Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

Позивач 25.07.19 р. звернулась до суду з вказаним вище позовом (а. с. 2 - 5), просить розірвати шлюб. Укладений між сторонами 16.06.07 р., стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей сторін, а саме: дочок [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі по 3 000 грн на кожну дитину щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення ними повноліття. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 16.06.07 р. сторони уклали шлюб. За час шлюбу у сторін народилось двоє вказаних вище спільних дітей. Зазначає, що на протязі останніх декількох років стосунки сторін поступово погіршувались, що призвело до фактичного їх припинення. Відповідач весь час її ревнував, пред`являв різні претензії, влаштовував скандали, ображав, але вона доглядала за дітьми, багато працювала та прагнула зберегти шлюб. Проте останнім часом скандали стали повсякденними, що негативно відображається на психіці дітей. Відповідач вчиняє щодо неї домашнє насильство, налаштовує дітей проти неї, але добровільно перейти проживати окремо не бажає. Задля захисту дітей вона звернулась до Деснянського у м. Києві центру соцслужб для сім`ї, дітей та молоді. Вона прагне розлучення, так як хвилюється за своє життя, здоров`я і психічний стан дітей. Категорично заперечує надання строку для можливого примирення сторін. У 2008 р. після народження старшої дитини вона змушена була працювати, щоб утримувати сім`ю. З 2012 р. стосунки між сторонами погіршились і відповідач має окремий бюджет. У 2014 р. після народження молодшої дитини вона також вийшла на роботу, працює та має сталий доход; самостійно утримує дітей сторін. Їй відомо, що відповідач не працює, але має несталий доход. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі по 3 000 грн на кожну дитину щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з дня пред`явлення розглядуваного позову та продовжуючи до досягнення дітьми повноліття. Просить позов задовольнити. За ухвалою суду від 30.07.19 р. справу передано для розгляду Ковельському міськрайсуду Волинської області ( а. с. 23). 16.09.19 р. цивільна справа надійшла до Ковельського міськрайсуду Волинської області. 04.10.19 р. відкрито провадження у справі за ухвалою суду. Копію вказаної вище ухвали суду та копію позовної заяви з доданими до неї документами відповідач отримав під розпис 26.10.19 р.. За станом на 28.11.19 р. відзиву на позовну заяву відповідач до суду не подав. Позивач у судове засідання не з`явилась, хоча належно повідомлена. Про причини неявки суду не повідомила. Попередньо подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, зазначивши, що позов підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити. Представник позивача - адвокат у судовому засіданні подала заяву про зменшення позовних вимог в частині суми аліментів, а саме: просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання вказаних вище спільних неповнолітніх дітей сторін в розмірі по 2 000 грн щомісячно на кожну дитину, підтримала змінені позовні вимоги у повному обсязі, просить позов, з врахуванням зменшених позовних вимог; обґрунтувала їх доводами, аналогічними викладеним у позовній заяві; просить змінені позовні вимоги у частині стягнення аліментів та вимогу про розірвання шлюбу - задовольнити. Відповідач у судовому засіданні зменшені позовні вимоги в частині стягнення аліментів та вимогу про розірвання шлюбу визнав у повному обсязі, суду пояснив, що він прагнув зберегти шлюб, однак, на даний час вважає, що шлюб зберегти неможливо. Він не допускав домашнього насильства та у побуті і на роботі поводить себе належно. Згідний надавати утримання спільним неповнолітнім дітям сторін у розмірі, що вказаний у заяві про зменшення позовних вимог, та таке утримання надає дітям добровільно в міру потреби. Не заперечує, що спільні неповнолітні діти сторін на даний час проживають спільно з позивачем. Суд вважає, що розгляд справи можливий у відсутності позивача у підготовчому судовому засіданні по суті відповідно до положень ч. 4 ст. 200 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача - адвоката, відповідача, дослідивши докази, зібрані у справі, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини закладення позову, взявши до уваги обставини життя подружжя, а саме: те, що сторони проживають окремо, мають двох спільних неповнолітніх дітей, але обопільно не бажають збереження шлюбу і відповідач у підготовчому судовому засіданні позов в частині розірвання шлюбу визнав, зазначивши, що немає підстав для надання судом строку для можливого примирення сторін, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як стверджується копією свідоцтва про шлюб, виданим 16.06.07 р. Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сум`ї, сторони уклали між собою шлюб 16.06.07 р., актовий запис № 656. Та обставина, що у сторін є на даний час вказані вище спільні неповнолітні діти,а саме: дочки [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , стверджується копіями свідоцтв про народження останніх. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. В судовому засіданні достовірно встановлено, що сторони наміру на збереження вказаного шлюбу не мають, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, їх неповнолітніх дітей, що мають суттєве значення, а тому шлюб слід розірвати. Відповідно до копії паспорта позивача серії [NUMBER] , позивач проживає у [ADDRESS] не у м. Києві, як про це вона зазначила у своїй позовній заяві. Спільно з позивачем проживають і спільні неповнолітні діти сторін,що стверджується копіями довідок про реєстрацію місця проживання особи №№ 323 та 324 від 05.06.19 р., виданих Дубівською сільрадою Ковельського району Волинської області. Тобто позивачеві належить право вимоги за розглядуваним позовом щодо стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.89 р., що ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.91 р. та набула чинності для України 27.09.91 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За приписами ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. У відповідності із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання дітей, про що свідчить поданий до суду позов, тому кошти на їх утримання (аліменти) присуджує суд. Під час судового розгляду встановлено, що відповідач не проживає разом з дітьми, належну матеріальну допомогу на їх утримання не надає, отже, він зобов`язаний сплачувати аліменти на користь позивача, яка проживає разом з дітьми. Таким чином зменшені позовні вимоги стосовно присудження на користь позивача аліментів є обґрунтованими та суд визнає їх підставними та такими, що підлягають до повного задоволення. Визначаючи розмір та порядок стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини можуть бути присуджені у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 - 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 - 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Як зазначено у ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності із ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач має на утриманні вказаних вище двох спільних неповнолітніх дітей сторін; відповідач добровільно коштів на утримання цих дітей не надає, хоча має обов`язок по їх утриманню до досягнення ними повноліття. Відповідач працює та має несталий доход, про що він пояснив у судовому засіданні; позивачем же суду не надано доказів ні про наявність у відповідача доходу, ні про його розмір та вид. З огляду на те, що відповідач є працездатного віку, доказів наявності протипоказань щодо працевлаштування не надано, дані про інших утриманців у розпорядженні суду відсутні, суд вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей сторін у твердій грошовій сумі у розмірі, зазначеному у заяві представника позивача - адвоката про зменшення позовних вимог. Зокрема відповідач будь - якого письмового заперечення проти позову до суду не подав. Із сукупності оцінених судом доказів є підстави для висновку, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання вказаних вище двох неповнолітніх дітей та зобов`язаний згідно із законом належним чином забезпечувати і утримувати їх. При цьому суд виходить з непорушності конституційного права неповнолітньої дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття; обов`язок батьків утримувати свою дитину не припиняється із припиненням шлюбу між батьками та спільного проживання з дитиною. За таких обставин суд вважає можливим позов задовольнити і в частині вимог про стягнення аліментів з врахуванням їх зменшення та визначити розмір аліментів на утримання дітей у твердій грошовій, а саме: в розмірі по 2 000 грн щомісячно на утримання кожної з дітей сторін на підставі ст. 184 СК України, положеннями якої передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому у ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що встановлений Законом України «Про Державний бюджет на 2019 рік» для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1 626 гривень, з 1 липня - 1 699 гривень, з 1 грудня - 1 779 гривень; віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2 027 гривень, з 1 липня - 2 118 гривень, з 1 грудня - 2 218 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивач за даною категорією справ звільнена від сплати судового збору в частині вимог про стягнення аліментів за Законом, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 768 грн, 40 коп.. Судові ж витрати позивача у справі в частині вимоги про розірвання шлюбу в сумі, понесеній позивачем, слід стягнути на її користь з відповідача у повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved