Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

Позивач [PERSON] 23.04.2019 року звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про визнання дій неправомірними, правочинів нікчемними, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, збитків. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 24.04.2013 року його мати подала заяву до КНП «СЦМЛ Селидівської міської ради». 11.06.2013 року в його квартиру увірвалися працівники поліції, відповідач [PERSON] , а також сторонні особи [PERSON] та [PERSON] . Після чого, його забрали з квартири та примусово фізичною силою заштовхали його до карети швидкої і доставили у стаціонарну психіатричну лікарню ОКПЛ м. Донецька, відповідач [PERSON] також там була присутньою. Вважає, що заява його матері не могла бути підставою для його госпіталізації до психіатричного закладу, а дії відповідачів в даному випадку є такими, що порушили його права. Зазначає, що діями відповідачів йому завдано моральну та матеріальну шкоду, зокрема: моральну шкоду він оцінює в 1\~000\~000 доларів США та з урахуванням чинних норм ЦК України просить суд стягнути вказану суму з відповідачів солідарно в подвійному розмірі 2\~000\~000 доларів США. Крім того зазначив, що внаслідок дій відповідачів він, будучі непрацездатною особою, був вимушений вживати заходів щодо оскарження вказаних дій (складання та подання документів), недосипав, був змушений їздити в громадському транспорті, витрачатися на канцелярію, тощо, що він оцінює в якості матеріальної шкоди на загальну суму 104\~000 доларів. Також зауважив, що йому завдано матеріальну шкоду у вигляді витрат на ксерокопії та витрат на поїздки в транспортних засобах для подачі заяв в загальному у розмірі 1704 грн. 00 коп., а також матеріальну шкода у вигляді пограбованого майна в розмірі 20\~000 доларів США і матеріальну шкода у вигляді втрати працездатності та неможливості працевлаштуватися, яку він оцінює в 72\~000 доларів США. У зв`язку з чим, просить суд визнати дії відповідачів неправомірними, а також стягнути з них солідарно на його користь завдану моральну та матеріальну шкоду. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 25.04.2019 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 13.05.2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 03.06.2019 року провадження у справі зупинено до вирішення питання про відвід судді Хацько Н.О. за заявою позивача [PERSON] Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 04.06.2019 року в задоволені заяви [PERSON] про відвід судді Хацько Н.О. відмовлено. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 05.06.2019 року поновлено провадження у справі. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 20.06.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду, вирішено питання про заміну відповідача на належного [PERSON] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі та просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надала суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнала та зазначила, що госпіталізації позивача відбулася за її рішенням 11.06.2013 року в ОКПЛ м. Донецька і за добровільною згодою [PERSON] Зазначена інформація відображена у медичній документації виписки з історії хвороби ОКПЛ м. Донецька № 1545. Вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить суд відмовити в задоволені позову у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надала суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнала та зазначила, що госпіталізації позивача відбулася за рішенням лікаря-психіатра [PERSON] 11.06.2013 року у її супроводі в ОКПЛ м. Донецька і за добровільною згодою [PERSON] Зазначена інформація відображена у медичній документації виписки з історії хвороби ОКПЛ м. Донецька № 1545. Вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить суд відмовити в задоволені позову у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Суд звертає увагу, що спірні правовідносини які виникли між сторонами врегульовані Законом України «Про психіатричну допомогу» та Інструкцією з організації диспансерного та консультативного нагляду осіб, які страждають на психічні розлади при наданні амбулаторної психіатричної допомоги, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України № 20 від 22.01.2007 року (яка діяла на момент виникнення правовідносин). В статті 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) наведено визначення термінів, зокрема: психічні розлади - розлади психічної діяльності, визнані такими згідно з чинною в Україні Міжнародною статистичною класифікацією хвороб, травм і причин смерті; психіатрична допомога - комплекс спеціальних заходів, спрямованих на обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд та медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади; амбулаторна психіатрична допомога психіатрична допомога, що включає в себе обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, в амбулаторних умовах; стаціонарна психіатрична допомога психіатрична допомога, що включає в себе обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, і надається в стаціонарних умовах понад 24 години підряд. Згідно розділу 2 Інструкції з організації диспансерного та консультативного нагляду осіб, які страждають на психічні розлади при наданні амбулаторної психіатричної