням. За цим договором у користуванні відповідачів повинна перебувати ділянка площею 535 кв.м., а у позивача - 734 кв.м. Інших процесуальних заяв по суті справи не подано. Ухвалою від 09 квітня 2019 року були витребувані від КП «Люботинське БТІ» матеріали інвентаризаційної справи № 719 на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 06 червня 2019 року на підставі клопотання представників сторін було призначено в судові будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу, провадження якої доручено експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. професора М.С. Бокаріуса. 26 січня 2021 року на адресу суду надійшов висновок експерта № 15353/19521, складений 14 грудня 2020 року. Ухвалою від 11 травня 2021 року підготовче провадження в справі було закрито і призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, здійснивши виділ частки житлового будинку, яка фактично займає [PERSON] , та при визначенні порядку користування земельною ділянкою просив застосувати перший варіант, запропонований висновком експерта, бо, виходячи з вимог ст. 120 ЗК України, це відповідатиме розміру частки позивача у праві власності на житловий будинок. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засідання підтвердила визнання відповідачами вимоги [PERSON] про виділ частки житлового будинку в натурі. Але вона заперечила проти застосування першого варіанту висновку судового експерта при вирішення питання про порядок користування земельною ділянкою, наголосивши на необхідності врахування договору конкретного користування домоволодінням. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] в судовому засіданні підтримали виступ свого представника та пояснили, що з [PERSON] у них напружені відносини, бо він не дозволяє проводити роботи пов`язані з виготовленням документів на будинок і земельну ділянку. Вислухавши промови сторін та їх представників, дослідивши наявні в справі матеріали, в судовому засіданні суд встановив наступне. Спірним є житловий будинок [ADDRESS] . Співвласниками житлового будинку являються: в 18/27 (або 36/54) - [PERSON] , позивач в справі, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 21 грудня 2016 року за реєстр. № 4090 приватним нотаріусом ХРНО Гонтаренко С.Л.; в 14/54 (7/54+7/54) - [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 29 травня 2017 року за реєстр. № 2-190 Другою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області, та на підставі рішення Люботинського міського суду Харківської області 06 листопада 2017 року в справі № 630/369/17; в 4/54 - [PERSON] на підставі рішення Люботинського міського суду Харківської області 06 листопада 2017 року в справі № 630/369/17. Згідно з технічним паспортом, виготовленим Люботинським БТІ станом на листопад 2016 року, за адресою: [ADDRESS] , розташований житловий будинок літ. «А-1» з прибудовами літ. «А1-1», «А2-1» і «А3-1», з сіньми літ «а2» і верандою літ. «а3» загальною площею 145,50 кв.м, в тому числі житловою площею 88,00 кв.м, з надвірними будівлями: убиральні літ. «Д» і «К», душ літ. «І», сараї літ. «Б», «Е», «Ж», «В» і «Г», навіс літ. «З», зливна яма літ. «Я», колонка літ. «К1». В технічному паспорті також є позначка про закріплення за житловим будинком земельної ділянки площею 1242,00 кв.м на підставі договору забудови від 23 листопада 1946 року, але площа земельної ділянки по фактичному користуванню складає 1269,00 кв.м. Згідно з матеріалами інвентаризаційної справи № 719 на житловий будинок [ADDRESS] , первісно право власності на спірний житловий будинок було зареєстровано за [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] в рівних частках, тобто по 1/3 частині за кожним, на підставі договору на право забудови ділянки землі від 23 листопада 1946 року. Між співвласниками 15 січня 1953 року був укладений договір конкретного користування домоволодінням, згідно з яким у користування [PERSON] і [PERSON] відійшли 3/5 частин житлового будинку, які складаються з трьох кімнат, кухні, коридору, веранди зі східного боку, а в користування [PERSON] перейшли 2/5 частин будинку, які складаються з двох кімнат, кухні, коридору, веранди з західного боку і сараю. Цей договір був нотаріально посвідчений державним нотаріусом Люботинської районної державної нотаріальної контори Харківської області 15 січня 1953 року за реєстр. № 53. Фактичний поділ житлового будинку та земельної ділянки був проведений виконавчим комітетом Люботинської міської ради Депутатів трудящих Харківської області, що підтверджується актом від 22 липня 1952 року та документами інвентаризаційної справи № 719, в яких міститься схематичне зображення конфігурації земельних ділянок та приміщень житлового будинку, які передаються у користування співвласників. Зокрема, у користування співвласникам [PERSON] і [PERSON] виділено земельну ділянку площею 734,00 кв.м, а в користування співвласника [PERSON] - 535,00 кв.м. Відповідно до ст.ст. 62, 65 ЦК УРСР (в редакції 1922 року) володіння, користування та розпорядження спільною власністю повинно провадитись за загальною згодою всіх учасників; кожний власник має право вимагати виділу своєї частки з спільного майна, оскільки це не суперечить закону чи договору. Коли угоди про спосіб виділу не досягнуто, то майно за судовим рішенням ділиться в натурі, оскільки це є можливим без непомірної шкоди його господарському призначенню; в противному випадку власник, який виділяється, одержує грошову компенсацію. Згідно зі ст. 118 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), якщо учасники спільної часткової власності на жилий будинок за угодою між собою встановили порядок користування відособленими приміщеннями будинку (квартирами, кімнатами) відповідно до частки кожного і така угода нотаріально посвідчена і зареєстрована у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів, то вона обов`язкова і для особи, яка згодом придбає частку в спільній власності на цей будинок. Таким чином, укладений між первісними співвласниками договір конкретного користування домоволодінням є обов`язковим для виконання кожним з них та підлягає врахуванню при вирішені будь-яких спірних питань, пов`язаних з володінням та розпорядженням житловим будинком та земельною ділянкою. Матеріалами інвентаризаційної справи № 719 та матеріалами цивільної справи підтверджується поступовий перехід права власності в порядку спадкування від співвласників [PERSON] і [PERSON] до позивача [PERSON] , а від співвласника [PERSON] - до відповідачів [PERSON] і [PERSON] . Ч. 4 ст. 358 ЦК України передбачено, що якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. З викладеного слід зробити висновок, що сторони в справі повинні дотримуватися умов договору конкретного користування домоволодінням, який був укладений 15 січня 1953 року. Ч. 1, 3 ст. 358 ЦК України встановлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою, та кожен з співвласників має право на надання йому у користування та володіння тієї частини спільного майна у натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно положень ст. 364 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Згідно зі ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Згідно висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 15353/19521, складений 14 грудня 2020 року, експертом запропоновано один варіант розподілу житлового будинку та, відповідно, три варіанти визначення порядку користування земельною ділянкою. Так, за запропонованим варіантом розподілу будинку передбачається, що співвласнику [PERSON] можливо виділити на його частку у спірному будинку наступні приміщення: ванну «1-1» площею 7,60 кв.м, коридор «1-2» площею 2,50 кв.м, кухню «1-3» площею 8,50 кв.м, житлову кімнату «1-4» площею 13,80 кв.м, житлову кімнату «1-5» площею 15,50 кв.м, житлову кімнату «1-6» площею 13,30 кв.м, сіни І площею 9,40 кв.м, та надвірні будівлі: сараї літ. «Е» і «Ж», навіс літ. «З», вбиральню літ. «К», душ літ. «І», колонку літ. «К1», зливну яму літ. «Я»; а співвласникам [PERSON] і [PERSON] на їх спільну частку можливо виділити у спірному будинку наступні приміщення: коридор «2-2» площею 2,60 кв.м, кухню «2-3» площею 8,00 кв.м, житлову кімнату «2-4» площею 12,70 кв.м, житлову кімнату «2-5» площею 15,80 кв.м, кухню «2-6» площею 8,80 кв.м, житлову кімнату «2-7» площею 16,90 кв.м, веранду ІІ площею 9,60 кв.м, тамбур ІІІ площею 0,50 кв.м, та надвірні будівлі: сараї літ. «Б», «В» і «Г», вбиральню літ. «Д», огорожу 2-4. Такий розподіл не передбачає здійснення перебудови у житловому будинку, розроблений на підставі усталеного фактичного використання сторонами житлового будинку, межа розподілу проходить по внутрішній суміжній стіні, яка розділяє будинок на дві ізольовані квартири, кожна з яких має окремий вихід. З запропонованим варіантом розподілу будинку сторони погодились, і такий варіант враховую умови укладеного 15 січня 1953 року договору конкретного користування домоволодінням. Виходячи з того, що [PERSON] і [PERSON] при поділі житлового будинку мають намір виступати єдиною групою співвласників по відношенню до іншого співвласника, [PERSON] , окремим розрахунком, складеним судовим експертом, визначено ідеальні частки співвласників [PERSON] і [PERSON] по відношенню один до одного, в межах їх групи. Відповідно їх ідеальні частки складають 78/100 і 22/100 по відношенню до усіх будівель і споруд без врахування тієї частки, власником якої є [PERSON] . Враховуючи встановлену під час судового розгляду технічну можливість проведення поділу спірного житлового будинку, суд задовольняє позов в частині вимоги про виділ частки з житлового будинку. Що ж стосується вимоги про визначення порядку користування земельною ділянкою, суд зазначає наступне. Як вбачається з матеріалів справи, за адресою: [ADDRESS] , в користуванні сторін перебуває земельна ділянка площею 1269,00 кв.м. Згідно висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 15353/19521, складений 14 грудня 2020 року експертом запропоновано три варіанти визначення порядку користування земельною ділянкою. Перший варіант розрахований за ініціативою представника позивача [PERSON] , а інші два варіанти - за ініціативою представника відповідачів [PERSON] . Та перший варіант передбачає передачу в користування співвласнику [PERSON] і групі співвласників [PERSON] і [PERSON] земельних ділянок, розмір яких у перерахунку на площу буде відповідати розміру частки у праві власності кожного з указаних співвласників на житловий будинок. На застосуванні саме цього варіанту наполягав представник позивача [PERSON] . Другий варіант визначення порядку користування земельною ділянкою розроблений судовим експертом у відповідності до умов укладеного 15 січня 1953 року договору конкретного користування домоволодінням, та передбачає передачу у користування співвласнику [PERSON] земельної ділянки площею 734,00 кв.м, а групі співвласників [PERSON] і [PERSON] - земельної ділянки площею 535,00 кв.м. На застосуванні саме цього варіанту наполягали відповідачі та їх представник. Третій варіант визначення порядку користування земельною ділянкою розроблений судовим експертом, виходячи з ініціативи представника відповідачів [PERSON] , та передбачає визначення площі земельних ділянок, які передаються в користування сторін, якщо за основу розрахунку будуть прийняті розміри часток у житловому будинку, застосовані при визначенні порядку конкретного користування будинком. Усі три варіанти передбачають можливість передання сторонам частини земельної ділянки з забезпеченням повної ізоляції співвласників один від одного. При визначенні порядку користування земельною ділянкою суд застосовує другий варіант, який відповідає умовам укладеного 15 січня 1953 року договору конкретного користування домоволодінням, обов`язкового для виконання співвласниками, якими є сторони по даній справі. Такий варіант не створює незручностей для сторін у користування земельними ділянками та надвірними спорудами, які розташовані на них, та був розроблений саме під час проведення фактичного розподілу домоволодіння на дві частини. Доказів на підтвердження необхідності неприйняття судом до уваги умов укладеного 15 січня 1953 року договору конкретного користування домоволодінням при визначенні порядку користування земельною ділянкою представником позивача суду не надано. За таких обставин, суд частково задовольняє позовну вимогу щодо визначенні порядку користування земельною ділянкою.

Outcome: partial