Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

Позивач 16.08.2018 року звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на такі обставини. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.01.2010 року з відповідача на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO] було стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 300 грн. щомісяця, починаючи 14.12.2009 року, і до повнолітня дитини. Вважає, що на сьогоднішній день сума аліментів у розмірі 300 грн. є недостатньою для належного утримання сина на придбання йому всього необхідного, оскільки з 2010 року збільшилися ціни на продукти харчування ліки та інші речі. Крім того, дитина росте, в неї збільшуються потреби в одязі, їжі, а також навчанні та духовному розвитку. Добровільно сплачувати аліменти у більшому розмірі відповідач відмовляється. Виходячи з викладеного, просить суд збільшити розмір стягуваних за рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.01.2010 року з [PERSON] на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO] з 300 грн. до 1300 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою про відкриття провадження від 28.08.2018 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. До суду повернувся конверт з копією зазначеної ухвали, як не вручений у зв'язку з закінченням терміну зберігання (а.с. 12). Ухвала про відкриття провадження у відповідності до ч. 8 ст. 128, ч. 1 ст. 131 ЦПК України, вважається доставленою. Клопотань до суду не надійшло, відповідач не скористався правом на відзив. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв'язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи прийшов до наступного. В судовому засіданні встановлено, що Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.01.2010 року з відповідача на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO] було стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 300 грн. щомісяця, починаючи 14.12.2009 року, і до повнолітня дитини (а.с. 3-4) В обґрунтування позову про збільшення аліментів з відповідача позивач посилалася на те, що на сьогоднішній день сума аліментів у розмірі 300 грн. є недостатньою для належного утримання сина на придбання йому всього необхідного, оскільки з 2010 року збільшилися ціни на продукти харчування ліки та інші речі. Крім того, син росте, у нього збільшуються потреби в одязі, їжі, а також навчанні та духовному розвитку. Добровільно сплачувати аліменти у більшому розмірі відповідач відмовляється. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», яку кореспондує ст.27 Конвенції ООН про права дитини, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі ст.ст.141,180 СК України, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, тобто такий обов'язок є особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини щодо належного матеріального забезпечення є законодавчо передбачена можливість зміни раніше визначеного рішенням суду розміру аліментів залежно від зміни певних життєвих обставин. Так, відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них та інші випадки, передбачені СК України. Аналогічне роз'яснення надане і в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремим норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3. При цього, з аналізу ст.192 СК України й наданих Пленумом Верховного Суду України роз'яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов'язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 05.02.2014 року у справі № 6-143цс13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів), а тому у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Разом із тим, право вимагати зміни розміру аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, визначених ст.ст.182-184 СК України, та відсутність імперативного припису на неможливість зміни їх розміру, не може обмежуватися разовим здійсненням визначення їх розміру. Отже, в разі зміни окремих обставин, які визначають доцільність перегляду попередньо визначеного розміру аліментів, той з батьків, з ким проживає дитина, вправі подати до суду позовну заяву про зміну порядку чи способу їх стягнення шляхом збільшення розміру аліментів. Оскільки спір між сторонами виник з приводу розміру аліментів, тому при визначенні їх розміру та доцільності збільшення попередньо визначеного відповідно до ст.182 СК України суд обов'язково враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших аліментних зобов'язань; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Судом встановлено, що з часу ухвалення Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області рішення від 11.01.2010 року про стягнення аліментів на дитину був збільшений прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, зросли ціни на харчування, ліки та одяг, в зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що аліменти на утримання дитини в сумі 300,00 грн. не забезпечують належного матеріального утримання дитини., тому позовні вимоги в частині збільшення аліментів з 300 грн. до 1300 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому, суд враховує, що відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов, не надав доказів наявності у нього на утриманні інших осіб, або свого матеріального стану на час надходження позову до суду та розгляду справи судом. В той же час позивачем зазначено про початок стягнення аліментів з відповідача у збільшеному розмірі з дня подання позову до суду, але в зв'язку з тим, що за змістом ст.191 СК України від дня пред'явлення позову присуджуються аліменти на дитину, а позовні вимоги у даній справі стосуються не стягнення аліментів, а збільшення їх розміру, суд вважає за необхідне зазначити, що стягнення аліментів у збільшеному розмірі починається з дня набрання рішенням суду законної сили, тому в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Пленум Верховного Суду України в Постанові від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» також роз'яснює,що у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: partial