Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-08 00:00:00

Позивач [PERSON] (в особі представника - адвоката Гостєвої К.М.) звернулася до суду з позовом, в якому просить: 1) визнати недійсним п. 6.1 іпотечного договору № 11381319000/3 від 15.08.2008, посвідченого приватним нотаріусом Приморського районного нотаріального округу Запорізької області Кузьменко В.П.; 2) визнати договір іпотеки № 11381319000/3 від 15.08.2008, укладений між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ТОВ «Укрдебт Плюс» - припиненим; 3) виключити відомості з Державного реєстру іпотек, внесені 15.08.2008 у зв`язку із посвідченням Договору іпотеки № 11381319000/3 від 15.08.2008, зареєстрованого за № 2384 приватним нотаріусом Приморського районного нотаріального округу Запорізької області Кузьменко В.П. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та пояснила, що 15.08.2008 між сином позивачки - [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11381319000 про надання грошових коштів в іноземній валюті у розмірі 48 800 доларів США із строком повернення до 14.08.2015. Даний договір був забезпечений договором іпотеки № 11381319000/3 від 15.08.2008, в якому позивач виступила майновим поручителем та передала в іпотеку належне їй на праві власності майно, а саме: житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку із укладенням цього договору до Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна приватним нотаріусом Кузьменко В.П. були внесені відомості щодо обтяження зазначеного іпотечного майна та заборону його відчуження. Основний боржник, [PERSON] перестав сплачувати кредит з 01.01.2010. У червні 2020 року із Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач дізналась, що змінився іпотекодержатель, а саме, замість АКІБ «УкрСиббанк» іпотекодержателем є ТОВ «Укрдебт Плюс». Ані АКІБ «УкрСиббанк» ані його правонаступники вимог щодо повернення кредиту до [PERSON] не заявляли. Відповідно до п.1.2.2 Договору про надання споживчого кредиту, позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в термін не пізніше 14.08.2015, якщо не встановлено інший термін для повернення кредиту встановлений на підставі додаткової угоди або до вказаного банком терміну достроково з моменту надіслання вимоги від банку. Пунктом 6.1 іпотечного договору встановлено, що договір діє з моменту посвідчення до повного виконання зобов`язань за договором, що обумовлює основне зобов`язання. Вказана умова договору є такою, що прямо суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки сама по собі умова договору про дію іпотеки до повного виконання позичальником зобов`язань перед кредитодавцем не може розглядатися як установлення строку дії іпотеки, оскільки не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, відповідно до якої строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Строк погашення основного зобов`язання позичальником [PERSON] був прямо визначений договором про надання споживчого кредиту № 11381319000 від 15.08.2008. Даний строк не продовжувався. Норма ст. 252 ЦК України є імперативною по відношенню до положень договору іпотеки, відтак строк дії договору має бути визначений конкретною датою, або вказівкою на подію, яка неминуче настане. Тобто, п. 6.1 іпотечного договору №11381319000/3 від 15.08.2008 повинен бути визнаний недійсним у зв`язку із його невідповідністю вимогам закону. Фактично можна дійти висновку про те, що строк дії договору про надання споживчого кредиту закінчився 14.08.2015. Оскільки договір іпотеки є похідним від договору кредиту, тому якщо припиняється основне зобов`язання, то припиняється і іпотека, так як заставне майно є залежним від чинності основного кредитного зобов`язання. Крім того, відповідно до ч. 5 ст. з ЗУ «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Таким чином, враховуючи положення ст. 17 ЗУ «Про іпотеку», договір іпотеки припинив свою дію разом із припиненням дії основного договору. Враховуючи, що на теперішній час право власності на спірний будинок обтяжено іпотекою за ТОВ «Укрдебт Плюс» без достатніх підстав, це порушує права позивачки як власниці нерухомого майна. Представник відповідача заперечував проти позову в повному обсязі, та пояснив, що на обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що строк дії договору про надання споживчого кредиту закінчився 14.08.2015, та оскільки договір іпотеки є похідним від договору кредиту, тому якщо припиняється основне зобов`язання, то припиняється іпотека, так як заставне майно є залежним від чинності основного кредитного зобов`язання. Однак, такі висновки позивача є помилковими. У зв`язку з наявною у [PERSON] заборгованістю за кpeдитним договором № 11381319000 від 15.08.2008 в розмірі 4 189 230,75 грн., кредитор іпотекодержатель ТОВ «Укрдебт Плюс» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу. Позивачем не доведено, що грошове зобов`язання ним за договором про надання кредиту є виконаним в повному обсязі. Вказане обумовлює відсутність передбачених законом підстав вважати припиненою іпотеку за іпотечним договором, укладеного в забезпечення такого зобов`язання. Сплив строку позовної давності звернення до суду не припинило невиконане зобов`язання та договір іпотеки, яким таке зобов`язання забезпечене, не припинило суб`єктивного права кредитора на одержання від боржника виконання зобов`язання без використання судового примусу, зокрема, в позасудовому порядку, визначеному сторонами в іпотечному договорі. Підстави припинення іпотеки окремо визначені в ст. 17 Закону України «Про іпотеку». Зміст цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом. Так, згідно з абзацом 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання. Сам факт закінчення строку дії кредитного договору за наявності заборгованості боржника за цим договором не є підставою для припинення договору іпотеки, який укладений для забезпечення виконання кредитного договору боржником. Припинення зобов`язання можливе за умови його належного виконання, що проведено належним чином, а розірвання кредитного договору не є підставою для припинення іпотеки, якою може забезпечуватися виконання зобов`язання, що виникло до набрання законної сили рішенням суду про розірвання договору. Вказані висновки підтверджуються й практикою Верховного Суду. Вимога про визнання недійсним п. 6.1 іпотечного договору № 11381319000/3 від 15.08.2008, посвідченого приватним нотаріусом Приморського районного нотаріального округу Запорізької області Кузьменко В.П. є безпідставною з огляду на те, що договір діє з моменту посвідчення до повного виконання зобов`язань за договором, що обумовлює основне зобов`язання, не суперечить вимогам чинного законодавства України. Питання про строк дії договору, строк виконання зобов`язань має оцінюватися з урахуванням як умов договору про основне зобов`язання, так із урахуванням інших пунктів іпотечного договору. Крім того, до позовних вимог позивача в цій частині слід застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову на цій підставі. Відповідач [PERSON] та третя особа приватний нотаріус Кузьменко В.П. до суду не з`явилися, були повідомленні належним чином (а.с.49,57,82). Суд, заслухавши сторони, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 15.08.2008 між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту №11381319000, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 48 800 доларів США з кінцевим терміном погашення кредитної заборгованості не пізніше 14.08.2015 (а.с.12-16). У забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 15.08.2008 між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , що є майновим поручителем за зобов`язаннями [PERSON] був укладений договір іпотеки № 11381319000/3, за яким [PERSON] передала в іпотеку Банку таке нерухоме майно (предмет іпотеки) - житловий будинок, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с.23-26). 08.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив на користь ПАТ «Дельта Банк» своє право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором № 11381319000 від 15.08.2008, що був укладений між ПАТ «УкрСибБанк» та [PERSON] 13.05.2020 року між ТОВ «Укрдебт Плюс» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги № 2245/К. Згідно вказаного договору, ТОВ «Укрдебт Плюс» набуло право вимоги, в тому числі до [PERSON] за кредитним договором № 11381319000 та договорами забезпечення по кредиту, у тому числі, за договором іпотеки. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 27.06.2020, житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] , перебуває в іпотеці з 15.08.2008 відповідно до договору іпотеки, посвідченого 15.08.2008 приватним нотарісом Приморського районного нотаріального округу. Інформацію про ТОВ «Укрдебт Плюс» як іпотекодержателя нерухомого майна - житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , внесено до державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.10-11). Відповідно до положень ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з ч. 1, ч. 5 ст. 3 Закону, іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Якщо вимога за основним зобов`язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов`язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ст. 598 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Матеріали справи не містять доказів виконання боржником зобов`язання, проведеного належним чином. Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим Законом. Тобто, змістом вказаних норм матеріального закону припинення зобов`язання по іпотеці означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб`єктивне право і кореспондуючий йому обов`язок перестають існувати. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц, провадження № 14-88цс19. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку», п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України). За положеннями ч. 1, ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що позичальником не здійснено належне виконання зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту № 11381319000 від 15.08.2008, яке припиняє основне зобов`язання, а тому правові підстави для припинення іпотеки у зв`язку з закінчення строку дії договору за основним зобов`язанням відсутні. Пунктом 6.1 договору іпотеки встановлено, що цей договір підлягає нотаріальному посвідченню і діє з моменту такого посвідчення до повного виконання зобов`язань за договором, що обумовлюють основне зобов`язання. Пунктом 10.5 договору про надання споживчого кредиту встановлено, що строк дії даного договору встановлюється з дня укладення цього договору і до повного погашення суми кредиту, сплати нарахованих процентів та/або пені у разі їх нарахування. У зв`язку з чим посилання позивача на те, що якщо припиняється основне зобов`язання, то припиняється і іпотека, так як заставне майно є залежним від чинності основного кредитного зобов`язання є безпідставними та суперечать встановленим судом обставинам справи. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки припинення зобов`язання за договором іпотеки можливе лише за умови належного виконання основного зобов`язання за кредитним договором, що проведено належним чином та у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в позові судові витрати понесені по сплаті судового збору покладаються на позивача. На підставі ст.ст. 509, 526, 575, 593, 598, 599 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 7, 17 Закону України «Про іпотеку»,

Outcome: dismissed