Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

Позивач 15.03.2017 року звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що є власником житлового будинку [ADDRESS], де на даний час зареєстрована його дочка [PERSON] та її колишній чоловік - [PERSON] Вказує, що з моменту реєстрації шлюбу між дочкою [PERSON] та [PERSON], а саме з 01.07.2008року, відповідач почав проживати у вищевказаному житловому, а також був зареєстрований за даною адресою. Однак, з часом відносини дочки та її чоловіка погіршилися і вони перестали бути сім'єю. З 2015року відповідач [PERSON] за власною ініціативою припинив проживати у даному будинку, без будь-якого примусу, забрав звідти усі свої особисті речі та проживає окремо. З того часу відповідач жодного разу не оплачував комунальних платежів по обслуговуванню та утриманню будинку і не висловлював бажання проживати разом. Зазначає, що 19.01.2017року Мостиським районним судом Львівської області було розірвано шлюб між дочкою та відповідачем за взаємною згодою сторін. Жодних перешкод в користуванні жилим приміщенням ні він (позивач) ні його дочка [PERSON], ні будь-хто інший відповідачу не чинили. Останній добровільно визначив собі інше місце проживання і його (позивача) жилим приміщенням не користується понад двох років без поважних причин. Також зазначає, що він та його дочка неодноразово зверталися до відповідача [PERSON] з проханням виписатися із вказаного будинку, на що останній погоджувався, проте до цього часу залишається бути зареєстрованим в даному будинку. З огляду на наведене, просить суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS], а також зобов'язати орган реєстрації Мостиської міської ради зняти відповідача з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. Також просить стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору на суму 640 гривень. В судове засідання позивач не з'явився, проте подав до суду заяву в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд справу розглянути у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча був своєчасно та належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи, а також від нього не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за його відсутності. Представник третьої особи - Мостиського РС ГУДМС України у Львівській області в судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву, в якій просить суд справу розглядати у його відсутності. Вирішення спору покладає на розсуд суду. Представник третьої особи - Мостиської міської ради Львівської області в судове засідання не з'явився, однак надіслав на адресу суду заяву, в якій просить позовні вимоги задовольнити, розгляд справи провести за їхньої відсутності. Враховуючи наведене, суд вважає, що у справі є в наявності достатньо матеріалів про права і взаємовідносини сторін для розгляду справи за відсутності відповідача і постановлення заочного рішення, оскільки прийняття такого рішення не суперечить закону та відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно із ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Розглядаючи даний спір суд звертає увагу на те, що об'єкт власності - жиле приміщення, тому режим проживання в ньому регулюється нормами Житлового кодексу України. На підставі норм, що регулюють договір майнового найму, а не житлового законодавства, вирішуються вимоги про виселення з приміщень, що не входять до складу житлового фонду (виробничих і інших нежилих приміщень, вагончиків, збірно-розбірних, пересувних, контейнерних та інших підсобних споруд). Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло і ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ст.9 ЖК ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку , передбачених законом. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить на праві власності житловий будинок [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно [NUMBER] від 20.10.2010року та копією витягу про державну реєстрацію прав КП «Мостиське РБТІ» №27707908 від 20.10.2010року. Як вбачається із матеріалів справи, а саме із довідки, виданої виконавчим комітетом Мостиської міської ради №749 від 28.02.2017року про склад сім'ї [PERSON], а також із актів обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї [PERSON] від 31.10.2016року, від 16.12.2016року та від 28.02.2017року, у вищевказаному житловому будинку зареєстровано всього п'ять осіб: позивач [PERSON] (власник), його дружина - [PERSON], дочка - [PERSON], внук [PERSON], а також колишній чоловік дочки - [PERSON] - відповідач у справі, який за даною адресою фактично не проживає з вересня місяця 2016року по даний час. Як слідує зі ст. 316 ЦК України, право власності являє собою право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яким він розпоряджається на власний розсуд. Ст. 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених законом та у встановленому законом порядку. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння (ст. 391 ЦК України). Права власника житлового будинку визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України, особа вважається такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, якщо вона без поважних причин відсутня більше 6 місяців за місцем проживання. Визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. В ході розгляду справи судом не встановлено наявності домовленостей між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON] як власником житла щодо порядку користування даним житловим будинком або щодо збереження за відповідачем права на користування житлом на час його відсутності. Не встановлено судом і обставин, які б свідчили про поважність причин відсутності відповідача у належному позивачу житловому будинку, факту чинення йому перешкод щодо користування та проживання у даному будинку чи вчинення відповідачем дій, які б свідчили про його намір зберегти право на користування даним житловим приміщенням. Враховуючи вищенаведене, оскільки відповідач [PERSON] без поважних причин був відсутній у спірному жилому приміщенні понад шість місяців, тобто понад встановлений законом строк збереження права користування житлом, останній самостійно залишив дане жиле приміщення і протягом тривалого часу не намагався вселитись у таке, перешкод в користуванні спірним житловим будинком йому не чинилось і він добровільно обрав собі інше місце проживання, а також з огляду на те, що формальна реєстрація відповідача у спірному житловому будинку є такою, що перешкоджає позивачу у здійснені ним права користування своїм майном, суд приходить до висновку, що є всі підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням у житловому будинку [ADDRESS]. Щодо позовних вимог в частині зобов'язання третьої особи у справі - Мостиської міської ради Львівської області як органу реєстрації зняти відповідача [PERSON] з реєстрації місця проживання за вищевказаною адресою, то суд зазначає наступне. Так, відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із зазначеної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон №1382-ІV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що є всі підстави для задоволення позовних. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню в користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору на суму 640 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved