Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 09 червня 2015 року звернулась до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення грошових коштів (аліментів) на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 800 грн. на місяць до повноліття дитини та аліментів на утримання дружини у розмірі 500 грн. щомісяця до досягнення донькою трирічного віку. В позовній заяві вказала, що 30 вересня 2011 року вона уклала шлюб з [PERSON], який був зареєстрований у Першому Суворовському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, про що зроблений відповідний актовий запис №400. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач ухиляється від утриманні дитини та дружини, ніякої допомоги їм не надає, хоча відповідно до закону зобов'язаний це робити. В судове засідання позивач та її представник [PERSON] (діє відповідно до ордера адвоката серії ОД №184723 та угоди про надання правової допомоги від 09 червня 2015 року) не прибули, надавши до суду письмову заяву, в якій позов підтримали та просили його задовольнити, розглянувши справу без їх участі. В цій же заяві вказали про свою згоду на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином завчасно з дотриманням вимог ч.4 ст.74 ЦПК України був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Зокрема, виклик відповідача було здійснено відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України шляхом опублікування оголошення про виклик в газеті «Одеські вісті» №18(4841) від 10 березня 2016 року. У зв'язку з цим у відповідності з вимогами ч.4 ст.169 та ст.ст.224-226 ЦПК України суд вважає можливим розглянути вказану справу без участі відповідача. Дослідивши надані сторонами письмові докази, суд вважає можливим позов задовольнити, виходячи з наступного. Встановлено, що 09 червня 2016 року позивач [PERSON] звернулась до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів (аліментів) на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 800 грн. на місяць до повноліття дитини та на утримання дружини у розмірі 500 грн. щомісяця, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення донькою віку трьох років. Відповідно до п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, ратифікованої Україною 11 вересня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Стаття 51 Конституції України та ст.ст.150 і 180 СК України встановлюють для батьків обов'язок виховувати та утримувати своїх неповнолітніх дітей до їх повноліття. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини [NUMBER], виданим 17 квітня 2015 року відділом ДРАЦС Кодимського районного управління юстиції Одеської області. В даний час сторони проживають окремо, шлюб між ними розірвано Кодимським районним судом Одеської області від 26 березня 2015 року, між собою не спілкуються, дитина перебуває на утриманні позивача. Отже, відповідач [PERSON] законодавчо зобов'язаний утримувати свою малолітню дитину до її повноліття, проте свій обов'язок належним чином не виконує, що було встановлено в судовому засіданні. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, вказано, що держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав неповнолітніх дітей при ухиленні батьків від обов'язку їх утримувати є законодавчо передбачена можливість стягнення коштів на їх утримання в судовому порядку. Так, згідно зі ст.181 Сімейного кодексу України по рішенню суду кошти на утримання неповнолітньої дитини (аліменти) можуть бути присуджені в частині від доходу (заробітку) платника аліментів, або в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України аліменти у твердій грошовій сумі визначаються, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають важливе значення. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника інших дітей, непрацездатних осіб, інші обставини, що мають істотне значення. У позовні заяві не вказано відомості про місце роботи відповідача та наявність у нього постійного заробітку (доходу), у зв'язку з цим суд вважає можливим визначити аліменти на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі у заявленому позивачем розмірі. Що стосується позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання позивача [PERSON], то відповідно до вимог ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. В даний час сторони спільно не проживають. Позивач [PERSON] ніде не працює, оскільки доглядає за дитиною, до досягнення нею трирічного віку і потребує матеріальної допомоги, яку працездатний відповідач їй в змозі надавати. У відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України, в якій зазначено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, суд покладає на відповідача витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved