Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

Позивач 14.02.2020 року звернулась до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб укладений з [PERSON] . Позовні вимоги мотивовано тим, що шлюб між сторонами був зареєстрований 09 червня 2007 р. року Відділом запису актів цивільного стану Адміністрації міста Обнінська Калузької області (Російська Федерація), про що складено актовий запис за № 307. Позивач зазначає, що від шлюбу з відповідачем мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Вказує, що протягом останніх декількох років спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. Позивач зазначає, що внаслідок напружених стосунків та непорозумінь фактичні шлюбні відносини припинилися з липня 2019 року. Кілька місяців тому відповідач забрав усі оригінали правовстановлюючих документів на їхнє спільне сумісне майно. Відповідач протягом останніх кількох місяців безперервно чинить на неї психологічний тиск, почав спілкуватися виключно за допомогою SMS-повідомлень, зміст яких як правило зводиться до вимоги звільнення нею місця їхнього спільного проживання, до особистих образ, погрози розірвати шлюб та залишити її без засобів до існування. Позивач вказує, що внаслідок постійного психологічного тиску зі сторони відповідача вона зверталася до Дніпровського районного відділу поліції із заявою про вчинення домашнього насильства від 04.10.2019 р. за вх. № 72721. На протязі останнього року спілкування з відповідачем відбувалося виключно в межах участі у вихованні їхнього неповнолітнього сина, з інших питань порозуміння вони не знаходять, а будь яке спілкування переростає у сварку. З початку 2020 р. відповідач перестав надавати будь яку матеріальну допомогу на утримання їхньої дитини, в тому числі й на оплату навчання сина у школі, на даний час дитина знаходиться на її повному утриманні. Позивач вважає, що примирення з відповідачем бути не може через протилежні погляди на шлюб та сім`ю, відсутність взаєморозуміння між ними та фактичне припинення шлюбних відносин, а сварки та напружена обстановка в сім`ї можуть негативно вплинути на психологічний та емоційний стан дитини. Позивач стверджує, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дитини. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21.02.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання на 20.03.2020 р. (а.с. 23, 24). Відзив на позов відповідачем подано не було. 18.03.2020 р. до суду від представника відповідача [PERSON] надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням відповідача за межами території України, а саме на борту судна Марія Карла з 12.01.2020 р. по 15.06.2020 р. (а.с. 27-29). 20.03.2020 р. сторони в судове засідання не з`явились, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено відповідно на 20.04.2020 р. та на 19.05.2020 р. В судовому засіданні 19.05.2020 р. судом було задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про оголошення перерви до явки відповідача, розгляд справи призначено на 23.06.2020 р. В судове засідання з`явились позивач та представник відповідача [PERSON] . Представник відповідача заявила клопотання про відкладення розгляду справи для особистої явки відповідача, який перебуватиме за межами України на борту судна орієнтовно до 08 серпня 2020 року. Позивач категорично заперечувала проти відкладення розгляду справи. Ухвалою суду від 23.06.2020 р., постановленою із занесенням у протокол судового засідання, відмовлено представнику відповідача у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, відповідно норми пункту 4 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, яким визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Згідно положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. В судовому засіданні позивач просила задовольнити позов, підтримала викладені у позовній заяві обставини, пояснила, що протягом останніх п`яти років стосунки з відповідачем щороку погіршувалися, в сім`ї постійні сварки, скандали, відповідач стосовно неї чинить моральне насилля, висловлює погрози, двічі її не впускав додому, інколи очевидцем сварок був їх син, що негативно впливає на дитину; строк для примирення просила не надавати. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, пояснила, що особисте життя сторін їй не відоме, пояснення по справі може надати лише відповідач. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. За змістом ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 6 Конвенції кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії»). Україна як учасниця конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним». Для того щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Белле проти Франції» та «Нун`єш Діаш проти Португалії»). Судом встановлено, що сторони у справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 09 червня 2007 року, який зареєстрований Відділом запису актів цивільного стану Адміністрації міста Обнінська Калузької області, 94000018 (Російська Федерація), про що складено актовий запис за № 307 (а.с. 19). Від шлюбу позивач та відповідач мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] (а.с. 18). Згідно положення частини 2 статті 36 та статті 51 СК України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України і законами України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За правилом ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При розгляді справи про розірвання шлюбу судом всебічно досліджено мотиви розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Судом встановлено, що сторони тривалий час не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, не проживають разом, як подружжя, не ведуть спільне господарство, тож не мають спільного бюджету. Позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, переконана, що примирення з [PERSON] бути не може, поновлювати шлюбні стосунки з відповідачем не бажає. При вирішенні спору суд також враховує надані позивачем докази на підтвердження припинення шлюбних відносин між сторонами ухвалу Обнінського міського суду Калузької області від 26.02.2020 року, з якої убачається, що 25.02.2020 р. [PERSON] звертався до вказаного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, при цьому позовна заява була повернута [PERSON] як така, що подана з порушенням правил підсудності. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов`язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим. Згідно ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на задоволенні позову є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї стали неможливими, позивач та відповідач не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, взаєморозуміння між сторонами відсутнє, шлюб існує формально, позивач наполягає на розлученні, оскільки поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має і вважає, що збереження шлюбу бути не може, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення, або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та моральним засадам суспільства. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп., які сплачено [PERSON] при зверненні з цим позовом до суду (а.с. 4).

Outcome: approved