Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON] 26.05.2015 року звернувся до Канівського міськрайонного суду Черкаської області з цивільним позовом до відповідача [PERSON] про захист порушених прав покупця на користування придбаною річчю. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 17 липня 2012 року придбав у відповідача, як у фізичної особи-підприємця бензогенератор вартістю 2 200,00 грн., який виявився несправним. 22 липня 2012 року позивач повернув відповідачу бензогенератор для його заміни чи повернення грошей. Відповідачем було відправлено на експертизу бензогенератор, проданий за товарним чеком № 43, тоді як позивачу його було продано за товарним чеком № 41. При обстеженні бензогенератора, встановлено, що він знаходиться у справному стані та відповідає характеристикам заводу виробника. При цьому відповідач, протиправно з липня 2012 року по теперішній час, продовжував утримувати в себе несправний генератор, придбаний по чеку № 41, а також справний генератор, який має відношення до чеку № 43, маючи можливість передати позивачу справний генератор чи повернути гроші. А тому, позивач просить зобовязати відповідача повернути справний бензогенератор, який відповідає технічним характеристикам заводу-виробника придбаного ним у Відповідача, сплатити неустойку у розмірі 14 300,00 грн., а також повернути судовий збір в сумі 243,60 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 31.07.2015 року, а також відповідач [PERSON] в судовому засіданні подали заяву про застосування строку позовної давності та наполягали відмовити в задоволенні позовних вимог позивача. Суд, вислухавши пояснення всіх учасників процесу, вивчивши матеріали справи вважає, що в задоволенні позову [PERSON] до відповідача [PERSON] про захист порушених прав покупця на користування придбаною річчю необхідно відмовити виходячи з наступного. Згідно ст..256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальний строк позовної давності встановлений у три роки і не залежить від суб'єктивного складу відносин. З вимог ст..258 ЦК України вбачається, що для окремих видів вимог встановлюється скорочений строк позовної давності або більший строк. Зокрема, п.4 ч.2 ст.258 ЦК України у звязку з недоліками проданого товару (ст..681 ЦК України) передбачено строк позовної давності в один рік. Нормами статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З матеріалів справи та зі слів позивача встановлено, що він передав бензогенератор відповідачу 22.07.2012 року (а.с.7) оскільки виявив недоліки в його роботі, а 03.08.2012 року звернувся до відповідача з заявою про повернення йому коштів за придбаний бензогенератор (а.с.9), тобто позивач в той же час довідався про порушення свого права, але звернувся до суду з позовом про захист своїх прав лише 26.05.2015 року, тим самим пропустивши строк позовної давності. Крім того, судом встановлено, що позивачем перебіг строку позовної давності у звязку з пунктами ст..263, 264 ЦК не зупинявся та не переривався. До того ж, позивач не звертався до суду у своїй позовній заяві з проханням поновити або продовжити пропущений строк позовної давності. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] необхідно відмовити.

Outcome: dismissed