допомоги, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України № 20 від 22.01.2007 року (яка діяла на момент виникнення правовідносин. Диспансеризація - це організація роботи психіатричних закладів стосовно систематичного нагляду за перебігом психічного розладу в особи, яка страждає на психічний розлад, на її прохання або за усвідомленою згодою, або за згодою її законного представника, а також надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за рішенням суду. Диспансеризація осіб, які страждають на психічні розлади, здійснюється у державних та комунальних психіатричних (психоневрологічних) закладах, інших закладах охорони здоров`я, які мають у своєму складі спеціалізовані психоневрологічні центри, відділення, кабінети (далі - психіатричний заклад), за місцем постійного проживання громадян з метою забезпечення їх амбулаторною психіатричною допомогою на принципах доцільності, адекватності та безперервності впродовж усього періоду її надання. Відповідно до розділу 4 вказаної Інструкції термін (періодичність) психіатричних оглядів особи, яка страждає на психічні розлади та перебуває на диспансерному нагляді за усвідомленою згодою або за згодою її законного представника, визначається лікарем-психіатром з урахуванням форми та характеру перебігу розладу. Згідно ст. 10 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатрична допомога надається психіатричними закладами всіх форм власності, а також лікарями-психіатрами за наявності ліцензії, отриманої відповідно до законодавства. Медичні працівники, інші фахівці для допуску до роботи з особами, які страждають на психічні розлади, повинні пройти спеціальну підготовку та підтвердити свою кваліфікацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно ст. 11 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатричний огляд проводиться з метою з`ясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання. Психіатричний огляд проводиться лікарем-психіатром на прохання або за усвідомленою згодою особи; щодо особи віком до 14 років (малолітньої особи) на прохання або за згодою її батьків чи іншого законного представника; щодо особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, - на прохання або за згодою її опікуна. У разі незгоди одного із батьків чи відсутності батьків або іншого законного представника психіатричний огляд неповнолітнього здійснюється за рішенням (згодою) органів опіки та піклування, яке може бути оскаржено до суду. Відповідно до виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, діагноз [PERSON] зазначено: параноїдальна шизофренія, безперервний перебіг, параноїчний синдром, виражені зміни особистості за апато-абулічним типом. В анамнезі зазначено, що вперше був оглянутий психіатром вдома по заяві матері хворого у 2013 році, у зв`язку з тим, що [PERSON] на протязі 4 років майже не виходив з квартири, не працював, не мав коштів для проживання, останній час став, погрожувати всій родині розправою. Медичним транспортом був госпіталізований в ОКПЛ м. Донецька де перебував з 11.06.2013 року по 04.09.2013 року з діагнозом параноїдна шизофренія. Тоді ж, був визнаний інвалідом ІІ групи. Після виписки регулярно з`являвся до лікаря та приймав підтримуюче лікування. Група інвалідності без динаміки. На протязі останніх двох років лікування не отримує. Мешкає сам. Остання відвідування психіатра 26.12.2017 року. Відповідно до ч. ч. 4, 5, 9 ст. 11 Закону України «Про психіатричну допомогу» рішення про проведення психіатричного огляду особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника приймається лікарем-психіатром за заявою, яка містить відомості, що дають достатні підстави для такого огляду. Із заявою можуть звернутися родичі особи, яка підлягає психіатричному огляду, лікар, який має будь-яку медичну спеціальність, інші особи. Заява про психіатричний огляд особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника повинна бути подана у письмовій формі та містити відомості, що обґрунтовують необхідність психіатричного огляду і вказують на відмову особи чи її законного представника від звернення до лікаря-психіатра. Лікар-психіатр має право робити запит щодо надання йому додаткових медичних та інших відомостей, необхідних для прийняття відповідного рішення. Дані психіатричного огляду з висновком про стан психічного здоров`я особи, а також причини звернення до лікаря-психіатра та медичні рекомендації фіксуються у медичній документації. Як вбачається з заяви [PERSON] від 24.04.2013 року, вхідний номер в КНП «СЦМЛ Селидівської міської ради» № 451 від 24.04.2013 року, остання звернулася до головного лікаря вищевказаної установи з проханням здійснити огляд лікарем-психіатром на дому свого сина [PERSON] , [INFO] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з його неправильною поведінкою, яка виразилася в тому, що він на протязі чотирьох років фактично не виходить з дому, ні з ким не спілкується, розповідає, що за ним слідкують з космосу, переслідують та підглядають за ним, ніде не працює і не вважає за потрібне. Від самостійного відвідування лікаря-психіатра відмовляється. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатрична допомога надається в найменш обмежених умовах, що забезпечують безпеку особи та інших осіб, при додержанні прав і законних інтересів особи, якій надається психіатрична допомога. Заходи фізичного обмеження та (або) ізоляції особи, яка страждає на психічний розлад, при наданні їй психіатричної допомоги застосовуються за призначенням та під постійним контролем лікаря-психіатра чи іншого медичного працівника, на якого власником психіатричного закладу чи уповноваженим ним органом покладені обов`язки з надання психіатричної допомоги, і застосовуються лише в тих випадках, формах і на той час, коли всіма іншими законними заходами неможливо запобігти діям особи, що являють собою безпосередню небезпеку для неї або інших осіб. Про форми та час застосування заходів фізичного обмеження та (або) ізоляції робиться запис у медичній документації. Заходи фізичного обмеження та (або) ізоляції застосовуються відповідно до правил, встановлених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Органи внутрішніх справ зобов`язані подавати допомогу медичним працівникам, за їх зверненням, у разі надання психіатричної допомоги в примусовому порядку та забезпечувати безпечні умови для доступу до особи та її психіатричного огляду. Органи внутрішніх справ повинні запобігати діям з боку особи, якій надається психіатрична допомога в примусовому порядку, що загрожують життю і здоров`ю оточуючих та інших осіб, та вживати заходи щодо забезпечення схоронності залишеного без нагляду майна та житла особи, яка госпіталізується в примусовому порядку, а в разі необхідності проводити розшук особи, якій психіатрична допомога повинна надаватися в примусовому порядку. В листі виконавчого комітету Селидівської міської ради № Ч-3856-02-18-2 від 11.09.2017 року, [PERSON] повідомлено, що згідно інформації головного лікаря Селидівської ЦМЛ [PERSON] . психіатрична допомога надається згідно Закону України «Про психіатричну допомогу». Відповідно до статті 8 вищевказаного Закону, органи внутрішніх справ зобов`язані надавати допомогу медичним працівникам, за їх зверненням, у разі надання психіатричної допомоги в примусовому порядку та забезпечувати безпечні умови для доступу до особи та її психіатричного огляду. Згідно листа головного лікаря КЛПУ «Селидівська центральна міська лікарня» № 01/6-2288 від 11.09.2017 року, [PERSON] повідомлено, що психіатрична допомога надається згідно Закону України «Про психіатричну допомогу». Відповідно до статті 8 вищевказаного Закону, органи внутрішніх справ зобов`язані надавати допомогу медичним працівникам, за їх зверненням, у разі надання психіатричної допомоги в примусовому порядку та забезпечувати безпечні умови для доступу до особи та її психіатричного огляду. Листом управління превентивної діяльності Головного управління національної поліції в Донецькій області № 68зі/18/01-2017 від 22.09.2017 року, [PERSON] надано роз`яснення, що відповідно до Закону України «Про Національну поліцію України» завданням поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки та порядку; охорона прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидія злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують допомоги. Під час виконання працівниками охорони здоров`я рішень суд, про примусову госпіталізацію психічно хворих осіб до психіатричних лікарень, працівники поліції забезпечують безпеку і порядок під час транспортування до медичного закладу. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа госпіталізується до психіатричного закладу добровільно на її прохання або за її усвідомленою згодою. Особа віком до 14 років (малолітня особа) госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її батьків чи іншого законного представника. Особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. У разі незгоди одного із батьків або відсутності батьків чи законного представника госпіталізація неповнолітнього до психіатричного закладу проводиться за рішенням (згодою) органу опіки та піклування, яке може бути оскаржено до суду. Згода на госпіталізацію фіксується у медичній документації за підписом особи або її законного представника та лікаря-психіатра. Госпіталізація особи у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за рішенням лікаря-психіатра. Згідно листа виконавчого комітету Селидівської міської ради № Ч-3890-02-18-2 від 19.09.2017 року, [PERSON] повідомлено, що згідно інформації головного лікаря Селидівської ЦМЛ [PERSON] він перебуває на обліку у лікаря-психіатра з 2013 року. Перебував на стаціонарному лікуванні в ОКПЛ м. Донецьк у 2013 році по добровільній згоді. Був визнаний інвалідом ІІ групи по даному захворюванню та в 2016 році група інвалідності підтверджена до 2018 року. З 2015 року він відмовляється від підтримуючого лікування. Підстав для примусової госпіталізації в спеціалізоване відділення не виявлено. За весь час перебування на обліку у лікаря-психіатра Селидівської ЦМЛ до нього ніяких примусових психіатричних заходів не застосовувалося. Листом головного лікаря КЛПУ «Селидівська центральна міська лікарня» № 01/6-3182 від 01.11.2017 року, [PERSON] повідомлено, що згідно ст. 4 Закону України «Про психіатричну допомогу», відомості про стан психічного здоров`я особи може передаватись лише за згоди хворого або його законного представника. Згідно листа виконавчого комітету Селидівської міської ради № Ч-4478-02-18-2 від 25.04.2018 року, [PERSON] повідомлено, що згідно інформації головного лікаря КЛПУ «Селидівська ЦМЛ» згідно ст. 8 Закону України «Про психіатричну допомогу», співробітники забезпечують безпеку надання психіатричної допомоги та запобігання небезпечним діям з боку осіб, яким надається психіатрична допомога. Згідно листа КЛПУ «Селидівська центральна міська лікарня» № 01/6-1030 від 05.04.2018 року, установою було проведено службове розслідування за заявою [PERSON] щодо незадовільного ставлення лікаря-психіатра [PERSON] .. За результатами проведеного службового розслідування встановлено, що копія довідки МСЕК від 25.12.2014 року в амбулаторній картці відсутня. Є в наявності копія індивідуальної програми реабілітації № 17 від 25.12.2014 року. В свою чергу КЛПУ Селидівська ЦМЛ у відповіді на звернення на Урядову гарячу лінію ЧЕ-7966186 повідомлено, що [PERSON] 11.06.2013 року було госпіталізовано до ОКПЛ м. Донецька на добровільній згоді, про що свідчить запис в історії хвороби № 1718. Всю інформацію стосовного діагнозу анамнез (стан загострення) отримано на підставі заяви [PERSON] від 24.04.2013 року. У зв`язку з чим, стосовно незадовільного ставлення з боку лікаря-психіатра [PERSON] не підтверджується матеріалами медичної документації та фактичними обставинами справи. Відповідно до листа Селидівського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області № 4-7/405/2018 від 14.05.2018 року, [PERSON] повідомлено, що фактів звернень з 01.01.2012 року по 11.06.2013 року родичів [PERSON] , [INFO] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , [INFO] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] , не зареєстровано. Згідно листа виконавчого комітету Селидівської міської ради № Ч-4750-02-18-2 від 08.08.2018 року, за результатами проведеного службового розслідування на звернення [PERSON] встановлено, що останнього госпіталізовано до ОКПЛ м. Донецьк по його добровільній згоді, про що свідчить запис в історії хвороби № 1718. Госпіталізація здійснювалася за рішенням лікаря-психіатра Селидівської центральної міської лікарні. За висновками комісії з боку медичного персоналу лікарні під час госпіталізації відсутні порушення. Як вбачається з листа виконавчого комітету Селидівської міської ради № Ч-3914-02-18-2 від 28.09.2018 року, [PERSON] надані роз`яснення, що з інформації наданої головним лікарем КЛПУ «Селидівська центральна міська лікарня» він не може бути визнаний здоровим, тому що має ІІ групу інвалідності по психічному захворюванню. Лікарем-психіатром, [PERSON] , дійсно в телефонному режимі запропоновано [PERSON] відвідати кабінет психіатра СЦМЛ з метою диспансерного огляду, що не є порушенням закону про психіатричну допомогу. Листом КНП «Селидівська центральна міська лікарня Селидівської міської ради» № 01/6-315 від 26.02.2019 року, заступнику Селидівського міського голови повідомлено, що в госпіталізації [PERSON] до психіатричної лікарні м. Донецьк 11.06.2013 року приймала участь медична сестра психіатричного кабінету [PERSON] . Згідно зі статтею 2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права полягає у позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Відповідно до рішення Конституційного\~Суду України\~від 01\~грудня 2004\~року №\~18-рп/2004 щодо поняття порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Відповідно до частини першої статті 4\~ЦПК України та частини першої статті 16\~ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України,суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стандарт доказування, тобто ступінь доведеності обставин справи сторонами є питанням досить складним для Суду, яке він вирішує у кожній справі окремо. Загальне правило, сформульоване у рішенні по справі Ireland v. the United Kingdom (5310/71, § 161, 18 January 1978) наступним чином: оцінюючи докази Суд застосовуватиме стандарт доказування «поза розумним сумнівом», але додає, що такий доказ може слідувати з співіснування достатньо сильних, чітких та узгоджених припущень або інших схожих неспростованих презумпцій факту. В цьому контексті поведінка Сторін при отриманні доказу також приймається до уваги. Суд наголошує, що переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку.\~ Зважаючи на вищевикладене суд вважає, що позивачем в судовому засіданні не доведено поза розумним сумнівом, факт вчинення відповідачами неправомірних дій, що завдали йому матеріальної та моральної шкоди. Суду не надано жодного належного та допустимого доказу в підтвердження факту того, що госпіталізація позивача до психіатричного закладу здійснювалася поза його волею та не в передбаченому законом порядку. Тоді як, надані позивачем письмові докази навпаки підтверджують, що огляд здійснювався лікарем-психіатром за заявою матері позивача, а госпіталізація останнього до психіатричного закладу здійснена за його добровільною усвідомленою згодою та в межах Закону України «Про психіатричну допомогу». У зв`язку з чим, суд не находить жодних підстав для задоволення позову [PERSON] в частині визнання дій відповідачів неправомірними та відмовляє в задоволені позову в цій частині. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини та те, що судом відмовлено в задоволенні позову [PERSON] в частині визнання дій відповідачів неправомірними, позовну вимоги позивача в частині солідарного стягнення з відповідачів матеріальної та моральної шкоди задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed