Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що 22 липня 1988 року вона уклала шлюб з [PERSON] У шлюбі [INFO] народилася дочка - [PERSON] . З серпня 2014 року сімейних відносин з відповідачем вона не підтримує, кожний із них живе окремим життям. Під час шлюбу за спільні сумісні кошти вони придбали квартиру за [ADDRESS] у [ADDRESS] . 04 листопада 2004 року між відповідачем та продавцями [PERSON] , [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири з розтрочкою платежу, за умовами якого її чоловік купив вищезазначену квартиру, загальною площею 48,8 кв. м, житловою площею - 28,6 кв. м, за ціною 47 790 грн. 00 коп. При цьому, згідно з пунктом 3 даного договору продавці [PERSON] та [PERSON] повинні були отримати від покупця частину коштів у сумі 20 790 грн. 00 коп. під час оформлення договору, а інші кошти у сумі 27 000 грн. 00 коп. покупець повинен був передати до 08 листопада 2004 року. До підписання вищевказаного договору на його виконання 04 листопада 2004 року вони з [PERSON] передали продавцям частину платежу у сумі 20 790 грн.00 коп., які їм надали її батьки [PERSON] та [PERSON] . Водночас, ці кошти були попередньою оплатою в рахунок суми за продаж її брату квартири за [ADDRESS] , яка належала їм з відповідачем на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло. Також, у цей день, 04 листопада 2004 року між Приватбанком та [PERSON] , було укладено договір про надання споживчого Кредиту в іноземній валюті для купівлі квартири в сумі 5592 доларів США із строком повернення до 03 листопада 2014 року. До того ж, 04 листопада 2004 року в забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між відповідачем та банком був укладений іпотечний договір. За таких обставин, 04 листопада 2004 року вони з чоловіком повернули продавцям [PERSON] та [PERSON] решту коштів у сумі 27 000 грн. за рахунок взятих кредитних коштів та виконали умови договору купівлі-продажу житла з розтрочкою платежу в повному обсязі, про що зроблено нотаріусом запис на договорі та свідчить реєстрація права власності на нерухоме майно за відповідачем. Крім того, на сьогоднішній день заборгованість за кредитним договором відсутня, так як була сплачена за рахунок спільних коштів подружжя у 2014 році, що підтверджується довідкою за №1792470 від 22 вересня 2014 року, виданою ПАТ «Приват банк». Таким чином, квартира за [ADDRESS] є об`єктом її та чоловіка спільної сумісної власності, так як була придбана під час шлюбу і набута в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти, але відповідач відмовляється укласти угоду про поділ майна подружжя, а за відсутності його згоди, як роз`яснив нотаріус, спір можливо вирішити лише в судовому порядку. Зокрема, враховуючи те, що спірне майно було придбано після 2004 року, тому до даних правовідносин підлягають застосуванню положення Сімейного Кодексу України. Також вищезазначене спірне нерухоме майно реальному розподілу в натурі не підлягає, оскільки квартиру неможливо переобладнати в ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири. На сьогоднішній день між позивачем, відповідачем та їхньою дочкою склався наступний порядок користування квартирою, при якому вона та дочка [PERSON] користуються житловою кімнатою за № 2 з прилеглою до неї лоджією за літ. «І», загальною площею 18,8 кв.м., відповідач [PERSON] - житловою кімнатою за № 3, площею 11,6 кв.м., а коридор за №1, площею 7,0 кв.м, кухня за № 4, площею 7,8 кв.м, ванна кімната за № 6, площею. 2,6 кв.м. та вбиральня за № 5, площею 1,0 кв.м. знаходяться у спільному користуванні. Зокрема, такий варіант є найбільш прийнятним для уникнення конфліктних ситуацій між ними, оскільки забезпечує належні житлові умови для кожного із співвласників та не обмежує прав дочки, а також ним враховується наближення реальних часток сторін у праві спільної часткової власності до ідеальних. Однак, її чоловік [PERSON] вчиняє сварки і створює для неї та дочки перешкоди у користуванні більшою кімнатою та кімнатами спільного користування, внаслідок чого вони не мають можливості користуватися житлом та особистим майном. Також, відповідач як співвласник житла відмовляється своєчасно і в повній мірі нести витрати з утримання належного їм майна, внаслідок чого тільки вона оплачує надані обслуговуючими організаціями комунальні послуги та погашає заборгованість за їх споживання, а рішення суду про визначення порядку користування квартирою допоможе їм оформити окремі особові рахунки на житло та розподілити оплату послуг. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд постановити рішення, яким визнати квартиру за [ADDRESS] об`єктом права спільної часткової власності позивача та відповідача, визначивши за [PERSON] та [PERSON] право власності за кожним на Ѕ частини квартири [ADDRESS] . Встановити порядок користування квартирою за [ADDRESS] та виділити [PERSON] та [PERSON] у користування жилу кімнату за № 2, площею 17,0 кв.м. і лоджію за літ. «І», площею 1,8 кв.м., виділити [PERSON] у користування жилу кімнату за № 3, площею 11,6 кв.м. Коридор за № 1, площею 7,0 кв.м., кухню за № 4, площею 7,8 кв.м., ванну кімнату за № 6, площею 2,6 кв.м., вбиральню за № 5, площею 1,0 кв.м. залишити в загальному користування [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Також просить стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 28 березня 2019 року позовну заяву було залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. 02 квітня 2019 року позивачем надано суду документи на виконання ухвали суду від 28 березня 2019 року. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 03 квітня 2019 року відкрито провадження по справі за вказаним позовом, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 25 червня 2019 року, 10-00 год. 25 червня 2019 рок у зв`язку з зайнятістю головуючого у розгляді цивільної справи №591/1128/18, провадження №2/591/1695/18 за позовною заявою [PERSON] до ПАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, розгляд справи відкладено до 26 вересня 2019 року. В судове засідання учасники справи не з`явилися, про час і місце судового розгляду повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла письмова заява, в якій вона просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, від відповідача надійшла письмова заява, в якій він визнає заявлений позов. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 22 липня 1988 року сторони вступили в шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.7). З договору купівлі-продажу квартири з розстроченням платежу від 04 листопада 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Рибалка К.Д., вбачається, що власником квартири за адресою [ADDRESS] , являється відповідач [PERSON] Квартира складається з двох житлових кімнат, житлова площа якої 28,6 кв.м, загальна площа 48,8 кв.м. (а.с.8). Відповідно до технічного паспорту квартира знаходиться на дев`ятому поверсі дев`ятиповерхового будинку і має загальну площу 48,8 кв. м, жилу площу - 28,6 кв.м. та складається з двох кімнат площею 11,6 кв.м та 17,0 кв.м. Крім того, в даній квартирі є коридор площею 7,0 кв.м, кухня площею 7,8 кв.м, ванна кімната, площею ,2,6 кв.м, вбиральня, площею 1,0 кв.м. та лоджія площею 1,8 кв,м. (а.с. 14-15). Згідно з довідкою Управління «Центр надання адміністративних послуг м. Суми» Сумської міської ради від 08 лютого 2019 року в зазначеній, житловій квартирі зареєстровані три особи: позивач, [PERSON] , її чоловік [PERSON] та їхня дочка [PERSON] (а.с. 13). Відповідно до ч.1 ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього \~господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Під час судового розгляду встановлено, що придбання квартири за адресою: [ADDRESS] відбувалося в період перебування подружжя [PERSON] у шлюбі, в період їх спільного проживання, що не заперечується відповідачем, а тому вказане житлове приміщення належить сторонам на праві спільної сумісної власності. З огляду на вказане суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання за нею права власності на Ѕ частину житлового приміщення квартири [ADDRESS] . Відповідно до ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. \~ Відповідно до ч. 1 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Виходячи з викладеного суд приходить до висновку про необхідність виділення [PERSON] та [PERSON] у користування жилу кімнату за № 2, площею 17,0 кв.м. і лоджію за літ. «І», площею 1,8 кв.м., виділити [PERSON] у користування жилу кімнату за № 3, площею 11,6 кв.м. Коридор за № 1, площею 7,0 кв.м., кухню за № 4, площею 7,8 кв.м., ванну кімнату за № 6, площею 2,6 кв.м., вбиральню за № 5, площею 1,0 кв.м. залишити в загальному користування [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Суд вважає, що є підстави для задоволення вимог позивачки щодо встановлення порядку користування квартирою, оскільки встановлення порядку користування квартирою шляхом виділення сторонам окремих кімнат, за вказаним варіантом та залишення підсобних приміщень в загальному користуванні, не суперечить вимогам закону та відповідає інтересам сторін. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з [PERSON] підлягають стягненню понесені [PERSON] судові витрати в розмірі 1128 грн. 45 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved