Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

Позивач [PERSON] 14.02.2019р. звернувся до суду з позовною заявою про визнання незаконним Наказу відповідача Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.2019 року за № 3-О «Про звільнення [PERSON] » та Наказу Державного підприємства «Електронне здоров`я» від 18.01.2019 року за № 4-К «Про звільнення [PERSON] », а також про поновлення позивача [PERSON] на посаді Генерального директора Державного підприємства «Електронне здоров`я» з 17 січня 2019 року та стягнення з Державного підприємства «Електронне здоров`я» на користь [PERSON] середного заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що з ним безпідставно було розірвано Контракт за № 5 від 15.05.2018 року нібито за порушення його умов. Наказ МОЗ України від 17.01.2019 року за № 3-О про його звільнення видано до закінчення перевірки виконання позивачем [PERSON] умов контракту, і саме спеціальна комісія, створена за Наказом МОЗ України від 02 січня 2019 року, могла б підтвердити чи спростувати наявність порушень позивачем умов Контракту. Крім того, однією з підстав для видання оскаржуваного Наказу МОЗ України стала доповідна записка заступника міністра Ковтонюка П. А. від 09.01.2019 року, в той час як сам заступник міністра Ковтонюк П. А . 09.01.2019 року перебував у відпустці, а тому не міг виконувати свої обов`язки як заступник міністра. Зважаючи на відсутність належних і допустимих доказів порушенням ним умов Контракту, а також у зв`язку з порушенням МОЗ України порядку процедури розірвання трудового договору просить суд визнати незаконним та скасувати накази про його звільнення, поновити його на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Представник відповідача МОЗ України заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] з тих підстав, що [PERSON] було звільнено із займаною посади у зв`язку з порушенням позивачем умов Контракту за № 5 від 15.05.2018 року, порушення викладені у службовій записці заступника міністра Ковтонюка П. А. , яка вказана як підстава у Наказі МОЗ України від 17.01.2019 року за № 3-О, 09.01.2019 року це не дата складення службової записки, а дата її візування державним секретарем МОЗ України, для розірвання Контракту за № 5 від 15.05.2018 року необов`язкове проведення перевірки, тому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] Відповідач ДП «Електронне здоров`я» проти задоволення позову заперечує з тих підстав, що позивачем неодноразово допускалися грубі порушення Контракту № 5 від 15.05.2018 року, зокрема шляхом невчасної виплати заробітної плати, невчасної сплати податків та зборів, недотримання на підприємстві вимог охорони праці, а також численне невиконання [PERSON] вимог МОЗ України. Також вважає необов`язковим проведення перевірки дотримання умов виконання Контракту за № 5 від 15.05.2018 року перед його розірванням, а тому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 22.02.2019р. відкрито провадження по справі в порядку спрощеного провадження. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд приходить до наступного. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] призначений на посаду Генерального директора ДП «Електронне здоров`я» відповідно до Наказу МОЗ України від 15.05.2018 року за № 22-о та Наказу ДП «Електронне здоров`я» від 15.05.2018 року за № 5-к. 15.05.2018 року між [PERSON] та МОЗ України було укладено Контракт за № 5 як особливий вид трудового договору. 15.05.2018 р. ДП «Електронне здоров`я» було внесено відповідний запис до трудової книжки [PERSON] Контракт за № 5 від 15.05.2018 року було укладено строком на три роки з 15.05.2018 року по 14.05.2021 року. Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть установлюватися угодою сторін. Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору. Відповідно до п.п. 4 п. 11 Контракту за № 5 від 15.05.2018 року МОЗ України може звільнити позивача [PERSON] у разі закінчення контракту, достроково за вимогою позивача, а також у випадку порушень законодавства та умов контракту. 17.01.2019 року МОЗ України в особі Держаного секретаря А. Янчука видано Наказ за № 3-О про звільнення з 17.01.2019 року [PERSON] з посади Генерального директора ДП «Електронне здоров`я» згідно з п. 8 ст. 36 КЗпП України. В якості підстави для видання Наказу від 17.01.2019 року за № 3-О зазначено: лист Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 16.01.2019 року № 001-125, службова записка заступника міністра Ковтонюка П. А. від 09.01.2019 року, службова записка заступника міністра Ковтонюка П. А. від 17.01.2019 року. На виконання Наказу МОЗ України від 17.01.2019 року ДП «Електронне здоров`я» було видано Наказ від 18.01.2019 року за № 4-К про звільнення [PERSON] з посади Генерального директора за п. 8 ст. 36 КЗпП України. Згідно з п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року, вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 8 ст. 36 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір за наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання. Для встановлення наявності підстав для дострокового розірвання Контракту за № 5 від 15.05.2018 року судом досліджено та оцінено документи, які вказані у Наказі МОЗ України від 17.01.2019 року за № 3-О. Так, Лист Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 16.01.2019 року № 001-125 містить згоду на звільнення [PERSON] з посади Генерального директора ДА «Електронне здоров`я» за умови дотримання законодавства про працю. Службова записка заступника міністра Ковтонюка П. А. від 17.01.2019 року адресована Державному секретарю МОЗ України А. Янчуку та по суті є повідомленням про отримання МОЗ України листа Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 16.01.2019 року № 001-125. Службова записка заступника міністра Ковтонюка П. А. від 09.01.2019 року містить в собі по суті аналіз можливості дострокового розірвання Контракту за № 5 від 15.05.2018 року з [PERSON] та судової практики в таких справах, а також загальні посилання на те, що порушення строків виплати заробітної плати, недостатньо якісна комунікація з Національною службою здоров`я та медичними інформаційними системам можуть бути достатніми підставами для такого розірвання. Проте вказана службова записка, як і Наказ МОЗ України за № 3-О від 17.01.2019 року, не містять чітких даних про порушення позивачем умов Контракту з посиланням на конкретні пункти, які порушено [PERSON] , не зазначають, якими саме доказами, ким та у який спосіб зафіксовані такі порушення, чи призвели такі порушення до негативних наслідків для ДП «Електронне здоров`я». Представники відповідачів МОЗ України та ДП «Електронне здоров`я» у своїх відзивах та у судовому засіданні також не змогли зазначити конкретних умов з посиланням на пункти Контракту за № 5 від 15.05.2018 року, порушення яких позивачем [PERSON] стало підставою для його звільнення. Крім того, судом приймається до уваги той факт, що Службова записка заступника міністра Ковтонюка П. А. датована 09.01.2019 року, в той час як у матеріалах справи місить копія Наказу за № 7-кв від 08.01.2019 р., відповідно до якого заступник міністра Ковтонюк П . А. знаходився у відпустці 08 та 09 січня 2019 року, тобто в день складення службової записки, яка стала підставою для звільнення позивача [PERSON] . Зважаючи на це суд приходить до висновку, що заступник міністра Ковтонюк П . А . 09.01.2019 року не мав відповідних повноважень на складення такої службової записки. Суд відхиляє доводи відповідачів про те, що службова записка заступника міністра Ковтонюка П. А. була складена у іншу дату з огляду на наступне. Відповідно до п.173. «Інструкції з діловодства у Міністерстві охорони здоров`я України», затвердженої Наказом МОЗ України від 25.02.2014 за №143, створювані МОЗ України документи реєструються у день підписання або затвердження, відповідачами не надано доказів, що Службова записка заступника міністра Ковтонюка П. А. була зареєстрована МОЗ України у іншу дату. Також судом встановлено, що Наказом МОЗ України за підписом заступника міністра Ковтонюка П . А. за № 1/АДМ від 02.01.2019 р. «Про проведення перевірки» було створено спеціальну комісію для проведення перевірки виконання Генеральним директором ДП «Електронне здоров`я» [PERSON] умов Контракту за № 5 від 15.05.2018 року. Тривалість перевірки визначена з 02 січня 2019 року до 11 січня 2019 року, і до 16 січня 2019 року коміся мала висновки та пропозиції за результатами перевірки. Наказом МОЗ України за підписом в.о. міністра У. Супрун від 11.01.2019 року за № 3-АДМ роботу комісії з перевірки виконання позивачем умов Контракту від 15.05.2018 року за № 5 було продовжено до 01 лютого 2019 року, комісії запропоновано надати висновки до 08 лютого 2019 року. П.п. 1, 2 Розділу І «Порядку проведення комісійних перевірок у Міністерстві охорони здоров`я України, установах, організаціях та на підприємствах, що належать до сфери управління Міністерства охорони здоров`я України», затвердженого Наказом МОЗ України за № 147 від 17.03.2015р., передбачають, що цей Порядок регламентує порядок проведення перевірок діяльності підприємств, що належать до сфери управління МОЗ України, за дорученням Міністра. Результати перевірки, відповідно до Розділу V Порядку, мають бути оформлені у вигляді Довідки або Акту та надані для ознайомлення та підготовки зауважень об`єкту контролю у зазначений в Порядку термін. Таким чином, відповідно до п. 5 Розділу V Порядку за результатами перевірки виконання позивачем [PERSON] умов Контракту за № 5 від 15.05.2018 року (Довідки чи Акту) прийняття рішення про продовження трудових відносин з позивачем [PERSON] належало до виключної компетенції в.о. Міністра охорони здоров`я України У. Супрун , оскільки саме нею було обрано джерело доказів, які б підтвердили виконання та/або невиконання позивачем [PERSON] умов Контракту за № 5 від 15.05.2018 року. За таких обставин суд приходить до висновків, що відповідно до Наказу МОЗ України за № 1814 від 04.10.2018 р. про розподіл обов`язків між заступниками міністра охорони здоров`я України Державний секретар А. Янчук не мав права приймати рішення про дострокове розірвання Контракту за № 5 від 15.05.2018 року з позивачем [PERSON] до закінчення перевірки виконання умов контракту. З пояснень представника відповідача МОЗ України судом встановлено, що перевірка виконання Генеральним директором ДП «Електронне здоров`я» [PERSON] умов Контракту за № 5 від 15.05.2018 року була припинена через звільнення позивача [PERSON] , жодних Довідки або Акту за її наслідками складено не було. Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть установлюватися угодою сторін. Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору. Виходячи із системного аналізу норм законодавства про працю, наказ про звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу шляхом дострокового розірвання контракту як особливої форми трудового договору є законним та обґрунтованим при дотриманні у сукупності наступних умов: наявність факту порушення працівником умов контракту, доведення факту порушення працівником контракту належними та допустимими доказами, прийняття рішення про дострокове розірвання контракту уповноваженою на те особою. Відповідачами МОЗ України та ДП «Електронне здоров`я» не надано повних, належних та достовірних доказів законності звільнення [PERSON] з посади Генерального директора ДП «Електронне здоров`я» через порушення ним умов Контракту за № 5 від 15.05.2019 року. Суд, оцінивши всі надані докази та надавши правову оцінку доводам сторін, приходить до висновку, що Наказ Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 2019 року за № 3-О «Про звільнення [PERSON] » Наказ Державного підприємства «Електронне здоров`я» від 18.01.2019 року за № 4-К «Про звільнення [PERSON] » як такий, що є похідним від Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 2019 року за № 3-О «Про звільнення [PERSON] »є незаконними .Оскільки , при звільненні, відповідачем не було дотримано всіх умов, необхідних для розірвання трудового договору на підставі п.8 ст. 36 КЗпП України.. Позовні вимоги про скасування наказу про звільнення не підлягають задоволенню. Трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій, незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності регулюються законодавством про працю (ст. 3 КЗпП України). Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.Скасування наказу, яким був звільнений працівник, законодавством про працю не передбачено. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] в частині поновлення його на роботі з 17.01.2019р.. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Також позивач [PERSON] довів, а відповідачі не спростували, що усупереч ст. 47 та 116 КЗпП України з позивачем в останній робочий день 17.01.2019 року не проведено розрахунок та не здійснена виплата всіх сум, що належать йому від ДП «Електронне здоров`я». Станом на дату видачі [PERSON] трудової книжки та ознайомлення його з наказами про звільнення 31.01.2019 року з позивачем також не проведено розрахунок. 05.04.2019 року згідно Випискою з особового рахунку [PERSON] ДП «Електронне здоров`я» виплатило позивачу 5 950,01 грн. з призначенням платежу «виплата розрахунку за січень 2019 року. Суд не приймає до уваги посилання відповідач ДП «Електронне здоров`я» на те, що позивачу [PERSON] не підлягала виплата заробітку за січень 2019 року через його відсторонення від виконання обов`язків на час проведення перевірки, оскільки підстави для відсторонення позивача [PERSON] від виконання обов`язків генерального директора не передбачені ст.46 КЗпП України. Відповідно до Постанови КМУ від 8 лютого 1995 р. за N 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», надалі за текстом Постанова № 100, вона застосовується, серед іншого, у випадках вимушеного прогулу. Відповідно до п. 2 Постанови № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. При обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Таким чином, при визначенні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, середня заробітна плата [PERSON] повинна обчислюватися виходячи з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, а саме за листопад та грудень 2018 року. Як вбачається з Довідки, наданої відповідачем ДП «Електронне здоров`я», нарахована заробітна плата [PERSON] складала: за листопад 2018 року - 120 024,74 грн.; за грудень 2018 року - 120 000,00 грн. Відповідно до п. 5 Постанови № 100 основою для обчислення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цієї Постанови визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. У листопаді 2018 року кількість робочих днів складала 22, а у грудні 2018 року - 20. Середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 5 714,875 грн. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий п. 8 Постанови № 100). Станом на дату ухвалення рішення 17 жовтня 2019 року позивачу [PERSON] належить до виплати за час вимушеного прогулу 1 125 595 грн. 24 коп., виходячи знаступного розрахунку: за січень 2019 року - 114 062,365 грн. (21 день Х 5 714,875 грн. - 5 950,01 грн.), з 01 лютого 2019 по 28 жовтня 2019 року - 1 068 680,69 грн (187 днів Х 5 714,875 грн.). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача [PERSON] частково. Відповідно до ст..141 ЦПК України стягнути з відповідачів в рівних частинах на користь держави судовий збір в розмірі 9605 грн.

Outcome: partial