Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

Позивач 14.11.2017 року звернулась до суду з позовом про надання дозволу на оформлення проїзних документів та виїзду за кордон неповнолітньої дитини. 01.02.2018 року уточнила вимоги, які мотивує тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 20.10.2003 року по 14.09.2010 року. Від вказаного шлюбу є неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем. [PERSON] має намір навідувати з дитиною своїх батьків, дідусю та бабусю дитини, які проживають у Російській Федерації у м. Москва. Відповідач в усній формі відмовився від надання дозволу на вивіз дитини, без пояснень. Оскільки, дідуся та бабуся дитини літні люди, їм важко відвідувати Україну, через стан здоров*я , а дитині необхідно спілкуватися з родичами, позивач вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. Позивач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення у справі не заперечує Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідач Служба у справах дітей у Московському районі, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, рішення просили прийняти на свій розсуд. За таких обставин, враховуючи заяву сторони позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що від шлюбу, який розірвано рішенням Московського районного суду м. Харкова 14.09.2010 року, у сторін від вказаного шлюбу народилася донька [PERSON], [INFO] (а.с. 10, 14). Посилається на те, що батько дитини проживає окремо від дитини. На зверне Донька постійно проживає з матір'ю. Позивач має можливість забезпечувати виїзд дитини за кордон, з метою розвитку її та оздоровлення. Відповідач [PERSON], матеріально не забезпечує дитину, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам. Як вбачається з матеріалів справи, у позивача існують труднощі в отриманні від батька дитини дозволу на вивезення доньки за кордон та на виготовлення документів, що надають право на виїзд неповнолітньої доньки за межі України. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, виїзд за межі України громадянина, який не досяг шістнадцятирічного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаної Україною 21.02.1990 року, ратифікованої Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст. 141 СК визначена рівність прав та обов'язків батьків відносно дитини. У відповідності до вимог ст.ст.7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Відповідно до ст. 4 Закону, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. Таким чином, надаючи право на вивезення неповнолітньої дитини за кордон на підставі рішення суду, суд не виходячи за межі позовних вимог та для забезпечення реалізації даного права позивачем одночасно надає дозвіл на виготовлення проїзних документів без нотаріально посвідченої згоди батька. Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Оскільки з позову вбачається, що виїзд за кордон неповнолітньої [PERSON] відповідає її інтересам, з метою оздоровлення дитини, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог про надання дозволу на виготовлення проїзного документу для виїзду дитини за кордон та надання дозволу на тимчасовий виїзд (вивезення) за межі території України дитини строком до досягнення нею шістнадцятирічного віку, без згоди та супроводу батька.

Outcome: partial