Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Позивач, [PERSON] акціонерне товариство [PERSON] «ПриватБанк», 13 вересня 2017 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 23 972 грн. 85 коп. та судових витрат в сумі 1 600 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14 квітня 2006 року між банком та відповідачем був укладений договір б/н, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 6 200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов договору відповідач зобовязувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання та обслуговування кредиту та всі інші платежі. Внаслідок порушення відповідачем своїх зобовязань станом на 31 липня 2017 року утворилась заборгованість на загальну суму 23 972 грн. 85 коп., яка складається з кредиту в сумі 2 678 грн., процентів 19 677 грн. і штрафів: 500 грн. фіксована частина і процентна складова в сумі 1 117 грн. 75 коп., що і просили стягнути з відповідача та понесені ними судові витрати в сумі 1 600 грн. Позивач [PERSON] акціонерне товариство [PERSON] «ПриватБанк» в судове засідання свого представника не направили, надали до суду заяву, в якій просили розглянути справу у їх відсутність, позов підтримали та просили задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій просив застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволенні позову. Крім того зазначив, що за отриманням кредиту він звертався до Публічному акціонерному товаристві [PERSON] «ПриватБанк», однак в наданні йому було відмовлено. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах встановлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України, згідно з якою зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Судом встановлено, що 01 червня 2016 року сторони: [PERSON] акціонерне товариство [PERSON] «ПриватБанк» і [PERSON] уклали договір б/н, згідно умов якого позивач зобовязувався надати відповідачу кредит в сумі 2700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном його повернення, що відповідає строку дії картки, а відповідач зобовязувався повернути кредит в порядку і на умовах передбачених договором та сплачувати проценти за користування кредитом за ставкою 36 % річних та погодився з тим, що підписана ним анкета-заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг. Позивач надав відповідачу кошти в сумі 2 700 грн., виконавши таким чином свої зобовязання в повному обсязі. Внаслідок невиконання відповідачем [PERSON] умов кредитного договору станом на 31 липня 2017 року утворилась заборгованість в сумі 23 972 грн. 85 коп., а саме: кредит в сумі 2 678 грн., проценти 19 677 грн. 10 коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн. та штраф (процентна складова) 1 117 грн. 75 коп., що підтверджується наданим позивачем розрахунком, який судом перевірений та визнаний правильним. Відповідач [PERSON] надав до суду заяву про застосування строку позовної давності, розглядаючи яку, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до правової позиції викладеної в Постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-169цс14, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Частинами 3,4 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно правової позиції, висловленої Верховним судом України у справі № 6-127ц від 22 жовтня 2014 року за договором про надання банківських послуг при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, яким встановлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України). Автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобовязання, отже продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення немає. Подальше продовження дії картки є способом виконання зобовязання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, за кредитним договором останній платіж відповідачем був здійснений 29 серпня 2006 року, а позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача 13 вересня 2017 року. Отже, встановлений законом трирічний строк позовної давності сплив. З огляду на викладене та враховуючи, що позивач звернувся до суду після спливу встановленого законом трирічного строку позовної давності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Оскільки в задоволені позову відмовлено, то в відповідності до ст.88 ЦПК України не підлягають задоволенню і позовні вимоги щодо стягнення судових витрат.

Outcome: dismissed