Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-06 00:00:00

Позивач 14.07.2020 року звернулася до суду з вищевказаним позовом та просить визнати за нею право власності на будинковолодіння [ADDRESS] ; право власності три земельні ділянки, розташовані в с. Милошовичі, Пустомитівського Пустомитівського району Львівської області площею 0,1442 га, 0,3485 га, 0,1500 га. Окрім цього просить визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 3,07 в умовних кадастрових гектарах, яка перебуває у колективній власності КАТП ім «Стефаника» с. Семенівка, Пустомитівського району Львівської області. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла її мати, [PERSON] , до складу спадкової маси після смерті якої серед іншого увійшло право власності на вказані вище земельні ділянки та право на земельну частку (пай), які вона успадкувала після смерті своєї баби, [PERSON] . До складу спадщини після смерті [PERSON] увійшло також право власності на вказаний вище житловий будинок, який належав їй на підставі витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 24235381 виданий ЛОКП «БТІ та ЕО» 23.10.2009 року. Своїм майном на випадок смерті [PERSON] , не розпорядилася, а тому спадкування після її смерті відбувається за законом почергово. Позивач являється спадкоємцем першої черги майна померлої, яка прийняла спадщину оскільки до дня смерті матері проживала разом з нею, протягом шести місяців після відкриття спадщини не заявила про відмову від такої, проте не має можливості здійснити своє право на спадкування в позасудовому порядку, оскільки матір за життя не зареєструвала за собою право власності на майно, яке вона успадкувала після смерті баби, [PERSON] , та втрачений оригінал правовстановлюючого документу на житловий будинок. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує, та просить такі задовольнити, судові витрати залишити за нею. Представник відповідача - Семенівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, в судове засідання не з`явився, подав заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутності, в якій зазначив що судові витрати просить покласти на позивача. Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Так як всі учасники справи не явилися в судове засідання, фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Відповідно до ч. 6 ст. 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, враховуючи те, що заява про визнання відповідачами позову не порушує прав, свобод чи законних інтересів інших осіб, та не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу, а позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» за змістом ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Аналогічне положення закріплене також в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року №14. Згідно ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин 3, 4 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновок, викладений в постанові Верховного Суду 523/3522/16-ц від 14.08.2019 року про те, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, зокрема: копію паспорта громадянина України [PERSON] ;копію свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 04.10.1986 року; копію свідоцтва про народження серії [NUMBER] ; копію свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22.09.2016 року; копію свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 10.01.2014 року; копію свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 02.07.1962 року; копію свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 14.10.2002 року; копію витягну про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 24235381 виданий ЛОКП «БТІ та ЕО» 23.10.2009 року; копію державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ № 19869 від 16.10.20068 року; витяги з Державного земельного кадастру № НВ - 4607728042018, № НВ -4607161982018 від 14.09.2018 року, № НВ -4607161982018 від 08.06.2018 року, № НВ - 4607018112018 від 16.05.2018 року; копію сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН № 444409, виданий 13.11.2017 року на підставі рішення Пустомитівської РДА № 271 від 28.05.1997 року; довідку про розмір земельної частки (паю) від 03.06.2020 року № 1940; довідку Семенівської сільської ради № 367 від 03.06.2020 року; копію технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS] , який виготовлений 16.01.2018 року ТзОВ « Фаєрмур »; довідку ТзОВ «Фаєрмур» від 10.06.2020 року № 1681/2; копію свідоцтва про народження № [NUMBER] ; витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 22.07.2020 року; заяву відповідача про визнання заявлених позивачем позовних вимог, що свідчить про визнання ним обставин викладених позивачем у позовній заяві, а отже такі у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказування не потребують, та дослідивши всі докази у справі у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що обставини на які покликається позивач у позовній заяві, як на підстави для задоволення заявлених ними позовних вимог знайшли своє підтвердження у представлених суду доказах. За вказаних вище обставин, беручи до уваги те, що спадкодавець з підстав, що не заборонені законом, а отже правомірно набув право власності на спадкове майно; те, що позивач являється спадкоємцем першої черги за законом, яка на час смерті спадкодавця проживала разом з ним у зв`язку з чим прийняла спадщину та претендує на спадкове майно; те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку; те, що відповідач визнав позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги підставні та підлягають задоволенню. Оскільки позивач не наполягає на стягненні з відповідача понесених ним судових витрат, а відповідач просить залишити такі за позивачем, судові витрати слід покласти на позивача.

Outcome: approved