Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє [PERSON] , звернулася в суд з позовом до відповідачів виконавчого комітету Грушівської сільської ради в Апостолівському районі Дніпропетровської області, Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпро Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом та скасування арешту. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [INFO] помер її син - [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме житловий будинок [ADDRESS] . Зазначає, що вона є спадкоємицею першої черги після смерті сина, інших спадкоємців першої черги немає. Посилається на те, що 04.02.2019 року вона звернулася до приватного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті сина, проте до цього часу не отримала свідоцтво про право на спадщину. 21 січня 2020 року вона отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, яка обґрунтована тим, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень міститься запис про арешт житлового будинку, що належить спадкодавцю [PERSON] , тому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено. Зазначає, що на виконанні в органі ДВС перебувало виконавче провадження за виконавчим листом Самарського районного суду м.Дніпропетровська № 206/7115/13-ц від 29.07.2014 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості в розмірі 22384,56 грн. Постановою Самарського відділу ДВС Дніпропетровського міського управління юстиції 22.09.2014 року накладено арешт на все нерухоме майно [PERSON] . В ході здійснення виконавчих дій державним виконавцем було встановлено, що майно та кошти на які можна звернути стягнення у боржника відсутні, у зв`язку з чим 22.12.2014 року виконавче провадження завершене на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» та знищено у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Посилається на те, що оскільки виконавче провадження відносно [PERSON] було завершене 22.12.2014 року і стягувач більше не звертався до державної виконавчої служби про звернення виконавчого листа до виконання, то строк пред`явлення його до виконання сплив, на даний час будь-яких виконавчих проваджень відносно [PERSON] на примусовому виконанні немає. Вказує на те, що стягувачу АТ КБ «Приватбанк» достовірно відомо, що [PERSON] помер, оскільки в провадженні іншого суду перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] про звільнення майна з-під арешту, де третьої особою було залучено стягувача. Однак в задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено з тих підстав, що вона не є власником вищезазначеного майна або особою, яка володіє майном на підставі договору або закону. Зазначає, що [PERSON] фактично володіє спадковим майном, кредитор спадкодавця не пред`явив вимоги до неї, як до спадкоємця, однак на даний час позивач позбавлена можливості прийняти спадщину після смерті сина, тому вимушена звернутися до суду за захистом свого права. Просить визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом, після смерті сина - [PERSON] , який помер [INFO] та скасувати арешт накладений на вказаний будинок, відомості про який внесено у спеціальний розділ Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, запис № 7110669. Ухвалою суду від 26.06.2020 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 15.07.2020 року за клопотанням представника позивача у приватного нотаріуса Апостолівського районного нотаріального округу Штефан В.В. витребувано належним чином засвідчену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою суду від 22.07.2020 року за клопотанням представника позивача у даній справі залучено у якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Представник позивача [PERSON].подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити. Представник відповідача виконавчого комітету Грушівської сільської ради в Апостолівському районі Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву в які просить розгляд справи проводити в його відсутності, щодо задоволення позовних вимог не заперечує, оскільки [PERSON] користується вказаним в позовній заяві житловим будинком та сплачує комунальні послуги. Представник відповідача Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпро Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази у справі, з`ясувавши обставини справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (а.с.8, 57). З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00021715462 від 19 грудня 2018 року вбачається, що батьком спадкодавця [PERSON] є [PERSON] , матір`ю [PERSON] є позивач - [PERSON] (а.с.7, 60). Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 28 грудня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Орджонікідзевського міського нотаріального округу Цибайло О.В. набув у власність житловий будинок [ADDRESS] , реєстраційний номер майна 27847676 (а.с.9). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 21.01.2020 року № 196941154 житловий будинок за адресою [ADDRESS] , належить на праві власності спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 28.12.2011 року. Згідно актуальної інформації про державну реєстрацію обтяжень зі спеціального розділу встановлено, що постановою державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 22.09.2014 року № 44520371 на вказане нерухоме майно накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження (а.с. 68-69). 04 лютого 2019 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Апостолівського районного нотаріального округу Штефан В.В. з заявою про прийняття спадщини після смерті сина - [PERSON] , який постійно проживав за адресою [ADDRESS] (а.с.56). З довідки виконавчого комітету Грушівської сільської ради Дніпропетровської області від 28.01.2019 року № 9 встановлено, що відповідно до погосподарської книги № 14, Грушівської сільської ради на 2016-2020 роки, особовий рахунок № [NUMBER] по [ADDRESS] з 2010 року по день смерті був зареєстрований та проживав [PERSON] . За вказаною адресою на момент його смерті була зареєстрована та проживала його мати - [PERSON] (а.с.63). Згідно витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 04.02.2019 року спадкова справа після смерті [PERSON] заведена 04.02.2019 року приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Штефан В.В., номер у спадковому реєстрі 63700891, номер у нотаріуса 11/2019 (а.с.66). 21 січня 2020 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Апостолівського районного нотаріального округу Штефан В.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті сина - [PERSON] , який постійно проживав за адресою [ADDRESS] (а.с.70). Постановою приватного нотаріуса Апостолівського районного нотаріального округу Штефан В.В. від 21.01.2020 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок за вищевказаною адресою у зв`язку з тим, що на спадкове майно накладено арешт (а.с.72). Згідно листа Самарського ВДВС м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області встановлено, що на виконанні в органі ДВС в період з 26.08.2014 року по 22.12.2014 рік перебувало виконавче провадження № 44520371 щодо примусового виконання виконавчого листа № 206/7115/13ц від 29.07.2014 року, виданого Самарським районним судом м.Дніпропетровська, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості в розмірі 22348, 56 грн. Органом ДВС повідомлено [PERSON] , що виконавче провадження завершено 22.12.2014 року за п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», заборгованість за вищевказаним виконавчим листом не погашена, тому підстави для зняття арешту з майна у державного виконавця відсутні (а.с.18). Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Одним із способів набуття права власності є спадкування. Статті 1216, 1217 ЦК України визначають, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Згідно п.1 Глави 13 Розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії у випадках, передбачених Законом. За приписами п.п. 4.14, 4.15, 4.16, 4.17 п. 4 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. У разі наявності заборони нотаріус письмово повідомляє кредитора про те, що спадкоємцям боржника видано свідоцтво про право на спадщину. Якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. Як встановлено судом [PERSON] прийняла спадщину, оскільки звернулася до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті сина у встановлений законом строк. Постановою приватного нотаріуса позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок заадресою [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що на спадкове майно накладено арешт. Встановлено, що житловий будинок за вищевказаною адресою належить на праві власності спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 28.12.2011 року. Таким чином судом достовірно встановлено, що спадкодавець дійсно був власником вищевказаного житлового будинку, а тому вказане нерухоме майно входить до складу спадщини. Зі змісту ст.ст.15, 16 ЦК України вбачається, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання права. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (п.23) зазначив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що обраний позивачем такий спосіб захисту свого порушеного права як визнання права власності в порядку спадкування за законом є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самого порушеного права позивача, а тому може бути застосований судом. Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому позов у цій частині підлягає задоволенню. Що стосується позовних вимог про скасування арешту накладеного на вказаний будинок, відомості про який внесено у спеціальний розділ Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, запис № 7110669, слід зазначити наступне. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Судом встановлено, що арештоване майно є власністю померлого боржника [PERSON] , а стягувачем по виконавчому провадженню є ПАТ КБ «Приватбанк», в інтересах якого накладено арешт на майно боржника постановою державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 22.09.2014 року. Проте, позивач звернулася з позовом про зняття арешту з майна до виконавчого комітету Грушівської сільської ради в Апостолівському районі Дніпропетровської області та Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпро Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, які є неналежними відповідачами в даному спорі. За вищенаведених обставин суд вважає, що в задоволенні позову [PERSON] до виконавчого комітету Грушівської сільської ради в Апостолівському районі Дніпропетровської області, Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпро Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в частині позовних вимог про скасування арешту слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: partial