Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

Позивач [PERSON] 04 грудня 2015 року звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] сільської ради Кременчуцького району про визнання незаконним та скасування рішення сорок першої сесії шостого скликання [PERSON] сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 25 квітня 2014 року «Про відміну рішення 28 сесії 6 скликання [PERSON] сільської ради від 10 грудня 2012 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] та [PERSON] для ведення фермерського господарства» - в частині, що стосується надання громадянину [PERSON] дозволу на розроблення проекту землеустрою та «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину [PERSON] для ведення фермерського господарства», яким було відмовлено у затвердженні проекту землеустрою. В обґрунтування позову вказував, що 22 листопада 2012 року він звернувся до [PERSON] сільської ради Кременчуцького району із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 8,2 га для ведення фермерського господарства, за рахунок земель запасу [PERSON] сільської ради (сіножаті) в межах населеного пункту. 10 грудня 2012 року [PERSON] сільською радою Кременчуцького району прийнято рішення 28 сесії 6 скликання «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки». Згідно даного рішення йому надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду сільськогосподарського призначення (сіножаті) орієнтовною площею 8,2 га для ведення товарного виробництва із земель запасу [PERSON] сільської ради, а також запропоновано йому подати проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розгляду та затвердження у встановленому законом порядку. Згодом, рішенням 32 сесії 6 скликання [PERSON] сільської ради Кременчуцького району від 12 квітня 2013 року було вирішено внести зміни до рішення 28 сесії 6 скликання від 10.12.2012р. «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», а саме: частину 1 рішення викладено в наступній редакції: «Надати громадянину [PERSON] дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду сільськогосподарського призначення (сіножаті) орієнтовною площею 8,2 га для ведення фермерського господарства, із земель запасу [PERSON] сільської ради». На підставі договору про розроблення проекту відведення земельної ділянки № 55 від 04 червня 2013 року та рішення [PERSON] сільської ради Кременчуцького району від 10 грудня 2012 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», рішення 32 сесії 6 скликання [PERSON] сільської ради Кременчуцького району від 12 квітня 2013 року, приватним підприємством «Бюро земельного кадастру» був розроблений Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] - для ведення фермерського господарства із земель не наданих у власність та постійне користування в межах населених пунктів в селі Максимівка [PERSON] сільської ради Кременчуцького району Полтавської області. Вищезазначений Проект землеустрою він надав в [PERSON] сільську раду Кременчуцького району для подальшого його затвердження. Наприкінці вересня 2015 року співробітником виконавчого комітету [PERSON] сільської ради [PERSON] йому було вручено повідомлення від 14 серпня 2015 року за вих. № 02-18/732 за підписом в.п. сільського голови [PERSON] та рішення 41 сесії 6 скликання [PERSON] сільської ради Кременчуцького району від 25 квітня 2014 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] для ведення фермерського господарства». Відтоді йому стало відомо, що рішенням 41 сесії 6 скликання від 25 квітня 2014 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] для ведення фермерського господарства» [PERSON] сільська рада Кременчуцького району вирішила відмовити йому у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства за рахунок земель не наданих у власність та постійне користування в межах населених пунктів в селі Максимівка [PERSON] сільської ради Кременчуцького району Полтавської області. Крім цього, листом від 14 серпня 2015 року за вихідним № 02-18/732 та листом від 23 листопада 2015 року, наданого на його письмовий запит, [PERSON] сільська рада Кременчуцького району повідомила його про те, що рішенням 41 сесії 6 скликання [PERSON] сільської ради Кременчуцького району було відмінено рішення 28 сесії 6 скликання [PERSON] сільської ради від 10 грудня 2012 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] та [PERSON] для ведення фермерського господарства». Ознайомившись з вищезазначеними рішеннями 41 сесії 6 скликання від 25.04.2014 року [PERSON] сільської ради Кременчуцького району, вважає, що вказані рішення є незаконними та підлягають скасуванню, виходячи з наступного. Зі змісту протоколу сорок першої сесії шостого скликання [PERSON] сільської ради Кременчуцького району від 25.04.2014 pоку, наданого на його письмовий запит від 13 листопада 2015 pоку, депутатам на обговорювання та подальше голосування взагалі не виносилося питання про відміну рішення 28 сесії 6 скликання [PERSON] сільської ради від 10.12.2012 року. Тобто, дане рішення приймалося з порушенням вимог закону. Крім іншого, воно суперечить і пункту 5 рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009. В обгрунтування цих своїх позовних вимог також посилався на частини 1,10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Рішення 28 сесії 6 скликання [PERSON] сільської ради від 10.12.2012 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON]» є актом одноразового застосування і вичерпало свою дію фактом розроблення проекту землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки. А тому відміна даного рішення після його виконання є незаконною. Він не погоджується з рішенням 41 сесії 6 скликання від 25.04.2014 року [PERSON] сільської ради Кременчуцького району про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. [PERSON] для ведення фермерського господарства, виходячи з наступного. Як зазначено в пояснювальній записці до Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки - при розробці проекту відведення було проведено уточнення площі земельної ділянки. Площа земельної ділянки передбаченої до відведення гр. [PERSON] для ведення фермерського господарства становить 8,2000 га. Межі та площа земельної ділянки погоджені землекористувачем, суміжними землекористувачами та відповідними службами району. Запроектована до відведення в довгострокову оренду земельна ділянка розташована в селі Максимівка [PERSON] сільської ради Кременчуцького району Полтавської області на землях не наданих у власність і постійне користування в межах населених пунктів, по угіддях - сіножаті. Згідно висновку Центру охорони та досліджень пам'яток археології управління культури Полтавської обласної державної адміністрації, за результатами обстежень та розгляду архівних археологічних матеріалів об'єктів археології на земельній ділянці, передбаченій до відведення в довгострокову оренду [PERSON], не виявлено. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-5301070812013 від 25 грудня 2013 року земельна ділянка має наступні загальні відомості: - кадастровий номер - 5322482601:01:002:0329; - місце розташування (адміністративно-територіальна одиниця) - Полтавська область, Кременчуцький район, село Максимівка; цільове призначення - 01.02. Для ведення фермерського господарства; категорія земель - землі сільськогосподарського призначення; - вид використання земельної ділянки - для ведення фермерського господарства; - форма власності - інформація про зареєстроване право в Державному земельному кадастрі відсутня; - площа земельної ділянки, гектарів - 8,2000. Свої позовні вимоги обгрунтовував також: пунктом «а» частини 2, п. «а» ч.3 статті 22 Земельного кодексу України, що до земель сільськогосподарського призначення належать сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства,садівництва,городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства; частинами 1 та 2 ст. 93 Земельного кодексу України, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам; ч.1 ст.116 Земельного кодексу України, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону; ч.1 ст.122 Земельного кодексу України, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб; ч.3 ст.124 Земельного кодексу України, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу; частини 1, 2, 4, 6 ст.123 Земельного кодексу України, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною [PERSON] Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання). Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування. Підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. Таким чином, вважав, що єдиною законною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою є його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Згідно ч.1 статті 186-1 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин. Він подав примірники Проекту землеустрою для погодження у відділ Держземагентства у Кременчуцькому районі Полтавської області, відповідно до вищевказаної статті. 24 грудня 2013 року відділ Держземагентства у Кременчуцькому районі Полтавської області Висновком за №01-10/2026 погодив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Відповідно до п. 34 ч. 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Згідно ч.1 статті 1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Відповідно до ч.1 та ч.4 ст.15 Закону України «Про звернення громадян», органи місцевого самоврядування та їх посадові особи, до повноважень яких належить розгляд заяв, зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв. Відповідь за результатами розгляду заяв в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах питань. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також: із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. Відмовляючи йому у затвердженні проекту землеустрою та у передачі земельної ділянки у користування, [PERSON] сільська рада Кременчуцького району у своєму рішенні від 25.04.2014 року не вказала жодних мотивів відмови та посилань на закони та нормативно-правові акти, які б обґрунтовували підстави такої відмови. З метою з'ясування причин відмови йому у затвердженні проекту землеустрою та передачі йому у користування земельної ділянки для ведення фермерського господарства, він звернувся до відповідача з письмовою заявою від 13.11.2015 року. До відповіді від 23 листопада 2015 року відповідачем була надана копія протоколу сорок першої сесії шостого скликання [PERSON] сільської ради Кременчуцького району від 25.04.2014 року. Як вбачається зі змісту протоколу, до питання порядку денного під №6 було віднесено затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] для ведення фермерського господарства. Згідно вищевказаного протоколу депутати проголосували за прийняття вищезазначеного проекту рішення, а саме: голосували «за» - 7; «проти» - 5; «утримались» - 0. Отже, протокол сорок першої сесії шостого скликання також не містить посилання на підстави для відмови у виділенні йому земельної ділянки в користування, зокрема з цього протоколу не вбачається, чи відповідає (або невідповідає) вимогам законів та нормативно-правових актів поданий ним на затвердження проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Вважав, що в діях відповідача щодо розгляду його заяви з питання затвердження проекту землеустрою вбачається упередженість, недобросовісність та порушення принципу рівності перед законом, а надані повноваження використовуються [PERSON] сільською радою Кременчуцького району всупереч положенням Конституції та законам України. Відмовляючи йому у задоволенні заяви про затвердження проекту землеустрою, відповідач не дотримався порядку передбаченого ст.15 Закону України «Про звернення громадян» та порушив основоположний принцип діяльності органу місцевого самоврядування, встановлений ст.19 Конституції України. У свою чергу, проект землеустрою відповідає вимогам законів та прийнятий відповідно до них нормативно-правовим актам, погоджений з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин. Вважає, що у відповідача не було жодних законних підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою та передачі йому у користування земельної ділянки, а він, як громадянин України, має гарантоване державою право на передачу у користування земельної ділянки для ведення фермерського господарства. Крім цього, про свої наміри передати йому в користування земельну ділянку свідчать дії відповідача щодо виставлення йому рахунків та прийняття від нього плати за користування земельною ділянкою. Хоча фактично він і не використовував спірну земельну ділянку, проте справно сплачував на користь [PERSON] сільської ради грошові кошти, що підтверджується довідкою № 949 від 26.11.2015 року, виданою виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради, згідно якої 27 липня 2015 року ним сплачені кошти в сумі 49 575,41 гривень за користування земельними ділянками загальною площею 39,4099 га, з них за земельну ділянку площею 8.20 га -10177,68 гривень. Як свідчать вищенаведені докази, земельна ділянка, кадастровий номер 5322482601:01:002:0329, відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення. Заявлений ним вид використання не суперечить її цільовому призначенню (для ведення фермерського господарства). Дана земельна ділянка розташована за межами об'єктів природо-заповідного фонду, за межами прибережних захисних смуг, за межами об'єктів культурної спадщини та не входить до території історичних ареалів населених місць. У приватну власність або користування іншим особам дана земельна ділянка не передавалась. Отже, оскаржуваними рішеннями, відповідачем фактично порушено його цивільне право на отримання в оренду земельної ділянки для ведення фермерського господарства. Тому він вимушений звернутися з вказаним позовом до суду. В судовому засіданні представник позивача по угоді адвокат [PERSON] Якелін підтримала позовні вимоги [PERSON], в їх обґрунтування пояснила так, як викладено вище в описовій частині рішення. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Кременчуцького району по довіреності [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, але при цьому пояснила, що на її думку вимоги позивача є законними та обгрунтованими, а [PERSON] сільська рада, приймаючи свої два рішення від 25 квітня 2014 року «Про відміну рішення 28 сесії 6 скликання [PERSON] сільської ради від 10 грудня 2012 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянам [PERSON] та [PERSON] для ведення фермерського господарства» та «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину [PERSON] для ведення фермерського господарства», діяла всупереч чинному законодавству. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази справи, суд прийшов до наступного. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, підтверджується наявними у справі доказами і не заперечується сторонами, що позивач [PERSON] 22 листопада 2012 року звернувся до [PERSON] сільської ради Кременчуцького району із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 8,2 га для ведення фермерського господарства, за рахунок земель запасу [PERSON] сільської ради (сіножаті) в межах населеного пункту (а.с.14 на звороті). Рішенням 28 сесії 6 скликання [PERSON] сільської ради Кременчуцького району від 10 грудня 2012 року позивачу був наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду сільськогосподарського призначення (сіножаті) орієнтовною площею 8,2 га для ведення товарного виробництва із земель запасу [PERSON] сільської ради. Громадянину [PERSON] було запропоновано подати проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розгляду та затвердження у встановленому законом порядку (а.с.15) 12 квітня 2013 року рішенням 32 сесії 6 скликання [PERSON] сільської ради Кременчуцького району були внесені зміни до рішення 28 сесії 6 скликання від 10 грудня 2012 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», а саме: в частині 1 та викладено їх в наступній редакції: Надати громадянину [PERSON] дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду сільськогосподарського призначення (сіножаті) орієнтовною площею 8,2 га для ведення фермерського господарства, із земель запасу [PERSON] сільської ради (а.с.15 на звороті). 04 червня 2013 року позивач звернувся із заявою до Приватного підприємства Бюро земельного кадастру про розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства, загальною площею 8,2 га, розташованої на території [PERSON] сільської ради Кременчуцького району Полтавської області (а.с.17). Приватним підприємством «Бюро земельного кадастру» був розроблений Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] для ведення фермерського господарства із земель не наданих у власність та постійне користування в межах населених пунктів в селі Максимівка [PERSON] сільської ради Кременчуцького району Полтавської області (а.с.10-34). Вищезазначений Проект землеустрою позивач надав в [PERSON] сільську раду Кременчуцького району для подальшого його розгляду і затвердження. Рішенням 41 сесії 6 скликання [PERSON] сільської ради Кременчуцького району від 25 квітня 2014 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] для ведення фермерського господарства» без обгрунтування діючим законодавством та невмотивовано було відмовлено позивачу [PERSON] у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства за рахунок земель не наданих у власність та постійне користування в межах населених пунктів в селі Максимівка [PERSON] сільської ради Кременчуцького району Полтавської області (а.с.36). Цим же рішенням 41 сесії 6 скликання [PERSON] сільської ради Кременчуцького району на пропозицію депутата [PERSON] сільська рада знову ж таки невмотивовано та без посилання на чинне законодавство вирішила відмінити рішення 28 сесії 6 скликання [PERSON] сільської ради від 10 грудня 2012 року Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] та [PERSON] для ведення фермерського господарства, що також підтверджується протоколом 41 сесії 6 скликання (а.с.38,39-42). Згідно довідки виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 26 листопада 2015 року [PERSON] згідно двох квитанцій від 27.07.2015 року сплатив кошти в сумі 49575,41 гривень за користування земельними ділянками загальною площею 39,4099 га, з них за земельну ділянку площею 8,20 га - 10177,68 гривень (а.с.43). [PERSON] сільська рада Кременчуцького району своїм листом від 14 серпня 2015 року повідомила позивача [PERSON] про відміну свого попереднього рішення 28 сесії 6 скликання [PERSON] сільської ради від 10 грудня 2012 року Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою [PERSON] земельною ділянкою площею 8,2 га в межах населеного пункту (за фермою). У зв'язку з цим [PERSON] було заборонено використання даної земельної ділянки (а.с.35). Суд вважає, що прийняті відповідачем [PERSON] сільською радою Кременчуцького району 25 квітня 2014 року два оспорені рішення про відмову позивачу [PERSON] у затвердженні проекту землеустрою та про відміну свого раніше прийнятого рішення від 10 грудня 2012 року Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] та [PERSON] для ведення фермерського господарства не відповідають вимогам Конституції України, чинному законодавству України та суперечать рішенню Конституційного Суду України, є невмотивованими та необгрунтованими. Сторонами не заперечується, що спірна земельна ділянка площею 8,2 га відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення. Вид використання землі не суперечить її цільовому призначенню (для ведення фермерського господарства), земельна ділянка розташована за межами об'єктів природо-заповідного фонду, за межами прибережних захисних смуг, за межами об'єктів культурної спадщини та не входить до території історичних ареалів населених місць, у приватну власність або користування іншим особам не передавалась. Згідно статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частин 1,2,5 статті 158 Земельного кодексу України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. Відповідно до роз'яснення пункту 7 постанови № 3 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного Кодексу України). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування. Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Згідно пунктів г, д ч.3 статті 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів. За змістом п.10 ч.2 статті 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ч.1 статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. У пункті 5 рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) вказано, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення. Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Відповідно до частин 1,10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Суд погоджується з доводами позивача, що рішення 28 сесії 6 скликання [PERSON] сільської ради від 10.12.2012 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON]» є актом одноразового застосування і вичерпало свою дію фактом розроблення проекту землеустрою щодо відведення позивачу земельної ділянки, а тому відміна [PERSON] сільською радою вказаного рішення після його виконання є незаконною. Розгляд і затвердження землевпорядної документації врегульовано статтею 186 Земельного кодексу України. Своїм висновком від 24.12.2013 року відділ Держземагенства у Кременчуцькому районі погодив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а.с.28). Згідно ч.6 статті 186-1 Земельного кодексу України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийняття відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. Відмовляючи позивачу [PERSON] у затвердженні проекту землеустрою та у передачі земельної ділянки у користування, [PERSON] сільська рада Кременчуцького району у своєму рішенні від 25.04.2014 року не вказала жодних мотивів відмови та посилань на закони та інші нормативно-правові акти, які б обґрунтовували підстави прийняття такого рішення. Відповідно до частин 1,2,10 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні рада в межах своїх повноважень приймає нормативні акти та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Як вбачається з протоколу сорок першої сесії шостого скликання [PERSON] сільської ради Кременчуцького району від 25 квітня 2014 року на сесії були присутні 12 депутатів від загальної кількості 16 депутатів та відповідно до ч.11 статті 46 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні сесія є повноважною. В числі інших питань, у п.6 порядку денного засідання сесії було включене питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] для ведення фермерського господарства. Рішення не було прийняте, так як за проголосували сім депутатів, проти п'ять. Рішення приймалося без обговорення цього питання. У порядку денному не перебувало питання про відміну рішення [PERSON] сільської ради від 10.12.2012 року Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянам [PERSON] та [PERSON] для ведення фермерського господарства. Була лише пропозиція депутата [PERSON] відмінити це рішення. Рішення було прийняте, але також без обговорення поданої пропозиції, що суперечить Закону і може свідчити про вказані позивачем [PERSON] упередженість депутатів сільської ради, недобросовісність та порушення принципу рівності перед законом, а надані повноваження використовуються [PERSON] сільською радою Кременчуцького району всупереч положенням Конституції та законам України (а.с.39-42). Суд вбачає в діях відповідача також порушення вказаних статтею 4 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні принципів законності, правової самостійності в межах повноважень, визначених цим та іншими законами. Позовні вимоги [PERSON] та їх обгрунтування з посиланням на встановлені факти та законодавство відповідачем не заперечувалися і не були спростовані. Надана головою ліквідаційної комісії [PERSON] сільської ради [PERSON] письмова відповідь від 23 листопада 2015 року на ім'я [PERSON] на його заяву від 13 листопада 2015 року, що йому відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства, оскільки не вистачило більшості голосів від загального складу ради для позитивного рішення, а згідно Закону України Про місцеве самоврядування в Україні рішення ввважається прийнятим, якщо за нього проголосували більшість депутатів від загального складу ради (а.с.37), не може заслуговувати на увагу з наведених вище обставин. Представник відповідача [PERSON] у суді пояснила, що не було законних підстав для прийняття органом місцевого самоврядування рішень, які оспорені позивачем, а тому й відсутні у цих рішеннях посилання на закони та нормативно-правові акти, які б обґрунтовували підстави їх прийняття. Оцінивши досліджені у справі докази відповідно до статті 212 ЦПК України та беручи до уваги встановлені факти, суд вважає, що вимоги позивача [PERSON] є законними, обгрунтованими належними доказами, його права та інтереси на отримання в оренду земельної ділянки для ведення фермерського господарства були порушені органом місцевого самоврядування [PERSON] сільською радою шляхом прийняття цим органом незаконних рішень (актів індивідуальної дії), а тому порушене право та інтереси позивача підлягають судовому захисту, а його позовні вимоги задоволенню. Згідно ч.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. За таких обставин суд постановляє рішення про задоволення позову [PERSON] в повному обсязі, визнає незаконними та скасовує обидва оспорені рішення [PERSON] сільської ради. Відповідно до ч.1 статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно ч.1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати, пов'язані зі сплатою позивачем судового збору в сумі 974 гривень 40 копійок (а.с.1,2).

Outcome: approved