Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

Позивач [PERSON] 24.02.2015 року звернувся до суду з зазначеним позовом. Мотивував наступним. Рішенням 4 сесії 6 скликання Глобинської міської ради від 17 лютого 2011 року № 392 було затверджено технічну документацію із землеустрою, що посвідчує право спільної сумісної власності його та [PERSON] на земельну ділянку, розташовану в [ADDRESS], загальною площею 0,2500 га, з якої : 0,0900 га - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд , 0,1600 га - для ведення особистого селянського господарства та передано їм названу земельну ділянку у спільну сумісну власність. [INFO] року його дідусь [PERSON] помер. Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 01 серпня 2013 року за ним (позивачем) у порядку спадкування після [PERSON], було визнано право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,1600 га, наданої для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER], та на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0900 га, наданої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER] Вказане право власності на ? частку вказаних земельних ділянок було зареєстроване за ним у Державному земельному кадастрі. Однак при зверненні до Реєстраційної служби Глобинського РУЮ Полтавської області з метою реєстрації за ним права власності на іншу 1/2 частку названих земельних ділянок, переданих згідно рішення Глобинської міської ради, він 23 лютого 2015 року отримав рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Відмова мотивована наявністю розбіжностей у документах: в рішенні сесії йдеться про спільну сумісну власність на вказані земельні ділянки, а його право власності на ? частку зазначених земельних ділянок зареєстроване, як спільна часткова власність. Посилаючись на викладене, позивач [PERSON] ( з урахуванням уточнених позовних вимог) прохав, у зв'язку зі смертю [PERSON], визнати припиненим право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,1600 га, кадастровий номер [NUMBER] та на земельну ділянку площею 0,0900 га, кадастровий номер [NUMBER], які розташовані за адресою: [ADDRESS] та визнати за ним (позивачем) право власності на вказані земельні ділянки. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з'явилися, направили до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, вказали, що позовні вимоги підтримують. Представник відповідача - Глобинської міської ради, представники третіх осіб - відділу Держземагенства у Глобинському районі, реєстраційної служби Глобинського РУЮ в судове засідання не з'явилися, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. В заяві, адресованій суду, відповідач прохав розглянути справу у відсутності його представника, вказав, що заперечень щодо задоволення позову не має. Суд, дослідивши та оцінивши надані письмові докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємного зв'язку встановив наступне. Рішенням 4 сесії 6 скликання Глобинської міської ради від 17 лютого 2011 року № 392 було затверджено технічну документацію із землеустрою, що посвідчує право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку, яка знаходиться в [ADDRESS], загальною площею 0,2500 га, з якої : 0,0900 га - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд , 0,1600 га - для ведення особистого селянського господарства та передано їм названу земельну ділянку у спільну сумісну власність. [INFO] року [PERSON] помер. Згідно дослідженої судом спадкової справи № 262 за 2011 рік, заведеної Другою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою, позивач є його єдиним спадкоємцем, який в установлений законом строк подав заяву про прийняття спадщини і від неї не відмовився. Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 01 серпня 2013 року за [PERSON] (позивачем у справі), у порядку спадкування після померлого [INFO] року [PERSON] було визнано право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,1600 га, наданої для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER], розташованої по [ADDRESS] та на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0900 га, наданої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER], розташованої за вищевказаною адресою. Вказане право власності на ? частку земельних ділянок було зареєстроване за позивачем у Державному земельному кадастрі. Реєстраційна служба Глобинського РУЮ Полтавської області рішенням від 13 лютого 2015 року відмовила [PERSON] у реєстрації за ним права власності на іншу 1/2 частку названих земельних ділянок, переданих згідно рішення Глобинської міської ради. Відмова мотивована наявністю розбіжностей у документах: в рішенні сесії йдеться про спільну сумісну власність на вказані земельні ділянки, а право власності [PERSON] на ? частку зазначених земельних ділянок зареєстроване, як спільна часткова власність. Таким чином, є перешкоди для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно , а тому спір може бути вирішено лише у судовому порядку. Згідно ч.1, ч.3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі , виникає спір. Ч. 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної сумісної власності (спільне майно). Ч. 1 ст. 368 ЦК України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. За загальним правилом ч.2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Відповідно до ч.4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність особи припиняється у момент її смерті. Згідно п. 11 ч.1 ст. 346 ЦК України підставою припинення права власності є смерть власника. Врахувавши вказані норми законів, суд дійшов висновку, що в зв»язку зі смертю [PERSON] право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на земельні ділянки площею 0,1600 га, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,0900 га, кадастровий номер [NUMBER] слід визнати припиненим. Оскільки частки [PERSON] та [PERSON] в спільній сумісній власності на названі земельні ділянки були рівними, то позивач , успадкувавши ? частку земельних ділянок в порядку спадкування після [PERSON] , на набувши особисто право власності на ? їх частку (як співвласник), має право на визнання за ним права власності на вказані земельні ділянки. Позов ґрунтується на законі, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved