Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-10 00:00:00

Позивач 15.03.2018 звернувся до суду з позовною заявою, уточнюючи яку, просив стягнути з відповідача на його користь 60682,00 грн, у рахунок відшкодування матеріальної шкоди завданої пошкодженням автомобіля (вартість відновлювального ремонту) та 200000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. Також просив суд стягнути з СК «Княжа» на свою користь вартість витрат на лікування, у розмірі 11768,62 грн. Ухвалою суду від 20.03.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. Ухвалою суду від 09.08.2018 підготовче провадження закрито та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. У судовому засіданні 22.09.2020 від представника позивача надійшло клопотання про відмову від позовних вимог у частині стягнення вартості витрат на лікування у розмірі 11768,62 грн зі СК «Княжа», у зв`язку з чим, представник позивача просив закрити провадження у цій частині. Ухвалою суду від 22.09.2020 прийнято відмову представника позивача [PERSON] , [PERSON] , від позовних вимог, у частині стягнення зі СК «Княжа» витрат на лікування, у розмірі 11768,62 гривень та закрито провадження у справі в цій частині. В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що 15.01.2015 на території Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, мала місце ДТП, за участі автомобіля «Daewoo Lanos», р/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Fiat Doblo» 233 L, р/н [NUMBER] , під керування позивача, у результаті якої останній отримав тілесні ушкодження, а належний йому автомобіль, механічні пошкодження, чим спричинено матеріальну та моральну шкоду. Згідно з вироку Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 28.01.2016, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Тому, оскільки вина відповідача у вчиненні даної ДТП встановлена вироком суду, який набрав законної сили, останній має відшкодувати шкоду позивачу, завдану внаслідок ДТП. Оскільки СК «Княжа» виплатила грошову суму в розмірі 50000,00 грн, тобто майнову шкоду, у межах страхового ліміту, проте, вказаної суми не вистачає для відшкодування шкоди у повному обсязі, розмір якої, згідно з результатами експертного автотоварознавчого дослідження від 16.02.2015 складає 107532,00 грн, різниця між виплаченою сумою страхового відшкодування та розміром матеріального збитку, яка складає 57532,00 грн, яку позивач визначає як вартість відновлюваного ремонту автомобіля, що не покрита страховим лімітом, а також 2000,00 грн, сума сплачена за автотоварознавчу експертизу та 1150,00 грн - вартість послуг евакуатора, підлягають стягненню зі [PERSON] , яким заподіяно шкоду. Окрім того, позивач зазначав, що діями [PERSON] йому спричинена моральна шкода, яка полягала в стражданнях від отриманих травм, тривалому лікуванні, втрачених звичних зв`язках з рідними та оточуючими людьми, душевних стражданнях по втраченому безповоротно здоров`ю, психічних переживаннях через пошкодження автомобіля, яким тривалий час не має змоги користуватися. Після ДТП потребувався час та зусилля для часткового відновлення попереднього фізичного та морального стану. Позивач вважає, що завдана йому діями відповідача моральна шкода підлягає відшкодуванню у розмірі 200000,00 грн. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання 11.06.2021 не з`явилися. Про день, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином (т.2 а.с.183-184, 190-191, 204-205). У попередніх судових засіданнях позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити позов з підстав, наведених у ньому. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] , а також третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] до суду не з`явився, повідомлявся у встановленому законом порядку. Від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, у задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі, як необґрунтованого. За даних обставин, з метою дотримання процесуальних строків розгляду справи, суд вважає за можливе провести судовий розгляд за відсутності сторін, оскільки їх неявка у судове засідання не перешкоджає цьому, що узгоджується з ч. 1 ст. 223 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 15.01.2015 на території Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області мала місце ДТП, за участі автомобіля «Daewoo Lanos», р/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Fiat Doblo» 233 L, р/н [NUMBER] , під керування [PERSON] , у результаті якої останній отримав тілесні ушкодження, а належний йому автомобіль, механічні пошкодження. Вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 28.01.2016 [PERSON] визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України з призначенням покарання у виді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком терміном на 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. Вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04.12.2017 вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 28.01.2016 скасовано в частині призначеного покарання, а саме, збільшено строк додаткового покарання [PERSON] , та позбавлено його права керування транспортним засобом строком на 2 роки. У решті вирок суду першої інстанції залишено без змін (т.1 а.с.4-6). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, обставини, які встановленні вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 28.01.2016, щодо дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася за участі автомобіля «Daewoo Lanos», р/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Fiat Doblo» 233 L, р/н [NUMBER] , під керування позивача, доказуванню у даній справі не підлягають. Згідно частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до частини другої статті 1187 цього Кодексу шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Як визначено у п. 36.2 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована в ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», із встановленим лімітом відповідальності у розмірі 50000,00 грн - за шкоду, заподіяну майну та 100000,00 грн - за шкоду заподіяну здоров`ю. За заявою [PERSON] , ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» виплатило останньому страхове відшкодування в розмірі 50000,00 грн (т.1 а.с.30-34). Указані обставини сторонами визнаються, тому в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України, доказуванню не підлягають. Статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів», визначено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованими. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди. За змістом вказаної правової норми транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують його вартість до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.09.2018 у справі № 643/4161/15-ц, провадження № 61-13692св18, зроблено висновок, що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано вищенаведеною статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують його вартість до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Аналогічні висновки щодо необхідності згоди позивача із визнанням транспортного засобу фізично знищеним містяться в постановах Верховного Суду від 04.04.2019, справа № 758/8578/15-ц, провадження № 61-8962св18 та від 02.10.2019, справа № 164/342/17, провадження № 61-30093св18. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 16.02.2015 № Д20/02/15 визначено, що вартість відновлюваного ремонту автомобіля марки «Fiat Doblo», р/н [NUMBER] , становить 420797,76 грн, його ринкова вартість - 107532,00 грн, сума матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобілю склала 107532,00 грн.(т.1 а.с.64-72). Окрім того, за клопотанням представника відповідача, ухвалою суду від 16.11.2019, у справі призначено судову автотехнічну експертизу. (т.1 а.с.154, 158, 170-175, 200, 206-207, 211-215, 250-251). Згідно з висновку експерта від 21.12.2019 № 5491-19, розмір матеріальної шкоди завданої власнику автомобіля «Fiat Doblo», р/н [NUMBER] , станом на 15.01.2015, склала 65455,04 грн, вартість відновлюваного ремонт, станом на 15.01.2015 склала 285594,09 грн, вартість вузлів, агрегатів, що підлягають заміні 248818,42 грн. (т. 2 а.с.9-16). Враховуючи, що ремонт автомобіля «Fiat Doblo» р/н [NUMBER] , пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача [PERSON] , є економічно необґрунтованим, що визначено як дослідженням, так і висновком експертизи, оскільки витрати на ремонт вказаного транспортного засобу перевищують його вартість до дорожньо-транспортної пригоди, та приймаючи до уваги, що позивач [PERSON] , який є власником даного транспортного засобу, не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, оскільки він звертається до суду з вимогою про відшкодування матеріальних збитків у зв`язку саме з відновлювальним ремонтом, суд при визначенні розміру матеріальних збитків, які завдані позивачу, має виходити саме з різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрат з евакуації транспортного засобу з місяця пригоди. З матеріалів справи встановлено, що оцінка вартості автомобіля, а саме оцінка вартості залишків, після ДТП не проводилась. Позивач та його представник, маючи об`єктивну можливість надати суду докази вартості залишків транспортного засобу після ДТП, всупереч вимогам ст. 12, 13 ЦПК України, такі не надали. Як під час проведення дослідження від 16.02.2015 № Д20/02/15 (т.1 а.с.64-87), так і під час призначення в судовому засіданні судової автотехнічної експертизи (т.2 а.с.9-30), своїм правом, передбаченим ч. 5 ст. 103 ЦПК України не скористалися та не поставили на вирішення експертів відповідне питання. Окрім того, відмовляючи у задоволенні клопотання позивача про призначення експертизи від 01.03.2021 (т. 2 а.с.178), суд виходив з того, що воно є необґрунтованим, та таким, що подано з порушенням вимог ст. ст. 102-106 ЦПК України. Позивач та його представник не скористалися правом участі у судовому засіданні, пояснень на обґрунтування поданого ними клопотання не надали. Як встановлено судом та не заперечувалося позивачем та його представником, залишки транспортного засобу «Fiat Doblo» р/н [NUMBER] , перебувають у власності позивачки та не були нею передані ні ПрАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», ні відповідачеві. Матерыалами справи не підтверджується, що при зверненні до страхової компанії позивач визнав належний йому автомобіль фізично знищеним та згоден передати страховій компанії залишки транспортного засобу. Розмір страхового відшкодування, з яким позивач погодився, а саме максимально можливий за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у розмірі 50000,00 грн, свідчить про те, що виплата відшкодування виконана для випадку, коли потерпіла особа не визнає належний їй автомобіль фізично знищеним і не погоджується передати його залишки страховій компанії. У судовому засіданні ні позивачем, ні його представником не надано пояснень, чи визнає [PERSON] автомобіль фізично знищеним. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 14-176цс18, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Окрім того, Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Отже, обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика, і сумою виплаченого страхового відшкодування. Також, у даному випадку, слід врахувати, що відповідно до п. 30.1 ст. 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір суми, що підлягає відшкодуванню в результаті фізично знищеного автомобіля, становить різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП. Таким чином, аналіз змісту вищезазначених норм права та встановлених судом фактичних обставин свідчить про те, що позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, підлягають до часткового задоволення, а саме в частині стягнення з відповідача витрат на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (т.1 а.с.93, 93 зворот), у розмірі 1150,00 грн, відшкодування яких передбачено ст. ст. 29, 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів». У іншій частині вимоги про стягнення матеріальної шкоди до задоволення не підлягають за недоведеністю. Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 (із змінами і доповненнями), обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Пунктом п. 9 цієї ж Постанови визначено, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У контексті практики Європейського суду з прав людини варто зазначити, що справедливість компенсації як категорія, що застосовується й національним законодавцем, проте є не розкритою в судових прецедентах, визначається ЄСПЛ з урахуванням усіх обставин, а також особливостей справи. Суд суворо дотримується позиції, що відшкодування має виключно компенсаційний, а не каральний, обтяжуючий або запобіжний характер. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, завданої позивачам у результаті ДТП, яка виникла з вини відповідача, суд виходить з того, що під час ДТП, яке сталося з вини відповідача, [PERSON] отримав тілесні ушкодження і потребував лікування; автомобіль, належний позивачу, був суттєво пошкоджений, внаслідок чого позивач витрачав свій час і зусилля на те, щоб налагодити свій сталий стан життя та роботи за відсутності транспортного засобу в сім`ї, суд вважає, що розмір моральної шкоди слід визначити у сумі 20000,00 гривень, який слід стягнути з відповідача на користь позивача. Такий розмір відшкодування завданої моральної шкоди, на думку суду, враховує всі обставини, досліджені в судовому засіданні та відповідає вимогам розумності і справедливості. У іншій частині вимоги щодо відшкодування моральної шкоди суд вважає необґрунтованими. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову, судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду у даній справі, при цьому, його позовні вимоги задоволено частково, суд вважає, що з відповідача підлягає до стягнення на користь держави судовий збір у загальному розмірі 211,41 грн (21150,00 грн - розмір задоволених вимог х 100 % / 260682,00 грн - розмір заявлених позовних вимог = 8,11 %; 2606,82 грн х 8,11 % /100 % = 211,41 грн розмір судового збору, що підлягає стягненню пропорційно розміру задоволених вимог).

Outcome: partial