Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-07 00:00:00

Позивач 21 лютого 2017 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення суми. В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що 10 вересня 2016 року між нею та відповідачем було укладено договір про створення, доставку та установку меблів (вбудованої кухні). Строк виконання замовлення складає 30 робочих днів, вартість за договором становить 12764,00 грн. 10 вересня 2016 року позивачем було сплачено відповідачу передплату в розмірі 9000 грн. Однак відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, у встановлений строк виготовлений виріб не передав позивачеві. Позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь передплату в розмірі 9000 грн. У клопотанні від 08 серпня 2017 року позивач [PERSON] просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач - ФОП [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Письмових заяв від нього не надходило. На підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 10 вересня 2016 року між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір, за умовами якого виконавець зобов'язався виконати роботи по виготовленню та доставці меблів. Вартість виробів за договором складає 12764,00 грн., строк виконання замовлення - 30 робочих днів (а.с. 4). 10 вересня 2016 року позивачем було сплачено ФОП [PERSON] передплату в розмірі 9000 грн. (а.с. 5). Однак відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, у встановлений строк виготовлений виріб не передав позивачеві. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв'язку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути передплату за договором від 10 вересня 2016 року в розмірі 9000 грн. Частиною 1 статті 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 640 грн. (а.с. 2), тому з відповідача на користь позивача також слід стягнути судові витрати, які нею було сплачено при поданні позову, а саме: судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved