Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] 19.08.2019р. звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що їй на підставі договору пожиттєвого утримання, посвідченого 2-ю Львівською держнотконторою від 7 грудня 1993 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-7768, на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Крім неї в квартирі зареєстрований, однак не проживає її чоловік, відповідач по справі [PERSON] , який виїхав за кордон, є громадянином Республіки Польщі з 16 жовтня 2018 року та не має наміру проживати та користуватися спірним житлом. Він не сплачує комунальні послуги, його особистих речей в квартирі немає. Перешкод у користуванні житлом йому ніхто не чинить. Просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилою площею квартири [ADDRESS] . Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 17 вересня 2019 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду з викликом сторін. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, заперечень суду не надав, у зв`язку з чим у відповідності до ст.280 ЦПК України за згодою позивача, суд розглядає справу, ухвалюючи заочне рішення. Суд,вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази по справі та надавши їм оцінку в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування майном. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] згідно договору пожиттєвого утримання, посвідченого 2-ю Львівською держнотконторою від 7 грудня 1993 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-7768, на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується реєстраційним посвідченням виданим Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації та записаним у реєстрову книгу № 2 за реєстровим номером 5435 від 10 грудня 1993 року. Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї, виданої Львівською міською радою Залізничної районної адміністрації відділу житлового господарства ЛКП «Граніт» від 7 серпня 2019 року за № 2475 в квартирі [ADDRESS] зареєстровані громадяни: [PERSON] , власник, 06-03-1964 року народження, зареєстрована 16-05-1995р. та [PERSON] , чоловік, [INFO] нарлдження, зареєстрований 21-08-2015. Квартира складається з однієї кімнати, житловою площею 15,30 кв.м, загальною - 33,10 кв.м. Як вбачається з Актів, складених ЛКП «Граніт», за №192 від 7.08.2019року, №237 від 19.09.2019 року відповідач [PERSON] за адресою [ADDRESS] зареєстрований, однак не проживає. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року №475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів №2,№4, №7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на свій розсуд. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливо лише на підставах, передбачених законодавством. Суд вважає, що реєстрація відповідача на жилій площі, що належить позивачці на праві власності, квартири [ADDRESS] , перешкоджає у реалізації права власності у повному обсязі. Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, оскільки відповідач в квартирі не проживає, а його реєстрація порушує права власника. Позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved