Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

Позивач [PERSON] 23 листопада 2016 року пред'явила до суду позов до відповідача [PERSON] про стягнення в її користь аліментів на утримання їх малолітньої дитини - дочки [PERSON], [INFO], у сумі 600 гривень щомісячно до досягнення дочкою повноліття, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначені позовні вимоги обґрунтовує тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO] і дочка [PERSON], [INFO]. 14 березня 2006 року, ще перебуваючи в шлюбі, позивач звернулася з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], оскільки вони вже не проживали разом. 12 липня 2006 року між сторонами було розірвано шлюб. 17 лютого 2015 року на підставі рішення суду відповідача було позбавлено батьківських прав відносно сина [PERSON] та дочки [PERSON]. Відповідач не цікавиться дітьми, дочку жодного разу не бачив, усі питання щодо виховання дітей вирішуються позивачем самостійно, без участі і підтримки з боку відповідача, діти знаходяться на повному її утриманні. В судове засідання позивач [PERSON] подала заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримали та, просили розглядати справу в її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи на підставі ч. 9 ст. 74 ЦПК України, до суду не з'явився, не повідомивши про причини неявки. Заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач згідно з поданою нею письмовою заявою не заперечила проти такого вирішення справи, та відповідно до вимог ст. 225 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Сторони - позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 03 грудня 1998 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який 12 липня 2006 року розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 28 січня 2010 року, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області. Від даного шлюбу в подружжя є двоє дітей: син - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 07 травня 1999 року, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільської міської ради; та дочка - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 29 вересня 2006 року, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області. На підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 квітня 2006 року видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 300 грн. на дитину щомісячно з 14 березня 2006 року до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 лютого 2015 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO], та відносно доньки [PERSON], [INFO]. Як слідує з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги, дочка перебуває повністю на її утриманні. Із довідки ТзОВ «Коменерго-Тернопіль» № 2744 від 22 листопада 2016 року вбачається, що позивач [PERSON] зареєстрована та проживає разом з дітьми: сином [PERSON], [INFO] та дочкою [PERSON], [INFO]. Судом не встановлено жодних доказів про те, що відповідач за своїм станом здоров'я чи матеріальним становищем не може виконувати своїх обов'язків із утримання неповнолітньої дитини. Таким чином [PERSON] не виконує обов'язку з утримання дитини, а тому наявні передбачені законом підстави для стягнення з нього аліментів. Згідно ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, абз. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 при визначенні розміру аліментів суд повинен враховувати стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням зазначених вище вимог закону, беручи до уваги, що існують підстави для визначення розміру аліментів відповідно до ст. 184 СК України у твердій грошовій сумі, оскільки судом не здобуто доказів того, що відповідач офіційно працевлаштований, суд приходить до переконання, що позов [PERSON] підлягає до задоволення в частині стягнення в її користь із відповідача [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини - дочки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 600 гривень, щомісячно, до досягнення нею повноліття відповідно до ст. ст. 180, 184 Сімейного кодексу України. Разом з тим, вимога в частині стягнення аліментів не менш, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу, яка передбачає визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно ч. 3 ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України, з [PERSON] слід стягнути в користь держави судовий збір за позовні вимоги про стягнення аліментів. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліментів на неповнолітню дитину в межах суми платежу за 1 місяць слід допустити до негайного виконання. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 110, 112, 115, 180 - 182, 184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial