overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

Позивач [PERSON] 22 лютого 2015 року звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В поданій до суду позовній заяві посилався на те, що більше ніж півроку спільно не проживають, мають різні погляди на подружнє життя. В судовому засіданні позивач повністю підтримав позовні вимоги, посилаючись на викладені в заяві обставини, на розірванні шлюбу наполягав. Відповідач в судове засідання не з'явилася, звернулася з заявою, в якій просила розглядати справу без її участі. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази в справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з 08 жовтня 2010 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Аналіз статті 111 СК України дає підстави вважати, що закріплена у статті норма є диспозитивною. Суд може вживати заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд приходить до висновку, що збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам сторін та моральним засадам суспільства. При вирішенні справи суд також виходить з того, що з урахуванням фактичних взаємин подружжя відсутні підстави для надання терміну для примирення оскільки такі дії не зможуть привести до збереження сім'ї, а матимуть виключно формальний характер, що не допоможе зберегти сім'ю. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

Позивач [PERSON] 22 лютого 2015 року звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В поданій до суду позовній заяві посилався на те, що кожен з подружжя має діаметрально протилежні погляди на життя, відчуття любові та поваги зникло, сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Представник позивача подав до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, будучи повідомлена про час та місце розгляду, про причини своєї неявки суд не повідомила. Суд, дослідивши докази в справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з 16 березня 2013 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Аналіз статті 111 СК України дає підстави вважати, що закріплена у статті норма є диспозитивною. Суд може вживати заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд приходить до висновку, що збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам сторін та моральним засадам суспільства. При вирішенні справи суд також виходить з того, що з урахуванням фактичних взаємин подружжя відсутні підстави для надання терміну для примирення оскільки такі дії не зможуть привести до збереження сім'ї, а матимуть виключно формальний характер, що не допоможе зберегти сім'ю. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] 22 лютого 2016 року звернулася до суду із позовом і просить розірвати шлюб, зареєстрований з відповідачем 24 березня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м. Києва (актовий запис № 332).Свої вимоги обґрунтовує тим, що спільне життя з відповідачем не склалося. З серпня 2013 року сторони шлюбні стосунки не підтримують, проживають окремо. Він проживає з іншою жінкою Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, направила заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, направив заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнав, не заперечує проти розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки відповідач [PERSON] позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі на підставі ч. 4 ст. 174 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

Позивач [PERSON] 22 лютого 2017 р. звернулася до Дружківського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила , що 11 вересня 2010 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, в зв'язку з тим, що у них різні погляди на життя, на підставі чого виникають постійно сварки. Відповідач постійно ніде не працював, зловживає алкогольними напоями та матеріально не забезпечує родину. Позивач [PERSON] у судове засідання з'явилася , підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] у судове засідання з'явився , проти розірвання шлюбу не заперечує. Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності зі ст.. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони зареєстрували шлюб 11 вересня 2010 року, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції Донецької області зроблено актовий запис № 236 (а.с . 7 ). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] (а.с . 8 ). В судовому засіданні було встановлено, що у сторін різні погляди на життя, на підставі чого виникають постійно сварки. З квітня 2014 року сторони разом не мешкають однією родиною, не ведуть спільного господарства. Шлюб існує лише формально, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] необхідно залишити на виховання матері [PERSON] . Таким чином, заяву задоволено повністю.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

Позивач [PERSON] 22 лютого 2017 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Посилалася на те, що є власником житлового будинку № 7 по вул. Костя Гордієнка (стара назва [PERSON]) в м. Полтаві, відповідач [PERSON] є її онуком, зареєстрований за вказаною адресою, але не проживає з 2012 року. В поданій до суду позовній заяві просила суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою м. Полтава, вул. Костя Гордієнка, 7. В судовому засіданні позивач та представник позивача повністю підтримали подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Представник відповідача в судовому засіданні повністю визнав позовні вимоги та не заперечував щодо їх задоволення. Треті особи в судове засідання своїх представників не направили, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить наступних до висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 червня 2010 року є власником житлового будинку з надвірними будівлями в місті Полтаві, вулиця Морозова, 7 (нова адреса вулиця Костя Гордієнка, 7). Відповідач [PERSON], [INFO], знаходиться в будинку № 7 по вулиці Костя Гордієнко ([PERSON]), 7 в м. Полтаві на реєстраційному обліку, але не проживає з 2012 року. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Норми ст. ст. 386, 391 ЦК України передбачають умови та порядок захисту права власності. Відповідно до ст. ст. 386, 391 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 405 ЦК України передбачено, що член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено дослідженими судом доказами, відповідач [PERSON] не проживає в [INFO], наявність реєстрації відповідача в будинку, власником якої є позивач, порушує її права на вільне володіння та користування приватною власністю. З цих підстав порушене право підлягає захисту. Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд виходить з того, що порушення прав позивача не повязане з позбавленням власності, тому вважає за можливе визначити спосіб захисту порушеного права шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Тому позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

Позивач [PERSON] 22 серпня 2017 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В поданій до суду позовній заяві посилалася на те, що подружнє життя не склалося, з січня 2015 року проживають окремо, на примирення не згодна. Позивач звернулася до суду з заявою про розгляд справи без участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач подав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON], [INFO], та [PERSON] (до шлюбу Кісільова) [PERSON], [INFO], з 23 лютого 2001 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Аналіз статті 111 СК України дає підстави вважати, що закріплена у статті норма є диспозитивною. Суд може вживати заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд приходить до висновку, що збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам сторін та моральним засадам суспільства. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

Позивач [PERSON] 22 січня 2014 р. звернулась до Дружківського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 07 липня 2007 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей, дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, в зв'язку з тим, що під час сумісного мешкання у сторін постійно виникали сварки, які привели до втрати почуття взаємопорозуміння та поваги один до одного. З вересня 2013 року сторони шлюбні відношення не підтримують. Позивач вважає, що шлюб зберегти неможливо, просить розірвати шлюб. Позивач [PERSON] у судове засідання з'явилась, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи його було повідомлено належним чином, про що в справі є розписки. Надав заяву з клопотанням розглядати справу у його відсутності, на розірвання шлюбу надав згоду. При таких обставинах, суд, вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача відповідно до ст.. 169 ЦПК України. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. В даному судовому засіданні, встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 07 липня 2007 року, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції Донецької області зроблено актовий запис № 160 (а.с 7). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. У відповідності зі ст.. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні було встановлено, що під час сумісного мешкання у сторін постійно виникали сварки, які привели до втрати почуття взаємопорозуміння та поваги один до одного. З вересня 2013 року сторони шлюбні відношення не підтримують. Шлюб існує лише формально, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Неповнолітніх дітей:дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] необхідно залишити на виховання [PERSON]. Таким чином, заяву задоволено повністю.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-11 00:00:00

позивач [PERSON] 22 січня 2016 р. звернулася до Дружківського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментівна дітей. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що з 05 серпня 2003 року вона знаходилась із відповідачем у зареєстрованому шлюбі. [INFO] у них народилась дочка [PERSON], а [INFO] народилась дочка [PERSON] . Спільне життя з відповідачем не склалось. Діти мешкають разом з нею, відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку, но не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму. В судове засідання позивачка [PERSON] з'явилася, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти з підстав та у розмірі викладених в позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи його було повідомлено належним чином судовими повістками, про що в справі є розписки. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони з 05 серпня 2003 року знаходились у зареєстрованому шлюбі (а.с.5). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - дочку [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO] . Відповідно до актового запису № 92 від 15 березня 2004 року, зробленого відділом реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції у Донецькій області, батьком [PERSON], [INFO] є [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до актового запису № 468 від 10 жовтня 2008 року, зробленого відділом реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції Донецької області, батьком [PERSON], [INFO] є [PERSON] (а.с.6) ). Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В наступний час відповідач проживає окремо від сім'ї, матеріально сім'ю не підтримує та грошей на утримування неповнолітніх дітей не надає. Згідно зі ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде сплачуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи обставини справи, суд вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти на своїх неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини свого заробітку, але не менше розміру встановленому законом. Відповідно до ч. 4 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача треба стягнути судові витрати у розмірі 551 грн. 20 коп. в дохід держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 22 січня 2016 року звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] спілки «Полтава і полтавці» про стягнення заборгованості за договором внесення внеску. В своїй позовній заяві позивач посилався на те, що 18 липня 2014 року укладав з відповідачем договір про внесення внеску члена кредитної спілки та вніс на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 15000 грн. Вказував, що по закінченню строку договору сума коштів відповідачем в повному обсязі повернута не була. Просив суд, стягнути з [PERSON] спілки «Полтава і полтавці» на його користь вклад за договором про внесення внеску члена кредитної спілки в сумі 15000 грн., нараховані відсотки в сумі 1580,93 грн., всього 16580,93 грн. Позивач в судовому засіданні повністю підтримав подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Суд, дослідивши зібрані по справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, 18 липня 2014 року між [PERSON] спілкою «Полтава і полтавці» та позивачем [PERSON] укладено договір № 129 про внесення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок. Згідно з умовами договору позивач вніс на депозитний рахунок грошові кошти в розмірі 15000 грн., а відповідач зобовязався повернути вклад та проценти на умовах договору. При цьому днем закінчення стоку вкладу сторони визначили 18 липня 2015 року, а процентну ставку 21,5 % річних. Крім того, 20 липня 2015 року між сторонами по справу було укладено додаткову угоду до договору № 129 про внесення внеску, згідно з якою визначено днем закінчення строку вкладу 18 січня 2016 року з процентною ставкою 16 % річних. Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що між сторонами з вказаного договору виникли відповідні правовідносини, які регулюються умовами договору та чинним законодавством. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та ЦК України. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Як встановлено судом, по закінченню терміну дії договору сума вкладу позивачу в повному обсязі повернута не була. Зокрема, згідно з довідкою № 55 від 20 січня 2016 року, наданою відповідачем, за договором № 129 від 18 липня 2014 року борг складає 15000 грн., нараховані відсотки в розмірі 1580,93 грн. Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що в даному випадку відповідач порушив умови договору та всупереч вимог чинного цивільного законодавства кошти вкладу позивачу не повернув. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, необхідно стягнути з КС «Полтава і полтавці» на користь позивача заборгованість за договором № 129 від 18 липня 2014 року в сумі 15000 грн. та 1580,93 грн. нарахованих відсотків. Також з відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 55120 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

Позивач [PERSON] 22 січня 2018 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Зазначені позовні вимоги обґрунтовує тим, що шлюб між ними зареєстровано 27 липня 1191 року. Від даного шлюбу у сторін неповнолітніх дітей немає. Вказує, що з відповідачем протягом останніх 10 місяців разом не проживають, оскільки між ними постійно виникали сварки та скандали. Подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. З цих підстав позивач просить розірвати шлюб. В судове засіданні позивач [PERSON] подав заяву, згідно з якою просив розглянути справу без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, повторно до суду не з'явилася, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позов від відповідача не надходило. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач згідно з поданою ним письмовою заявою не заперечив проти такого вирішення справи, та відповідно до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 27 липня 1991 року сторони вступили у зареєстрований шлюб, про що зроблено актовий запис № 962 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції. Судом встановлено, що від даного шлюбу в подружжя неповнолітніх дітей немає. Як слідує з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги, між сторонами постійно виникали сварки та непорозуміння, у зв'язку із цим припинилися їх подружні стосунки та вони перестали вести спільне господарство. Сім'я сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхній дітей, що має істотне значення. За вказаних обставин судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, тому відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання. Окрім того, на підставі 141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача слід стягнути судовий збір за подання позову про розірвання шлюбу.

Outcome: approved