Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

Позивач [PERSON] 30 квітня 2014 року звернувся до суду з позовом, який уточнив 06 травня 2014 року, згідно якого просить відібрати від відповідачки по справі [PERSON] малолітню дочку [PERSON], [INFO] Ухвалою суду від 05 березня 2015 року до участі в справі як співвідповідачку залучено [PERSON], сестру малолітньої. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що перебував у шлюбі з [PERSON]. Від шлюбу [INFO] народилася дочка [PERSON]. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті він вирішив забрати дитину до себе щоб займатися її вихованням, однак відповідачі по справі, мати та дочка померлої, цьому перешкоджають. В даний час його дочка проживає з відповідачами. Він бажає, як батько, займатися вихованням дитини, а тому просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивач [PERSON], його представник [PERSON], посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та уточненнях до неї, позов підтримали. Відповідачка [PERSON].( в судових засіданнях у яких приймала участь) та відповідачка [PERSON], а також їх представник [PERSON] позов не визнали. Просили суд відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні представники органу опіки та піклування Жидачівської РДА Маркевич Л.Ф. та Гавдик Н.І. суду заявили, що малолітню дочку [PERSON], [INFO], необхідно передати на виховання батьку - позивачу [PERSON] У своєму висновку прокурор просить позов задовольнити. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідка [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заявлені вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав: Згідно вимог ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд роз'яснив сторонам їх обов'язок подати суду свої докази. Сторони вважали, що наявні у справі докази є достатніми для обґрунтування їх позовів та вирішення справи по суті, надання інших доказів вважали непотрібним. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог та на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Як установлено судом, позивач [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON]. Від шлюбу [INFO] народилася дочка [PERSON]. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті позивач вирішив забрати дитину до себе щоб займатися її вихованням, однак відповідачі по справі цьому перешкоджають. В даний час його дочка проживає з відповідачами. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України, а ст. 11 цього Закону передбачено, що сім»я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім»ї разом з батьками або в сім»ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками, а згідно до ч. 2 ст. 27 цієї Конвенції батько(-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З акту обстеження житлово-побутових умов від 24 березня 2014 року по місцю проживання позивача [PERSON] створенні задовільні умови для проживання та виховання дитини. Згідно протоколу № 6 від 27.08.2014 року комісія з питань захисту прав дитини при Жидачівській райдержадміністрації вважає за доцільне відібрати малолітню [PERSON], [INFO], від бабці [PERSON] та передати її батькові [PERSON]. Орган опіки та піклування Жидачівської райдержадміністрації у висновку № 02-17/1937 від 03.09.2014 року підтримав рішення комісії та вважає за доцільне відібрати малолітню [PERSON], [INFO], від бабці [PERSON] та передати її батькові [PERSON]. Судом не встановлено наявності підстав за ч.3 ст.161 СК України для передачі дитини бабусі та сестрі - відповідачам по справі, також не встановлено, що позивач своєю поведінкою може зашкодити здоров'ю та розвитку своєї дитини. Зазначені обставини не можуть бути доведені лише припущеннями і посиланням на обставини, які мали місце 4-9 років тому ще до смерті матері дитини. Суд не приймає до уваги твердження відповідачки [PERSON] та представника відповідачів [PERSON] про те, що позивач [PERSON] раніше притягався до адміністративної та кримінальної відповідальності, ухилявся від сплати аліментів, поскільки дані обставини були предметом дослідження Жидачівського районного суду при розгляді позову [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дочки [PERSON], [INFO] Статтею 61 ЦПК України встановлено, що «обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини», а тому суд, враховуючи рішення Жидачівського районного суду від 16 грудня 2014 року, вважає встановленим та не підлягаючим доказуванню, що позивач належно ставиться до виховання своєї дитини, приймає участь у її вихованні. Саме батько відповідно до вимог ст. 150 СК України зобов'язаний виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Він зобов'язаний піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язаний забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Стаття 151 СК України забезпечує право саме батька щодо виховання дитини. Так, батько має переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, він має право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Батько має переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ним/ст.163 СК України/, має право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. При розгляді даної справи, суд приймає до уваги ставлення позивача до виконання своїх батьківських обов'язків, вік дитини, стан її здоров'я, можливість батька забезпечити належне виховання дитині, характер їхніх взаємовідносин, і виходить з того, що відповідно до ст.7 Конвенції «Про права дитини», дитина, наскільки це можливо, має право знати своїх батьків і право на їх піклування. На теперішній час, позивач працює, має самостійний постійний дохід, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно. Із характеристики на ученицю 1-Б класу Жидачівської ЗОШ 1-111 ст. № 2 [PERSON], виданої дирекцією школи, вбачається, що дитини вразливо переживає втрату матері, про батька говорить з ніжністю, бачиться з ним часто і завжди чекає на зустріч з ним, батько приходить до неї з подарунками, цікавиться навчанням, переживає за свою дочку. В процесі розгляду даної справи сторони важко знаходять взаєморозуміння в питаннях що пов'язані з дитиною, тому судом звертається увага на те, що вони для забезпечення інтересів дитини повинні їх виділити для себе як найважливіші, і для забезпечення цієї спільної мети та створення гармонійних умов для виховання і розвитку дитини дотримуватися у своїх взаємовідносинах взаємної поваги. Вирішуючи позовні вимоги, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача.

Outcome: approved