Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

Позивач 23.08.2016 року звернулася до суду з позовною заявою про стягнення неустойки із заборгованості по сплаті аліментів і доводи мотивує тим, що рішенням Апеляційного суду Донецької області від 13.12.2015 року з відповідача на мою користь до закінчення мого навчання в Маріупольському ГДУ стягнуто аліменти у розмірі 1/6 частини доходів. Позивачкою до відділу виконавчої служби, разом з виконавчим листом була надана заява про примусове стягнення аліментів з відповідача. Станом на 29.02.2016 року відповідач має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 3157,73 грн. Відповідач матеріальної допомоги їй не надає, хоча має таку можливість, тому як має земельну ділянку, автомобіль, з його вини виникла заборгованість. Відповідно до вимог ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини відповідача, стягувач аліментів має право на стягнення неустойки у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Станом з вересня 2015 року по 29.02.2016 року, тобто за цей період 1 % від суми заборгованості складає - 8066,10 грн. Всього неустойка за розміром заборгованості по аліментам у відповідача за весь час складає - 8066,10 грн. Відповідач непрацездатної дружини не має, її брат - Євген мешкає окремо від нього, та на його утримання він коштів не виділяє, стягнення за іншими виконавчими документами з відповідача не справляються, стан здоров'я у нього задовільний. Позивачка також зазначає, що вона навпаки, продовжує навчання та витрачає значні кошти як на придбання підручників так і на оплату навчання за контрактом та на проживання, тому потребує оплати аліментів від відповідача у повному обсязі. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, але подала заяву про розгляд справи у її відсутність, на позові наполягала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, але за участю його представника адвоката [PERSON] Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував щодо задоволення даного позову, оскільки у відповідача [PERSON] заборгованості по сплаті аліментів не має, про що надав довідку з Волноваського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Суд вислухавши представника відповідача [PERSON] та дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини і відповідні їм правовідносини. У відповідності зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину. Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 26.11.2015 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/6 частини заробітку та усіх інших доходів, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуми щомісячно на її утримання, починаючи з 08.09.2015р. і до закінчення нею навчання у Маріупольському державному гуманітарному університеті (але не більше ніж до досягнення нею 23 років). Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 23.12.2015 року рішення Волноваського районного суду Донецької області від 26.11.2015 року змінено і виключено з резолютивної частини рішення посилання на стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів «не менш ніж 30% прожиткового мінімуму». Родинні відносини позивачки з [PERSON] підтверджуються свідоцтвом серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Волноваського районного управління юстиції від 03.06.2005 року, що є наявним у справі вбачається, що [PERSON] є батьком [PERSON], відповідач своє батьківство у встановленому законом порядку не оспорював. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. З довідки виданої ТОВ «Афродіта» відносно [PERSON] на користь [PERSON] за період 01.01.2014 року по 31.12.2015 року аліменти не утримувалися. З довідки розрахунку №559/4 від 08.08.2016 року виданої державним виконавцем Волноваського районного відділу ДВС що є наявною у справі вбачається, що за період з 08.09.2015 по 29.02.2016 року заборгованість по аліментам складає 3157,73 гривні. Таким чином, виходячи зі змісту норм ст. 196 СК України суд, відповідно до вимог ст..214 ЦПК України, повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду , у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. У відповідності зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, суд погоджується з доводами представника відповідача, що відповідач [PERSON] не має заборгованості по сплаті аліментів, а значить у зв'язку з цим не підлягає стягненню з відповідача неустойка по сплаті аліментів. Крім того докази позивача про те, що у відповідача [PERSON] є заборгованість по сплаті аліментів спростовуються доказами наданими представником відповідача [PERSON], а саме: з довідки розрахунку №559/4 від 01.12.2016 року виданої державним виконавцем Волноваського районного відділу ДВС Хаджиновим В.Л. що є наявною у справі вбачається, що стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/6 частини до 23 років на утримання [PERSON]. Станом на 2015 рік нараховано - 1243,85 гривень, сплатив - 0,00 гривень, станом на 2016 рік нараховано - 3183,30 гривень, сплатив - 6118,49 гривень. Всього нараховано з 08.09.2015 року по 31.10.2016 року - 4427,15 гривень, сплатив - 6118,49 гривень, заборгованість станом на 31.10.2016 року - 0,00 гривень, переплата станом на 31.10.2016 року - 1691,34 гривень, що дає суду підстави визнати що позов позивача [PERSON] є необґрунтованим і не знайшов доказів його підтвердження. Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку що в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки по сплаті аліментів необхідно відмовити за необґрунтованістю своїх вимог, які не знайшли свого підтвердження. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, враховуючи те, що позивачу відмовлено у задоволенні позову з нього необхідно стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 551,20 гривень. На підставі ст.ст. 180, 196 СК України і

Outcome: approved