Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

Позивач 17.01.2020р. звернулася до суду з вищезгаданим позовом, в якому просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позову зазначила, що її матір [PERSON] померла [INFO] . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вона є єдиною спадкоємицею першої черги після її смерті. У встановлений законом строк вона звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте у видачі свідоцтва на спірну частку квартири їй відмовлено через відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно, тому вона звернулася до суду з цим позовом. Позивач [PERSON] в судовому засіданні присутньою не була, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала просила задовольнити. Представник відповідача Виконавчого комітету Металургійної районної в місті ради в судовому засіданні присутнім не був, про час та місце розгляду справи повідомлений, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за відсутності представника відповідача до суду не надходило. Представник третьої особи - Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області в судовому засіданні присутнім не був, про час та місце розгляду справи повідомлений, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника нотаріальної контори. Заперечення проти позову відсутні (а.с.95). Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні присутньою не була, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила їх задовольнити, розгляд справи просила проводити за її відсутності (а.с.75). Відповідно до ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. У відповідності до вимог ст.ст.280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку загального позовного провадження, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , [INFO] є дочкою [PERSON] Прізвище « [PERSON] » змінено на « [PERSON] » під час укладення шлюбу (а.с.9, 10). Матір позивачки - [PERSON] померла [INFO] (а.с.12). За життя [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору міни, зареєстрованому у Криворізькому філіалі Придніпровської товарної біржі 18.03.1999 року (реєстраційний номер 98-Н199) належала трикімнатна квартира [ADDRESS] , що підтверджується реєстраційним посвідченням, виданим Криворізьким бюро технічної інвентаризації 14.04.1999 року (а.с.17) та договору міни нерухомого майна від 18.03.1999 року, посвідченого на Придніпровській товарній біржі (а.с.19). З витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №1259970 від 15.08.2003 року вбачається, що частки кожного - [PERSON] та [PERSON] у приватній спільній частковій власності складають - 1/2 (а.с.18). [PERSON] помер [INFO] (а.с.11). За життя [PERSON] заповіт не складала, що вбачається з витягу з єдиного реєстру заповітів (а.с.82 зворот). Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є її дочки [PERSON] та - [PERSON] (прізвище змінено під час укладення шлюбу) (а.с.53-57). Згідно зі ст.ст.1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийтяти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.1270 ЦК України). Місце проживання [PERSON] було зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с.84). Місце проживання позивача [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с.8 зворот). Отже, на час відкриття спадщини позивач не проживала разом із спадкодавцем. [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва на спадщину після смерті матері до нотаріальної контори в установлений законом строк не зверталася, претензій до позивача не має. Позивач [PERSON] в установлений законом строк звернулася до нотаріальної контори після смерті матері [PERSON] , отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] - житловий будинок [ADDRESS] , грошові внески (а.с.91), проте у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину спірної квартири приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Ситнік О.О. листом за вих.№3188 від 29.08.2003 року відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на квартиру (а.с.13). Таким чином, позивач в установлений законом строк звернулася до нотаріальної контори після смерті матері [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але не має можливості його отримати через відсутність правовстановлюючих документів на спірну квартиру, яка перейшла у власність матері у 1999 році. Статтею 716 ЦК України (в редакції 2004 року) встановлено, що до договору міни застосовуються загальні положення, зокрема, про договір купівлі-продажу. Так, положеннями ст.657 ЦК України (в редакції 2004 року) встановлено - договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Якщо договір купівлі продажу нерухомого майна нотаріально не посвідчений то вказаний правочин є нікчемним. Однак квартира була набута до 2004 року - у 1999 році, й до тих правовідносин повинно застосовувати дію закону в часі, а саме, норми ЦК України в редакції 1963 року та інших Законів, які регулюють цей спір. Відповідно до вимог ст.224 ЦК Української РСР від 18.07.1963р. право власності на відчужувану квартиру переходило до покупця з моменту підписання договору купівлі-продажу та розрахунку з покупцем. На підставі ч.4 ст.15 Закону України «Про товарну біржу», угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Договір купівлі-продажу нерухомого майна не підлягав нотаріальному посвідченню. Так, договір міни спірного житла, зареєстрований у Криворізькому філіалі Придніпровської товарної біржі 18.03.1999 року (реєстраційний номер 98-Н 199) та у Криворізькому бюро технічної інвентаризації 14.04.1999 року. З зазначеного вище договору міни вбачається, що сторони домовились відносно усіх істотних умов договору міни, про предмет договору і ціну та відбулося повне виконання договору як збоку сторін договору, тобто вони виконали всі істотні умови договору міни. При вирішенні питання визнання права власності на спадкове нерухоме майно, суд повинен з`ясовувати, чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно (лист ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»). Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарні біржі» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. В подальшому вказані договори зареєстровані в Криворізькому міському бюро технічної інвентаризації відповідно до вимог чинного законодавства на час укладення договору, що підтверджується штампом КП «КБТІ», тому суд вважає доведеним, що 1/2 частка спірної квартири належить [PERSON] . У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Постановою нотаріуса позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Таким чином, позивач позбавлена можливості реалізувати своє право на спадкування та здійснити реєстрацію права власності на спадкове майно. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні і зазначені вище фактичні обставини в контексті наведених норм законодавства, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки вимоги позивача є доведеними та обґрунтованими, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом в позасудовому порядку вона позбавлена. На підставі викладеного, враховуючи положення ст.ст.16, 312, 1216-1218, 1225, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України, ст.ст.81, 86, 87, 89, 120, 125, 126, 131, 152 ЗК України,

Outcome: approved