Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

Позивач 15.01.2014 року звернулася в суд із зазначеним позовом, вказуючи, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.07.2008 року на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS]. Після укладення шлюбу з відповідачем, вони з 19.04.2005 року переїхали для постійного проживання в [ADDRESS]. Згодом за неможливістю спільного проживання вони припинили шлюбні стосунки, а 15.11.2006 року за рішенням суду шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач покинув помешкання, переїхавши на постійне проживання в м.Київ, де мешкає дотепер і з того часу у її помешканні за місцем реєстрації не проживає, не бере участі у витратах по утриманню будинку, угоди про порядок користування жилим приміщенням між ними укладено не було, будь-яких домовленностей щодо цього між ними немає, він членом її сім'ї не являється, однак добровільно знятися з реєстрації в її будинку відмовляється, тому просить визнати його таким, що втратив право на користування жилим приміщенням будинку та зобов'язавши його знятися з реєстраційного обліку. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини, викладені в заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився, подавши заяву в якій по суті визнає позов та просить слухати справу без нього (а.с.20). Вислухавши позивача, допитавши свідків в порядку ст.191 ЦПК (а.с.16,17), дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.07.2008 року, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, технічного паспорта на будинок, позивач є власником житлового будинку в [ADDRESS] (а.с.7-9). За даними виписки з погосподарської книги та відомостей Волочиського районного сектору управління Державної міграційної служби в Хмельницькій області від 20.01.2014 року, позивач та відповідач зареєстровані за даною адресою (а.с.11,13). Згідно акту обстеження помешкання по [ADDRESS] від 10.01.2014 року, відповідач зареєстрований у вказаному будинку, однак там не проживає з 10.07.2006 року (а.с.10). Крім того, факт відсутності та непроживання відповідача у будинку [ADDRESS] більше одного року, а саме з 2006 року після розірвання шлюбу між сторонами, також підтверджується поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] - сусідів позивача. Відповідно до ст.ст.317, 319, 321, 391 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленністю між ним і власником житла або законом. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Таким чином, оскільки судом встановлено, що відповідач щонайменше з листопада 2006 року, тобто більше 1 року вибув з будинку [ADDRESS], не проживає там, на підтвердження того, що позивач як власник житла своїми діями заважала праву проживання відповідача і він був змушений залишити житлове приміщення і переїхати, не підтверджується будь-якими доказами, враховуючи, що відповідач з цього приводу не звертався до суду із позовом про усунення перешкод в користуванні житлом, тому згідно ст.405 ЦК України він втратив право користування житлом, в зв'язку з чим позовні вимоги є обгрунтованими і підлягають до задоволення. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати.

Outcome: approved