Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] 14.08.2015р. звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що він є власником квартири [ADDRESS]. У зазначеній квартирі зареєстрована його невістка, відповідач [PERSON], яка є дружиною його сина [PERSON] З 2009 рок відповідач [PERSON] самоусунулась від виховання свого сина [PERSON], [INFO], змінила своє місце проживання, у зв'язку з чим у 2012 році шлюб між нею та його сином [PERSON] було розірвано. 11.07.2014 року його син [PERSON]Ф, який брав участь в антитерористичній операції, помер від поранення. Відповідачка не змінила ставлення до свого сина, не займається його вихованням, зловживає спиртними напоями, за місцем своєї реєстрації не проживає. У звязку з такою поведінкою відповідачка за рішенням суду була позбавлена батьківських прав відносно сина [PERSON]. Опікуном над малолітнім онуком призначений він. Оскільки відповідачка не проживає у спірній квартирі близько 5 років, просить суд визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS]. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, підтвердив викладені у позовній заяві обставини та зазначив, що речей відповідачки у спірній квартирі немає, всі витрати по утриманню житла несе він. Просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, заперечень суду не надала, позивач не заперечував проти винесення заочного рішення, у звязку з чим у відповідності до ст.224 ЦПК України, суд розглядає справу без присутності відповідача, постановляючи заочне рішення. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року №475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів №2,№4, №7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст..150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливо лише на підставах, передбачених законодавством. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на свій розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування майном. У відповідності до ч.2 ст.405 ЦК України член сімї власника втрачає право на користування цим приміщенням у разі відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік , якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру №06354-З від 2.08.1996 року. Крім позивача власниками є [PERSON], [PERSON]. Згідно довідки ЛКП «Богданівка» від 05.08.2015 року у квартирі [ADDRESS] зареєстровані позивач [PERSON], його дружина [PERSON], відповідач [PERSON], онук [PERSON] [INFO]. З пояснень позивача вбачається, що відповідачка проживала у спірній квартирі, як дружина його сина [PERSON], їх шлюб розірваний у 2009 році. З копії свідоцтва про смерть вбачається, що [PERSON] помер 11 липня 2014 року у с.Зеленопілля Луганської області, про що зроблено актовий запис №590 Залізничним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, що також підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть №2574 від 16 липня 2014 року у військовому таборі в зоні дій АТО. Як вбачається з актів від 2.03.2015 року, від 13.05.2015 р., від 7.08.2015 року складених комісією ЛКП «Богданівка», відповідач [PERSON] зареєстрована, однак не проживає у спірній квартирі з 2011 року, її речей у квартирі немає. Згідно до рішення Залізничного районного суду м.Львова від 29 квітня 2015 року відповідачка позбавлена батьківських прав відносно свого сина [PERSON], [INFO]. За розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради №321 від 8.06.2015 року над малолітнім [PERSON] встановлена опіка та позивач призначений опікуном. Таким чином, суд вважає позов обґрунтованим. Оскільки реєстрація відповідача перешкоджає позивачу у реалізації права власності, суд вважає, що позов слід задовольнити .

Outcome: approved