Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 06.02.2017 року звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їхньої спільної дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6 частки усіх доходів відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Свій позов мотивувала тим, що вона із відповідачем 14.06.2013 року зареєструвала у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області шлюб, підтвердженням чого є запис в книзі реєстрації актів цивільного стану під №1033. Сторони від шлюбу мають неповнолітню дочку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим повторно 31.05.2016 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Вінницькій області. Як зазначає [PERSON], відповідач в добровільному порядку не надає кошти на утримання спільної дитини, які необхідні для її нормального розвитку та виховання. На даний час дочка перебуває на утриманні матері. Позивач на час звернення до суду не працює, в матеріальному забезпеченні дочки допомагають лише її батьки. В позові позивач зазначила, що відповідач офіційно працевлаштований, отримує стабільний дохід, але добровільної згоди щодо розміру аліментів на утримання їх доньки сторонами досягнуто не було. Разом із тим, на утриманні у відповідача перебуває його син від попереднього шлюбу - [PERSON], [INFO]. Вказані обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з наведеним позовом до відповідача. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила справу розглядати у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій позов визнав в повному обсязі, справу просив розглядати у його відсутність. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності до того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч. 6 п. 11 Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», за змістом частини ч. 4 ст. 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. За таких обставин суд вважає, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в судовому засіданні, відповідно до вимог ст. 174 ЦПК України. Суд, ознайомившись із матеріалами справи, враховуючи зміст заяв позивача та відповідача, повне визнання позову відповідачем, встановивши дійсні обставини справи, дослідивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що наявні всі законні підстави для прийняття визнання позову відповідачем, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] у позивача та відповідача під час перебування в зареєстрованому шлюбі народилась донька - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим 31.05.2016 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Вінницькій області (а.с.5-6). Донька позивача та відповідача [PERSON] проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Між сторонами склалися правовідносини, що регулюються нормами Сімейного кодексу України, зокрема в частині обов'язку батьків утримувати дитину та його виконання. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, інші обставини, що мають істотне значення; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів(надалі Постанова) у відповідності до ч.1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати свою дитини до досягнення нею повноліття. Згідно п. 17 Постанови вирішуючи питання, щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього і інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст.182 СК України. Як вбачається із заочного рішення Ленінського районного суду м. Вінниця від 18.05.2011 року, із відповідача стягуються аліменти на утримання його сина - [PERSON], [INFO], в розмірі ? усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.7). Визначаючись щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню на користь позивача, суд враховує те, спільна дитина проживає разом з позивачем, знаходиться на її повному утриманні, що потребує значних коштів, також той факт, що відповідач працює офіційно на посаді інженера Південно - Західної електроенергетичної системи, суд приходить до висновку, що аліменти з відповідача підлягають стягненню в частці від його заробітку (доходу). Таким чином, суд вважає, що стягнення із відповідача аліментів в розмірі 1/6 частки усіх його доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, буде розумним, справедливим та зваженим, з огляду на спільний обов'язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей. При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом збільшено або зменшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аліменти підлягають стягненню в контексті ст. 191 СК України з дня пред'явлення позову, тобто у даній справі з 06.02.2017 року. У відповідності до п. 1. ч.1ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми платежу (аліментів) за один місяць підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved