Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

Позивач [PERSON] 25 листопада 2013 року звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням у будинку, розташованому по пров.Гагаріна,5 в с.Розсошенці Полтавського району Полтавської області. Посилався на те, що 24 квітня 1985 року йому відповідно до наказу 121-П Головного підприємства Полтавського виробничого-аграрного обєднання садівничих радгоспів виділено присадибну ділянку для будівництва житлового будинку в с.Розсошенці Полтавського району. На вказаній земельній ділянці ним збудовано літню кухню, яку за його заявою рішенням Полтавської районної ради народних депутатів №48 від 10 лютого 1987 року визнано житловим приміщенням та дозволено газифікувати. 29 серпня 1990 року він уклав шлюб з відповідачкою [PERSON], а 11 липня 1994 року у них народився син [PERSON] Відповідачі проживали з ним у побудованому ним житловому приміщенні. З 17 жовтня 2012 року відповідачі стали проживати окремо, а 28 жовтня 2012 року відповідачка забрала речі. Шлюб між ним та [PERSON] був розірваний рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 28 лютого 2013 року. Факт не проживання відповідачів у будинку, який йому належить підтверджується актами обстеження матеріально-побутових умов від 19 листопада 2012 року та від 04 жовтня 2013 року, складеними комісією за участю депутата Щербанівської сільської ради [PERSON] та сусідів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] В довідках, виданих Щербанівською сільською радою №5333 від 19 листопада 2012 року та №2389 від 27 травня 2013 року також зазначено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані по пров.Гагаріна,5 в с.Розсошенці Полтавського району Полтавської області, але фактично там не проживають. Він сплачує комунальні платежі згідно кількості зареєстрованих осіб, в тому числі і за відповідачів. Перешкод у проживанні в будинку відповідачам він не чинить, вони добровільно визначили для себе інше місце проживання. 14 березня 2016 року позивач уточнив позовні вимоги та зазначив, що рішенням Полтавського районного суду від 16 вересня 2015 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] та здійснено між сторонами поділ обєкту незавершеного будівництва житлового будинку, що розташований по пров.Гагаріна,5 в с.Розсошенці Полтавського району. Визнано за [PERSON] право власності на 51/100 частину вказаного обєкту, а за [PERSON] на 49/100 частини; виділено сторонам в натурі вказані частини незавершеного будівництва; визнано за кожним із сторін право власності на ? частину воріт, хвіртки, огорожі та залишено вказані обєкти у спільному користуванні сторін; зобовязано сторони здійснити переобладнання в обєкті незавершеного будівництва. Вказаним судовим рішенням не визнано спільним майном набутим під час шлюбу обєкти, які розташовані за вищевказаною адресою, а саме, літню кухню літ.«Б, б» 1986 року забудови; сарай літ.«В» 1986 року забудови; вхідний погріб літ.«В-І» 1985 року забудови; вбиральню літ.«Д» 1986 року забудови; колодязь №1 та огорожу №5. Зазначив, що за його заявою приміщення літньої кухні літ.«Б», б визнано житловим приміщенням відповідно до рішення Полтавської районної ради народних депутаті №48 від 10 лютого 1987 року та дозволено його газифікацію. У звязку з чим, БТІ складено технічний паспорт станом на 04 вересня 1987 року на житловий будинок площею 38,2 кв.м. У вказаному житловому приміщенні після реєстрації шлюбу 29 серпня 1990 року з ним стала проживати відповідач [PERSON]В, а з 11 липня 1994 року син [PERSON] Починаючи з 17 жовтня 2012 року [PERSON] із сином стали проживати окремо за іншою адресою. Шлюб між ними розірваний рішенням Полтавського районного суду від 28 лютого 2013 року. Будь-яких перешкод в користуванні житловим приміщенням він не чинив. Відповідачі разом з ним не проживають понад один рік в житловому приміщенні, яке знаходиться в літній кухні літ.«Б, б», не вносять плату за користування житлом і комунальними послугами, не несуть інших витрат по утриманню житла та не приймають участь у спільному побуті, тобто не є членами його сімї. Враховуючи вказане, просив визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, визнаним рішенням Полтавської районної ради народних депутатів №48 від 10 лютого 1987 року, що знаходиться в літній кухні літ.«Б, б», яка розташована по пров.Гагаріна,5 в с.Розсошенці Полтавського району Полтавської області. 13 грудня 2013 року [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заву до [PERSON], третя особа [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, яку уточнила 28 березня 2016 року. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що літня кухня літ.«Б, б» у садибі по пров.Гагаріна,5 в с.Розсошенці Полтавського району була збудована [PERSON] до укладенням з нею шлюбу і є єдиним житловим приміщенням придатним для постійного проживання у садибі. Разом з тим, право власності на вказану будову не за ким не зареєстрованою. У вказаному жилому приміщенні після реєстрації шлюбу вона почала проживати однією сімєю з [PERSON], а після народження в ньому почав проживати їх спільний син [PERSON] Внаслідок постійних сварок з відповідачем вона була змушена у жовті 2012 року виїхати з будинку №5, що по пров.Гагаріна в с.Розсошенці, залишивши там свої речі. З [PERSON] залишився проживати їх спільний син [PERSON], але через декілька місяців, він також був змушений виїхати з вказаного місця проживання. 28 листопада 2012 року вона намагалась забрати свої речі із зазначеного житлового приміщення, однак відповідач не дозволив, вчинив чергову сварку. У червні 2013 року вона знову намагалась за вказаної вище адресою забрати своє майно, в тому числі її автомобіль Москвич, але знову відповідач вчинив сварку та заподіяв їй тілесні ушкодження. Вона вважає причини не проживання в спірному житловому приміщенні є поважними та витікають з вчинення відносно неї незаконних дій [PERSON] у вигляді перешкод їй та сину проживати у будинку. Враховуючи вказане, просила зобовязати [PERSON] не чинити їй перешкоди у користуванні житловим приміщенням у літній кухні літ. «Б», «б» 1986 року забудови, яка знаходиться в садибі, розташованої по пров.Гагаріна,5 в с.Розсошенці Полтавського району Полтавської області та вселити її у вказане житлове приміщення. В судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримав, дав пояснення аналогічні викладеному в позовній заяві та просив позов задовольнити. Зустрічний позов не визнав, у його задоволені просив відмовити. [PERSON], [PERSON] позов до них не визнали та пояснили, що [PERSON] перешкоджає їм користуватись житловим будинком, вчиняє сварки. У письмовій заяві до суду [PERSON] просив подальші судові засіданні проводити без його участі (а.с.92). [PERSON] підтримала позов до [PERSON] та просила його задовольнити, дала пояснення аналогічні викладеному в позовній заяві. Суд заслухавши пояснення [PERSON], його представника адвоката [PERSON], [PERSON], [PERSON], свідків, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Так, судом встановлено, що відповідно до наказу №121-П від 24 квітня 1985 року Головного підприємства Полтавського виробничого-аграрного обєднання садівничих радгоспів [PERSON] виділено присадибну ділянку площею 0,10 га для будівництва житлового будинку в с.Розсошенці Полтавського району (а.с.6). На даній земельній ділянці [PERSON] у 1986 році збудовано літню кухню, яку за його заявою рішенням Полтавської районної ради народних депутатів №48 від 10 лютого 1987 року визнано житловим приміщенням та дозволено його газифікацію (а.с.7). На вказану будівлю БТІ 04 вересня 1987 року виготовлено технічний паспорт (а.с.79-84). За звернення [PERSON] 16 квітня 2004 року на обєкти, в тому числі і літню кухню літ.«Б», «б», які розташованої по пров.Гагаріна,5 в с.Розсошенці Полтавського району Полтавської області Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району» виготовлено новий паспорт (а.с.85-91). Відповідно до розяснень, наданих Державною архітектурно-будівельною інспекцією України в листі № 40-12-2409 від 01 вересня 2011 року «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року», вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року №449, тобто до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Згідно п.3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу\~\~на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлового-комунального господарства України 19 березня 2013 року №95, прийняття в експлуатацію об'єктів, зазначених в п.1.1 розділу І цього Порядку\~\~(зокрема індивідуальних житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських споруд, збудованих у період з 05 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року) здійснюється безоплатно територіальними органами Держархбудінспекції\~\~України за результатами технічного обстеження цих об'єктів шляхом реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації. Отже, будинки та господарські споруди, закінчені будівництвом до 05 серпня 1992\~\~року, не підлягають прийняттю в експлуатацію. Згідно з п.3.1 цього Порядку документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних житлових будинків, садових будинків, господарських будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Таким чином, житлове приміщення літня кухня літ.«Б», «б», яка розташована по пров.Гагаріна,5 в с.Розсошенці Полтавського району Полтавської області правомірно перебуває у власності [PERSON] 29 серпня 1990 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], а 11 липня 1994 року у них народився син [PERSON] Вказані особи проживали однією сімєю у побудованому позивачем житловому приміщенні по пров.Гагаріна,5 в с.Розсошенці Полтавського району Полтавської області. Як встановлено рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 28 лютого 2013 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, [PERSON] та [PERSON] сімейно-шлюбні відносини припинили у вересні 2012 року по причин постійних сварок та непорозумінь на побутовому ґрунті (а.с.8). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний вказаним судовим рішенням. Судом достеменно встановлено, що у жовтні 2012 року [PERSON] внаслідок сварок з [PERSON] була вимушена виїхати з житлового приміщення літньої кухні літ.«Б», «б», яка знаходиться в садибі, розташованої по пров.Гагаріна,5 в с.Розсошенці Полтавського району Полтавської області. В грудні 2012 року з вказаного приміщення виїхав [PERSON] Після спроби [PERSON] увійти у вказане житлове приміщення, а саме 17 жовтня 2012 року, 28 листопада 2012 року та в червні 2013 року та забрати свої речи, [PERSON] чинив їй в цьому перешкоди, оскільки вважав вказане приміщення своєю власністю. За фактом сварок з приводу користування спірним житловим приміщенням, майном що у ньому знаходиться, до Полтавського РВ УМВС України в Полтавській області, а пізніше до Полтавського відділу поліції Головного управління НП в Полтавській області надходили заяви від [PERSON] (а.с.24, 26, 27, 29, 106, 107, 128). Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 16 вересня 2015 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна, набуте під час шлюбу майно, а саме незавершене будівництво житлового будинку, що розташоване по пров.Гагаріна,5 в с.Розсошенці Полтавського району Полтавської області поділено між сторонами (а.с.47-59). Оскільки літня кухні літ.«Б», «б», яка знаходиться на території вказаної садиби, збудована [PERSON] до укладення шлюбу, що не заперечується сторонами, вказана будівля розподілу не підлягала. Про те, що [PERSON] та [PERSON] не проживають по пров.Гагаріна,5 в с.Розсошенці Полтавського району Полтавської області підтверджується актами обстеження матеріально-побутових умов від 19 листопада 2012 року та від 04 жовтня 2013 року, складеними комісією за участю депутата Щербанівської сільської ради [PERSON] та сусідів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] В довідках, виданих Щербанівською сільською радою №5333 від 19 листопада 2012 року та №2389 від 27 травня 2013 року також зазначено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані по пров.Гагаріна,5 в с.Розсошенці Полтавського району Полтавської області, але фактично там не проживають (а.с.9-12). Вказане не заперечили під час розгляду справи [PERSON] та [PERSON] Однак, вони пояснювали, що [PERSON] виганяв їх з житлового приміщення, тому вони не могли там проживати. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона проживає в м.Полтаві, однак періодично приблизно раз на місяць провідувала свою куму, мати позивача [PERSON] по пров.Гагаріна,5 в с.Розсошенці Полтавського району. Також показала, що з того часу, як у вказаному будинку почала проживати її кума мати позивача, у сімї [PERSON] виникали сварки. Внаслідок сварок з позивачем та його матірю [PERSON] покинула житлове приміщення по пров.Гагаріна,5 в с.Розсошенці, пізніше будинок батька покинув син. Свідок [PERSON] пояснила, що вона приходиться тіткою [PERSON], і із слів її сестри, матері [PERSON], яка проживала з останнім до своєї смерті, їй відомо, що [PERSON] в жовтні 2012 року вигнав із житлового приміщення, яке йому належить свою дружину [PERSON], а в грудні 2012 року свого сина [PERSON] Їй відомо, що [PERSON] вважав себе господарем у будинку, де проживав та вимагав щоб всі його слухались, а якщо хтось із членів сімї поступав не по його, вчиняв сварки. Свідок [PERSON] показав, що він приходиться рідним братом [PERSON] та йому відомо, що [PERSON] вчиняв сварки у житловому будинку, що знаходиться по пров.Гагаріна,5 в с.Розсошенці Полтавського району. 12 вересня 2012 року він особисто був присутній під час такої сварки. Із-за сварок у жовтні 2012 року [PERSON] пішла з вказаного будинку і півмісяця проживала у нього. В грудні 2012 року син [PERSON] [PERSON] також покинув житло батька та пішов проживати до матері. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно положень ст.150 ЖК України, які узгоджуються зі змістом ст.383 ЦК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зміст ст. 405 ЦК України передбачає, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом. Право користування житлом втрачає член сімї власника у разі відсутності без поважних причин понад один рік. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сімї. Тому, оскільки судом достеменно встановлено, що на даний час відповідачі [PERSON] та [PERSON] не є членами сімї [PERSON], а тому право останнього як власника житлового приміщення, підлягає захисту. Враховуючи викладене, а також те, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у житловому приміщенні\~по пров.Гагаріна,5 в с.Розсошенці Полтавського району, і за цією адресою не проживають відповідно з жовтня та грудня 2012 року, що створює перешкоди в користуванні житловим приміщенням її власнику - позивачу по справі [PERSON], суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON], підлягає задоволенню. Стосовно позовних вимог [PERSON], суд виходить з того, що після припинення сімейно-шлюбних відносин та розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], остання з сином [PERSON] стали проживати окремою сімєю від [PERSON], оскілки спільне проживання з ним, як вони пояснили під час розгляду справи, було не можливим. У сторін у власності перебуває незавершене будівництво житлового будинку за тією ж адресою, що і спірне житлове приміщення, будівельні роботи у якому їм слід завершити. Проживання сімї [PERSON] та [PERSON] у спірному житловому приміщенні, буде порушувати права власника [PERSON] За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] На підставі ст. ст. 7, 8, 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved