Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

Позивач [PERSON] в серпні 2013 року звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 11.08.2012 року близько 08 год.30 хв. автобус БАЗ -079 держ. № [NUMBER], власником якого є фізична особа - підприємець [PERSON], під керуванням водія [PERSON], рухаючись в районі вул..Кузнецова - Зубарева в Центрально- Міському районі міста Горлівки , не дотримавшись безпечної дистанції руху , допустив зіткнення з автомобілем Ford Fusion , .держ. № [NUMBER], під управлінням водія [PERSON], в зв'язку з чим автомобіль Ford Fusion дістав значні механічні пошкодження,що спричинило матеріальні збитки його володільцю на загальну суму 23395,13 грн., величина втрати товарної вартості склала 3539,81 грн.,які і просив стягнути з в солідарному порядку з обох відповідачів, так як цивільно - правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована власником транспортного засобу [PERSON] в страховій компанії « Статус» . Він , позивач, звернувся до цієї страхової компанії з проханням відшкодувати завдані йому застрахованим транспортним засобом матеріальну шкоду, а також і 5000 грн.- на рахунок відшкодування морально шкоди, зазначивши, що йому були заподіяні великі моральні страждання, був порушений звичний уклад його життя , він став нервовим, довгий час користувався громадським транспортом, хоча його робота пов'язана з частими поїздками за межі населеного пункту, де він працює, він мав звертатись до експертів,неодноразово був присутнім в судових засідання, коли в Калінінському районному суді м. Горлівки розглядалась справа про притягнення [PERSON] до адмінвідповідальності. Також просив стягнути з обох відповідачів в солідарному порядку витрати, пов'язані зі сплатою роботи експерта по оцінки вартості матеріальної шкоди в сумі 480 грн. та сплачений ним судовий збір в розмірі 380 грн. Позивач [PERSON] та його представник- адвокат [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі посилаючись на вище наведені обставини. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON] проти позову заперечували, посилаючи на те, що [PERSON] не є належним відповідачем, останній уклав договір цивільно - правової відповідальності зі страховою компанією, безпосередній учасник дорожньо- транспортної пригоди є водій [PERSON], який працює відповідно трудового договору, якій з невідомих йому, відповідачу, причин своєчасно не повідомив про настання страхового випадку страхову компанію, а тому просять в позові відмовити . Крім того, відповідач [PERSON] в подальшому зазначив, що ДТП відбулось 11.08.2012 року, а [PERSON] став працювати у нього по трудовому договору лише з 07.09.2012 року, в і день ДТП його не було в м. Горлівці , тому він повідомив страхову компанію лише в телефонному режимі - на телефон « гарячої лінії». Другий відповідач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія « Статут» , в судове засідання не з*явився, надавши до суду письмові заперечення проти позову , посилаючись на те, що , оскільки власник наземного транспортного засобу - [PERSON] всупереч вимог ст..33 Закону України « Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та укладеного між ними договору страхування ( полісу) своєчасно не повідомив страховика про настання страхового випадку , а позивач [PERSON] звернувся до страхової компанії 16.05.2013 року , то страховик не повинен нести відповідальність та сплачувати суми на рахунок відшкодування моральної та матеріальної шкоди. Третя особа [PERSON] суду пояснив, що він дійсно став працювати в якості водія автобуса у роботодавця - ФОП [PERSON] відповідно до умов договору з вересня 2012 року, але 11.08.2012 року , коли сталось ДТП за участі автобуса під його керуванням та автомобіля позивача , він керував транспортним засобом за згодою відповідача 1 , так як був на іспитовому строку, готовив автобус на лінію, і в момент ДТП в салоні автомобіля дійсно було декілька осіб - пасажирів, але він перевозив їх не за оплату . Суд, дослідивши матеріали цивільної справи , справи про адмінправопорушення № 3/251/2/13 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст..124 КупАП, та надавши їм оцінку в їх сукупності, вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» , нормами ЦК України. Судом встановлено, що 11.08..2012 року автобус БАЗ -079 реєстраційний № [NUMBER] , який належить відповідачу - ФОП [PERSON] на праві приватної власності, і яким керував водій [PERSON] , що перебував з [PERSON] ., в трудових відносинах, рухаючись по вул.. Кузнецова- Зубарева в Центрально- Міському районі міста Горлівки , здійснив зіткнення з легковим автомобілем Ford Fusion , держ. № [NUMBER], під управлінням водія [PERSON] Постановою Калінінського районного суду міста Горлівки від 13.05.2013 року, яка набрала чинності, і відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України має преюдиціальне значення при розглядів даного цивільного спору , встановлена винуватість водія автобуса [PERSON] в тому , що він не обрав безпечну дистанцію руху та скоїв зіткнення з автомобілем під керуванням [PERSON] Відповідно до ст..1172 ч.1 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, заподіяну їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових ( службових ) обов*язків. Відповідно до вимог ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду,оренди тощо) володіє транспортним засобом , механізмом, іншим об*єктом , використання,зберігання або утримання якого утворює підвищену небезпеку. Частиною 5 ст.1187 ЦК України встановлено, що особа , яка здійснює діяльність , що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду , якщо вона не доведе , що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Зазначеною нормою встановлено відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за шкоду, яка стала наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини в цьому його володільця. На володільця не може бути покладено обов'язок відшкодування такої шкоди лише , якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкода завдана каліцтвом , іншим ушкодженням здоров*я , або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України ( Постанова № 6 від 27.03.1992 р.» Про практику розгляду судами цвіль них справ за позовами про відшкодування шкоди» з подальшими змінами та доповненнями) під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин , що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання,оперативного управління або з інших підстав ( договір оренди, довіреності тощо). Таким чином , на момент ДТП [PERSON] ., який працював у відповідача згідно з його усної згоди , здійснював експлуатацію джерела підвищеної небезпеки - автобуса БАЗ -079 реєстраційний № [NUMBER] , а тому у відповідності до вимог закону власник транспортного засобу повинен відшкодовувати позивачу шкоду , завдану майну потерпілого..( ч.1 ст.1166 ЦК України). Відповідно до полісу про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів приватним акціонерним товариством «Страхова компанія « Статут» застрахована цивільно- правова відповідальність та забезпечений транспортний засіб автобус БАЗ 2114- 130-51 реєстраційний № [NUMBER] відповідно до наданого суду полісу.. Відповідно до ст..3 Закону України « Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961- 1Vвід 01.07.2004 р. обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди , заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо- транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно зі ст..3 цього ж Закону об'єктом обов'язкового страхування цивільно- правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України , пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно - правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров*ю, майну потерпілого внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Статтею 5 Закону передбачено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо - транспортної пригоди , яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно- правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Ст.9 Закону № 1961- 1Vвід 01.07.2004 р. передбачений обов8язковий ліміт відповідальності страховика , тобто суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Відповідно до ст.12 Закону № 1961- 1Vвід 01.07.2004 р. законодавець встановив розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих , у 2 % від ліміту відповідальності страховика ,в рамках якого відшкодовується збиток,заподіяний майну потерпілого, яка згідно договору, укладеного між обома відповідачами складає 1000 грн.. Таким чином суд приходить до висновку , що 11.08..2012 року стався страховий випадок , внаслідок якого було пошкоджено майно [PERSON] і внаслідок чого настає цивільно - правова відповідальність особи , відповідальність якої застрахована за договором, а саме фізичної особи - [PERSON], який є власником транспортного засобу. Страховим полісом визначений розмір страхових платежів 100000 грн.- страхове відшкодування за шкоду , заподіяну життю і здоров'ю ( на одного потерпілого), і 50000 грн.- за шкоду , завдану майну потерпілого. Відповідно до ст..22 Закону № 1961- 1V при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо- транспортної пригоди життю, здоров*ю , майну третьої особи. Потерпілому також відшкодовується моральна шкода , передбачена п.п.1,2 частини другої ст..23 ЦК України . Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог ст..213 ЦК України . При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5% ліміту, визначеному п.9.3 ст.9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування , визначеною судом , та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо- транспортної пригоди. Ст.23 Закону « Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено відшкодування моральної шкоди лише при наявності шкоди, заподіяної життю та здоров*ю потерпілого в результаті ДТП. Оскільки в результаті дорожньо- транспортної пригоди було пошкоджено лише майно позивача , то в цій частині позовних вимог слід відмовити. З наданих суду позивачем документів - висновку автотоварознавчого дослідження вбачається, що вартість ремонтно - відновлювальних робіт транспортного засобу - Ford Fusion , .держ. № [NUMBER], складає 23395,13 грн., а величина втрати товарної вартості склала 3539,81 грн. Відповідно до ст..ст.59,60 ЦПК України суд визнає такий висновок належним і допустимим доказом, так як відповідачі не піддали його сумніву та не спростували. Згідно до ст..27 та ч.1ст..131 ЦПК України законодавець зобов*язує сторони надати суду усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо таке не проводилось - до початку судом розгляду справи по суті. Згідно до ч.2 ст.131 ЦПК України докази, подані з порушенням цих вимог, судом не приймаються , якщо сторона не доведе , що докази подано несвоєчасно з поважних причин. Згідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу не інакше як за зверненням фізичної чи юридичної особи , в межах заявлених ними вимог, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст.10 та ст..60 ЦПК України кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається , як на підставу своїх вимог або заперечень . Таким чином засада змагальності у цивільному судочинстві, є засадою особистої автономії сторін у цивільному судочинстві. Від волевиявлення сторін повинні залежати дії суду в доказовій діяльності. Активне втручання суду в доказову діяльність сторін без їх волі на те суперечить суті та природі цивільних прав, які особа здійснює вільно на власний розсуд. Відповідач 2 , заперечуючи проти позову, посилається на ст..33 Закону « Про обов*язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вказавши, що в разі настання дорожньо - транспортної пригоди ,яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) водій транспортного засобу ,причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно,але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо - транспортної пригоди, письмово надати страховику ,з яким укладено договір обов*язкового страхування цивільно- правової відповідальності ( у випадках ,передбачених ст..41 цього Закону -Моторне (транспортне) страхове бюро України ( надалі МТСБУ) зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна ,контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов*язок ,він має підтвердити це документально. Цивільним кодексом України також передбачений обов'язок страхувальника повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором ( п.5 ч 1 ст.989 ЦК України).. Як встановлено в судовому засіданні, і це не спростовано ні відповідачем [PERSON], який неодноразово змінював свої покази в суді, ні його представником , з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди і по теперішній час ні сам відповідач 1, ні третя особа [PERSON] всупереч зазначеним вимогам закону не повідомили в належній формі страховика про настання страхового випадку. Згідно п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується на загальних підстава, а саме: шкода,завдана одній особі з вини іншої особи,відшкодовується винною особою. Невиконання обов*язків , передбачених ст..989 ЦК України, п.33.1.4. ст..33 Закону України « Про зобов*язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позбавило відповідача 1 права на відшкодування шкоди за свої винні дії страховою компанією на підставі ст..1194 ЦК України. Таку ж думку висловив і Верховний суд України в постанові 24.12.2010 року по справі № 6-1цс10, що відповідно до ст..360-7 ЦПК України , має обов*язкове значення при вирішенні даного спору. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача стосовно стягнення на його користь суми завданих матеріальних збитків, витрат, пов*язаних з оплатою праці експерта та витрати по оплаті судового збору є доведеними з огляду на вище зазначені норми матеріального та процесуального права і підлягають стягненню з відповідача 1 - [PERSON] на користь [PERSON] З огляду на вище зазначене суд вважає, що позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] на рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 23395 грн.13 коп., 3530 грн. - величину втрати товарної вартості , витрати на проведення експертного дослідження в сумі 480 грн. та судовий збір в сумі 320 грн., при цьому суд не застосовує в даному випадку і вимоги ст..12 Закону № 1961- 1Vвід 01.07.2004 р., яким законодавець встановив розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих , у 2 % від ліміту відповідальності страховика, так як сума відшкодування збитків стягується з самого страхувальника..В іншій частині позову слід відмовити з наведених вище обставин. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст..88 ЦПК України.

Outcome: partial