Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

Позивач 19.07.2019 звернувся із зазначеним позовом до відповідачів [PERSON] та ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» про солідарне стягнення з них 21038,84 грн. завданих позивачу відповідачем [PERSON] у результаті дорожньо-транспортної пригоди, а також із [PERSON] 2000 грн. франшизи. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 30.12.2018 р. близько 05-30 год. [PERSON] , керуючи автомобілем «AUDI А6» д/з [NUMBER] по вул. С. Колачевського, 3а в м. Кривому Розі, був неуважний, не слідкував за дорожньою обстановкою, не врахував стан дорожнього покриття, не обрав безпечної швидкості для руху, щоб мати можливість постійно контролювати рух та під час зміни напрямку руху, не переконався в безпечності маневру для інших учасників дорожнього руху і під час руху заднім ходом, створив небезпеку та перешкоду іншим учасникам руху, здійснив наїзд на ТЗ позивача «TOYOTA д/з [NUMBER] . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 березня 2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на 6 місяців. Згідно з рахунком №КС-00959 від 04.01.2019 р. позивач зазнав матеріальних збитків у розмірі 21 038,84 грн., які відповідачами не компенсовані. Відповідач ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» у відзиві на позов проти заявлених позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що позивач із моменту ДТП не звертався до відповідача з будь-якими заявам та не надавав жодних документів, в зв`язку з чим у відповідача відсутні будь-які підстави для виплати йому страхового відшкодування. Крім того, вважає, що відсутні будь-які підстави для солідарної відповідальності заподіювача шкоди і страхової компанії (вх.№18823 від 10.10.2018). Позивач 14.11.2019 подав суду уточнену позовну заяву, в якій зазначив, що на час ДТП, цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована в ТОВ «Страхове товариство «Домінанта», що підтверджується перевіркою страхового полісу. Зважаючи на те, що ТОВ «СТ «Домінанта» не здійснило страхових виплат позивачу, а відповідач [PERSON] не відшкодував матеріальних збитків, завданих позивачу, просить стягнути їх солідарно на свою користь. Також з відповідача [PERSON] позивач просить стягнути 2000 грн. франшизи (вх.№21198 від 14.11.2019). Ухвалою від 25.07.2019 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків. 30.07.2019 на виконання вимог ухвали суду від 25.07.2019 позивач [PERSON] надіслав на адресу суду квитанцію про сплату судового збору вх.№14054 від 30.07.2019. Ухвалою від 28.08.2019 прийнято до\~розгляду та відкрито провадження\~у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено перше судове засідання для розгляду справи по суті на 03.10.019\~. 03.10.2019 справу знято з розгляду у зв`язку із зайнятістю судді в іншому провадженні №215/5777/19. Наступна дата судового засідання призначена на 14.11.2019. Ухвалою від 30.10.2019 задоволено клопотання відповідача ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» про розгляд справи в режимі відеоконференції. В зв`язку з неявкою сторін у судове засідання 14.11.2019 розгляд справи було відкладено на 18.12.2019. Судове засідання, призначене на 18.12.2019 не відбулось через зайнятість судді в іншому проваджені. Ухвалою від 05.02.2020 задоволено клопотання відповідача ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» про розгляд справи в режимі відеоконференції. Ухвалою від 26.02.2020 розгляд справи відкладено на 31.03.2020 за заявою позивача в зв`язку з його зайнятістю в іншому процесі. Ухвалою від 31.03.2020 розгляд справи відкладено на 14.05.2020 за клопотанням позивача через неможливість явки в зв`язку з карантином. Ухвалою від 14.05.2020 розгляд справи відкладено на 17.06.2020 за клопотанням позивача через неможливість явки в зв`язку з наявністю у нього ознак ГРВІ. Судове засідання, призначене на 17.06.2020 не відбулось через зайнятість судді в іншому проваджені. Ухвалою від 11.08.2020 розгляд справи відкладено на 29.09.2020 за клопотанням позивача через неможливість його в зв`язку з перебуванням на лікарняному. Судове засідання, призначене на 29.09.2020 не відбулось через відрядження судді. Ухвалою від 27.10.2020 розгляд справи відкладено на 08.12.2020 за клопотанням позивача через неможливість явки в зв`язку з наявністю у нього ознак ГРВІ, а також через неповідомлення відповідачів про судове засідання. Ухвалою від 08.12.2020 розгляд справи відкладено на 02.02.2021 за клопотанням позивача через неможливість явки в зв`язку з перебуванням його на лікарняному, а також через неповідомлення відповідачів про судове засідання. Позивач у судове засідання 02.02.2020 не з`явився, в чергове надіслав клопотання про відкладення розгляду справи через перебування у Дніпровському апеляційному суді (вх.№1976 від 02.02.2020). Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, у судове засідання не з`явились, заяв і клопотань не подали. Розглядаючи чергове клопотання позивача про відкладення розгляду справи суд не вбачає підстав для його задоволення з огляду на наступне. Відповідно до положень частин 1-2 статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи\~в\~разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Така правова позиція викладена Верховний Судом 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16. Тому, зважаючи на тривалість розгляду справи в зв`язку з неодноразовими клопотаннями позивача про відкладення, не надання суду належних доказів на підтвердження поважності причин неявки, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, відмовивши позивачу у її відкладенні. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] автомобіль марки «TOYOTA» д/з [NUMBER] належить на прав власності [PERSON] [PERSON] має право користуватися цим автомобілем (копія, а.с.7). Постановою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.01.2019 встановлено, що 30.12.2018 р. близько 05-30 год. [PERSON] , керуючи автомобілем «AUDI А6» д/з [NUMBER] по вул. С. Колачевського, 3а в м. Кривому Розі, був неуважний, не слідкував за дорожньою обстановкою, не врахував стан дорожнього покриття, не обрав безпечної швидкості для руху, щоб мати можливість постійно контролювати рух та під час зміни напрямку руху, не переконався в безпечності маневру для інших учасників дорожнього руху і під час руху заднім ходом, створив небезпеку та перешкоду іншим учасникам руху, здійснив наїзд на ТЗ позивача «TOYOTA» д/з [NUMBER] . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Цією ж постановою закрито адміністративну справу у відношенні [PERSON] за ст.124 КУпАП за малозначністю, звільнивши останнього від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням (копія, а.с.8). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05.03.2019 скасовано Постанову Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.01.2019 та визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 (шість) місяців (копія, а.с.9-10). Крім того, у вказаній постанові зазначено, що [PERSON] зазнав матеріальних збитків у розмірі 21\~038,84 грн. згідно рахунку №КС-00959 від 04 січня 2019 року. Відповідно до рахунку №КС-00959 від 04 січня 2019 року, виданого ТОВ «АЛМАЗ СІСТЕМ» позивачу [PERSON] та не підписаного ним, вартість матеріалів та виконаних робіт складає 21038,84 грн. із ПДВ (копія, а.с.11). З полісу №АО25716 на 11.07.2019 транспортний засіб «AUDI А6» д/з [NUMBER] застрахований у ПрАТ «УТСК» (копія, а.с.12). Позивач листом від 03.05.2019 направив відповідачу [PERSON] вимогу про відшкодування ним завданої матеріальної шкоди на суму 21038,84 грн., яке отримане останнім 17.05.2019 (копія, а.с.13,14). З полісу №АМ2963183 на 30.12.2018 вбачається, що транспортний засіб «AUDI А6» д/з [NUMBER] застрахований у ТзДВ «Страхове товариство «Домінанта» (а.с.64). Позивач, заявляючи вимоги до відповідача [PERSON] та ТзДВ «Страхове товариство «Домінанта» про солідарне стягнення з них матеріальної шкоди на суму 21038,84 грн., в уточненій позовній заяві від 14.11.2019 вказує, що відповідач ТзДВ «Страхове товариство «Домінанта» витрати за пошкодження відповідачем [PERSON] транспортного засобу не відшкодував. Правовідносини, що виникли між сторонами справи на підставі вищевикладених фактичних обставин, мають наступне правове регулювання. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Статтею 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Положеннями статей 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. За змістом абзацу 2 пункту 36.2 статті 36\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Частиною 1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~\~передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 29\~вказаного Закону встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. За змістом пункту 1 частини другої статті 22\~ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. За загальним правилом та з огляду на положення статті 1192\~ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Виходячи з аналізу зазначених норм, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам\~Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність»\~та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві\~\~юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами). Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріали справи\~не містять\~доказів про\~те,\~які саме\~механічні ушкодження\~отримав автомобіль\~під керуванням\~позивача в\~результаті ДТП\~за участю\~автомобіля під\~керуванням відповідача\~ [PERSON] та документально підтверджений розрахунок вартості завданих збитків, завданих ДТП. Позивачем у справі на підтвердження факту оплати за послуги з ремонту застрахованого транспортного засобу надано лише рахунок на оплату №КС-00959 від 04 січня 2019 року на суму 21038,84 грн., який не підтверджує, що вказані роботи проведені для усунення пошкоджень автомобіля, отриманих саме в даній дорожньо-транспортній пригоді. Суд не може прийняти вказаний документ як належний доказ підтвердження оплати позивачем грошових коштів за ремонт автомобіля, оскільки належним доказом на підтвердження вказаного факту є чеки або квитанції із зазначенням платника, отримувача та призначення платежу. Крім того, позивач не надав жодного доказу на підтвердження вимог про стягнення з відповідача [PERSON] 2000 грн. франшизи. Щодо позовних вимог про солідарне стягнення з відповідачів відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної в результаті ДТП, суд зазначає наступне. Позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів. Участь у справі кількох відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є їхні спільні права чи обов`язки; 2) права і обов`язки кількох відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права й обов`язки (стаття 32 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій). Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Право особи заявити однорідні позовні вимоги до кількох відповідачів передбачено у процесуальному законі незалежно від того, чи існує між цими відповідачами солідарне зобов`язання. Відповідно до статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Законодавство України не передбачає солідарного обов`язку страховика та страхувальника щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП майну потерпілого. У заподіювача шкоди та його страховика не може виникнути солідарного обов`язку щодо виплати страхового відшкодування (Постанова ВП ВС від 20.06.2018 по справі № 308/3162/15-ц (№ в ЄДРСР 75296551). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №\~755/18006/15-ц\~(провадження № 14-176цс18) зазначено, що відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика. Проте, враховуючи досліджені подані позивачем докази, зважаючи на недоведеність ним позовних вимог в частині розміру завданої шкоди внаслідок ДТП, що сталося 30.12.2018, суд не вбачає підстав для задоволення позову. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судовий збір покладається на позивача. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed