Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк») звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва із вищезазначеним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 16.12.2015 року між сторонами був укладений договір №ABH0R5130492419 відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 21302 гривні 00 копійок зі сплатою відсотків у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У звязку з тим, що відповідач, скориставшись наданими банком коштами, належним чином зобовязання щодо їх повернення не виконує, станом на 12.10.2016 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 242023 гривні 62 копійки, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 19650 гривень 76 копійок, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 10 гривень 78 копійок, заборгованості за пенею у розмірі 603 гривні 80 копійок, заборгованості за комісією у розмірі 2228 гривень 11 копійок, штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 гривень 00 копійок, штрафу (процентна складова) у розмірі 1120 гривень 17 копійок. З огляду на викладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, надавши суду заяву, про розгляд справи за його відсутністю. Відповідач у судовому засіданні факт укладення кредитного договору, наявність заборгованості за ним та правильність розрахунку не заперечував. Разом з цим, визнавши вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, відсотків, пені та комісії, відповідач зазначив про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення штрафів. Останній платіж за кредитом було здійснено 11.10.2016 року, погасити кредит в повному обсязі відповідач не має змоги у звязку із погіршенням матеріального становища. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, а за правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що підтверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч. 1 ст. 626 ЦК України законодавець зазначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. В судовому засіданні встановлено, що 16.12.2015 року між сторонами був укладений договір №ABH0R5130492419 відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 21302 гривні 00 копійок зі сплатою відсотків у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Вказаний договір укладений з урахуванням волевиявлення відповідача, оскільки підписи на договорі є доказом того, що сторони погодилися з його умовами, в тому числі і зі строком дії договору, видами штрафних санкцій, їх розміром, порядком нарахування. Після укладення договору відповідач приступив до його виконання та частково здійснював розрахунки за ним. Останній платіж згідно наданого розрахунку за кредитом було здійснено 16.08.2016 року. У звязку з тим, що відповідач, скориставшись наданими банком коштами, належним чином зобовязання щодо їх повернення не виконує, станом на 12.10.2016 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 22403 гривні 45 копійок, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 19560 гривень 76 копійок, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 10 гривень 78 копійок, заборгованості за пенею у розмірі 603 гривні 80 копійок, заборгованості за комісією у розмірі 2228 гривень 11 копійок. Розмір вказаної суми заборгованості за кредитом та правильність його розрахунку у судовому засіданні оспорені не були. Заяв в порядку ст. 551 ЦК України до суду не надходило. Враховуючи вищевикладене, суд дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, перевіривши відповідність позовних вимог діючому законодавству України, дійшов висновку про обґрунтованість вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 19560 гривень 76 копійок, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 10 гривень 78 копійок, заборгованості за пенею у розмірі 603 гривні 80 копійок, заборгованості за комісією у розмірі 2228 гривень 11 копійок. Щодо вимог про стягнення штрафу суд виходить з наступного. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначене відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року №6-2003цс15. Таким чином, вимоги щодо стягнення з відповідача штрафу задоволенню не підлягають, оскільки стягнення такого виду неустойки в даному випадку призведе до подвійної цивільно-правової відповідальності відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ПАТ КБ «Приватбанк» та документально підтверджені судові витрати з оплати судового збору у сумі 1378 гривень 00 копійок, що є мінімальною ставкою судового збору за даної категорією позовів. На підставі викладеного та

Outcome: partial