Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON], [INFO], в особі представника за довіреністю [PERSON] звернулась 11.10.2017 року в суд з цим позовом, вказуючи, що 30 серпня 2013 року помер - [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на належну йому на праві приватної власності земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,2054 га, яка розташована на території Мардарівської сільської ради Подільського району Одеської області, була передана йому у приватну власність на підставі розпорядження Котовської райдержадміністрації Одеської області № 211/01 від 27.05.2004 року, державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ОД № 017466 від 16.08.2004 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за 10 №00853. В звязку з тим, що з 1990 року до дня смерті [PERSON], померлого 30 серпня 2013 року (більше двадцяти років), вона проживала разом з ним однією сімєю в одному житловому будинку, вели разом спільне господарство, також здійснила його поховання, то за законом, вона фактично прийняла спадщину, як спадкоємиця четвертої черги. Крім неї, інших спадкоємців, які б зверталися до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлого 30 серпня 2013 року, або фактично прийнявших спадщину - не має. В жовтні 2017 року, вона звернулась до Шостої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, після смерті [PERSON], померлого 30 серпня 2013 року, як спадкоємиця четвертої черги за законом. Після смерті [PERSON], померлого 30 серпня 2013 року, Шостою одеською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа. Але, в звязку з тим, що оригінал правовстановлюючого документу на вищезазначене спадкове майно - державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ОД № 017466 від 16.08.2004 року, був втрачений, в наявності була лише його копія, отримана нею в орендаря вищезазначеної земельної ділянки й надати його нотаріусу вона не змогла, то державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори, їй було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно - [PERSON], померлого 30 серпня 2013 року. Також, Шостою одеською державною нотаріальною конторою їй було розяснено, що з приводу встановлення факту проживання однією сімєю зі спадкодавцем більше пяти років, а також визнання права власності за собою на спадкове майно, як за спадкоємицею четвертої черги за законом, їй необхідно звернутися до суду з відповідною позовною заявою. У звязку з цимпросила постановити рішення суду яким встановити факт її проживання однією сімєю з [PERSON], померлим 30 серпня 2013 року за адресою: Одеська область, Подільський район, с.Перешори, з 1990 року по день його смерті; визнати за нею право приватної власності на спадкове майно - [PERSON], померлого 30 серпня 2013 року в вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,2054 га, яка розташована на території Мардарівської сільської ради Подільського району Одеської області, передана у приватну власність на підставі розпорядження Котовської райдержадміністрації Одеської області № 211/01 від 27.05.2004 року, державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ОД № 017466 від 16.08.2004 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за 10 №00853, як за спадкоємицею четвертої черги за законом. Представник позивача за довіреністю [PERSON] в ході судового розгляду підтримала заявлені вимоги. Представник Мардарівської сільської ради Подільського району Одеської області в судове засідання не зявився, надав заяву, згідно якої позов визнав та просив розглянути справу за відсутності представника. Вислухавши представника позивача, покази свідків та дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як вбачається із матеріалів справи, 30 серпня 2013 року у віці 59 років в с. Мардарівка Котовського району Одеської області помер [PERSON] (актовий запис №653), що підтверджується свідоцтвом про смерть І-ЖД 345944 від 31.08.2013 року. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщина і не припинилися в наслідок його смерті. Отже, після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому майно, зокрема, на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,2054 га, яка розташована на території Мардарівської сільської ради Подільського району Одеської області, передана у приватну власність на підставі розпорядження Котовської райдержадміністрації Одеської області № 211/01 від 27.05.2004 року, державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ОД № 017466 від 16.08.2004 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за 10 №00853, що не заперечується відповідачем та підтверджується копією цього державного акту долученої до справи. Згідно довідки відділу у Подільському районі Головного управління держгеокадастру в Одеській області №9-15-0.230-5392/115-17 від 17.11.2017 року, нормативна грошова оцінка земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Мардарівської сільської ради Подільського району Одеської області, відповідно до Схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП «Мардарівське», з урахуванням індексації станом на 01.01.2017 року становить 92187,83 грн. [PERSON] заповіт не складав, тому успадкування спадщини, яка відкрилась після його смерті, має здійснюватись за законом. Стаття 1264 ЦК України захищає права тих осіб, яких спадкодавець вважав членами своєї сім'ї і які проживали з ним упродовж достатньо тривалого часу (п'ять років), вели спільне господарство. Підтвердженням права особи спадкування у четверту чергу можуть бути свідчення сусідів чи інших членів сім'ї, документи, які підтверджують спільне проживання протягом не менше п'яти років та ведення спільного господарства, тощо. Судом встановлено факт постійного проживання позивачки однією сімєю з [PERSON], померлим 30 серпня 2013 року за адресою: Одеська область, Подільський район, с.Перешори, з 1990 року по день його смерті, що підтверджується довідкою виконкому Мардарівської сільської ради Подільського району Одеської області №609 від 28.09.2017 року, згідно якої [PERSON] дійсно постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [INFO], Подільський (колишня назва Котовський) район Одеської області, до дня своєї смерті 30.08.2013 року. Разом із ним за цією адресою була зареєстрована та проживала (родинні відносини відсутні) [PERSON] Інших осіб, зареєстрованих та проживаючих за цією адресою на момент смерті [PERSON] не було і немає. Факт спільного проживання однією сімєю позивачки зі спадкодавцем без реєстрації шлюбу з 80-х років до смерті останнього підтвердили своїми показами свідки [PERSON] та [PERSON], жителі с.Мардарвіка до сільської ради якої входить с.Перешори. Відповідно до розяснення пункту 21 Пленум Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» «При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо». Таким чином суд вважає, що позивачка має право спадкоємця четвертої черги за законом після смерті [PERSON], померлого 30 серпня 2013 року. Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно, приживаючи спільно зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, позивачка вважається такою, що її прийняла в силу ч.3 ст.1268 ЦК України. Після смерті [PERSON] позивачка подала заяву до нотаріуса про прийняття спадщини за законом та було заведено спадкову справу №347к/2017. Інших спадкоємців за цією справою не має. Відповідно до ст. 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте, позивачка позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого 30 серпня 2013 року, у вигляді земельної ділянки площею 4,2054 га, яка розташована на території Мардарівської сільської ради Подільського району Одеської області, у звязку з необхідністю встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу. У відповідності до п.4.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання право встановлювальних документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Про втрату оригіналу державного акту на спадкову земельну ділянку позивачкою зроблено оголошення в газеті «Котовська реклама» №40 (729) від 04.10.2017 року. Одночасно державний нотаріус Шостої Одеською державної нотаріальної контори у листі від 29.11.2017 року №4490/02-14 розяснив позивачці про необхідність звернення до суду для вирішення питання спадкування. Постановою пленуму ВСУ від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» п.10. наголошено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності таке ж право відповідно до ст.396 ЦК України має особа яка має речове право на майно. Відповідно ст.16 ЦК України передбачено право суду захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Таким чином відсутність у позивача можливості надання нотаріусу належним чином оформленого оригіналу правовстановлюючого документу на земельну ділянку, позбавляє її права на оформлення спадщини в нотаріальному порядку. Відповідно суд вважає за можливе визнати за нею право власності на спадкову земельну ділянку в судовому порядку.

Outcome: approved