Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] 14 жовтня 2013 року звернувся до суду з позовом до ПАТ «ПроКредит Банк», [PERSON], [PERSON], треті особи: Приватний нотаріус ЛМНО [PERSON] та ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» про визнання недійсним договору іпотеки № 0378-ІД-01 від 16 липня 2010 року украдений між відповідачами [PERSON], [PERSON] та ПАТ «ПроКредит Банк». Свої вимоги позивач мотивує тим, що 16 липня 2010 року між відповідачами [PERSON], [PERSON] - іпотекодавці та ПАТ «ПроКредит Банк» - іпотекодержатель було укладено іпотечний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до укладеного договору предметом іпотеки стали нежитлові приміщення під літ. «Б-2» загальною площею 1298,9 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS], та належать на праві власності відповідачам [PERSON] та [PERSON] по 1/2 ідеальній частці. Відповідно до вищевказаного договору іпотеки від 16 липня 2010 року № 0378-ІД-1 відповідач [PERSON] поручився належною йому 1/2 ідеальною часткою нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] за відповідача [PERSON] по виконанню ним зобов'язань перед відповідачем ПАТ «ПроКредит Банк» за кредитним договором з лімітом суми кредитування відповідно до договору іпотеки № 0378-ІД-1 від 16 липня 2010 року, що становить 250 000 доларів США. Позивач вважає, що укладений між відповідачами іпотечний договір від 16 липня 2010 року порушує його права, оскільки будівля «Б-2», що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що є предметом іпотеки згідно договору № 0378-ІД-01 від 16 липня 2010 року, була самочинно реконструйована. В процесі її реконструкції водонапірна вежа (що позначена в технічній документації під літерою «Л-1»), яка належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності, увійшли в площу та об'єм приміщень під [NUMBER], [NUMBER] в будівлі під літерою «Б-2» за адресою [ADDRESS], що зареєстрована на праві власності за відповідачами [PERSON] та [PERSON] Таким чином відповідачі [PERSON] та [PERSON] фактично передали в іпотеку майно що їм не належить, а належить позивачу, що є порушенням прав позивача [PERSON] В зв'язку з вищенаведеним він змушений звернутися до суду, просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивач [PERSON] його представники - [PERSON] та [PERSON] підтримали позов та надали пояснення, аналогічні позовній заяві просили позов задовольнити у повному обсязі. Позивач додатково пояснив, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] надали в іпотеку належну йому на праві власності водонапірну вежу, тобто майно що їм не належить, відтак в разі невиконання відповідачем [PERSON] зобов'язання за кредитним договором належна йому на праві власності водонапірна вежа може бути відчужена стягувачем. Крім цього вказав що укладений договір іпотеки від 16 липня 2010 року між відповідачами [PERSON], [PERSON] та ПАТ «ПроКредит Банк», що посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] є недійсним ще й з тих підстав, що укладений в період дії ухвали Господарського суду Львівської області від 01 листопада 2008 року по справі № 1/834-22/306, якою накладено заборону на відчуження ТзОВ «Техн-Ас» та будь-яким іншим третім особам, нерухомого майна, а саме: складських приміщень, загальною площею 1298,9 кв. м., які знаходяться за адресою; [ADDRESS] до вирішення справи по суті, та ухвали Галицького районного суду м. Львова від 26 квітня 2010 року у справі №2а-60/2010 якою суд заборонив до вирішення спору по суті ТзОВ «Техн-Ас» та будь-яким іншим особам, в тому числі відповідачам [PERSON] та [PERSON] вчиняти будь-які дії по відчуженню, обтяженню нерухомого майна загальною площею 1298,9 кв.м., під літ. «Б-2», що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Просить позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позов заперечила, просила відмовити в його задоволенні, посилаючись на письмові заперечення, що долучені до матеріалів справи. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позов заперечив, стверджуючи, що на момент укладення оспорюваного договору не існувало будь-якого зареєстрованого обтяження на предмет іпотеки, а відтак, були відсутні правові підстави для відмови нотаріусом у посвідченні та реєстрації договору іпотеки, крім цього при вирішення спору по суті просив застосувати строки позовної давності. Третя особа по справі - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні наголосили на тому, що відповідно до розділу «Гарантій та забезпечення» Іпотечного договору, Іпотекодавець гарантував, що предмет іпотеки належить Іпотекодавцю, ні предмет іпотеки ні жодна з його частин а також права на предмет іпотеки не перебувають у заставі, оренді, лізингу, під арештом, забороною, не є об'єктом спору та відсутні жодні інші обтяження чи права третіх осіб на предмет іпотеки. Проте, представник третьої особи зазначив, що у випадку коли б нотаріусу було відомо на момент посвідчення оспорюваного договору про наявність ухвал Господарського суду Львівської області та Галицького районного суду м. Львова про накладення арешту на предмет іпотеки незалежно від внесення чи не внесення обтяження згідно вказаної ухвали в єдиний державний реєстр прав, нотаріус категорично відмовилася би посвідчувати такий Іпотечний договір, оскільки останній буде суперечити нормам чинного законодавства України та Закону України «Про нотаріат». Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату та час судового розгляду справи, що стверджується відмітками в журналі вихідної кореспонденції суду та долученими до матеріалів справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення відповідачу [PERSON] За таких обставин суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача [PERSON] на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення сторін по справі, оглянувши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 16 липня 2010 року між відповідачем [PERSON], [PERSON] та публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» укладено договір іпотеки № 0378-ІД-1. Відповідно до п. 2.2 вищевказаного договору предметом іпотеки стали нежитлові приміщення під літ. «Б-2» загальною площею 1298,9 кв.м, реєстраційний номер 23475881, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтв про право власності на нежитлові приміщення від 30 грудня 2009 року виданих Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, на підставі наказу управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради від 30 грудня 2009 року № 2701-НЖ-Ш, приміщення під літерою «Б-2» що знаходяться за адресою: [ADDRESS] належать на праві спільної часткової власності відповідачам [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частці за кожним. Відповідно до розділу 3 «Загальні умови іпотеки» договору від 16 липня 2010 року № 0378-ІД-1 відповідач [PERSON] поручився належною йому 1/2 ідеальною часткою нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] за відповідача [PERSON] по виконанню ним зобов'язань перед ПАТ «ПроКредит Банк» за кредитним договором . Ліміт суми кредитування відповідно до договору іпотеки № 0378-ІД-1 від 16 липня 2010 року становить 250 000 доларів США. Відповідно до п. 7.1 договору іпотеки від 16 липня 2010 року № 0378-ІД-1 сторони домовилися, що Іпотекодержатель у випадку набуття права звернення стягнення на предмет іпотеки вправі на власний вибір задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, продажу від імені Іпотекодержателя предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі - продажу. Крім цього, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 27 грудня 2002 року, виданого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] позивач [PERSON], являється власником будівель та споруд, площею 2988,6 кв.м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], в тому числі і водонапірною вежою (літ «Л-1»), рік вводу в експлуатацію 1985, стіни - цегляні, фізичний знос - 60%. Однак, як вбачається з листа - відповіді ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» № 3/03- 12/12 від 04.12.2012 року площа та об'єм водонапірної вежі, що позначена в технічній документації під літерою «Л-1» та належить позивачу [PERSON] увійшли в площу та об'єм приміщень під [NUMBER], [NUMBER] в будівлі під літерою «Б-2» за адресою [ADDRESS], що зареєстрована на праві власності за відповідачами [PERSON] та [PERSON] Статтею 5 Закону України «Про іпотеку» визначено, що предметом іпотеки може бути нерухоме майно, що належить іпотекодавцю на праві вланості і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про іпотеку» - іпотекодавець зобов'язаний до укладення іпотечного договору попередити іпотекодержателя про всі відомі йому права та вимоги інших осіб на предмет іпотеки, в тому числі ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку. В даному випадку відповідачі [PERSON] та [PERSON] надали в Іпотеку належну позивачу [PERSON] на праві власності водонапірну вежу, тобто майно що їм не належить. Як пояснив в судовому засіданні сам позивач надання в іпотеку його водонапірної вежі відбулось тому, що згідно технічної документації складеної ОКП JIOP «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» водонапірна вежа, що належить позивачу [PERSON] включена в об'єм та площу будівлі під літерою «Б-2», що розташована за адресою: [ADDRESS] внаслідок реконструкції вказаних будівель. Згідно із ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 2 постанови пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно з ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано ст. 10 ЦПК України. Що стосується пропуску позивачем строку позовної давності то на думку суду такий строк позивачем не пропущений, оскільки з пояснень позивача [PERSON] встановлено, що про оскаржуваний ним договір іпотеки № 0378-ІД-1 від 16 липня 2010 року він дізнався лише в 2011 році, а про те, що даний договір порушує його права дізнався 04.12.2012 року з листа ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» № 3/-3-12/12. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Враховуючи все вищенаведене, оцінюючи зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Враховуючи ст.15, 16, 203, 261 ЦК України, ст. 6 Закону України «Про іпотеку», постанову пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»

Outcome: partial