Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

позивач [PERSON] 13.11.2020 року звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідачів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняти з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . Згідно даних домової книги у вказаному будинку зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] , проте такі жодного дня не проживали за адресою реєстрації, платежі за надані комунальні послуги не сплачують, в утриманні житлового будинку не беруть участі, їхніх особистих речей у будинку немає. У зв`язку з реєстрацією відповідачів у даному житловому будинку вона позбавлена права повноцінно користуватися власним будинком, отримати субсидію на оплату комунальних послуг. На підставі наведеного та відповідно до\~ст. 405 ЦК України, просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком та зняття з реєстраційного обліку. Ухвалою від 16.11.2020 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить суд їх задовольнити. Пояснила, що відповідачі в належному їй будинку ніколи не проживали та на даний час не проживають, відповідачі проживають за іншою адресою. Відповідач \~ \~ \~ \~ [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову, ствердила, що дійсно вона та відповідач [PERSON] , який доводиться їй чоловіком, не проживають за адресою місця їх реєстрації, адже проживають в іншому житловому будинку, за адресою: [ADDRESS] , який їм належить, між тим вони не можуть знятися з реєстрації та зареєструватися у належному їм житловому будинку з огляду на те, що такий ними не приватизований. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, ствердив, що за місцем реєстрації не проживав та на даний час не проживає, зазначив, що він дійсно проживає у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , просив в позові відмовити. Свідки [PERSON] та [PERSON] кожний окремо суду пояснили, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] у житловому будинку, належному позивачу, не проживають більше двадцяти років, особистих речей відповідачів у житловому будинку немає. Заслухавши пояснення учасників справи, свідків, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] ,\~який вона набула у власність на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.05.2005 року, зареєстрованого в реєстрі за № 606 (а.с. 6). Відповідно до даних будинкової книги, у житловому будинку [ADDRESS] ,\~відповідач [PERSON] зареєстрований з 1997 року, відповідач [PERSON] з 1998 року (а.с. 7-11). Вирішуючи питання про те, які норми матеріального права підлягають застосуванню при вирішенні даного спору, суд виходить з того, що спір виник з приводу права користування майном, яке перебуває у приватній власності, а тому застосуванню підлягають відповідні норми\~ЦК України. Статтями\~316,\~317,\~319,\~391 ЦК України\~передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із\~ст. 156 ЖК Української РСР\~члени сім`ї власника будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Їх право користування жилим приміщенням урегульовано житловим законодавством, згідно яким ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ст. 9 ЖК Української РСР). Відповідно до положень ч.1\~ст. 405 ЦК України\~члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Питання втрати членом сім`ї власника права користування житлом вирішується на підставі ч.2\~ст. 405 ЦК України. Так, даною нормою закону передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Як вбачається з акту обстеження житлово-комунальних умов від 18.09.2020 року, складеного депутатом Гайворонської міської ради Лабаном О.В. в присутності власника житлового будинку [PERSON] та сусідів [PERSON] та [PERSON] , зі слів власника житлового будинку та сусідів, відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані, однак не проживають у житлового будинку [ADDRESS] . Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають у спірному житловому будинку понад встановлений законом строк збереження права користування житлом, поважних причин непроживання чи перешкод їм у користуванні таким, суду не надано, а відтак, суд дійшов висновку про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловий будинком [ADDRESS] . Що стосується позовної вимоги про зняття з реєстрації місця проживання відповідачів, суд вважає, що така не підлягає до задоволення з огляду на таке. Відповідно до п.2 ч.1ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, тощо. Реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняти відповідачів з реєстрації місця проживання можливо лише за умови втрати ними права користування цим житлом чи у зв`язку з його виселенням (добровільно чи у примусовому порядку). Таким чином, рішення суду по справах даної категорії є окремою безпосередньою підставою зняття з реєстрації особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 18 ЦПК України\~судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові, зокрема, для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування. Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Орган реєстрації,

Outcome: partial