Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

Позивач [PERSON] 08 лютого 2018 о року предявив до суду позов до відповідача [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача в його користь суму боргу в розмірі 10000 гривень, 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення в сумі 892,60 гривень, інфляційні втрати у розмірі 7764 гривень та пеню в сумі 1344,66 гривень. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 24 липня 2014 року між ним та відповідачем [PERSON] укладено договір позики грошових коштів між фізичними особами, за умовами якого він передав, а позичальник ([PERSON]Ю.) прийняв у власність 10000 гривень, які зобовязався повернути у строк до 10 лютого 2015 року. Однак, по даний час, відповідач грошових коштів за договором від 24 липня 2014 року не повернув та уникає зустрічей із ним . У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно до суду не з'явився, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позовну заяву не подавав. За вказаних обставин, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення в порядку ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 24 липня 2014 року між [PERSON] (позикодавцем) та [PERSON] (позичальником) укладено договір позики грошових коштів між фізичними особами, згідно пункту 1 якого [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв у власність 10000 гривень. Факт передачі та одержання суми позики у розмірі зазначеному у п. 1 даного договору відбувся до укладання цього договору. Відповідно до пункту 2 вказаного договору позичальник зобовязався повернути позикодавцеві позику готівкою або на банківський/ картковий рахунок позичальника в строк до 10 лютого 2015 року. Згідно із ст.1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк, та в порядку, що встановлені договором. Положеннями ст. 530 ЦК України встановлено, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Частиною 3 ст. 549 ЦК України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідач [PERSON] свої зобовязання за договором не виконав, грошові кошти в розмірі 10000 гривень у строк до 10 лютого 2015 року не повернув. Згідно наданого позивачем розрахунку суми інфляційний втрат який був здійснений [PERSON] з урахуванням рекомендацій Верховного Суду України відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ N 62-97р від 03 квітня 1997 року, сума інфляційних втрат за договором від 24 липня 2014 року становить 7764 гривень. Сума 3% річних за договором становить 892,60 гривень, що стверджується наданим позивачем розрахунком, здійсненим за формулою (П=10000(сума боргу)?3/100/365?1086(кількість днів прострочення) = 892,60 гривень. Як вбачається із розрахунку суми пені, загальна сума пені за договором позики грошових коштів між фізичними особами від 24 липня 2014 року становить 1344,66 гривень. Докази про повернення відповідачем позивачеві боргу за договором позики від 24 липня 2014 року в розмірі 10 тисяч гривень відсутні. Стороною відповідача не надано жодних доказів на спростування зазначених обставин. Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, суд приходить до переконання про порушення прав позивача, які підлягають до захисту, а тому позовні вимоги слід задовольнити. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, повязані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача . На підставі наведеного та

Outcome: approved