Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-05 00:00:00

Позивач [PERSON] 24 січня 2020 року звернулася в Київський районний суд м. Полтави з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на частину житлового будинку як на окремий об`єкт нерухомого майна, припинення права спільної часткової власності, виділ в користування земельної ділянки, яку уточнила поданій до суду 30 січня 2020 року заяві. Позовна заява обґрунтована тим, що позивач [PERSON] та відповідачі [PERSON] і [PERSON] є співвласниками на праві спільної часткової власності житлового будинку по [ADDRESS] . Земельна ділянка за вказаною адресою належить до державного фону, її площа відповідно до кадастрового плану складає 0,098 га. Позивач вказувала, що співвласники домоволодіння не можуть дійти згоди щодо порядку користування нерухомим майном. В поданій до суду уточненій позовній заяві позивач просила визнати за [PERSON] право власності як на окремий об`єкт нерухомого майна на 8/25 частин в житловому будинку за адресою [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 132 кв.м., до складу якого входять: частина загальною площею 30,6 кв.м. житлового будинку літ. «А-1» у складі приміщень: сіни № 1-1 площею 4,5 кв.м., кімната 1-2 площею 14,5 кв.м., кімната 1-3 площею 10,1 кв.м., тамбур ІІ площею 1,5 кв.м., ворота огорожі № 9; хвіртка № 3. Просила припинити право спільної часткової власності [PERSON] на 8/25 частин в житловому будинку за вказаною адресою. Просила також виділити [PERSON] в користування земельну ділянку площею 132 кв.м. в [ADDRESS] , виділити [PERSON] та [PERSON] в користування земельну ділянку площею 832 кв.м. в [ADDRESS] . Просила суд вирішити питання про відшкодування понесених судових витрат. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 30 січня 2020 року відкрито \~у справі\~за позовом\~ [PERSON] за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Відповідачами 25 лютого 2020 року подано до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтований тим, що позивачем [PERSON] не дотримано норми законодавства щодо проведення робіт для виділу частки, відсутні документи щодо технічної інвентаризації, висновок про можливість поділу та документи, що підтверджують право власності (користування) земельною ділянкою. Вважають, що наданий позивачем висновок експерта № 98 від 10.10.2019 має бути оцінений критично, експерта не було попереджено про кримінальну відповідальність. В задоволенні позовних вимог просили суд відмовити. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 11 червня 2020 року закрито підготовче провадження в справі, призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні з розгляду справи по суті позивач [PERSON] та її представник повністю підтримали вимоги позовної заяви, посилаючись на викладені в ній обставини. Відповідачі та їх представник в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечували з підстав, які викладені в поданому до суду відзиву на позовну заяву. Третя особа в судове засідання своїх представників не направила, звернувшись до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи. Вирішуючи заявлене третьою особою клопотання про відкладення розгляду справи судом враховується таке. Підстави відкладення розгляду справи або перерви в судовому засіданні визначені ст. 240 ЦПК України. Згідно з ч. 1 ст. 240 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 223 цього Кодексу. Виконавчий комітет Київської районної в м. Полтаві ради, будучи третьою особою та звертаючись до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи, причиною неявки представника зазначає участь представників виконкому в засіданні адміністративної комісії. Разом з тим, третя особа є юридичною особою та має можливість направити одного із своїх представників для участі в розгляді справи. Також особа має право надати до суду заяву з проханням розглядати справу без участі представника, надавши письмові пояснення з приводу позовних вимог. Особа своїм правом на надання пояснень по справі не скористалася. Тому суд приходить до висновку про неявку особи в судове засідання без поважних на те причин та, враховуючи тривалість знаходження справи в провадженні суду, можливість розгляду справи без участі представника. Суд, заслухавши позивача та представника позивача, відповідачів та їх представника, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до договору дарування від 23 жовтня 2015 року є власником 8/25 часток житлового будинку з господарськими спорудами за адресою [ADDRESS] , що розташований на земельній ділянці державного фонду, що в цілому складається з: житлового будинку «А-1», житловою площею 66 кв.м., загальною площею 116,4 кв.м., сараю Б, погрібів б,б1, б2, б3, вбиральні Л, сараю П, вбиральні С, огорожі № 1, хвіртки № 3, огорожі № 4.5.6.8, воріт огорожі № 7, № 9 (а.с. 22-23). За умовами договору дарування від 23 жовтня 2015 року в користування обдаровуваної перейшли в буд. «А-1»: 1-2 кімната 14,5 кв.м., 1-3 кімната 10,1 кв.м., І тамбур 4,5 кв.м., ІІ тамбур 1,5 кв.м., в загальному користуванні огорожа 1-9. Відповідач [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 14.05.1985 є власником 9/25 часток на праві приватної спільної часткової власності житлового будинку по [ADDRESS] , а відповідач [PERSON] 8/25 часток відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 16.10.2006 (а.с. 71-72). Земельна ділянка за адресою [ADDRESS] знаходиться в користуванні співвласників, документи, що підтверджують право користування (власності) зазначеною земельною ділянкою відсутні, що не оспорювалося учасниками справи. Звертаючись до суду з відповідним позовом, позивач [PERSON] просить суд, зокрема, виділити їй в користування земельну ділянку площею 132 кв.м. за адресою [ADDRESS] . Разом з тим, відповідно до норм ст. 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі статтями 116, 118 ЗК України є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. За нормами ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. За нормами ст. 126 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Виникнення права на земельну ділянку відповідно до ст. 125 ЦК України пов`язано з моментом державної реєстрації цих прав. Як встановлено судом, позивач [PERSON] у встановленому законом порядку до уповноваженого органу про надання (виділ) земельної ділянки у власність чи користування не зверталася. Способи захисту прав на земельні ділянки передбачені ст. 152 ЗК України. Зокрема, відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Нормами ст. 152 ЗК України, ст. 16 ЦК України не передбачено способу захисту цивільних прав та інтересів шляхом звернення до суду з позовом про виділ земельних ділянок. Звертаючись до суду з позовом, позивач не порушує питання визначення порядку користування земельною ділянкою. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд при здійсненні судочинства не може підміняти собою інші органи, зокрема, не наділений правом на виділ земельної ділянки в користування. Також судом встановлено, що згідно з рішенням виконавчого комітету Київської ради народних депутатів м. Полтави від 8 січня 1985 року № 14 за домоволодінням по [ADDRESS] залишено земельну ділянку 964 кв.м. (а.с. 129). Відповідно до рішення виконавчого комітету Київської ради народних депутатів м. Полтави від 26 березня 1985 року № 199 (а.с. 126) дозволено зареєструвати за домоволодінням по [ADDRESS] площу земельної ділянки 600 кв.м. Надлишок ділянки 364 кв.м. дозволено залишити в тимчасове користування. За даними кадастрової зйомки земельної ділянки станом на 2019 рік в межах [ADDRESS] (а.с. 44) фактична площа земельної ділянки складає 0,0968 га. Станом на момент проведення дослідження експертом [PERSON] 10 жовтня 2019 року (а.с. 39) фактично у користуванні співвласників домоволодіння по [ADDRESS] знаходиться земельна ділянка площею 964 кв.м. Звертаючись до суду з позовними вимогами про виділ земельної ділянки, позивач документів, які б підтверджували її право користування даною земельною ділянкою не надала. Спірна земельна ділянка має статус земель комунальної власності, державна реєстрація земельної ділянки не здійснена, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж даних земельних ділянок в натурі (на місцевості) відсутня. Верховний Суд України в постанові від 16 квітня 2004 року N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» в п. 25 звернути увагу на те, що сторони зобов`язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання, зокрема, у справах про встановлення порядку користування земельною ділянкою співвласників житлового будинку: документи про надання її для будівництва та обслуговування житлового будинку й господарських будівель та споруд; план земельної ділянки, відведеної в натурі (на місцевості); план цієї ділянки із зазначенням її частин, що перебувають у фактичному користуванні кожного із співвласників житлового будинку, а також розташованих на ній будівель, плодоягідних насаджень; правовстановлюючі документи на будинок із зазначенням розміру часток кожного із співвласників; угоду чи рішення суду про поділ будинку в натурі або визначення порядку користування ним і угоду про порядок користування земельною ділянкою, якщо вона мала місце; Дослідивши зазначені вище докази, суд приходить до висновку, що площа, межі та конфігурація земельної ділянки по [ADDRESS] станом на час вирішення справи судом технічною документацію на землю не підтверджена. Матеріал справи не містять технічної документації на землю по [ADDRESS] з чітким визначенням площі ділянки, її меж та конфігурації. Відповідно до\~статті 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини першої\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. За нормами ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Статтею 120 ЗК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Аналіз змісту норм ст.120 ЗК дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю та споруди, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами, визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Отже, за загальним правилом, закріпленим у ч.1 ст.120 ЗК, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Судом встановлено, що між сторонами по справі, які є співвласниками домоволодіння по [ADDRESS] на праві спільної часткової власності, склався фактичний порядок користування земельною ділянкою за вказаною адресою. До позивача [PERSON] в результаті отримання в дар за договором від 23 жовтня 2015 року 8/25 часток житлового будинку по [ADDRESS] , в силу норм ст. 377 ЦК України, ст. 120 ЗК України, фактично у користування перейшла земельна ділянка за вказаною адресою відповідно до фактичного користування нею попередніми співвласниками. Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 р. N 55. Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Крім того, згідно з п. 2.6. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, документ, що підтверджує право власності (користування) земельною ділянкою є обов`язковим при вирішенні даного питання. А висновок щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна в обов`язковому порядку має містити посилання на документи, якими підтверджується право власності (користування) земельною ділянкою (додаток 2 до Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна). Позивачем [PERSON] зазначений вище порядок дотримано не було. Зокрема, позивач [PERSON] , звертаючись до суду з позовом, на обґрунтування своїх позовних вимог не надала до суду актуальні документи технічної інвентаризації спірного домоволодіння за адресою [ADDRESS] . Так, з наданих до суду матеріалів вбачається, що фактично домоволодіння по [ADDRESS] станом на 2008 рік за даними технічної інвентаризації мало склад приміщень: будинок літ. «А-1», сараї Б,\~П,\~Н,\~б3,\~гараж К,\~Д,\~ вбиральня\~С,\~ огорожа\~№ 3-9\~ (а.с. 40-43). При цьому гараж К, Д, сарай Н є самовільно збудованими за даними технічної інвентаризації (а.с. 43) Матеріали технічної інвентаризації станом на час вирішення даної справи судом, позивачем на обґрунтування своїх позовних вимог до суду не надано, що позбавляє суд можливості визначити склад приміщень, з яких в цілому складається спірне домоволодіння. Наданий до суду позивачем висновок № 98 від 10 жовтня 2019 року про результати експертного будівельно-технічного, земельно-технічного та оціночно-будівельного дослідження (а.с. 24-44) не є висновком експерта в розумінні норм ст. 102 ЦПК України, оскільки у ньому не зазначено, що [PERSON] , за підписом якого висновок складений, попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Окрім того, з наданого висновку вбачається, що єдиними матеріалами, які використав [PERSON] при наданні висновку, є копія технічного паспорта на домоволодіння станом на 28.11.2008 (який не може вважатися актуальним) та план земельної ділянки. Відсутність документів щодо технічної інвентаризації нерухомого майна, а також висновку про можливість поділу, є безумовною перешкодою для виділу частки домоволодіння в окремий об`єкт нерухомого майна. Також пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна від 18 червня 2007 року № 55 передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону. За матеріалами цивільної справи (а.с. 43) спірне домоволодіння по [ADDRESS] має самочинно збудовані об`єкти. Доказів на спростування даної обставини позивачем до суду не надано. Системний аналіз положень статей\~183,\~358,\~364,\~379,\~380,\~382 ЦК України\~дає підстави дійти висновку, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) житлового будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Матеріали справи не мстять висновку щодо технічної можливості поділу (виділу) домоволодіння за адресою [ADDRESS] з дотриманням чинних будівельних норм. Наданий до суду висновок № 98 від 10 жовтня 2019 року не може бути прийнято до уваги з таких підстав. За формою та змістом наданий позивачем висновок не відповідає вимогам, які встановлені згідно з Додаток 2 до Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна. Відповідно до запропонованого позивачем в поданій до суду позовній заяві порядку виділу (а.с. 39) відповідачі [PERSON] та [PERSON] позбавляються можливості безперешкодного доступу до домоволодіння, оскільки ворота огорожі [ADDRESS] [NUMBER] , ворота огорожі № 9 та хвіртка № 3 переходять у користування позивача. На підставі\~викладеного,\~враховуючи відсутність\~ висновку\~щодо технічної\~можливості поділу\~(виділу)\~домоволодіння,\~відсутність технічної\~документації на\~земельну ділянку\~по [ADDRESS] ,\~ наявність\~в межах\~домоволодіння самочинно\~збудованих \~об`єктів,\~суд приходить\~до висновку,\~що \~ позовні\~вимоги [PERSON] \~ \~ \~є безпідставними\~та не підлягають задоволенню. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами ст. 141 ЦПК України. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до норм ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог понесені позивачем [PERSON] судові витрати, які складаються з витрат на сплату судового збору та витрат на правничу допомогу, не підлягають відшкодуванню. Відповідачами [PERSON] та [PERSON] понесені судові витрати, які складаються з витрат на правничу допомогу в загальній умі 8500 грн (а.с. 141-142). У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог з позивача [PERSON] на користь відповідачів підлягають стягненню понесені ними судові витрати в рівних частках, на користь кожного в розмірі по 4250 грн.

Outcome: approved