Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі його представника звернувся до суду із позовом до [PERSON] районної ради Одеської області, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] заклад «[PERSON] центральна районна лікарня» Одеської області, [PERSON] районна державна адміністрація Одеської області (далі КЗ «[PERSON] ЦРЛ» [PERSON] РДА), про стягнення середнього заробітку за час затримання виконання рішення про поновлення на роботі, в якому просив стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 32331,72 гривень в якості середнього заробітку за час затримання виконання рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 20 квітня 2016 року про поновлення на роботі за період з 01.05.2018 року до 31.08.2018 року. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 20.04.2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11.08.2016 року, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 05.07.2017 року та Ухвалою Верховного Суду від 05.08.2018 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] районної ради Одеської області, КЗ «[PERSON] ЦРЛ», третя особа [PERSON] районна державна адміністрація Одеської області, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено. Поновлено [PERSON] на посаді головного лікаря КЗ «[PERSON] ЦРЛ» з 28.12.2015 року Стягнуто з КЗ «[PERSON] ЦРЛ» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 31661,76 грн. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та присудження виплати заробітної плати за один місяць. Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 04.12.2017 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Одеської області від 29.03.2018 року (копії судових рішень на а.с. 26-31,32-35), розяснено, що для виконання резолютивної частини рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 20.04.2016 року в частині поновлення [PERSON] на займаній посаді головою [PERSON] районної ради Одеської області має бути винесено розпорядження з посиланням на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 20.04.2016 року, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 11.08.2016 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 05.07.2017 року про поновлення [PERSON] на роботі з 28.12.2015 року; виконуючим обовязки головного лікаря КЗ «[PERSON] ЦРЛ» на підставі розпорядження голови [PERSON] райради про поновлення позивача на посаді має бути видано наказ про визнання [PERSON] поновленим на посаді головного лікаря КЗ «[PERSON] ЦРЛ» з 28.12.2015 року та внесено відповідний запис до трудової книжки позивача. 16.09.2016 року відділом примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції в Одеській області відкрито виконавче провадження. Позивач зазначає, що рішення суду першої інстанції в частині поновлення позивача на роботі не виконано, розпорядження головою районної ради не видано, а тому позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримання виконання рішення суду першої інстанції від 20 квітня 2016 року за період з 01.05.2018 року до 31.08.2018 року (а.с. 1-5). Позивач та його представники до судового засідання не зявились, надали до суду заяву, в якій просили провести судовий розгляд за їх відсутності, на позовних вимогах наполягали, уточнюючого розрахунку про стягнення середнього заробітку до суду не надали. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги позивача [PERSON] не визнала в повному обсязі, у задоволенні позову просила відмовити. У відзиві на позов та у судовому засіданні відповідач посилався на розмежування компетенції органів місцевого самоврядування, а саме голови районної ради та депутатів, на намагання голови районної ради виконати рішення суду про поновлення позивача на роботі, проте проект рішення голови районної ради про поновлення [PERSON] на посаді головного лікаря через відсутність необхідних голосів депутатів не був прийнятий.\~ Представник третьої особи КЗ «[PERSON] ЦРЛ» позовні вимоги позивача не визнав, в письмових поясненнях та у судовому засіданні пояснив суду, що ухвала Татарбунарського районного суду Одеської області від 04.12.2017 року носить рекомендаційний характер і суперечить законодавству України, оскільки повноваження голови районного ради, які зазначені в ухвалі виходять за межі його повноважень. Щодо стягнення середнього заробітку позивачем за сумісництвом вважає, що ця вимога не була предметом судового розгляду при поновленні [PERSON] на посаді головного лікаря, у задоволенні позову просив відмовити повністю. Представник третьої особи [PERSON] РДА позовні вимоги [PERSON] визнав у повному обсязі, у письмових поясненнях та судовому засіданні пояснив суду, що поновлення позивача на посаді головного лікаря є компетенцією районної ради. Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 05.09.2018 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 11.10.2018 року залучено в якості третьої особи [PERSON] районну державну адміністрацію Одеської області. Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 12.11.2018 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду на 29.11.2018 року. Суд вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові докази долучені до матеріалів справи встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 20.04.2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11.08.2016 року, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 05.07.2017 року, та Ухвалою Верховного Суду від 05.08.2018 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] районної ради Одеської області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено. Поновлено [PERSON] на посаді головного лікаря КЗ «[PERSON] ЦРЛ» з 28.12.2015 року. Стягнуто з КЗ «[PERSON] ЦРЛ» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 31661,76 грн. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та присудження виплати заробітної плати за один місяць. 16.09.2016 року відділом примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції в Одеській області відкрито виконавче провадження. Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 04.12.2017 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Одеської області від 29.03.2018 року, розяснено, що для виконання резолютивної частини рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 20.04.2016 року в частині поновлення [PERSON] на займаній посаді головою [PERSON] районної ради Одеської області має бути винесено розпорядження з посиланням на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 20.04.2016 року, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 11.08.2016 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 05.07.2017 року про поновлення [PERSON] на роботі з 28.12.2015 року; виконуючим обовязки головного лікаря КЗ «[PERSON] ЦРЛ» на підставі розпорядження голови [PERSON] райради про поновлення позивача на посаді має бути видано наказ про визнання [PERSON] поновленим на посаді головного лікаря КЗ «[PERSON] ЦРЛ» з 28.12.2015 року та внесено відповідний запис до трудової книжки позивача. Як встановлено в судовому засіданні Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області в частині поновлення [PERSON] на посаді головного лікаря не виконано, що не заперечувалось учасниками судового провадження, тому обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доведенню (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). З довідок про доходи, виданих КЗ «[PERSON] ЦРЛ» 13.04.2018 року та 03.12.2018 року, [PERSON] справді працював на основній посаді «Головний лікар», сума доходу за період з 01.10.2015 року до 31.12.2015 року становила 24963,20 грн. та за сумісництвом лікаря - статиста на 0,5 ставки, сума доходу за період з 01.10.2015 року до 31.12.2015 року становила 4627,80 грн. З копії наказу в.о. головного лікаря КЗ «[PERSON] ЦРЛ» № 287-Р від 31.12.2015 року (а.с.91) видно, що [PERSON] звільнено від сумісництва 0,5 посади лікаря - статиста інформаційно - аналітичного відділу ЦРЛ на підставі п. 4 ст. 40 (за прогул) 31.12.2015 року. Підстава: акти відпрацювання робочого часу від 30 та 31.12.2015 року (копії актів на а.с. 92-93). Щодо позовних вимог [PERSON] в частині невиконання рішення суду про поновлення його на посаді головного лікаря [PERSON] ЦРЛ та стягнення у звязку із цим грошової суми у розмірі 32331,72 гривень за період з 01.05.2018 року до 31.08.2018 року, суд зазначає наступне. За змістом ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, доступ до суду також охоплює можливість виконання судового рішення без необґрунтованих затримань. Згідно ст. 129-1 Конституції України, ч. ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України, судове рішення є обовязковим до виконання. Судові рішення, що набули законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 5-1 КЗпП України, держава гарантує правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Статтею 65 Закону України «Про виконавче провадження» регулюється порядок виконання рішення у справах про поновлення на роботі. Виконання рішень про поновлення на роботі належить до окремої категорії справ та має наступні особливості. За правилами ч. 7 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудову суперечку, підлягає негайному виконанню. Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набуття ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави. Відповідно до ст. 236 КЗпП України, у разі затримання власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудову суперечку про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримання. За приписом ч. 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набуло законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких\~беруть участь ці самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Так, рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 20.04.2016 року встановлено, що заробітна плата [PERSON] за один день на посаді головного лікаря [PERSON] ЦРЛ за два місяці (жовтень, листопад 2015 року), що передували звільненню, складає 405 грн. 92 коп., відтак у силу положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України, середньоденний заробіток встановлений рішенням суду доказуванню не підлягає. Згідно з п. 5 Постанови КМУ за № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» обчислення виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати проводиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Відповідно до п. 8 вищезазначеної Постанови, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до довідки про доходи від 13.04.2018 року за № 697 (а.с. 37), кількість відпрацьованих робочих днів у листопаді та жовтні місяці 2015 року складає (жовтень 26, листопад - 25). Середньомісячне число робочих днів складає: 26 + 25 = 51: 2 = 25,50 робочих днів. Середньоденна заробітна плата позивача за рішенням суду, яке набуло законної сили (а.с. 12), складає 405,92 грн. Середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.05.2018 року до 31.08.2018 року складає: 25.50 р/д х 405,92 = 10350,96 х 4 місяці = 41403,84 грн. Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з відповідача з 01.05.2018 року до 31.08.2018 року на користь позивача [PERSON], становить 41403,84 гривень. Відтак, застосування позивачем середньоденної заробітної плати у розмірі 263,31 гривень у розрахунку, який зазначено в позові, є помилковим, суперечить вимогам ст. 82 ЦПК України, ст. 27 Закону України «Про оплату праці», Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року. Разом із тим, положеннями ч. 1 ст. 13, ч. 2 ст. 264 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, тобто не може стягнути на користь позивача середній заробіток за час невиконання рішення суду за період з 01.05.2018 року до 31.08.2018 року у розмірі 41403,84 гривень відповідно до розрахунку проведеного судом. Оскільки [PERSON], заявлено загальну суму середнього заробітку за час невиконання рішення суду, а саме 32331,72 гривень, тобто позивач у силу положень ч. 3 ст. 13 ЦПК України розпорядився своїми правами щодо предмета суперечки на власний розсуд, уточнень на позов у частині розрахунку заробітку, виходячи з середньоденної заробітної плати, яка встановлена рішенням Татарбунарського районного суду в сумі 405,92 гривень, суду не надав. Тому, суд приходить висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача та вважає, що середній заробіток, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, в межах заявлених позивачем вимог складає саме 32331,72 гривень. Аналізуючи аргументи відповідача та третьої особи КЗ «[PERSON] ЦРЛ», викладені у їх письмових поясненнях щодо розмежування компетенції органів місцевого самоврядування, а саме голови районної ради та депутатів, намагань голови районної ради виконати рішення суду про поновлення позивача на роботі, через відсутність необхідних голосів депутатів, відсутність фінансування у районній ради, в тому числі і посилань на рекомендаційний характер ухвали Татарбунарського районного суду Одеської області від 04.12.2017 року про розяснення рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 20.04.2016 року, не звернення позивача до суду щодо оскарження подання про рекомендацію щодо його звільнення, суд вважає, що зазначені аргументи зводяться до незгоди з рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 20.04.2016 року. Щодо позовних вимог позивача [PERSON] про стягнення грошових коштів за час затримання невиконання рішення суду про поновлення на роботі за сумісництвом, суд зазначає, що оскільки позивача [PERSON] звільнено від сумісництва 0,5 посади лікаря - статиста інформаційно - аналітичного відділу ЦРЛ на підставі п. 4 ст. 40 (за прогул) 31.12.2015 року, що ним не оскаржувалось, то його вимоги щодо стягнення заробітної плати за сумісництвом задоволенню не підлягають. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню та на його користь із відповідача [PERSON] районної ради підлягає стягненню середній заробіток за час затримання виконання рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 20.04.2016 року, за період з 01.05.2018 року до 31.08.2018 року в сумі 32331,72 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial