Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-28 00:00:00

Позивач 28.01. 2021 року звернувся до суду з позовом, в якому просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього за судовим наказом від 11.11.2020 року на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісяця починаючи з 11.11.2020 року і до досягнення дитиною повноліття на 1/8 частину усіх видів заробітку. Свої позовні вимоги мотивує тим, що розмір аліментів, який з нього стягується, ставить його в скрутне матеріальне становище. Зазначає про погіршення стану його здоров`я, перебування на обліку у лікаря з діагнозом розсіяний склероз, про те, що немає постійного заробітку, ніде не працює, вважає що стягнення аліментів у частці від неіснуючого доходу є передчасним. Ухвалою судді Святошинського міськрайонного ду м. Києва від 04.02.2021р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. У судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, в своїй позовній заяві зазначив про розгляд справи у його відсутність, на позовних вимогах наполягає. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи сповіщена належним чином. Відзиву на позов не подала. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася у судове засідання, про причини неявки не повідомила, не подала відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що згідно з судовим наказом Святошинського районного суду м. Києва від 11.11.2020 року №759/19826/20 стягнено з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 11.11.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Суд звертає увагу, що після винесення вищезазначеного судового наказу , минуло майже півтора року, за цей час позивач не звертався до суду з заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, тобто за погіршенням стану його здоровя. Окрім того, суд зазначає, що на момент винесення судового наказу 11.11.2020 року, яким стягнено з позивача аліменти, позивач вже перебував на обліку у лікаря з діагнозом розсіяний склероз, про що свідчить медична довідка №27 від 25.07.2020 року, надана позивачем до позову, тобто дана обставина вже мала місце на момент винесення судового наказу. Суд не приймає до уваги посилання позивача про витрати коштів на лікування, як основу для зменшення розміру аліментів, оскільки вважає, що позивач повинен виконувати свій батьківський обов`язок, і стан здоров`я та матеріальне становище дозволяють йому це робити. Крім того суд, враховує, що за вимогами СК у позивача в разі визнання його непрацездатним в майбутньому, виникне право звернутися до суду з вимогами про зменшення розміру призначених аліментів. Слід зазначити, що позивачем до суду не надано достовірних доказів, які б свідчили про наявність інших нововиявлених обставин, зміни майнового стану , погіршення стану здоров`я позивача [PERSON] чи доказів що спростовують право на отримання аліментів відповідачем [PERSON] на утримання неповнолітнього сина. Сторони у справі є батьками дитини [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з матір`ю, що сторонами не заперечується. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Також, відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ст. 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. На підтвердження свого стану здоров`я позивачем суду надано наступні документи: копія виписки із медичної карти амбулаторного хворого від 10.03.2021 року, у якій встановлено діагноз - «розсіяний склероз рецедивуючо-ремішуючий перебіг з тетронорезом вираженим в руках та ногах бульборним синдромом , порушенням функції тазових органів та центральним тиком, нипецирнічний уретрит. Цистосинома мочового пузиря» ;медичну довідку №27 від 25.07.2020 року та медичну довідку від березня 2021 року , відповідно яких [PERSON] дійсно хворіє та йому встановлено діагноз розсіяний склероз, потребує подовження лікування,повторного хірургічного втручання , пост реабілітаційного лікування та обстеження до 27 червня 2021 року. Також, [PERSON] подав суду копію довідки Київського міського центру зайнятості від 29.03.2021 року №2422 про те, що він перебуває на обліку як безробітний в Святошинській районній філії Київського міського центру зайнятості з 02.02.2021 року . Аналізуючи все вищенаведене, суд доходить висновку, що фактично будь-яких нових доказів, які б свідчили про обставини, що мають істотне значення для розгляду даної справи, а саме: про зміну майнового стану позивача, стану його здоров`я, тощо з часу винесення судового наказу від 11 листопада 2020 року матеріали справи не містять. Так, більшість обставин, на які він посилається як на підставу задоволення позову, а саме наявність у нього захворювання, на лікування якого він витрачає певні кошти, мало місце під час винесення судового наказу про стягнення аліментів. Тобто фактично змін у позивача, які б давали підставу для задоволення позову, на які він посилається після винесення судового наказу про стягнення аліментів не відбулося. Відтак, наявність у позивача перелічених ним у позовній заяві захворювань, потенційно можлива загроза їх загострення, ускладнення, інвалідності, тощо не є підставами для зменшення визначеного судом розміру аліментів у розумінні ст. 192 СК України, оскільки ці обставини існували на час винесення судового наказу від 11.11.2020 року, про що свідчить медична довідка №27 від 25.07.2020 року. Суд зауважує, що механізм зміни розміру аліментів, визначених судовим рішенням, передбачений ст. 192 СК України не може використовуватись з метою перегляду розміру аліментів лише у разі незгоди з ним. Суд враховує, що позивач працездатного віку та не є особою з особливими потребами - йому не встановлено групи інвалідності за медичними показами, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні. Суд критично ставиться до доводів позивача про його перебування на обліку в центрі зайнятості з 02.02.2020 року, оскільки тимчасове безробіття заявника не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Крім цього, суд зауважує, що позивач зареєструвався як безробітний вже після подачі позову про зменшення розміру аліментів, що не може свідчити про погіршення його майнового стану. Така позиція відповідає викладеним у постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 464/3480/17-ц висновкам, які суд повинен враховувати відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України. Статтями 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. У статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України. Статтею 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.27 Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Виходячи із вище наведеного, виходячи з найкращих інтересів неповнолітніх дітей,

Outcome: dismissed