Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-07 00:00:00

Позивач [PERSON] 05 жовтня 2016 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Новокодацької районної у місті Дніпрі ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з 12 листопада 2005 року з [PERSON]. Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2015 року. У відповідності до свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], батьком дитини є [PERSON]. На теперішній час позивач разом з донькою постійно проживає за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] працює у ТОВ «ТД «Щедро» на посаді директора з персоналу. Позивач займається вихованням доньки, її розвитком та матеріальним забезпеченням. Відповідач [PERSON] після розірвання шлюбу вихованням доньки [PERSON], [INFO] не займається, не піклується про неї, не дбає про її розвиток та становлення, не цікавиться навчанням, не створює належних умов для її проживання, не піклується про стан її здоров'я, тим самим проявляє байдужість до її подальшої долі. На підставі вищевикладеного просить позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] у відношенні до його малолітньої доньки [PERSON], [INFO], стягнути зі [PERSON], [INFO] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 липня 2016 року та до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити, участі в судових дебатах не приймали. Представник позивача [PERSON] письмово просив розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. В судове засідання відповідач - [PERSON] не з'явився. Про день, місце та час розгляду справи сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Новокодацької районної у місті Дніпрі ради Нілова Н.Л. письмово просила розглянути справу у відсутність представника, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що 12 листопада 2005 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. Згідно рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 січня 2014 року [PERSON] та [PERSON] усиновили малолітню дитину [PERSON], [INFO], прізвище, ім'я, по батькові змінено на [PERSON], місце народження змінено на «Україна, Кіровоградська область, м. Світловодськ», дату народження залишено без змін. /а.с. 29-30/ Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2015 року шлюб між сторонами розірвано. /а.с. 8/ Позивач разом з донькою постійно проживає за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором оренди від 01 січня 2016 року. /а.с. 9-11/ Згідно довідки № 1318 від 13.09.2016 року, наданої директором НВК № 148 [PERSON] [PERSON], [INFO] навчається в 4-Б класі НВК № 148 «Планета Щастя» м. Дніпра. /а.с. 12/ Відповідно до психолого-педагогічної характеристики учениці 4-Б класу НВК № 148 «Планета Щастя» м. Дніпропетровська [PERSON], [INFO] батько з родиною не проживає, зі слів матері в розлученні, батько вихованням та навчанням дитини не цікавиться, батьківські збори не відвідує. /а.с. 13/ Згідно висновку органу опіки та піклування Новокодацької районної у місті Дніпрі ради № 1/14-230 від 20 вересня 2016 року, доцільно в інтересах малолітньої дитини позбавити батьківських прав [PERSON], 1979 року народження у відношенні до його малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. /а.с. 14-15/ З акту обстеження матеріально побутових умов сім'ї [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS] вбачається, що дитина проживає з матір'ю [PERSON], санітарний стан жилого приміщення задовільний, для дитини створена окрема кімната, обладнана всім необхідним для життя та відпочинку. /а.с. 16/ Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина. Згідно вимог статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Стосовно позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні його доньки - [PERSON], [INFO], суд зазначає наступне. Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, суд може позбавити батька або матір їх батьківських обов'язків лише у виключних випадках коли вони свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків та, як наслідок, негативно впливають на духовний та моральний розвиток дитини. При цьому, за змістом п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] з середини 2014 року проживає окремо від своєї доньки [PERSON], ухиляється від виконання батьківських обов'язків, вихованням дитини не займається. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] перебуває в зоні проведення антитерористичної операції, про що [PERSON] повідомила 25.11.2015 під час складання заяви про вчинення кримінального правопорушення, що підтверджується копією протокола прийняття заяви про вчинене кримінального правопорушення від 25.11.2015. /а.с. 23-24/ Також, згідно пояснень [PERSON] від 25.11.2015, в перід з січня 2015 року, [PERSON] повідомила, що розлучилась зі своїм чоловіком [PERSON], який перебуває в зоні АТО весь цей час. /а.с. 25/ Суд може позбавити батька або матір їх батьківських обов'язків лише у виключних випадках коли вони свідомо ухиляються від виконання батьківських обов'язків та, як наслідок негативно впливають на духовний та моральний розвиток дитини. Враховуючи вищевказане, а також те, що позбавлення батьківських прав, тобто прав наданих батькам до досягнення їхніми дітьми повноліття на їх виховання, захист їх інтересів, та інших прав, є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов'язки, беручи до уваги факт того, що [PERSON] перебуваючи в зоні проведення антитерористичної операції не має можливості у повному обсязі виконувати батьківські обов'язки, суд не вбачає підстав для позбавлення його батьківських прав. Суд вважає за необхідне попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання доньки [PERSON], [INFO]. Вирішуючи питання про стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітньої [PERSON], [INFO], суд виходить з наступного. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно із ч. 1 ст. 189 цього Кодексу батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі та виплачуються щомісячно. Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, які мають істотне значення. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач є працездатним, доказів неможливості сплачувати аліменти із об'єктивних, незалежних від нього причин, суду не надав, як і не надав доказів перебування в нього на утриманні будь-яких інших осіб. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що відповідач зобов`язаний і спроможний надавати матеріальну допомогу своїй доньці. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За змістом ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України обов'язок щодо утримання дитини покладений на обох батьків, тобто дитину повинна утримувати не лише її мати, а й батько. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність стягувати з відповідача у судовому порядку аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, на утримання дитини до її повноліття, починаючи з 05 жовтня 2016 року, оскільки відповідач, будучи, батьком дитини зобов'язаний її матеріально утримувати. Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial