overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

Позивач 13.02.2014 року звернувся до суду з даним позовом покликаючись на те, що з 2013 р. перебуває у шлюбі з відповідачем, від шлюбу у них дітей немає. Зазначає, що спільне життя не склалося через несумісність характерів, та різні погляди на життя у зв'язку з чим постійно виникали сварки та непорозуміння, в результаті чого вони остаточно втатили почуття поваги один до одного. З початку 2014 року шлюбні відносини з відповідачкою фактично припинилися, спільне господарство не ведеться. На даний час кожен з них живе своїм життям та своїми інтересами. Примирення між ними не можливе, а збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Позивач в судове засідання не з»явився, подав заяву про слухання справи у його відсутність, в якій зазначив, що позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач, яка належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення від 06.03.2014 р. з невiдомих причин не з'явилася в судове засідання і від неї не надійшло заяви про розгляд справи у її відсутність. Тому суд ухвалює заочне рішення в порядку ст.224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. З»ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, мотивуючи це наступним. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 21 листопада 2013 р. у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 3005. Від спільного подружнього життя у сторін дітей немає. Факт неявки відповідача в судове засідання суд розцінює як відсутність бажання зберегти шлюб. Статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Встановлені в судовому засіданні обставини унеможливлюють перебування у шлюбі позивача та відповідача, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Тому шлюб необхідно розірвати .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

Позивач 13.02.2015 р. звернувся до суду з позовом в якому вказав, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Подружжя має неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідач мешкає окремо, добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходів) щомісячно. Позивач належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій підтримав позов просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи через компетентний суд Білорусії згідно з умовами Мінської Конвенції «Про правову допомогу та правовим відношенням по цивільним, сімейним та кримінальним справам» від 22.01.1993 року, позовні вимоги визнав у повному обсязі, у судове засідання не з'явився. Враховуючи вищевикладене, суд вважає що позов необхідно задовольнити відповідно до ст. 174 ЦПК України, оскільки відповідач визнав позов і є законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Дослідивши інші докази, судом встановлено, що відповідно свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 05.03.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 49, батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 17.02.2010 року, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №19. Згідно довідки КП «Служба єдиного замовника м.Селидове» №167 від 29.01.2015 року [PERSON], дійсно проживає у [ADDRESS], разом з сином [PERSON], [INFO]. На підставі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки позивачка 13.02.2015 року звернулася до суду з даним позовом, суд вважає необхідним стягнути аліменти з 13.02.2015 р. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі вищевикладеного, суд вважає необхідним судові витрати покласти на відповідача у розмірі передбаченому Законом України «Про судовий збір» у редакції чинній на день звернення позивача із позовом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

Позивач 13.02.2017 року звернувся до суду з вищезгаданим позовом, у якому зазначив, що з 05.03.1987 року він був прийнятий на роботу на посаду «поїзний диспетчер відділу руху» до «Запорізького відділку Придніпровської залізниці», яке у подальшому неодноразово перейменовувалось та реорганізовувалось, згідно із записами у трудовій книжці, та на теперішній час іменується структурний підрозділ «Запорізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ». З 05.03.1987 року позивач неодноразово змінював посаду та востаннє, 07.04.2016 року, був призначений начальником першого сектора «Запорізької дирекції залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ». 02.02.2017 року наказом № 61/ос позивач був звільнений за одноразове грубе порушення трудових обовязків згідно п. 1 ст. 41 КЗпП. Проте, як зазначає позивач, роботодавець, звільняючи його за п. 1 ст. 41 КЗпП України, безпідставно дійшов висновку про порушення позивачем внутрішніх нормативних документів відповідача, у звязку з чим незаконно його звільнив. Крім того, у позові [PERSON] зазначив, що він не може бути звільнений по п. 1 ст. 41 КЗпП України, т.я. його посада не відноситься до переліку посад, з яких може бути звільнено за вказаною статтею. На підставі викладеного позивач просить суд скасувати наказ про його звільнення, поновити його на посаді начальника першого сектора «Запорізької дирекції залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ», стягнути з відповідача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 36067,20 грн. та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн. Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. На підставі викладеного, суд, -

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-02 00:00:00

Позивач 13.02.2018 року звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, та обґрунтував позов тим, що він є власником будинку № 45 по вул.Полтавській в м.Краматорську на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. В будинку значиться зареєстрованим відповідач по справі [PERSON] Однак, з 2013 року відповідач в будинку не мешкає, його речей в даному приміщенні немає, комунальні послуги він не оплачує. В добровільному порядку з реєстрації відповідач не знімається, чим перешкоджає позивачу, як власнику, вільно розпоряджатися належним майном та змушує нести додаткові матеріальні витрати по комунальному обслуговуванню будинку. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком № 45 по вул.Полтавській в м.Краматорську Донецької області. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, за невідомою суду причиною, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, клопотання про відкладення слухання справи не надав. Суд вважає можливим розглянути справи за його відсутності на підставі наявних доказів. Вислухав пояснення позивача, проаналізувавши зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно правовстановлюючих документів, позивачу на праві власності належить будинок № 45 по вул.Полтавській в м.Краматорську Донецької області. а.с.8-10. В будинку значаться зареєстрованими сторони по справі. Однак, з 2013 р. відповідач в будинку не мешкає, його речей в будинку немає, комунальні послуги він не оплачує. а.с.7,11. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання й вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За таких обставин суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, позивачу слід усунути перешкоди в користуванні власністю, та відповідача слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком № 45 по вул.Полтавській в м.Краматорську. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

Позивач 13.02.2019 року звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з тих підстав, що спільне життя з відповідачем не склалося, одруження виявилось невдалим через різні погляди на сімейне життя. Сторони не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Шлюб існує лише формально. Позивач вважає подальше збереження сімї неможливим та недоцільним. Від даного шлюбу мають неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO]. В судове засідання позивач не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання позивач не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2\~ст.247 ЦПК України. Суд,\~розглянувши надані\~документи і\~матеріали,\~з'ясувавши\~обставини,\~на яких\~ґрунтуються позовні\~вимоги,\~оцінивши докази,\~які мають\~значення для\~розгляду справи\~і вирішення\~спору по\~суті,\~суд дійшов\~висновку,\~що позов\~підлягає задоволенню,\~з огляду\~на наступне. \~ \~ \~ \~ В результаті відносин, які склалися в сімї, позивач прийшла до висновку про неможливість подальшого співіснування, на примирення не згодна. В звязку з цим, суд не знаходить підстав для надання сторонам строку для примирення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сімя розпалася остаточно і її збереження є неможливим та недоцільним для сторін. Враховуючи інтереси неповнолітньої дитини, суд вирішив залишити її на подальше проживання при матері. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

Позивач 13.03.2014 р. звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини поступово погіршувалися, виникали розбіжності з різних питань сімейного життя. Відповідач влаштовує сварки, в тому числі в присутності дитини. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Дитина після розірвання шлюбу залишиться з позивачем. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав наведених в позовній заяві та пояснила, що з вересня 2010 р. мешкають окремо, не ведуть спільне господарство. Примирення не досягнуто. Не бажає відновлювати шлюбні стосунки з відповідачем, оскільки між ними втрачено взаєморозуміння та почуття поваги. Дитина після розірвання шлюбу залишиться проживати з нею. Відповідач погодився на розірвання шлюбу та зазначив, що з вересня 2010 р. мешкають окремо, не ведуть спільне господарство, виникали непорозуміння з позивачем. Примирення не досягнуто, оскільки позивач не бажає відновлювати стосунки, він вживав дії для примирення. Заслухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи‚ суд вважаєщо позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ч.2 ст.112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено що сторони зареєстрували шлюб 31.10.2003 р. Сторони від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Сторони з жовтня 2010 р. мешкають окремо, не ведуть спільне господарство. Судом надавався сторонам строк для примирення два місяці. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад в сім»ї має не тимчасовий характер, а подальше спільне проживання в шлюбі стало неможливим, оскільки взаєморозуміння між сторонами втрачено. При таких обставинах шлюб підлягає розірванню. З урахуванням наведеного‚ на підставі ст.ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

Позивач 13.03.2014 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 13.02.1979 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, але через різні погляди на шлюб та життя, сімейне життя не склалося, шлюбні відносини припинені, сторони не мешкають разом на протязі 5 років та подружні стосунки не підтримують, у зв'язку з чим позивач просить суд: розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 13.02.1979 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції. Позивач в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву, відповідно до якої просить розглянути справу у його відсутність, згоден на заочний розгляд справи (а.с.30). Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, причина неявки суду невідома(а.с.28-29). У зв'язку із неявкою сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням cт. ст. 169, 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи,ретельно перевіривши всі надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13 лютого 1979 року сторони зареєстрували шлюб (актовий запис №43), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області (а.с.5). Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Позивач зазначає, що між сторонами фактично припинені шлюбно-сімейні відносини, разом вони не мешкають на протязі 5 років, спільне господарство не ведеться, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Частиною 2 ст. 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

Позивач 13.03.2015 року звернулась до суду з зазначеним позовом, посилаючись на такі обставини. Вона з 30.10.2010 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого дітей не мають. Спільне життя не склалось із-за зловживання відповідачем алкогольними напоями. При знайомстві з ним, до шлюбу, відповідач приховував від неї цю ваду. Лікуватися від алкоголізму відповідач категорично відмовився. Наступні два роки після шлюбу були нестерпними. Відповідач зловживав алкогольними напоями, приводив додому друзів, пиячив з ними, пропивав усі зароблені гроші. За пиятику його звільнили з роботи і по цей час він не працює. На ґрунті зловживання алкогольними напоями відповідач у березні 2012 року пішов з дому. Почуття любові, довіри, поваги втрачені. Вони проживають окремо. Спільне господарство не ведуть. Примирення неможливе. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу суперечить її інтересам. Майнового спору немає. Просить шлюб розірвати в судовому порядку, так як відповідач на розірвання шлюбу через органи РАЦС не погоджується. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає (а.с.12). Вказала, що шлюбні відносини припинені з березня 2012 року. Майнового спору немає. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення про отримання ним судової повістки з викликом на 02.06.2015 року о 09.00 год. (а.с.10). Справу розглянуто заочно у відповідності до ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов на підставі ст.ст. 110,112 СК України підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що сторони 30.10.2010 року зареєстрували шлюб (а.с.4). Дітей від шлюбу немає. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені з березня 2012 року із-за зловживання відповідачем алкогольними напоями, через що почуття любові, довіри, поваги буди втрачені. Примирення між ними неможливе. Сторони проживають окремо. Спільне господарство ними не ведеться. Майнового спору немає. За таких обставин, на думку суду, зберегти сім'ю неможливо. Суд, враховуючи ту обставину, що відповідач не погоджується на розірвання шлюбу через органи РАЦС, вважає за необхідне розірвати шлюб у судовому порядку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

Позивач 13.03.2015 року звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В своєму позові позивач зазначила, що перебувала з відповідачем в цивільному шлюбі з 2012 року. Від сумісного життя у них з відповідачем [INFO] народилася донька [PERSON], батьком якої є відповідач по справі. Посилаючись на те, що після розірвання стосунків з жовтня 2014 року, добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання їх спільної дитини відповідач не бажає, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь на утримання доньки аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до повноліття дитини. В судове засідання сторони не з'явилися. До суду надійшла заява від позивача з проханням слухати справу у її відсутності. Також, до суду надійшла заява від відповідача з визнанням позовних вимог позивача і з проханням слухати справу у його відсутності. Заява відповідача про визнання позову є добровільною, не суперечить закону, правам та інтересам сторін та третіх осіб, а тому приймається судом. Справа, у відповідності до ст.. 169 ЦПК України, заяв позивачки і відповідача, розглянута у відсутність сторін на підставі наявності в матеріалах справи достатніх даних про права та взаємовідносини сторін, в порядку письмового провадження. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували в цивільному шлюбі з 2012 року. З жовтня 2014 року сторони розірвали свої стосунки та перестали спільно проживати. Від шлюбу у сторін є спільна дитина - донька [PERSON], [INFO], батьком якої являється відповідач по справі. Малолітня [PERSON] проживає разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Батько дитини - відповідач по справі не надає добровільно допомоги матері на утримання доньки, хоча зобов'язаний надавати матеріальну допомогу у відповідності з вимогами ст. 180 Сімейного Кодексу України. Зважаючи на те, що відповідач офіційно працює в державній установі, має гарну платню, визнав позов, здорова та працездатна людина, суд, на підставі цього приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача аліментів у частці від його доходу відповідно до ст.183 СК України підлягають задоволенню. У відповідності з вимогами ст.191 СК України аліменти підлягають стягненню з відповідача з моменту подачі до суду позову, тобто з 13 березня 2015 року. Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць відповідно до ст.367 ЦПК України підлягають обов'язковому негайному виконанню. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягнення судові витрати на користь держави в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved