Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

Позивач 29.02.2016 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, вказуючи на те, що між ним та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого він передав відповідачу грошові кошти у сумі 160000 грн., про що [PERSON] власноруч написала розписку. Відповідач свої зобовязання за договором позики до теперішнього часу не виконала, а тому просив стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за договором позики у сумі 85713 грн. борг за три роки щорічних відсотків та стягнути на його користь судовий збір. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечили та просили відмовити в його задоволенні.\~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~ Вислухавши пояснення сторін в обґрунтування та заперечення проти позову, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дані відносини відносяться до цивільних правовідносин і регулюються нормами цивільного законодавства, предметом спору являється право на стягнення боргу в судовому порядку. Як вбачається з матеріалів справи, 10 січня 2013 року [PERSON] отримала від [PERSON] 16000,00 гривень, які зобовязалася повернути через сім років з виплатою 25% від суми відсотків кожного року, про що написала розписку (а.с.6). Відповідач вчасно борг не повернула, у звязку з чим позивач звернувся з позовом до суду. Між сторонами склались договірні відносини. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. \~\~\~\~Відповідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Виходячи з зазначеної норми права, розписка, яку надала [PERSON] [PERSON] є належним доказом у підтвердження договору позики. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Письмовий доказ розписка не може бути спростований поясненнями свідків. Як вказано у правовій позиції, яка викладена у Постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13 письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 ЦК України, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як зазначено в ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Однак, на момент розгляду справи не було встановлено те, що договір позики між [PERSON] та [PERSON] був укладений під впливом обману, на які наголошує відповідач, оскільки висновок експерта встановив, що підпис у розписці виконала [PERSON]. Тому, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а твердження [PERSON] та її представника, що вона розписку не підписувала та коштів не отримувала, спростовуються висновком експерта, тому суд вважає їх необґрунтованими. \~\~ Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сукупність наведених доказів приводить суд до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі вимог\~ст.88 ЦПК України\~судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved