Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

Позивач [PERSON] 20.08.2015 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказав, що він перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 05.08.2011 року. Від спільного шлюбу в них є малолітня дитина, син [PERSON], [INFO]. Сімейне життя між ним та відповідачем не склалося. Причинами розладу в шлюбно-сімейних відносинах стали припинення взаєморозуміння між ними, відсутність спільних поглядів на життя та сімю. В звязку з чим, між ними виникали непорозуміння та суперечки. Подружжя вже тривалий час не мешкає разом, вони припинили сімейні стосунки, спільне господарство не ведеться, спільне житло відсутнє. Вважає, що примирення між ними неможливо. Просив суд, розірвати шлюб між ним та [PERSON], зареєстрований 05.08.2011 року Донецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, під актовим записом № 730. Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву в якій підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи у встановленому законом порядку повідомлена, про причини неявки суд не повідомила. За таких обставин в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 224 ЦПК України, за згодою позивача, суд вважає за можливе вирішити справу у відсутності відповідача, на підставі наявних в ній даних і доказів, з постановленням заочного рішення. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог встановив наступне. Згідно свідоцтва про шлюб серії I-НО № 360590, виданого повторно 17.12.2014 року Донецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 05.08.2011 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 730. Від спільного шлюбу подружжя мають малолітню дитину, сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що мають істотне значення. При цьому суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] припинили шлюбні відносини, не проживають однією сімєю і не ведуть сумісне господарство, за цей час подружжя не здійснили дій щодо збереження сімейних стосунків, між ними встановились неприязні взаємовідносини. Суд вважає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку суперечить моральним засадам суспільства. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд, приймаючи до уваги існуючі взаємини між подружжям, ступінь конфліктних відносин та причини розлучення, небажання кожного з них продовжувати шлюбні відносини, дійшов висновку, що подальше спільне життя [PERSON] та [PERSON] і збереження їх сімї неможливе і суперечить інтересам кожного з них, що має істотне значення, заява відповідає дійсній волі дружини, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Outcome: approved