Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-06 00:00:00

Позивач [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу придбав у відповідача житловий будинок по [ADDRESS] . Нотаріально договір купівлі-продажу житлового будинку не був посвідчений в зв`язку з тим, що відповідач відмовляється від його посвідчення. В зв`язку з цим позивач не має можливості відповідно до чинного законодавства укласти договір купівлі-продажу та захистити свою власність. При укладанні договору сторонами було погоджено всі належні умови купівлі-продажу майна, зокрема, щодо ціни, строків передачі, форми договору, нотаріального посвідчення, тощо. Після виконання позивачем обов`язків покупця, відповідач безпідставно відмовляється від подальшого нотаріального посвідчення договору. Позивачем виконані умови договору, однак до теперішнього часу він не може нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу, оскільки відповідач до нотаріальної контори не з`являється. В зв`язку з викладеним посилаючись на положення ст.ст.220, 392 ЦК України просив суд визнати за ними право власності на житловий будинок з господарськи будівлями та спорудами по [ADDRESS] , який складається житловий будинок А-1 загальною площею 50,3 квадратних метри, житловою площею 34, 2 квадратних метри, літня кухня Б-1 площею 38,4 квадратних метри, огорожа№1, водовід №2. В судове засідання позивач не з`явився надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити у випадку неявки в судове засідання відповідача проти заочного розгляду справи не заперечує. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилась, без поважних причин, про час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, відзив на позовну заяву відповідачем не подано, суд вважає за можливе згідно ч.4 ст. 223 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у справі матеріалів та доказів зважаючи на існування умов передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] , відповідно до свідоцтва про право власності від 13 серпня 1993 року є власником домоволодіння по [ADDRESS] . З дослідженої технічної документації вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , є житловий будинок А-1 загальною площею 50,3 квадратних метри, житловою площею 34, 2 квадратних метри, літня кухня Б-1 площею 36,4 квадратних метри, огорожа№1, водовід №2. Позивач [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу придбав у відповідача житловий будинок по [ADDRESS] . Нотаріально договір купівлі-продажу житлового будинку не був посвідчений в зв`язку з тим, що відповідач втратив оригінал документу, що посвідчує його право власності. У відповідності до ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, ч.2 цієї статті передбачено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документу, що посвідчує його право власності. Частиною 2 статті 220 ЦК України, передбачено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. За таких обставин, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved