Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON], в особі представника - [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, визнання права власності на нерухоме майно. Посилається на те, що вона з 21.10.2004 року по 10.10.2013 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. В цьому шлюбі у них народився син - [PERSON], [INFO]. Під час їх перебування у шлюбі вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство та у 2006 році розпочали будівництво житлового будинку, що розташований по [ADDRESS], яке закінчили у 2008 році. Вона зареєстрована у вказаному будинку, однак не проживає, відповідач добровільно розділити спільно нажите майно відмовляється, крім того, після останньої сварки між ними, відповідач вигнав її з дитиною із згаданого житлового будинку і не дозволяє туди повернутись. В зв'язку із вказаними обставинами вона вимушена звернутись до суду і просить визнати даний житловий будинок спільною сумісною власністю подружжя. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, обґрунтувала вищенаведеним, просила задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, обґрунтувала вищенаведеним. Просила провести розподіл спільного майна між колишнім подружжям [PERSON] та [PERSON] визнавши за позивачем [PERSON] право власності на ? ідеальну частку житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] та стягнути з відповідача судові витрати. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечував. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що визнання представником відповідача позову не суперечить закону, позов доведений та обґрунтований, а тому є підстави для його задоволення в повному обсязі з наступних підстав. За ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що сторони з 21.10.2004 року по 10.10.2013 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, що вбачається з копії свідоцтва про одруження серії 1-МИ №078194 від 21.10.2004 року та рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 10.10.2013 року, що набрало законної сили (а.с. 13, 14). Під час перебування сторін у шлюбі вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет і на спільні кошти в 2006 році почали будівництво житлового будинку, розташованого по [ADDRESS]. Дане будівництво було завершено у 2008 році, право власності на нього зареєстровано за відповідачем, що вбачається з розпорядження Заставнівської РДА Чернівецької області №838 від 24.12.2008 року (а.с. 22), акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних будинків (а.с. 23-24), рішення Веренчанської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області від 19.12.2008 року (а.с. 25), свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САС №212316 від 23.02.2009 року (а.с. 26). Позивач [PERSON] у вказаному будинку зареєстрована, однак не проживає, що підтверджується довідкою виконкому Веренчанської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №2401 від 07.08.2014 року (а.с. 16). Відповідно до роз'яснень пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при розгляді спорів між подружжям про майно, судам незалежно від реєстрації чи розірвання шлюбу необхідно встановлювати обсяг спірного майна, обсяг затрат при створенні спільної власності подружжя, та, залежно від установленого, розмір часток подружжя у спільній сумісній власності. Час оформлення права власності на майно не впливає на право одного з подружжя на частину майна, придбаного під час шлюбу. Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. З урахуванням всього викладеного вище, суд приходить до висновку, що житловий будинок, розташований по [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя - позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] і його слід поділити у рівних частках між ними. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 1% ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Із зведеного акту вбачається, що станом на 15.12.2008 року вартість згаданого житлового будинку становила 193012,00 (сто дев'яносто три тисячі дванадцять) гривень, ? вартості цього ж будинку становила 96506,00 (дев'яносто шість тисяч п'ятсот шість) гривень. Тому, з відповідача належить також стягнути судові витрати понесені позивачем за сплату судового збору в розмірі 965,06 (дев'ятиста шістдесяти п'яти) гривень 06 копійок. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved