Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Кладко О.В., звернулася до суду із зазначеною заявою до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на наступне. [INFO] помер чоловік позивача - [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . За життя чоловік заповів все своє майно дружині - позивачу [PERSON] 23 червня 2020 року позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії з підстав не надання належних правовстановлюючих документів які б підтверджували право власності на вказаний житловий будинок. Зазначає, що дійсно у свідоцтві на право особистої власності на житловий будинок, через незрозумілі причини, головою виконкому: Біловодської селищної ради народних депутатів Каптел А.П. не поставлено підпис. А тому позивач вимушена звернутися до суду з наявним позовом, в якому просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом, що залишилося після смерті її чоловіка [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Позивач у судове засідання не з`явилася, просила суд розглянути справу за її відсутності. Представник позивача у судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою, в якій просив розглянути справу за його відсутності. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Звернулися до суду із заявами, в яких просили розглянути справу за їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов не подала. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач [PERSON] є дружиною [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 14 серпня 1972 року Данилівською сільською радою Біловодського району Ворошиловградської області. Рішенням виконавчого комітету Біловодської районної ради народних депутатів від 28 січня 1992 року №14/10 про визнання права власності на робочі двори в с. Новодеркул Біловодського району було вирішено видати свідоцтво на право особистої власності на робочі двори в с.Новодеркул Данилівської сільської Ради народних депутатів для громадян, відповідно до списку, в якому за порядковим №10 на двір під [ADDRESS] , вказано [PERSON] . На підставі вказаного рішення районної Ради народних депутатів, 20 лютого 1992 року на імя [PERSON] видано свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Головою виконкому Біловодської селищної ради народних депутатів [PERSON] проставлено відповідну гербову печатку установи, однак особистий підпис, з невказаних причин, поставлено не було. Повідомленням КП «Біловодське БТІ» від 09 червня 2020 року за №77 підтверджується, що право власності на нерухоме майно, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , в бюро зареєстроване за [PERSON] , на підставі свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок, виданого виконкомом Біловодської районної ради народних депутатів від 20 лютого 1992 року. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що дійсно [PERSON] належить спірний житловий будинок, а тому суд приходить до висновку, що підпис в свідоцтві на право особистої власності на цей будинок не було проставлено через недбалість та неуважність посадових осіб, які складали та видавали цей документ. 09 серпня 2019 року [PERSON] склав заповіт, яким заповів своїй дружині [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на, що він матиме право за законом, цей заповіт зареєстровано в реєстрі за № 5-50, та посвідчено спеціалістом Біловодської селищної ради Біловодського району Луганської області [PERSON] [INFO] чоловік позивача помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 18 жовтня 2019 року Біловодським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області Луганської області. Після смерті чоловіка відкрилась спадщина, яка складається із спірного житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки № 257, виданої 20 лютого 2020 року виконкомом Біловодської селищної ради Біловодського району Луганської області [PERSON] на день смерті мешкав за адресою: [ADDRESS] , разом із дружиною [PERSON] та сином [PERSON] . Відповідно до ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї. 23 червня 2020 року спадкоємиця за заповітом - позивач [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Біловодського районного нотарільного округу Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Харків) Доброскокової А.М. для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, що залишилося після, смерті її чоловіка [PERSON] , яке складається з житлового будинку з належними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , однак нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії, оскільки в свідоцтві на право особистої власності на житловий будинок відсутній підпис уповноваженої особи органу, що видав документ, інформація в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності на ім`я спадкодавця відсутня. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що спадкоємцем майна [PERSON] є його дружина [PERSON] , вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка, але у неї відсутні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок. А також, враховуючи той факт, що в судовому засіданні встановлено, що спадкоємець за законом, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК, [PERSON] не подав нотаріусу заяви про відмову від прийняття спадщини, а тому він також має право на спадкове майно, та є належним відповідачем у цій справі. Відповідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом - ст.1217 ЦК України. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Пунктом 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначає у постановах від 25 грудня 2013 року по справі 6-35295св13 та 28 травня 2014 року по справі 6-10784св14 в судовому порядку право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України) та є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, оскільки позивач [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину, але у неї відсутні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, суд вважає, що є законні підстави для визнання за позивачем в порядку спадкування права власності на зазначений житловий будинок. Разом з тим, судом враховано, що відповідачами в справах про визнання права власності у порядку спадкування мають бути інші спадкоємці за заповітом або за законом, які претендують на отримання у власність спадкового майна. Коли ж інші спадкоємці за заповітом або за законом відсутні, вимоги про визнання права власності на спадкове майно заявляються до органу місцевого самоврядування в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться відповідне спадкове майно. Згідно з положеннями ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежний відповідач - це особа, визначена позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Беручи до уваги той факт, що суду не надано жодного доказу, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] являються спадкоємцями [PERSON] , та мають право на спадщину, суд приходить до висновку, що вони є неналежними відповідачами у даній справі. Відтак, у задоволенні позовних вимог позивача до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування необхідно відмовити, оскільки вимога з якою він звернувся пред`явлена до неналежних відповідачів. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Обставин, які б вказували, що на спадкове майно, окрім позивача, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, в суді не встановлено. Інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно немає. Оскільки визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, котрий має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, враховуючи те, що нотаріусом відмовлено у вчинені нотаріальної дії щодо видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на частку будинку та земельної ділянки, беручи до уваги, що позивач не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, суд вважає, що відповідно до ст.16 ЦК України, його цивільне право підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх часткового задоволення. Вирішуючи питання про судові витрати, суд,

Outcome: partial