Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

Позивач [PERSON] 27 вересня 2017 року пред'явила до суду позов до відповідача [PERSON] про стягнення в її користь аліментів на утримання повнолітньої дочки [PERSON], [INFO], яка продовжує навчання, та у звязку з цим потребує матеріальної допомоги. Зазначені позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 09 вересня 1995 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають спільну дочку [PERSON], яка після досягнення повноліття продовжує навчання у вищому навчальному закладі. Відповідач відмовляється добровільно брати участь в матеріальному забезпеченні дочки, нехтуючи своїми обовязками щодо її утримання, хоча має можливість надавати дочці матеріальну допомогу. З цих підстав просить стягнути з нього аліменти на утримання їх повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, у розмірі 50 відсотків від усіх видів його доходів, щомісячно. Ухвалою судді від 09 жовтня 2017 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі. 30 листопада 2017 року від відповідача [PERSON] надійшли заперечення на позов, згідно з якими він вважає позов безпідставним, оскільки на його прохання його мати [PERSON] подарувала дочці квартиру по вул. Руській, 20/24 у м. Тернополі (де він зареєстрований), та, крім того, він добровільно сплачує кошти за навчання дочки та утримує її. 30 листопада 2017 року представник позивача [PERSON] [PERSON] подала клопотання про витребування у Головного управління Державної фіскальної служби України в Тернопільській області відомостей про всі доходи відповідача [PERSON] за період 2016 2017 років. Ухвалою суду від 30 листопада 2017 року зазначене клопотання задоволено, витребувано у Головного управління Державної фіскальної служби України в Тернопільській області відомості про доходи [PERSON] за період 2016 2017 років. При постановленні ухвали про відкриття провадження у справі та ухвали про витребування доказів суд керувався вимогами Цивільного процесуального кодексу України, в редакції, яка була чинною станом на день їх постановлення, та діяла до 15 грудня 2017 року. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до вимог п. 9 ч. 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В судове засідання представник позивача [PERSON] [PERSON] подала заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила розглянути справу в її відсутності, не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився, не повідомивши про причини неявки. Клопотання про відкладення розгляду справи не подавав. Відзиву на позов від відповідача не надходило. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача згідно з поданою нею письмовою заявою не заперечила проти такого вирішення справи. Судом досліджено надані сторонами докази, на підставі яких установлено такі обставини. З 09 вересня 1995 року сторони позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, серії І-ИД №270704 від 09 вересня 1995 року. Від даного шлюбу в сторін є спільна дочка [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії І‑ИД №043692 від 05 квітня 1997 року, актовий запис №652 виконавчого комітету Тернопільської міської ради відділу реєстрації актів громадянського стану. Відповідно до договору №120534 від 03 серпня 2017 року про надання освітньої послуги між Тернопільським національним економічним університетом та [PERSON], виконавець бере на себе зобовязання за рахунок коштів замовника ([PERSON]В.) здійснити надання одержувачу освітньої послуги ([PERSON]В.), а саме: денна форма навчання, освітній ступінь магістр, спеціальність міжнародні відносини. Строк навчання з 01 вересня 2017 року по 31 грудня 2018 року. Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера №3530 від 08 серпня 2017 року, виданого Тернопільським національним економічним університетом, від [PERSON] прийнято суму в розмірі 11280 гривень як оплату за угодою №120534 про навчання [PERSON] Як убачається з відповіді Головного управління Державної фіскальної служби України в Тернопільській області №8485/10/19-00-08-15-03/20038 від 22 грудня 2017 року, фізична особа-підприємець [PERSON] здійснює підприємницьку діяльність із застосуванням спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності (2 група, 20%). Згідно з поданої податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця обсяг його доходу за 2016 рік становить 923310,11 гривень. Термін подання звітності за 2017 рік не настав. 22 серпня 2007 року [PERSON] уклала договір дарування, згідно з яким подарувала [PERSON] квартиру по вул. Руській, 20/24 у м. Тернополі, що підтверджується довідкою № 1721/01-16 від 24 жовтня 2017 року, виданою приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] Дослідивши зібрані у справі докази, давши оцінку кожному аргументу, наведеному учасниками справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, встановивши на їх підставі фактичні обставини справи, визначивши зміст спірних правовідносин та норми права, які до них застосовуються, суд прийшов до переконання про наявність підстав для часткового задоволення позову, з огляду на таке. Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно зі ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. У п. 20 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3, від 15 травня 2006 року Пленум Верховного суду України розяснив, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Судом установлено, що [PERSON] продовжує навчання на денній формі навчання у Тернопільському національному економічному університеті, у звязку з чим потребує матеріальної допомоги, зокрема на оплату вартості навчання, придбання підручників, оплату проїзду до місця навчання, харчування, придбання сезонного одягу та взуття тощо. З позовної заяви вбачається, що всі витрати на утримання та навчання дочки несе позивач. Відповідач у запереченнях на позов вказував, що надає дочці матеріальне утримання, проте жодних доказів на підтвердження зазначеного суду не надав. Судом не встановлено жодних доказів про те, що відповідач за своїм станом здоров'я чи матеріальним становищем не може надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці, яка продовжує навчання і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги. Натомість, із довідки про доходи, наданою органом фіскальної служби, встановлено, що у 2016 році відповідач отримав значний дохід більше 900000 гривень. Здобути відомості про його доходи за 2017 рік не вдалося, оскільки строк подання звітності за цей період на час виконання ухвали суду не настав. Однак, виходячи з доходу за 2016 рік, очевидно, що відповідач є матеріально забезпеченим, а тому може надавати дочці матеріальну допомогу, якої вона потребує. Відповідачем [PERSON] долучено до матеріалів справи копію довідку до акта огляду МСЕК, однак, вона виготовлена вкрай неякісним способом, є нечитабельною, і з неї не можливо встановити, яку групу інвалідності, на який строк та у звязку з яким захворюванням встановлено відповідачу. А тому взяти до уваги копію цієї довідки як доказ суд не може. Тобто, відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт його неспроможності надавати дочці утримання в силу його незадовільного стану здоровя. Доводи відповідача про те, що його мати подарувала дочці квартиру, правового значення для вирішення справи не мають. Так, відповідно до ст. 190 СК України, норми якої застосовуються і до відносин щодо обовязку батьків утримувати повнолітню дочку, сина, той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо). Такий договір нотаріально посвідчується. Право власності на нерухоме майно за таким договором виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. Договір дарування між матірю відповідача та його дочкою не є договором про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно, який може укладатися відповідно до ст. 190 СК України та бути підставою припинення сплати аліментів. Таким чином, судом установлено, що [PERSON] не виконує обов'язку з утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, а тому наявні передбачені законом підстави для стягнення з нього аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При розгляді справи судом не здобуто доказів, на підставі яких суд міг би прийти до висновку про те, що розмір аліментів, які просить стягнути [PERSON] зі [PERSON], на утримання дочки [PERSON], [INFO], доцільно визначити у розмірі 50 відсотків усіх доходів відповідача, як просила позивач. Оскільки позивач не надавала доказів на обгрунтування визначення саме такого розміру аліментів, який вона просила стягнути, виходячи з засад розумності і справедливості, суд вважає доцільне визначити їх у розмірі 1/4 частки доходів відповідача, оскільки, на переконання суду, виходячи з фактичних обставин справи, а також із розміру доходу відповідача, такий розмір аліментів буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку повнолітньої дочки сторін, яка продовжує навчання і у звязку з цим потребує матеріальної допомоги. За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення шляхом стягнення в її користь аліментів із відповідача [PERSON] у розмірі ј частки його доходу (заробітку), щомісячно, на утримання повнолітньої дочки [PERSON], яка продовжує навчання, до закінчення навчання, але не довше ніж до двадцяти трьох років, відповідно до ст. ст. 199, 200 Сімейного кодексу України. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, в межах суми платежу за 1 місяць слід допустити до негайного виконання. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 182, 191, 199, 200 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial