Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

Позивач [PERSON] 07.05.2015 року звернувся до суду з позовом до ПАТ «Шахтоуправління «Покровське», третя особа Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійську, про відшкодування моральної шкоди, повязаної з травмою на виробництві. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з відповідачем по справі він перебував у трудових відносинах з 12 листопада 2012 року по 20.02.2014 року, був звільнений за власним бажанням в зв»язку з виходом на пенсію згідно ст. 38 КЗпП України. 26 листопада 2013 року під час виконання трудових обовязків його було травмовано, було встановлено наступний діагноз: струс головного мозку, подвійний закритий перелом лівої щелепної дуги зі зміщенням, заходження уламків, забій м»яких тканин обличчя, виличної та потиличної області голови. Садна передпліч, передньої черевної стінки. 01.12.2013 року на підприємстві був складений акт за формою Н-5, за формою Н-1. 20.02.2014 року за результатами огляду МСЕК позивачу вперше було встановлено третю групу інвалідності в зв»язку з трудовим каліцтвом та 50% втрати професійної працездатності. 19.03.2015 року позивач був повторно оглянутий МСЕК, на якому йому було підтверджено 50% втрати працездатності, третю групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва. В результаті виробничої травми йому було заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що був змінений нормальний образ його життя, оскільки заподіяна невідновна втрата його здоров»ю, він став інвалідом, ніколи не зможе повноцінно працювати, його хвороба змусила економити на потребах сім»ї, доходи його родини суттєво знизилися, його постійно дошкуляють думки, що він став тягарем для своєї сім»ї. Він швидко втомлюється, має порушення сну, змушений приймати снодійні препарати та антидепресанти. Все це разом має вплив на його життя та стосунки з оточуючими людьми, близькими, у нього з'явилось почуття відчаю, тривоги перед майбутнім. Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює в 60000 гривень, яку просить стягнути з відповідача по справі, та стягнути з відповідача 1000 грн. в рахунок повернення витрат по оплаті правової дороги. В судове засідання позивач [PERSON] не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ ШУ «Покровське», представник третьої особи Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійську в судове засідання не з»явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], дослідивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем ПАТ «ШУ Покровське» з 12 листопада 2012 року по 20.02.2014 року, був звільнений за власним бажанням в зв»язку з виходом на пенсію згідно ст. 38 КЗпП України (а.с. 6-8). 26 листопада 2013 року під час виконання трудових обовязків позивача було травмовано, було встановлено наступний діагноз: струс головного мозку, подвійний закритий перелом лівої щелепної дуги зі зміщенням, заходження уламків, забій м»яких тканин обличчя, виличної та потиличної області голови. Садна передпліч, передньої черевної стінки. 01.12.2013 року на підприємстві за результатами розслідування нещасного випадку, що стався 26.11.2013 року, був складений акт за формою Н-5, за формою Н-1 (а.с. 11-15). 20.02.2014 року за результатами огляду МСЕК позивачу вперше було встановлено третю групу інвалідності в зв»язку з трудовим каліцтвом та 50% втрати професійної працездатності (а.с. 16, 43). 19.03.2015 року позивач був повторно оглянутий МСЕК, на якому йому було підтверджено 50% втрати працездатності, третю групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва (а.с. 17). Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Законом України Про охорону праці, а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоровя або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов»язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Судом встановлено, що тяжкі та шкідливі умови праці призвели до травмування позивача на виробництві. Висновком МСЕК від 20.02.2014 року позивачу вперше було встановлено 50% втрати професійної працездатності в зв»язку з трудовим каліцтвом, третю групу інвалідності, дата чергового переогляду 20.02.2015 року (а.с. 43). 19.03.2015 року позивач був повторно оглянутий МСЕК, на якому йому було підтверджено 50% втрати працездатності, третю групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва (а.с. 17). В зв»язку з цим 07.05.2015 року позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування моральної шкоди. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обовязку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами статті 237-1 КЗпП України. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) спори про відшкодування заподіянної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в звязку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив 50% працездатності в зв»язку з травмою на виробництві, визнаний інвалідом третьої групи. Після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина. Вищезазначене законодавство, а також розяснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» повязують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих звязків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, розясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на його відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоровя позивача, те, що професійна працездатність в зв»язку з травмою на виробництві втрачена на 50%, інвалідність третьої групи встановлена на строк до 19.03.2018 року. Виходячи із викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 15000 грн. Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров»я. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати: по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. Крім того, суд вважає, що вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача витрат на правову допомогу підлягають частковому задоволенню. Згідно довідки, наданої позивачем, він сплатив за правову допомогу адвокату 1000,00 грн. (а.с. 27). Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» затверджені граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних і адміністративних справ і зазначено, що граничний розмір не перевищує суму, що обчислюється, виходячи з того, що особі виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Як вбачається з матеріалів справи, час, який витрачено представником позивача [PERSON] на участь в судовому засіданні складає 30 хвилин, що в грошовому відшкодуванні складає 243,60 грн. При визначенні вказаної суми судом враховується розмір мінімальної заробітної плати станом на червень 2015 року, що становить 1218,00 грн., та визначається за наступним розрахунком: 1218,00 грн. х 40% = 487,20 грн. за одну годину роботи, відповідно за 30 хвилин - 487,20 грн. : 2 = 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial