Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

Позивач 24.10.2018 року звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] на свою користь борг за договором позики від 15.12.2016 року в розмірі 96490,00 грн., 3% річних в сумі 4233,02 грн., інфляційні втрати в сумі 15595,42 грн., пеню в сумі 10303,35 грн., що разом становить 126621,79 грн., та витрати по сплаті судового збору. Позов мотивований тим, що 15.12.2016 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав у борг грошові кошти в сумі 110490,00 грн., з кінцевим терміном повернення до 15.05.2017 року. На підтвердження факту отримання грошових коштів, відповідачем була складена розписка. Відповідач періодично повертав позику, зокрема загалом було повернуто 14000,00 грн, з яких 6000,00 грн. достроково, 8000,00 грн. з простроченням строку повернення. У встановлений договором позики та розпискою строк відповідач грошові кошти не повернув, ухиляється від виконання покладених на нього зобов'язань. Станом на 24.10.2018 р. борг за договором позики становить 96490,00 грн. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 05.11.2018 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання на 03.12.2018 року. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 03.12.2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 13.12.2018 року. В судове засідання позивач не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги про стягнення з нього заборгованості за договором позики визнає, просить проводити розгляд справи за його відсутності. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідив матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, визначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. 15 грудня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договорі позики №б/н, за умовами якого позичальник позичив у позикодавця грошові кошти в сумі 110490,00 грн. (що еквівалентно 4200,00 доларів США), строком повернення до 15.05.2017 року (арк. справи 12). На підтвердження отримання [PERSON]М, грошових коштів, останній надав розписку від 15.12.2016 р. (арк. справи 13). Згідно наявних відміток на зворотньому боці договору позики, відповідач частково погашав позику, зокрема 18.03.2017 р. - 3000,00 грн., 12.04.2017 р. - 3000,00 грн., 16.07.2017 р. - 5000,00 грн., 08.10.2017 р. - 3000,00 грн. Відповідно до\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою\~статті 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносинами, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У судовому засіданні встановлено, що відповідач у встановлений договором позики №б/н від 15.12.2016 року (строк повернення 15.05.2017 року) грошові кошти не повернув. У відповідності ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свої зобов'язання і на підставі ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню заборгованість за договором позики №б/н від 15.05.2016 року в загальній сумі 96490,00 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, підлягають задоволенню вимоги про стягнення 3% річних. Пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки. Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, з урахуванням 3% річних, інфляційних втрат на нарахованої пені, суд приходить до висновку про вірність його нарахування. Враховуючи вищевикладене, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню 96490,00 грн. борг за договором позики №б/н від 15.12.2016 р., 4233,02 грн. 3 % річних, 15595,42 грн. інфляційні втрати та 10303,35 грн. пеня. Крім того, в силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 1266 грн. 21 коп. в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 13 грудня 2018 року. На підставі наведеного та

Outcome: approved