Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

Позивач [PERSON] 22.01.2015 року звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому прохає (з урахуванням уточнених позовних вимог) визнати за нею право на земельну частку (пай ) у землях колективного сільськогосподарського підприємства «Нива», с. Заможнє Глобинського району Полтавської області, розміром 4.80 умовних кадастрових гектари, вартістю 19110.00 грн. (без урахування коефіцієнтів індексації). Мотивувала тим, що з 1944 року по 1984 рік вона працювала в колгоспі «Шлях до комунізму», с. Заможне Глобинського району, та була його членом. Звільнилася з роботи в колгоспі вже будучи пенсіонеркою. Тимчасово виїжджала на проживання до своєї дочки у Ростовську область Російської Федерації, але про вихід із членів колгоспу заяву не писала. 27 травня 1995 року КСП «Нива», яке є правонаступником колгоспу «Шлях до комунізму», отримало Державний акт на право колективної власності на землю. Її прізвище було включено до списку-додатку до Державного акту під № 238, проте, розмір її земельної частки (паю) не визначили, а проти прізвища поставили відмітку «вибула». Таким чином, вона позбавлена правовстановлюючого документу на землю і змушена звернутися до суду за захистом порушеного права. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримувала. Пояснила, що тривалий час працювала у колгоспі «Шлях до комунізму» трактористом, потім на різних роботах, після виходу на пенсію також продовжувала трудитися. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], позов підтримував, посилаючись на підстави та обставини викладені в ньому. Вказав, що позивач має право на земельну частку (пай), оскільки на час одержання КСП «Нива» Державного акту на право колективної власності на землю вважалася членом-пенсіонером названого господарства. Фактично її обмежили в праві на земельну частку (пай) в зв»язку зі зміною місця проживання, що згідно ст. 24 Конституції України є недопустимим. Його довіритель своєю багаторічною працею у сільськогосподарському господарстві (колгоспі) заслужила право на земельну частку (пай). Представник відповідача Заможненської сільської ради в останнє судове засідання не з»явився. В заяві, адресованій суду, прохав розглянути справу без його участі, заперечував проти визнання за позивачем права на земельну частку (пай). В іншому судовому засіданні Заможненський сільський голова [PERSON], як представник відповідача, позов не визнав. Мотивував тим, що на час отримання КСГП «Нива» Державного акту позивач вибула із господарства, до списку-додатку не включена, та тим, що вільних земель запасу на території Заможненської сільської ради на даний час немає. Представник відповідача Головного управління Держземагенства у Полтавській області, у судове засідання не з»явився. За підписом заступника начальника до суду надійшов лист про розгляд справи без участі представника Головного управління. Заперечення на позов не надано. Представник ІІІ особи Глобинського районного управління юстиції в особі реєстраційної служби в судове засідання не з»явився. Належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Заперечення на позов не направив. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також їх достатність і взаємний зв»язок у сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], з 1944 року була членом колгоспу «Шлях до комунізму». Працювала в ньому до виходу на пенсію за віком 12.11.1984 року, а також після виходу на пенсію - до 1990 року. Вказане підтверджується записами в трудовій книжці позивача, довідкою названого колгоспу № 807983, наявною в пенсійній справі, та довідкою управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області № \~325 від 17.03.2015 року. Трудові відносини з названим колгоспом припинила, будучи пенсіонеркою. З членів колгоспу не виключалася. З архівної довідки від 30.04.2014 року № 04-02/368 вбачається, що рішенням загальних зборів колгоспників (протокол № 3 від 13 грудня 1991 року) змінена назва колгоспу «Шлях до комунізму» на колгосп «Нива». Рішенням загальних зборів колгоспників (протокол № 2 від 9 грудня 1992 року) колгосп «Нива» реорганізовано в колективне сільськогосподарське підприємство «Нива» . Згідно п.1.1 його Статуту зазначено, що КСГП «Нива» створене шляхом реорганізації колгоспу «Нива» і є його правонаступником. На думку суду, правонаступництво в конкретному випадку поширювалося і в частині виконання зобов»язань перед членами колгоспу, на забезпечення їх прав. П.3.6. Статуту КСГП «Нива» передбачалося, що членство в підприємстві припиняється в разі виходу або виключення з членів підприємства, і зберігається за громадянами при припиненні роботи по старості або інвалідності (п.3.8). Достовірно встановлено, що протоколи загальних зборів уповноважених членів колгоспу «Шлях до комунізму» за 1984-1985 роки питання звільнення [PERSON] з членів колгоспу не містять. Відділ Держземагенства у Глобинському районі Полтавської області надав письмову інформацію про те, що КСГП «Нива» отримало Державний акт на право колективної власності на землю серії ПЛ-06 від 27.05.1995 року. У додатку № 1 до Державного акту (списку осіб, які набули право на земельну частку (пай)) прізвище [PERSON] не значиться. Сертифікат про право на земельну частку (пай) їй не видавався. Розмір земельної частки (паю) на території Заможненської сільської ради становить 4.80 умовних кадастрових гектари, вартість 19110 грн. без урахування коефіцієнтів індексації. Відповідно до п.2 Указу Президента України від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому та залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Встановивши, що [PERSON] на момент видачі КСГП «Нива» Державного акту на право колективної власності на землю була членом - пенсіонером названого сільськогосподарського підприємства , суд вбачає підстави для визнання за нею права на земельну частку (пай). Згідно ч.2 ст. 24 Конституції України не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 1.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», суди в усіх необхідних випадках мають застосовувати Конституцію, як акт прямої дії. [PERSON], як доказ на обґрунтування позову, надала довідку муніципального утворення «Келермеське сільське поселення», якою підтверджено , що з 26.02.1993 року по 6.10.1997 року вона проживала в республіці Адигея Російської Федерації. Достовірно встановлено, що в цей час вона залишалася громадянкою України, членом-пенсіонером КСГП «Нива» та отримувала пенсію в Україні. Таким чином, позбавлення її права на земельну частку (пай) в зв»язку із зміною місця проживання суд розцінив, як таке, що суперечить Конституції України і привело до порушення конституційних прав позивача. Представник відповідача, стверджуючи, що [PERSON] станом на травень 1995 року «вибула з господарства», не надав документального підтвердження названої обставини, не заявляв клопотання про витребування відповідних доказів, тому суд вважає цю обставину недоведеною і твердження сторони сприйняв критично. Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Право позивача на земельну частку (пай) було порушено в 1995 році, до суду вона звернулася лише 22.01.2015 року, належних доказів, які б свідчили про поважність пропуску звернення до суду, не надала. Проте, заяви від відповідачів про застосування позовної давності не надійшли, тому суд її самостійно не застосовує. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. З огляду на викладене позов задовольняється повністю.

Outcome: approved