Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

Позивач [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив визнати недійсним державний на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 010322, виданий Синевирською сільською радою Міжгірського району Закарпатської області на підставі рішення 18 сесії 22 скликання Синевирської сільської ради народних депутатів від 30 січня 1998 року [PERSON] на земельну ділянку площею 0,29 га для обслуговування житлового будинку, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 89 в частині передачі у власність 0,14 га які були в постійному користуванні позивача, а також визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом видане [PERSON] на земельну ділянку площею 0,29 га, що розташована на території Синевирської сільської ради і належала [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 010322, виданого Синевирською сільською радою Міжгірського району Закарпатської області на підставі рішення 18 сесії 22 скликання Синевирської сільської ради народних депутатів від 30 січня 1998 року за призначенням для обслуговування житлового будинку. Позов мотивовано тим, що позивач [PERSON] є спадкоємцем майна свого діда [PERSON], який помер [INFO] залишивши заповіт згідно з яким все своє майно заповів позивачу, який був його внуком. [PERSON] успадкував майно за адресою [ADDRESS], до складу якого ввійшов житловий будинок з господарськими спорудами. Біля будинку розташована земельна ділянка площею 0,14 га, що була в користуванні спадкодавця. Ця земельна ділянка за рішенням загальних зборів колгоспу «Червона Зірка» с. Синевир від 20 червня 1989 року була передана в постійне користування позивача [PERSON] 30 січня 1998 року Синевирська сільська рада прийняла рішення № 3 про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,29 га для обслуговування житлового будинку [ADDRESS], в той час як частина цієї земельної ділянки площею 0,14 га вже перебувала у постійному користуванні позивача [PERSON] На підставі рішення від 30 січня 1998 року Синевирська сільська рада 25 лютого 1998 року видала [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,29 га. У 2005 році [PERSON] помер, його майно разом із земельною ділянкою площею 0,29 га успадкувала дружина відповідач [PERSON], яка отримала нотаріально посвідчене свідоцтво про право на спадщину за законом 13 січня 2009 року. Згідно з постановою Воловецького районного суду від 19.10.2012 року в адміністративній справі за позовом [PERSON] до Синевирської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, третя особа [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення суд визнав незаконним та скасував рішення 18 сесії 22 скликання Синевирської сільської ради № 3 від 30 січня 1998 року про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,30 га для обслуговування житлового будинку [ADDRESS], у частині, що порушує права [PERSON] щодо передачі зазначеним рішенням у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,14 га, яка перебувала в користуванні [PERSON] за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку в [ADDRESS]. Позивач вважає, що його право користування земельною ділянкою площею 0,14 га було порушене спочатку рішенням Синевирської сільської ради від 30 січня 1998 року, яким передано у приватну власність земельну ділянку [PERSON], на підставі якого [PERSON] передано цю земельну ділянку у приватну власність, а після його смерті ця земельна ділянка незаконно перейшла у власність відповідачки [PERSON] Під час розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги заявою від 30.04.2014 року і просив скасувати державний акт в цілому та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно з яким земельна ділянка площею 0,29 га з частиною земельної ділянки позивача перейшла у власність відповідачки [PERSON] Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав покликаючись на те, що відповідач [PERSON] є спадкоємцем майна свого чоловіка, яке отримала в порядку передбаченому законом і закону при спадкуванні не порушила. Представник Синевирської сільської ради в судове засідання не прийшов, подав заяву про розгляд справу без його участі. Представник Міжгірської нотаріальної контори, залучений судом як третя особа в судове засідання на виклик суду не з'явився жодного разу. Заслухавши представників позивача, відповідача, дослідивши надані сторонами письмові докази суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що рішенням зборів уповноважених колгоспників колгоспу «Червона Зірка» с. Синевир Міжгірського району від 20 червня 1989 року позивачу [PERSON] була передана в постійне користування земельна ділянка площею 0,14 га біля будинку, що підтверджено протоколом № 3 зборів уповноважених (а.с.28). Ця обставина підтверджена також архівною довідкою № 12/28-1 від 22.11.2010 року (а.с.29). 25 лютого 1998 року [PERSON] Синевирською сільською радою Міжгірського району Закарпатської області на підставі рішення 18 сесії 22 скликання Синевирської сільської ради народних депутатів від 30 січня 1998 року за призначенням для обслуговування житлового будинку було видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 010322. Постановою Воловецького районного суду Закарпатської області від 19.10.2012 року в адміністративній справі за позовом [PERSON] до Синевирської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, третя особа [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення, суд визнав незаконним та скасував рішення 18 сесії 22 скликання Синевирської сільської ради № 3 від 30 січня 1998 року про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,30 га для обслуговування житлового будинку [ADDRESS], у частині, що порушує права [PERSON] щодо передачі зазначеним рішенням у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,14 га, яка перебувала в користуванні [PERSON] за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку в [ADDRESS] (а.с.4-5). Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2013 року зазначене рішення Воловецького районного суду залишено без змін (а.с.6-7). Згідно ст. 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч.1 статті 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених Кодексом та іншими законами України. Згідно з ч.1 статті 154 Земельного кодексу України органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатися у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов'язки чи обмеження. Відповідно до ч.1 статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Вирішуючи позов суд виходить з того, що ухваленням незаконного рішення 18 сесії 22 скликання Синевирської сільської ради № 3 від 30 січня 1998 року про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,30 га для обслуговування житлового будинку [ADDRESS], було порушено право позивача на користування земельною ділянкою площею 0,14 га. Оскільки зазначене рішення Синевирської сільської ради скасоване як незаконне постановою Воловецького районного суду Закарпатської області від 19.10.2012 року, суд визнав, що слід визнати також недійсним державний акт на право приватної власності на землю, виданий [PERSON] на підставі незаконного рішення, оскільки право власності набуте в порушення закону і прав позивача на цю ж земельну ділянку. Відповідно до ч.1 статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Згідно з ч.1 статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На підставі досліджених документів суд дійшов висновку, що право власності на земельну ділянку було набуте спадкодавцем [PERSON] з порушенням закону, а тому таке право не може входити до складу спадщини і спадкуванню не підлягає. Необхідним для відновлення порушених прав позивача на користування земельною ділянкою є задоволення позовної вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого [PERSON] на земельну ділянку площею 0,29 га, що розташована на території Синевирської сільської ради і належала [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 010322, виданого з порушенням закону. Суд відхилив доводи представника відповідача [PERSON] про те, що [PERSON] набув право власності на землю на законних підставах, оскільки позивач [PERSON] 26.01.1992 року дав згоду на відчуження земельної ділянки площею 0,14 га, що була в його користуванні, на користь [PERSON] (а.с.44), оскільки копія цієї згоди, яка є в матеріалах справи, не має правового значення для вирішення питання про законність рішення 18 сесії 22 скликання Синевирської сільської ради № 3 від 30 січня 1998 року про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки. Це питання вирішено судовим рішенням, що набуло чинності.

Outcome: approved