Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-04 00:00:00

Позивач 25.05.2015 року звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за наданим кредитом в розмірі 492332,13 гривень. Свій позов обґрунтовує тим, що 26.05.2011 року АТ «Астрабанк» та [PERSON] уклали кредитний договір №\~150102025503015, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 800\~000 грн. з розрахунку 17,9% річних та комісії в розмірі 1,5% на строк до 26.05.2016 року. Для забезпечення виконання позичальником зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків між АТ «Астра банк», [PERSON] поручитель, [PERSON] позичальник, укладено договір поруки №150102025503015/П від 26.05.2011 року. 02.12.2013 року між АТ «Астрабанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого АТ «Астрабанк» передав ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, таким чином, ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором №\~150102025503015 від 26.05.2011 року. Позичальник умови кредитного договору не виконував, внаслідок чого станом на 06.04.2015 року утворилась заборгованість у сумі 492332,13 грн., з яких: тіло кредиту 416\~655,51 грн.; відсотки 75676,62 грн., з них прострочена заборгованість по кредитному договору № 150102025503015 станом на 06.04.2015 рік: тіло кредиту 183\~322,29 грн.; відсотки 68\~320,66 грн. Позивач просить стягнути з [PERSON] та з [PERSON] заборгованість у сумі 492332,13 грн. З відзиву на позовну заяву відповідача [PERSON] (а.с.128) вбачається, що відповідач заперечує проти позову, вказуючи на те, що позивач пред`являючи вимогу про стягнення заборгованості не надав суду обґрунтованого розрахунку сум заборгованості. Крім того зазначав, що станом на момент розгляду справи ще в липні 2015 року у відповідача не було права на дострокове стягнення заборгованості по кредиту, оскільки банк не дотримався умов кредитного договору і не направив позичальнику, як того передбачає п.3.2.5 кредитного договору, відповідного повідомлення з вимогою повернути отриманий кредит та сплатити нараховані проценти за користування ним. Також відповідач вказує на те, що банком не дотриманий певний порядок пред`явлення банком вимог до поручителя. Вказує, що позивачем не доведено належними доказами факту надсилання йому, як поручителю, будь-яких вимог про факт порушення позичальником зобов`язань за кредитним договором а також вимог до нього про необхідність виконати забезпечені кредитним договором зобов`язання позичальника. Крім того, відповідач посилаючись на вимоги ст.559 ЦК України, вважає, що договор поруки, укладений з ним є таким, що припинив свою дію, оскільки з дня настання строку виконання зобов`язання сплив шестимісячний строк, передбачений в ч.4 ст.559 ЦК України. Тому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, що пред`явлені до нього як до поручителя. З відповіді на відзив (а.с.145-146) вбачається, що позивач не визнав аргументи відповідача [PERSON] у відзиві на позов та надав розрахунок заборгованості, в якому відображено порядок нарахування заборгованості з посиланням на чинне законодавство та умови кредитного договору, де відображено динаміку виникнення та погашення заборгованості, відображено періоди нарахування суми до сплати, заборгованості, і тому дає можливість зробити висновок про наявність обставини простроченої заборгованості та вірності її розрахунку. Позивач посилаючись на п.5.6. постанови Правління Національного банку України від 18.06.2003р. №254 «Про затвердження положення про організацію операційної діяльності в банках України» вказує, що виписка (розрахунок) з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних операцій за заявою клієнта, а отже AT «Дельта Банк» мав всі підстави звернутись до суду за захистом своїх прав. Щодо вимог до поручителя позивач зазначив, направлення/вручення вимоги поручителю і пред`явлення до нього позову є рівнозначними подіями, які підтверджують пред`явлення вимоги до поручителя і на пред`явлення вимоги шляхом пред`явлення позову розповсюджується не загальний строк позовної давності, а встановлений ч.4 ст.559 ЦК України. Вважає. Що у даному випадку конкретний строк припинення поруки у договорі поруки не встановлений, однак, відповідно до п. 3.1 кредитного договору, договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до повного виконання Сторонами взаємних зобов`язань. Отже вважає, що до закінчення терміну виконання зобов`язань позивач може звернутись як до позичальника з вимогою про стягнення залишку боргу на певну дату, так і до поручителя, при невиконанні вимог договору позичальником. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився. Про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом телефонограми. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Цукур А.С. в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні тим, що вказані в письмовому відзиві на позовну заяву і просив відмовити в позові в частині стягнення з відповідача [PERSON] , з підстав припинення строку дії договору поруки на момент звернення позивача з позовом до суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті Добропільського міськрайонного суду Донецької області веб-порталу Судової влади України. Будь-яких клопотань від відповідача [PERSON] на адресу суду не надходило. Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відповідно до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини із зобов`язального права. Судом встановлено наступне. Між ПАТ «Астра банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №150102025503015 від 26.05.2011 року, за яким остання отримала кредит у розмірі 800000,00 грн., шляхом відкриття відновлюваної відкличної кредитної лінії, зі сплатою щомісячно 17,90% річних за користування кредитом, згідно п.1.1 якого Позичальник зобов`язується повернути фактично отримані кошти, сплатити проценти за користування отриманими кредитними коштами та комісії в порядку, розмірі та в строк, що передбачені цим договором. Строк кредитної лінії з 26.05.2011 року по 26.05.2016 року (а.с.13-19). Відповідно до п.1.1 кредитного договору, позичальник повертає кредит не пізніше останнього дня строку дії кредитної лінії, встановленого в абзаці другому п.1.1. договору. З додержанням графіку зниження кредитного ліміту/заборгованості за кредитною лінією, викладеному в Додатку № 1, що є невід`ємною частиною цього договору. Наступний календарний день, що слідує за днем зниження заборгованості до рівня, визначеного в графіку, викладеному в Додатку № 1 та за днем, який є останнім днем строку кредитної лінії, встановленим в абзаці другому п.1.1. договору. Вважається днем початку періоду прострочення по поверненню кредитних коштів, з наслідками, передбаченими законодавством України та цим Договором. Згідно п.3.2.5 кредитного договору, у разі несплати позичальником чергового платежу або його частини, згідно з п.п.2.5-2.8 цього договору протягом одного календарного місяця (більше 30 днів), або іншого істотного порушення цього договору, кредитор має право вимагати достроково повернення кредитних коштів, сплати нарахованих процентів за користування ними, комісій та інших платежів, передбачених цим договором. В цьому випадку, позичальник зобов`язується протягом тридцяти календарних днів з дня одержання відповідного повідомлення з вимогою від банку повернути отриманий кредит та сплатити нараховані проценти за користування ним. Згідно п.3.3.11 та п.3.3.16 кредитного договору, повернути в повному обсязі кредит, сплатити проценти за фактичний час його використання, комісії та можливі штрафні санкції, в порядку та у випадках, визначених цим договором. Достроково повернути кредит, сплатити роценти, комісії та можливі штрафні санкції у випадку отримання від кредитора відповідної вимоги згідно пп.3.2.4, 3.2.5 цього договору. Відповідно до п.2.7 кредитного договору, повернення кредиту здійснюється позичальником шляхом перерахування суми коштів, достатньої для повернення кредиту на транзитний рахунок, відповідно до графіку зниження кредитного ліміту/заборгованості за кредитною лінією, викладеному в Додатку №1. Повне повернення кредиту здійснюється позичальником в кінці строку дії цього договору, не пізніше останнього дня строку кредитної лінії, визначеного в п.1.1 цього Договору. Згідно Додатку №1 кредитного договору, вбачається, що строк повернення кредиту щомісячно до 10 числа місяця наступного за звітним, останній день повернення кредиту до 25.05.2016 року (а.с.17). З копії меморіального ордеру №116874 від 26.05.2011 року вбачається, що ПАТ «Астра банк» перерахував в рахунок надання кредиту [PERSON] 800\~000,00 грн. (а.с.13). Як зазначено у п.1.3.1 кредитного договору, кредит забезпечується договором поруки з [PERSON] . Відповідно до умов договору поруки №150102025503015/П від 26.05.2011 року укладеного між ПАТ «Астра банк», [PERSON] поручителем, [PERSON] позичальником, поручитель зобов`язується перед банком відповідати в повному обсязі по зобов`язанням позичальника, які виникають з умов кредитного договору №150102025503015 від 26.05.2011 року (п.1.2), в тому числі й в разі пред`явлення банком вимоги до позичальника достроково виконати зобов`язання за кредитним договором згідно його умов (п.1.4). Відповідно до п.2.1. договору поруки вбачається. що у випадку невиконання Позичальником взятих на себе зобов`язань по Кредитному договору, Поручитель несе солідарну відповідальність перед Банком нарівні з Позичальником за Кредитним договором. Банк має право вимагати виконання зобов`язань за Кредитним договором як від [PERSON] , так і від Поручителя, так і від них обох одночасно. Згідно п.3.1. договору поруки, у випадку невиконання та/або неналежного виконання позичальником зобов`язань за Кредитним договором, що забезпечені порукою за цим Договором, банк звертається до поручителя з письмовим повідомленням про факт порушення позичальником зобов`язань за Кредитним договором з викладенням змісту цього порушення та з вимогою до поручителя виконати забезпечені цим Договором зобов`язання за позичальника, а поручитель зобов`язується виконати таку вимогу банку протягом двох банківських днів з моменту отримання такого повідомлення. З копії Договору купівлі-продажу прав вимоги від 02.12.2013 року вбачається, що договір укладено між АТ «Астрабанк» та ПАТ «Дельта Банк», відповідно до якого АТ «Астрабанк» (продавець) передав ПАТ «Дельта Банк» (покупець) право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, права вимоги переходить від продавця до покупця та обов`язки продавця передати права вимоги вважаються виконаними з моменту підписання продавцем та покупцем акту приймання-передачі прав вимоги (а.с.4-7). Згідно копії акту приймання-передачі прав вимоги до договору купівлі-продажу прав вимоги від 02.12.2013 року та додатку до цього акту вбачається, що ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором №\~150102025503015 від 26.05.2011 року та договором №150102025503015/П від 26.05.2011 року (поручитель [PERSON] ) (а.с.10-11). Відповідно до ст..512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст..516 ЦК України). Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що у позивача є всі підстави для звернення до суду із вимогами до відповідачів у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору №150102025503015 від 26.05.2011 року. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] (позичальник) порушила умови кредитного договору і маючи сплачувати щомісячно платежі до 26.05.2016 року, останній раз здійснила погашення кредиту в квітні місяці 2014 року, у зв`язку з чим має прострочену заборгованість за кредитним договором, яка станом на 06.04.2015 року становить 492332,13 грн та складається з: тіла кредиту 416\~655,51 грн., з яких 183\~322,29 грн прострочена заборгованість по тілу кредита відсотків за користування кредитом 75676,62 грн, з яких 68\~320,66 грн прострочена заборгованість за відсотками. Вищевказані обставини підтверджуються розрахунком заборгованості станом на 06.04.2015 року за кредитним договором №150102025503015 від 26.05.2011 року (а.с.147) та довідкою від 06.04.2015 року про заборгованість за кредитним договором №150102025503015 від 26.05.2011 року (а.с.12). За кредитним договором (ст.1054 ЦК України) банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Станом на момент розгляду даної справи доказів виконання відповідачем [PERSON] зобов`язань з повернення кредиту та сплати процентів за його використання матеріали справи не містять. Відповідно до ст..81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про порушення відповідачем [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого остання має вищевказану заборгованість, яка підлягає примусовому стягненню з останньої в розмірі 492332,13 грн. Що стосується вимог позивача до поручителя ( [PERSON] ), то при вирішенні цього питання суд керується таким. Згідно з ч.1, 3 ст.553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Стаття 554 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). На підставі ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Як вбачається з позовної заяви, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість, що виникла станом на 06.04.2015 року в розмірі 492332,13 грн., яка складається з: тіла кредиту 416\~655,51 грн., відсотків за користування кредитом 75676,62 грн. Але, відповідно до пункту 5.1, 5.2 договору поруки №150102025503015/П від 26.05.2011 року, сторонами цього Договору встановлено, що цей Договір вступає в силу з моменту його підписання усіма сторонами та втрачає свою дію з моменту повного виконання Позичальником забезпеченого ним зобов`язання за Кредитним договором в тому числі й зобов`язань по сплаті неустойки та відшкодуванню збитків та/або належного виконання Поручителем зобов`язань за цим Договором. При цьому, сторони констатували, що строк закінчення цього Договору не вказується сторонами конкретно, так як він визначається моментом повернення суми кредиту за Кредитним договором. Порука припиняється також у випадку, якщо Банк протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов`язання за Кредитним договором не пред`явить вимоги до Поручителя, а також в інших випадках, передбачених законодавством Судом встановлено, що відповідач [PERSON] мала повертати банку кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами в строки, передбачені графіком, який є додатком до кредитного договору, а саме до 10 числа кожного місяця. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 5.1 договору поруки) про його дію до повного виконання зобов`язань за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частинні першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Крім того, п.5.2. договору поруки також передбачено, що порука припиняється у випадку, якщо Банк протягом шести місяців від дня настання строки виконання зобов`язання за кредитним договором не пред`явить вимоги до Поручителя, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Отже, порука це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Враховуючи наведене, непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням.\~ З умов спірного кредитного договору вбачається, що боржник [PERSON] (а відтак і поручитель Моісєєнко) узяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту шляхом сплати щомісячних платежів до 10 числа кожного календарного місяця згідно з графіком платежів. Отже, крім установлення строку дії договору до 26.05.2016 року, сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із \~частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання\~ цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, можна зробити висновок про те, що в разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Як убачається з додатку № 1 до кредитного договору позичальник, з дати підписання цієї угоди, зобов`язався повертати кредит шляхом щомісячної сплати (до 10 числа кожного місяця) платежів в розмірі 16\~666,67 грн, що є сумою погашення кредиту та щомісячну суму процентів, яка визначена у вказаному додатку № 1. Відповідно до пункту 2.1 договору поруки поручитель несе солідарну відповідальність перед Банком нарівні з Позичальником за Кредитним договором (а.с. 19 зворотній бік). Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 10 числа кожного місяця, а за договором поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що\~ і боржник за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя. З аналізу наведених норм вбачається, що якщо банк пред`явить вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, то в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом до позичальника та поручителя 25.05.2015 року (дата здачі позову на пошту а.с.38). Враховуючи наведене, суд вважає, враховуючи шестимісячний строк дії договору поруки, що з відповідача [PERSON] (поручителя за кредитним договором) на користь позивача підлягає стягненню лише заборгованість за кредитом, яка виникла станом на 06.04.2015 року та яку [PERSON] повинна була сплачувати згідно графіку платежів з 01.11.2014 року, що згідно розрахунку заборгованості складає 299999,90 грн, а також нараховані та несплачені відсотки за користування кредитом з 01.11.2014 року по 06.04.2015 року в розмірі 31875,89 грн (6129,97+6334.31+6334,31+5721,31+6162,66+980,79+171,64+40,87), що в сумі складає 331875,79 грн. (299999,90+31875,89=331875,79 грн). Вказаний розрахунок судом зроблений на підставі наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом (а.с.147). В решті вимог позивача до відповідача [PERSON] щодо стягнення сум заборгованості, нарахованої станом на 01.11.2014 року, слід відмовити, у зв`язку з пропуском зазначеного в частині четвертій статті 559 ЦК України шестимісячного строку, тобто у зв`язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя. Враховуючи наведене з відповідачів в солідарному порядку підлягають задоволенню вимоги позивача щодо заборгованості за кредитним договором, що виникла в період з 01.11.2014 року по 06.04.2015 року в розмірі 331875,79 грн, що складається з: 299999,90 грн заборгованість за тілом кредиту за вказаний період 31875,89 грн заборгованості за несплаченими відсотками за вказаний період. Заборгованість за кредитним договором, яка утворилась станом на 01.11.2014 року підлягає стягненню лише з відповідача [PERSON] в розмірі 160456,34 грн, яка складається з: суми кредитної заборгованості в розмірі 116655,61 грн несплачених відсотків за користування кредитом за період 26.05.2011 року по 01.11.2014 року в розмірі 43800,73 грн. Суд критично відноситься до заперечень відповідача [PERSON] , які містяться у його відзиві про те, що він не отримував від позивача жодних повідомлень про факт порушення позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором та вимог до нього і тому у нього не виникло зобов`язань повернути отриманий кредит та сплатити нараховані позичальнику проценти за користування кредитом, оскільки, відповідно до п.24 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціатізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», пред`явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред`явлення до нього позову. Тобто направлення/вручення вимоги поручителю і пред`явлення до нього позову є рівнозначними подіями, які підтверджують пред`явлення вимоги до поручителя. Вирішуючи питання\~про розподіл\~судових витрат\~суд,\~

Outcome: partial