Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] (до шлюбу [PERSON].) звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання його втратившим право користування житловим приміщенням. На обґрунтування вимог вказала, що на підставі договору купівлі-продажу вона є власником житлової квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], в якій, окрім неї та її неповнолітніх дітей, з 13 листопада 2009 року значиться зареєстрованим відповідач [PERSON], з яким вона перебувала у шлюбі з 06.09.2013року по 24.12.2015року. Сімейні стосунки з відповідачем були припинені в вересні 2014 року, і з зазначеного часу відповідач в квартирі не проживає і квартирою не користується, проте знятися з реєстраційного обліку в добровільному порядку не бажає, що призводить до зайвих витрат за комунальні послуги та створює їй перешкоди у реалізації свого права на відчуження квартири. Зазначаючи на це, позивач просить суд на підставі ч.2 ст. 405 ЦК України визнати відповідача втратившим право користування житловим приміщенням у жилій квартирі [ADDRESS] В судовому засіданні представник позивача, здійснюючий свої повноваження на підставі договору про надання правової допомоги, позовні вимоги підтримав і обґрунтовуючи їх відсутністю відповідача в житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, просив суд їх задовольнити. Відповідач, який повідомлявся про час та місце розгляду справи у відповідності з вимогами процесуального закону, до судового засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотання про перенесення розгляду справи суду не надіслав, що дає суду підстави вважати його неявку без поважної причини та можливість зі згоди позивача розглянути справу у заочному судовому засіданні відповідно до положень ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних в справі даних. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази у справі та надавши їм юридичну оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] (до шлюбу з відповідачем [PERSON], [PERSON], [PERSON]) на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 29.04.2003 року державним нотаріусом Димитрівської державної нотаріальної контори, є власником квартири [ADDRESS] Згідно довідки з місця проживання в зазначеній квартирі зареєстрована позивачка [PERSON], [INFO], її діти - [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], та колишній чоловік - відповідач [PERSON], [INFO], який згідно акту об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Восточний-5» м. Мирнограда від 15.06.2017 року, складеного за участю мешканців будинку, у цій квартирі не проживає з вересня 2014 року (арк.спр.10,11). Згідно рішення Димитровського міського суду в Донецькій області від 24.12.2015 року, шлюб між сторонами було розірвано (арк.спр.12). Рішення набрало законної сили 05.01.2016року. Факт непроживання відповідача [PERSON] в квартирі [ADDRESS] було підтверджено в судовому засіданні показаннями свідка [PERSON], яка суду пояснила, що в будинку [ADDRESS] вона проживає з 2003року і знає, що на четвертому поверсі її під'їзду в квартирі [NUMBER] проживала позивачка з двома дітьми від попередніх шлюбів та відповідачем [PERSON] В 2014році сторони припинили сімейні стосунки, і відповідач залишив це місце проживання. З зазначеного часу в квартирі не з'являється. Як їй відомо від позивачки, він виїхав в Польщу, але де перебуває в теперішній час - їй невідомо. Взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік, регулюються положеннями статті 405 ЦК України та статей 150, 156 ЖК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Як встановлено судом, відповідач вселився до спірного житла після набуття позивачкою права власності на квартиру і користувався спірним житлом як член її сім'ї . Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності в житлі без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що з 2014 року спірна квартира за своїм цільовим призначенням відповідачем не використовується, його відсутність в вищезазначеній квартирі складає приблизно три роки і носить безперервний характер. Поважних причин, за яких відповідач залишив спірну квартиру, чи домовленостей між ним та позивачкою, як власником житла, щодо порядку його використання судом не встановлено. Оскільки аналіз встановлених обставин та досліджених доказів дають суду підстави вважати, що відповідач, як член сім'ї власника житла, відсутній в квартирі без поважних причин більше одного року, це є підставою для визнання його втратившим право користування цим житлом на підставі п.2 ст.405 Цивільного Кодексу України.

Outcome: approved