Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області через свого представника з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Перевертун Олександр Юрійович ; Територіальний сервісний центр №4841 Регіонального сервісного центру МВС у Миколаївській області, про визнання недійсними довіреності, договору купівлі-продажу транспортного засобу та поновлення реєстрації транспортного засобу. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що у2007 році він [PERSON] особисто зареєстрував транспортний засіб AUDI А6 (номер кузова [NUMBER] ), що був відповідно до законодавства офіційно ввезений в Україну з Німеччини та в подальшому розмитнений. Реєстрація транспортного засобу здійснювалася в МРЕО-6, що знаходилося у місті Києві на Столичному Шосе 104. За наслідками реєстрації транспортного засобу видано днз [NUMBER] та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . За весь час користуванням вищевказаним автомобілем Позивачем жодних доручень на ім`я інших осіб щодо вказаного транспортного засобу не видано, третім особам для керування транспортний засіб AUDI А6 (номер кузова [NUMBER] )не передано. 20 липня 2017 року під час керування власним автомобілем Позивач був зупинений працівниками поліції. Під час перевірки документів працівники поліції повідомили, що державний номерний знак [NUMBER] належить іншому автомобілю, а номер кузова [NUMBER] також належить іншому транспортному засобу AUDI А6. Як стало відомо в подальшому, транспортний засіб AUDI А6 днз [NUMBER] (номер кузова [NUMBER] ) було знято з обліку в Територіальному сервісному центрі МВС № 4841 в Миколаївській області у квітні 2016 року.За наслідками звернення до Територіального сервісного центру МВС № 4841 в Миколаївській області встановлено,що 05 квітня 2016 року в день перебування Позивача у Німеччині у відрядженні невідома особа від імені [PERSON] оформила нотаріальну довіреність у приватного нотаріуса Перевертун О.Ю. 09 квітня 2016 року відповідач [PERSON] на підставі підробленої нотаріальної довіреності продав належний Позивачеві транспортний засіб відповідачу [PERSON] . Вказана угода оформлена в Територіальному сервісному центрі 4841 Регіонального сервісного центру МВС у Миколаївській області. З 2007 року по теперішній час транспортний засіб AUDI А6 (номер кузова [NUMBER] ) та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] перебував і перебуває виключно в розпорядженні позивача [PERSON] . У червні 2018 року позивач звернувся до Оболонського УП ГУНП в місті Києві із заявою про вчинений злочин.За наслідками розгляду вказаної заяви та відповідної ухвали суду інформація про подію внесена в ЄРДР.Таким чином, на думку позивача на підставі підробленої довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Перевертун О.Ю. позивач втратив право власності на належний автомобіль AUDI А6 (номер кузова [NUMBER] ). Довіреність посвідчену приватним нотаріусом Перевертун О.Ю. позивач не видавав та не підписував, а в день її складання перебував поза межами України. Враховуючи те, що волевиявлення позивача на вчинення одностороннього правочину у даному випадку місця не мало, довіреність від 05 квітня 2016 року посвідчена приватним нотаріусом Київського МНО Перевертун О.Ю. реєстровий № 100 просить визнати недійсною. З урахуванням того факту, що подальше відчуження транспортного засобу відбулось на підставі недійсного одностороннього правочину, договір купівлі - продажу транспортного засобу № 5311/01/4841/2016 від 09/04/2016 року просить визнати недійсним. З урахуванням вище викладеного, також просить застосувати наслідки недійсності правочину, зокрема, скасувати державну реєстрацію транспортного засобу за Відповідачем, та поновити реєстрацію транспортного засобу за Позивачем, оскільки даний транспортний засіб належав на праві власності Позивачу, та був неправомірно відчужений, чим позбавлено його права власності на майно. В останнє судове засіданні представник позивача не з`явилася, натомість у попередніх судових засіданнях позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Крім того подала заяву про розгляд справи без її участі,також зазначила,що не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання не з`явилися. Про дату та час слухання справи були повідомлені вчасно; відзив не подавали. Представник третьої особи в останнє судове засідання не з`явився при цьому подав письмові пояснення,щодо позову та просив розгляд справи провести без його участі. Згідно з висновками Європейського суду з прав людини, зазначених у рішенні у справі «Вячеслав Корчагін проти Росії» № 12307/16 - учасник справи, що повідомлявся за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, ухилявся від отримання судової повістки, тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідачі, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явилися у судове засідання, про причини неявки не повідомили, не подали відзив і представник позивача не заперечує проти порядку заочного розгляду справи. З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку про наявність підстав для заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку. Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона продавець передає або зобов`язується передати майно/товар у власність другій стороні/покупцеві, а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно/товар і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. В абзаці 5 пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Судом встановлено, що позивачем був зареєстрований транспортний засіб AUDI А6 (номер кузова [NUMBER] ), отримано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] та державний номерний знак [NUMBER] . 05.04.2016 року позивач [PERSON] перебував за межами держави, що підтверджується копією паспорту Як вбачається з копії довіреності серія [NUMBER] від 05.04.2016 року, посвідченої Перевертун О.Ю приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу,позивач [PERSON] уповноважує відповідача [PERSON] бути його представником з усіх без винятку питань, пов`язаних з експлуатацією та відчуження транспортного засобу марки AUDI А6 (номер кузова [NUMBER] )державний номерний знак [NUMBER] . Відповідно до копії договору купівлі-продажу № 5311/01/4841/2016 від 09.04.2016 року між [PERSON] ,від імені якого діяв [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобуAUDI А6 (номер кузова [NUMBER] ) державний номерний знак [NUMBER] . 12.07.2018 року на підставі заяви позивача Оболонським УП ГУНП в місті Києві до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018100050005629 були внесені відомості щодо підробки реєстраційних документів. Відповідно до листа ГТУЮ у м.Києві Київського державного нотаріального архіву від 02.05.2019 року на підставі наказу Головного управління юстиції у м.Києві № 203/06 від 04.04..2018 року припинена нотаріальна діяльності приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Перевертун О.Ю.Довіреність за реєстровим номером 100 від 05.04.2016 року до Київського державного нотаріального архіву не передавалась. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою даної статті визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. В пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову пракику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що судам необхідно враховувати, що згідно із статями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі судового рішення. Тобто, при вирішенні спору судом підлягають застосуванню загальні норми статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушено цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Звертаючись до суду, позивач доводить, що його право на володіння та розпорядження транспортним засобом було порушене, його відчуження було проведено без його волевиявлення на це та його згоди внаслідок недобросовісних дій збоку відповідачів. З висновку експерта № 12-2/401 від 13.12.2018 року, отриманого в рамках кримінального провадження №12018100050005629 вбачається, що ідентифікаційний номер кузова[NUMBER] та двигуна [NUMBER] автомобіля AUDI А6 державний номерний знак [NUMBER] -змінам не піддавався та є первинним. З висновку експерта № 17-3/71 від 17.01.2020 року, отриманого в рамках кримінального провадження №12018100050005629 вбачається, що бланк свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] на автомобіль марки AUDI А6,сірого кольору,2001 року випуску,номер кузова [NUMBER] державний номерний знак [NUMBER] відповідає за способами друку та спеціальними захисними елементами аналогічним документам,що знаходяться в офіційному обігу на території України. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За змістом ст.ст.77- 79ЦПКУкраїни належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Порядок зняття автомобіля з реєстрації (перереєстрації) визначається Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388. В пункті 33 Порядку зазначено, що перереєстрація транспортних засобів проводиться у разі отримання свідоцтва про реєстрацію замість утраченого або не придатного для користування, зміни їх власників, місця стоянки, місцезнаходження або найменування власників - юридичних осіб, місця проживання або прізвища, імені чи по батькові фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, а також у разі зміни кольору, переобладнання транспортного засобу чи заміни кузова, інших складових частин, що мають ідентифікаційні номери. Договір купівлі-продажу автотранспортного засобу, згідно з якою власник автомобіля зобов`язується передати права на володіння транспортним засобом покупцеві, а той, у свою чергу, повинен сплатити власнику заздалегідь узгоджену суму і вступити в права власності. Договір підтверджує реалізацію транспортного засобу, перехід права власності на транспортний засіб від продавця до покупця та є оформленням договірних відносин купівлі-продажу транспортного засобу. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що відчуження спірного автомобіля було проведено з порушенням вимог закону, поза волею позивача, як власника, а тому вимоги в частині визнання даного правочину недійсним є обґрунтованою. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен громадянин має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно зі ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. З огляду на абсолютність права власності власнику законом гарантовано право такого захисту, а також визначено способи та засоби захисту свого права. Одним із таких засобів є витребування майна із чужого незаконного володіння. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним. Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не має на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно з ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Добросовісне придбання за ст. 388 ЦК України можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а у особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація). В частині 3 пункту 10 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Таким чином, якщо майно передане власником за правочином, який є нікчемним або оспорюваним, то позов про визнання правочину недійсним та (або) про застосування наслідків недійсності правочину має пред`являтися тоді, коли майно залишається у набувача. Тобто якщо вчинений один правочин і повернути майно можна шляхом застосування реституції, то ефективним способом захисту буде визнання правочину недійсним. Якщо ж набувач, який набув майно за недійсним правочином, надалі відчужив таке майно іншій особі, потрібно звертатися з віндикаційним позовом. Враховуючи викладене вище, висновок суду про недійсність укладеного договору купівлі-продажу транспортного засобу від 09.04.2016 року, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в цій частині. Відповідно до ст. 141-142 ЦПК України судовий збір у розмірі 2305,20 грн. підлягає відшкодуванню пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки судом задоволено позовні вимоги, судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 2305,20 грн. підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, зокрема, належать: 1) витрати по сплаті судового збору; 3) витрати на професійну правничу допомогу; Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що позивачем понесено витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 18000 грн. 00 коп. та 3491грн. Зазначене підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме : детальним описом виконаних робіт (наданих послуг) та копіями квитанцій №56, в якому зазначено платником позивача. Таким чином, оскільки судом задовольняється позов, витрати на правничу допомогу, відповідно до п. 2, ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача. Виходячи з вищенаведеного, суд вбачає порушення права позивача, за захистом якого спрямоване його звернення до суду, позов є доведеним належними доказами, а тому підлягає до задоволення.

Outcome: approved