Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

Позивач 25.04.2016 р. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розподіл майна, що є об,єктом права спільної сумісної власності подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. 07 травня 2015 року шлюб розірвано. За час перебування у шлюбі ними було придбано в кредит автомобіль легковий седан ВАЗ 211540-110-20, кузов [NUMBER] у 2008 року за 42330,00 грн., який на теперішній час у зв'язку із ДТП зазнав значних ушкоджень, тому приблизна його вартість складає 10000,00 грн., душова кабіна вартість якої складає 700 грн., холодильник Samsung вартістю 3700 грн.., шафа для одягу вартістю 800 грн., соковитискач Scarlett за 200 грн., водонагрівач накопичувальний електричний Gorenje вартістю 740 грн., мікрохвильова піч Hansa вартістю 300 грн., м'ясорубка Saturn вартістю 2000 грн., хлібопіч Saturn вартістю 2000 грн., дитяче ліжко вартістю 1800 грн.. Позивач бажає здійснити поділ спільного майна, вважає, що зазначене майно є об,єктом права спільної сумісної власності подружжя. Оскільки відповідач ухиляється від добровільного поділу цього майна, позивач вимушений звернутись до суду. Просить суд здійснити розподіл майна, що є об,єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: залишити йому - автомобіль легковий седан ВАЗ 211540-110-20, кузов [NUMBER] у 2008 року за 42330,00 грн., який на теперішній час у зв'язку із ДТП зазнав значних ушкоджень, тому приблизна його вартість складає 10000,00 грн., душову кабіну, вартість якої складає 700 грн., та залишити відповідачеві - холодильник Samsung вартістю 3700 грн.., шафа для одягу вартістю 800 грн., соковитискач Scarlett за 200 грн., водонагрівач накопичувальний електричний Gorenje вартістю 740 грн., мікрохвильова піч Hansa вартістю 300 грн., м'ясорубка Saturn вартістю 2000 грн., хлібопіч Saturn вартістю 2000 грн., дитяче ліжко вартістю 1800 грн. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглянути справу без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. Надала суду заяву, шляхом надіслання відсканованої копії на електронну адресу суду, в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі, просила суд розглянути справу без її участі. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.06.2007 року, рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 07.05.2015 року шлюб розірвано. Рішення суду набрало законної сили 19.05.2015 року. Дані обставини відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на те, що за час перебування у шлюбі подружжям було придбано в кредит автомобіль легковий седан ВАЗ 211540-110-20, кузов [NUMBER] у 2008 року за 42330,00 грн., який на теперішній час у зв'язку із ДТП зазнав значних ушкоджень, тому приблизна його вартість складає 10000,00 грн., душова кабіна вартість якої складає 700 грн., холодильник Samsung вартістю 3700 грн.., шафа для одягу вартістю 800 грн., соковитискач Scarlett за 200 грн., водонагрівач накопичувальний електричний Gorenje вартістю 740 грн., мікрохвильова піч Hansa вартістю 300 грн., м'ясорубка Saturn вартістю 2000 грн., хлібопіч Saturn вартістю 2000 грн., дитяче ліжко вартістю 1800 грн., що, на його думку, є об,єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ст. 60 ч. 2 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Суд лише сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При вирішенні спору щодо поділу спільного майна поділу підлягає все майно подружжя, до складу якого включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться в інших осіб; враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Так, сторонами надано у якості доказу належного їм майна: повідомлення про умови кредитування між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON], підписане позивачем у 2008 році, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ВАЗ 211540-110-20, кузов [NUMBER] на ім'я [PERSON], в якому зроблено позначку про наявність кредитних правовідносин між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON], та витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, сформований у 05.04.2011 року, з посиланням на договір застави № 50ДС/033/З01/2008-Аклн від 06.02.2008 року, згідно якого обтяжувачем зазначено Донбаську філію ВАТ «Кредитпромбанк» та боржника - [PERSON] Відповідно ст.ст.212, 213 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, оцінивши надані суду докази, суд дійшов висновку, що спірний автомобіль було придбано за договором кредиту укладеного у 2008 році між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] та зазначений автомобіль перебуває у заставі. Належних та допустимих доказів того, що позивач набув право власності на спірний автомобіль суду не надано. Крім того, позивач на обґрунтування заявлених вимог не довів, що інше майно, а саме: душова кабіна вартість якої складає 700 грн., холодильник Samsung вартістю 3700 грн.., шафа для одягу вартістю 800 грн., соковитискач Scarlett за 200 грн., водонагрівач накопичувальний електричний Gorenje вартістю 740 грн., мікрохвильова піч Hansa вартістю 300 грн., м'ясорубка Saturn вартістю 2000 грн., хлібопіч Saturn вартістю 2000 грн., дитяче ліжко вартістю 1800 грн., є об,єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому не може бути предметом поділу. Суд не бере до уваги заяву відповідача про визнання позовних вимог, та вважає, що дана згода суперечить вимогам Сімейного кодексу України, оскільки судом не встановлено, що спірне майно є об,єктом права спільної сумісної власності. Крім того, визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог не свідчить про ухилення від укладення договору про поділ цього майна, що посприяло зверненню позивача із даним позовом, а свідчить навпаки, що сторони відповідно до вимог ст. 69 СК України мають право укласти договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя, який має бути нотаріально посвідчений. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв,язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не обґрунтовані та задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed