Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

Позивач 15.12.2013 року звернувся з позовною заявою, в якій просив суд визнати за ним право на обов'язкову частку в розмірі ? частки спадщини, що складає 15,55 кв. м, що відкрилася після смерті [PERSON], та зобов'язати Міністерство юстиції України, П'яту Київську державну нотаріальну контору видати нове свідоцтво про право спадщину за законом на обов'язкову частку у спадщині, що складає ? частину житлового будинку [ADDRESS], а також скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом ВАО №189326, виданого П'ятою Київською державною нотаріальною конторою 11.09.2003 року за реєстровим №4-2152 . В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що [INFO] року помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина, до складу якого увійшло 2/3 частини будинку [ADDRESS] та спадкоємцем якої за заповітом став його брат [PERSON], на підставі чого 11.09.2003 року за реєстровим номером №4-2152, державним нотаріусом П'ятої Київської державної нотаріальної контори на ім'я останнього було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на відповідну частину будинку. Проте, позивач вказує, що відповідно до ст.535 ЦК України в редакції 1963 року неповнолітні або непрацездатні діти спадкоємця успадковують незалежно від змісту правочину, не менше двох третин частки, яка б належала кожному з них при спадкоємстві за законом. Крім того, за ст.549 ЦК України визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння майно. Так, позивач вказує, що на підставі зазначених норм законодавства, які діяли на момент відкриття спадщини, та у зв'язку з тим, що на момент оформлення спадщини він знаходився у стані непрацездатної особи та фактично прийняв спадщину, т. я. був зареєстрований та фактично проживав разом зі спадкодавцем в будинку [ADDRESS], як до, так і після відкриття спадщини, тому він звернувся до П'ятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право спадщину за законом на обов'язкову частку у спадщині після смерті [PERSON]. Однак листом №2460/02-14 від 11.07.2013 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва, з посиланням на те, що відповідно до ст.1300 ЦК України нотаріус за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину шляхом видачі нових свідоцтв лише за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, але оскільки спадкоємець, який прийняв спадщину, - [PERSON] помер [INFO], то внести зміни до виданого П'ятою Київською державної нотаріальною конторою 11.09.2013 року за реєстровим номером №4-2152 свідоцтва про право на спадщину за заповітом неможливо. На підставі зазначеного позивач вказує, що вимушений звернутися до суду для захисту своїх прав на спадщину. Представник позивача 25.02.2014 року подав заяву про заміну відповідача П'яту Київську державну нотаріальну контору на Головне управління юстиції у м. Києві та залучення до розгляду справи спадкоємців померлого [INFO] [PERSON], а саме [PERSON] та [PERSON] Також 08.04.2014 року представником позивача була подана заява про уточнення позовних вимог, в якій він просив визнати за позивачем право на обов'язкову частку в розмірі 1/3 частки спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON], яка мала місце [INFO] року, та внести зміни до свідоцтва виданого державним нотаріусом П'ятої Київської державної нотаріальної контори на ім'я [PERSON] 11.09.2003 року, реєстровий №4-2152, шляхом видачі нових свідоцтв про право на спадщину, в тому числі з урахуванням видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом на обов'язкову частку у спадщині, що складає 1/3 частину від 2/3 частину будинку [ADDRESS], після смерті [PERSON], яка мала місце [INFO] року. Позивач в судове засідання після перерви не з'явився, надавши до суду заяву, в якій підтримавши позовні вимоги, просив розглядати справу у його відсутності. Представник відповідача Головного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про місце та час розгляду. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позов визнали та після перерви в судове засідання також не з'явилися, надавши до суду заяви, в яких зазначили, що проти уточнення позовних вимог не заперечуються і просять розглядати справу у їх відсутності. Таким чином, суд, дослідивши заяви сторін та матеріали справи, приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним із способів якого є визнання права. Судом встановлено, що [INFO] року помер батько позивача [PERSON], про що 04.11.1997 року видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER], копія якого міститься в матеріалах справи. Так, після смерті останнього відкрилась спадщина, до складу якого увійшло 2/3 частини будинку [ADDRESS], та спадкоємцем якої за заповітом став брат позивача - [PERSON]. 11.09.2003 року П'ятою Київською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №640 після смерті [PERSON] за заявою [PERSON] 11.09.2003 року за реєстровим номером №4-2152 державним нотаріусом П'ятої Київської державної нотаріальної контори на ім'я - [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 2/3 частини будинку [ADDRESS]. Разом з тим, відповідно до ст. 535 ЦК УРСР неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. Так, як вказує позивач та що підтверджується паспортними даними останнього, враховуючи його дату народження - [INFO], на час відкриття спадщини після смерті [PERSON], яка мала місце [INFO] року, позивачу [PERSON] виповнилось 63 року, що у відповідності до ЗУ «Про пенсійне забезпечення» свідчить про настання пенсійного віку та перебування в непрацездатному стані [PERSON] на час відкриття спадщини. Крім того, непрацездатність останнього підтверджується перебуванням позивача на пенсійному забезпеченні, про що свідчить копія пенсійного посвідчення серії [NUMBER], виданого управління Пенсійного фонду України в Солом'янському районі м. Києва, копія якого міститься в матеріалах справи. Також п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР встановлювалось, що спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Так, рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 21.10.2013 року був встановлений факт постійного проживання [PERSON], [INFO] разом зі спадкодавцем [PERSON], померлим [INFO] року, у будинку [ADDRESS] з 11.08.1973 року і до часу відкриття спадщини - [INFO] року. Згідно з положеннями ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, враховуючи, вищезазначені норми чинного на момент відкриття спадщини законодавства та встановлених судом обставин, позивач, перебуваючи у стані непрацездатної особи, фактично прийняв спадщину за законом в розмірі обов'язкової частки, що під час розгляду справи відповідачами [PERSON] та [PERSON] не заперечувалось, проте, про існування заповіту батька на ім'я брата [PERSON] не знав. Судом встановлено, що 09.07.2013 року позивач звернувся до П'ятої Київської державної нотаріальної контори із заявою щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на обов'язкову частку у спадщині, що складає 2/3 частини житлового будинку [ADDRESS]. Однак отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на обов'язкову частку після смерті батька, вмотивовану тим, що дійсно враховуючи те, що позивач з 11.08.1973 року, відповідно до відмітки про реєстрацію у паспорті, зареєстрований у будинку [ADDRESS], то на підставі норм ст.ст.535,549 ЦК УРСР, вважається таким, що прийняв спадщину та дійсно має право на отримання обов'язкової частки у спадщині. Проте, відповідно до ч.1 ст.1300 ЦК України нотаріус за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину лише за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, але спадкоємець, на ім'я якого було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом - [PERSON] [INFO] помер, про що 25.07.2013 року Відділом реєстрації смерті у м. Києві було видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER], а тому внести зміни до виданого 11.09.2003 року свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а також видати свідоцтво про право на спадщину за законом на обов'язкову частку не вбачається за можливе. 09.07.2013 року П'ятою Київською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №424/2013 після смерті [PERSON] за заявами відповідачів [PERSON], [PERSON]. Разом з тим, ч.2, 3 ст.1300 ЦК України передбачає, що на вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи обставини щодо документального підтвердження суб'єктивних прав позивача як спадкоємця на обов'язкову частку у спадщині, застосовуючи вимоги приведеного законодавства, суд приходить до висновку про відповідність обраного позивачем способу судового захисту та визнання обґрунтованими його вимоги щодо визнання за ним права на обов'язкову частку в розмірі 1/3 частки спадщини, що відкрилася за заповітом після смерті [PERSON], яка мала місце [INFO] року, а також вважає за необхідне з урахуванням визнання за позивачем [PERSON] права на спадщину за законом в розмірі обов'язкової частки внесення змін до свідоцтва, виданого державним нотаріусом П'ятої Київської державної нотаріальної контори на ім'я [PERSON] 11.09.2003 року за реєстровим №4-2152, про право на спадщину за заповітом, що складає 2/3 частин від 2/3 частину будинку [ADDRESS], після смерті [PERSON], яка мала місце [INFO] року.

Outcome: approved