Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-30 00:00:00

Позивач [PERSON] 14.04.2021р звернувся до суду з дійсним позовом, вказуючи, що 05 лютого 2018 року його було прийнято на роботу до Комунального підприємства «Регіональна телерадіокомпанія «Регіон-Донбас» (надалі - КП «РТРК «Регіон-Донбас»), відповідача у справі, на посаду телеоператора. 09 квітня 2021 року він був звільнений з роботи згідно п.1 ст.36 КЗпП України. Зазначає, що з моменту звільнення і по теперішній час роботодавець у порушення ст.116 КЗпП України не сплатив заробітну плату в розмірі 20 510,00 грн. Просить стягнути з відповідача на свою користь нараховану, але невиплачену заробітну плату в розмірі 20 510,00 грн., а також, середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні починаючи з 12.04.2021р і до винесення судом судового рішення. Ухвалою судді від 30.04.2021 року відкрито провадження у справі та справа призначена до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження. 28 серпня 2021 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивачу станом на 12 травня 2021 року заробітна плата і компенсація за невикористану відпустку повністю сплачені. Щодо твердження позивача стосовно порушення відповідачем норм КЗпП України, який не здійснив остаточний рахунок при звільненні [PERSON] , а саме 09.04.2021, вказує, що дійсно відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Однак, станом на 09 квітня 2021 року на рахунку відповідача не було коштів, це пов`язано з тим, що згідно Закону України «Про державну допомогу суб`єктам господарювання» комунальні підприємства підлягають перевірці Антимонопольним комітетом України на предмет конкуренції. КП «РТРК «Регіон-Донбас» майже на 100% фінансується з обласного бюджету. Кошти зайшли на рахунок відповідача 28 квітня 2021 року, тому відповідач просить вважати цей день, з якого нараховувати компенсацію за несвоєчасну виплату до 12.05.2021р для повного погашення заборгованості. Просить позов [PERSON] задовольнити частково. Позивач [PERSON] свої вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні та надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Якименко О.О. , представник відповідача, надав суду заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність та зазначив, що позов [PERSON] не визнає з посиланням на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Згідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши надані докази, суд вважає позов [PERSON] частково обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. Як передбачено ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд на підставі ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст.77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Положеннями ст.43 Конституції України гарантоване право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Приписами ч.1 ст.47 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Так, статтею 116 КЗпП встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 05 лютого 2018 року по 09 квітня 2021 року знаходився у трудових відносинах з КП «РТРК «Регіон-Донбас», працюючи у якості телеоператора 1 категорії, що підтверджується копією трудової книжки позивача. При звільненні позивача з роботи відповідач, в порушення вимог ст.116 КЗпП України, не виплатив йому всіх сум, що належать позивачу від підприємства, а саме: заробітну плату за лютий 2021 року у розмірі 10 087,45 грн та березень 2021 року - у розмірі 10423,70 грн. Проте, згідно наданих відповідачем суду доказів, а саме, довідки про доходи від 23.08.2021р за №121, копії відомостей розподілу витрат КП «РТРК «Регіон-Донбас» від 28.04.2021р та від 11.05.2021р, довідки від 23.08.2021р за №116 вбачається, що заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] . станом на 12.05.2021р КП «РТРК «Регіон-Донбас» повністю погашена. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення заборгованості з виплати заробітної плати у сумі 20 510,00 грн, не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, суд вважає необхідним зазначити таке. Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз статей116,117 КЗпП України свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117КЗпП України відповідальність. У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступний після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставіст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При цьому розмір середнього заробітку необхідно проводити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 з наступними змінами (далі - Порядок). Згідно з пунктами 2, 5 цього Порядку середня заробітна плата обчислюється виходячи із його заробітної плати за два останніх відпрацьованих місяця, які передували звільненню, а нарахування середньої заробітної плати проводиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Відповідно до п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом в постанові від 17 липня 2019 року у справі №639/4820/16-ц, механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100. Під час його проведення слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Згідно наданої відповідачем довідки про доходи №122 від 23.08.2021 середньоденна заробітна плата позивача складає 606,66 грн без утримання податків і зборів. Відповідно до статей 14.1.180, 18, 162.1.3, 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст.167 цього Кодексу. Оскільки відповідач по справі є податковим агентом і саме на нього покладено обов`язок утримувати податок із суми доходу працівника, для обрахунку середньої заробітної плати працівника має бути взято його середньоденну заробітну плату без відрахування податків. З огляду на викладене, суд бере до обрахунку середньоденну заробітну плату позивача у розмірі 606,66 грн та кількість робочих днів з дати, наступної після звільнення позивача (10.04.2021р) до дати повного з ним розрахунку (12.05.2010р), яка складає 19 робочих днів. З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що сума середнього заробітку за час затримки позивачу розрахунку при звільненні складає 11 526,54 грн = (606,66 грн х 19 днів). Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (постанова від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц). Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16). Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до ст. 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Наведена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 711/4010/13-ц. З огляду на викладене, суд, враховуючи розмір простроченої заборгованості, період її затримки та причини, з яких вона не була сплачена своєчасно, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, вважає таким, що відповідатиме обставинам справи, визначення розміру відповідальності відповідача у сумі 5 000,00 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих його втрат, які розумно можна було би передбачити. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн.

Outcome: partial