Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

Позивач [PERSON] 11 квітня 2017 року звернулася в суд з позовом до Житлово-будівельного кооперативу «Галактика», територіальної громади в особі Полтавської міської ради про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, визнання спадкоємцем четвертої черги. Посилалася на те, що [PERSON], яка померла 22 червня 2016 року, була власником квартири [ADDRESS]. Після її смерті спадщину прийняв чоловік померлої [PERSON], але не отримав свідоцтва про право на спадщину. Також позивач вказувала, що проживала більше 5 років однією сімєю з померлими, є спадкоємцем четвертої черги та звернулася з відповідною заявою до приватного нотаріуса. В своїй позовній заяві просила суд встановити факт спільного проживання її з [PERSON], яка померла 22 червня 2016 року, та [PERSON], який помер 21 грудня 2016 року, однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини за адресою [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник повністю підтримали подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Представник ЖБК «Галактика» в судовому засіданні визнавала позовні вимоги повністю та просила їх задовольнити. Представник територіальної громади щодо задоволення позовних вимог заперечувала, вважає, що позивачем не доведено в судовому засіданні факт проживання зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, тому в задоволенні вимог просила відмовити. Приватний нотаріус в судовому засіданні жодну із сторін не підтримала, надала пояснення щодо відкриття спадкової справи за завою [PERSON] Суд, заслухавши пояснення та обґрунтування позивача та представника позивача, представників відповідачів та третьої особи, дослідивши зібрані в справі докази, матеріали цивільної справи № 552/1511/14-ц, та оцінивши надані пояснення, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності, виданого 22 жовтня 1996 року. Також встановлено, що [PERSON] померла 22 червня 2016 року, спадкова справі після її смерті не відкривалася. Відповідно до ст.ст. 1222, 1223, 1261, 1262 ЦК України спадкоємці визначаються за законом і за заповітом, у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом в першу чергу мають діти спадкодавця, той з подружжя, хто його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1270 ЦК України встановлено строк у шість місяців для прийняття спадщини. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Встановлено, що на час смерті [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який постійно проживав із померлою 22 червня 2016 року [PERSON], тому в силу норм ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину після [PERSON] Також судом встановлено, що [PERSON] помер 21 грудня 2016 року. Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] після померлого [PERSON] відкрита спадкова справа за заявою [PERSON], інші заяви про прийняття чи про відмову від спадщини не подавалися. Згідно ст. 1264 ЦК України, на яку як на підставу своїх позовних вимог посилається позивач [PERSON], у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. За змістом ст. 1264 ЦК України особи, які відносяться до четвертої черги спадкоємців за законом, повинні відповідати таким двом вимогам: вважатися членом сім'ї спадкодавця; проживати зі спадкодавцем однією сім'єю протягом п'яти років саме на день відкриття спадщини. Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня\~\~\~\~1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно врахувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем [PERSON] на обґрунтування своїх позовних вимог не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що вона проживала однією сімєю, будучи пов'язаною спільним побутом та маючи взаємні права та обов'язки, з [PERSON] не менш як пять років до часу відкриття спадщини. Натомість, як встановлено судом, [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], яка померла лише в червні 2016 року. При цьому за життя [PERSON] висловлювала наміри укласти договір довічного утримання з іншими особами [PERSON] та [PERSON] (цивільна справа № 552/1511/14-ц). Будь-які підстави вважати, що [PERSON] до смерті перебував в безпорадному стан, потребував сторонньої допомоги, відсутні. Посилання позивача на ту обставину, що постійно здійснювала догляд за померлими [PERSON] та [PERSON], придбавала продукти харчування, ліки, виконувала обовязки медичної сестри не підтверджено дослідженими в справі доказами. Окрім того, сама по собі обставина здійснення догляду жодним чином не свідчить про наявність між позивачем та померлими спільного побуту, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонту. Відтак, сама по собі обставина здійснення догляду не є свідченням того, що [PERSON] за життя [PERSON] та [PERSON] вважалася членом їх сім'ї. Показаннями допитаних в судовому засіданні свідків лише підтверджено ту обставину, що позивач надавала певну допомогу померлим, але показаннями свідків не підтверджено факт того, що позивач була повязана спільним побутом з померлим [PERSON], мала взаємні з ним права та обов'язки. Окрім того, позивач в судовому засідання пояснила, що [PERSON] отримував пенсію, розмір якої був достатній. Понесення витрат на поховання, на що також наголошувала позивач, не може бути підтвердженням факту спільного проживання. Довідки ЖБК «Галактика» про фактичне проживання позивача однією родиною з померлими [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS] судом оцінюються критично. Зазначені довідки не є належними доказами для підтвердження факту того, що позивач була повязана спільним побутом з померлим [PERSON], мала взаємні з ним права та обов'язки з ним. Окрім того, як пояснила в судовому засіданні голова ЖБК «Галактика» [PERSON], обставина проживання позивача однією сімєю з померлими їй відома виключно зі слів мешканців будинку, особисто ніколи в квартирі [ADDRESS] не була. Більш, як встановлено в судовому засіданні та підтверджено безпосередньо позивачем [PERSON], подружжя [PERSON] за життя протягом літнього періоду в місті Полтаві за вказаною адресою фактично не проживали, тривалий час знаходилися поза межами міста Полтави, що повністю спростовує інформацію, яка викладена в довідках ЖБК. В свою чергу позивач [PERSON] має окреме житло [ADDRESS], де зареєструвала своє постійне місце проживання. На підставі викладеного, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту спільного проживання\~\~зі спадкодавцем [PERSON] однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Оскільки судом не встановлено підстав для встановлення факту спільного проживання\~\~зі спадкодавцем однією сімєю, вимоги про визнання позивача [PERSON] спадкоємцем четвертої черги, які є похідними від вимог про встановлення факту, також не підлягають задоволенню. При вирішенні справи суд також приходить до висновку, що факт спільного проживання позивача однією сімєю з померлою 22 червня 2016 року [PERSON] не має для позивача жодного юридичного значення. Як встановлено судом, після смерті [PERSON] фактично спадщину прийняв [PERSON] (чоловік померлої) як спадкоємець першої черги, позивач жодних дій по сприйняттю спадщини не вчиняла. Відтак, в судовому порядку не підлягає встановленню факт спільного проживання позивача [PERSON] однією сімєю із [PERSON] не менш як пять років до часу відкриття спадщини, оскільки такий факт не має ніякого юридичного значення для позивача. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню в повному обсязі. У звязку з відмовою в задоволенні позовних вимог понесені позивачем судові витрати не підлягають їй відшкодуванню.

Outcome: dismissed