Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-19 00:00:00

Позивач [PERSON] 22.07.2019 року звернулася до суду із позовом до Покровської міської ради про зняття арешту, вказавши на підтвердження своїх вимог, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Вказана квартира належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області 29 березня 2003 року, реєстр № 1411 та зареєстрованого в БТІ м.Красноармійська (нині Покровська) 02.04.2003 року за реєстраційним номером 465620. У червні 2019 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Покровського нотаріального округу Донецької області Богатової І.О. для вчинення нотаріальних дій щодо належного їй майна. Але нотаріусом було виявлено, що за даними Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, на квартиру за вищевказаною адресою було накладено арешт, а саме: на підставі ухвали Красноармійського міського суду Донецької області від 18 березня 2002 року; на підставі ухвали Красноармійського міськрайонного суду Донецької області 2006 року, справа № 2-1593/2006 р. Реєстратором вищенаведених арештів була приватний нотаріус Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області Богатова І.О. З аналізу ухвал про накладення арештів вбачається, що арешт накладався на майно відповідача [PERSON] з метою забезпечення позовів. З договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 29.03.2003 року вбачається, що станом на 18.03.2002 року ця квартира не перебувала у приватній власності, оскільки була приватизована тільки 06 березня 2003 року. Свідоцтво про право власності видане Комунальним підприємством Управління міського господарства м.Красноармійська 06.03.2003 року за № 9043 на ім`я [PERSON] та [PERSON] та зареєстроване в БТІ м.Красноармійська Донецької області 27.03.2003 року під № 45. Станом на червень 2006 року квартира [ADDRESS] не належала ні ПП «Сервіс Центр», ні [PERSON] , а перебувало у приватній власності позивача [PERSON] .. [PERSON] помер [INFO] . Позивач вважає, що арешт на квартиру був накладений помилково та просить зняти (скасувати) арешт та заборону на відчуження з квартири [ADDRESS] . 22 липня 2019 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Філь О.Є. 23 липня 2019 року ухвалою судді відкрито провадження у справі, надано відповідачу 15 - денний строк на подання відзиву на позов з дня вручення ухвали про відкриття провадження та призначено підготовче засідання на 06 серпня 2019 року. У підготовче судове засідання позивач не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі. Інших клопотань від сторін не надійшло, справу призначено до судового розгляду на 20 серпня 2019 року. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Представник відповідача Покровської міської ради у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у відсутності представника. Просив прийняти рішення на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що вимоги позивача обгрунтовані і підлягають задоволенню за наступними підставами. Суд встановив, що відповідно договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу від 29.03.2003 року, реєстр № 1411 позивачу належить квартира [ADDRESS] (а.с.7). У червні 2019 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Покровського нотаріального округу Донецької області Богатової І.О. для вчинення нотаріальних дій щодо належного їй майна. Але нотаріусом було виявлено, що за даними Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, на квартиру за вищевказаною адресою було накладено арешт, а саме: на підставі ухвали Красноармійського міського суду Донецької області від 18 березня 2002 року (а.с.9); на підставі ухвали Красноармійського міськрайонного суду Донецької області 2006 року, справа № 2-1593/2006 р.(а.с.8). Реєстратором вищенаведених арештів була приватний нотаріус Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області Богатова І.О. З аналізу ухвал про накладення арештів вбачається, що арешт накладався на майно відповідача [PERSON] з метою забезпечення позовів. З договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 29.03.2003 року вбачається, що станом на 18.03.2002 року ця квартира не перебувала у приватній власності, оскільки була приватизована тільки 06 березня 2003 року. Свідоцтво про право власності видане Комунальним підприємством Управління міського господарства м.Красноармійська 06.03.2003 року за № 9043 на ім`я [PERSON] та [PERSON] та зареєстроване в БТІ м.Красноармійська Донецької області 27.03.2003 року під № 45. Станом на червень 2006 року квартира [ADDRESS] не належала ні ПП «Сервіс Центр», ні [PERSON] , а перебувало у приватній власності позивача [PERSON] .. [PERSON] помер [INFO] . Позивач вважає, що арешт на квартиру був накладений помилково та просить зняти (скасувати) арешт та заборону на відчуження з квартири [ADDRESS] . Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон № 475/97-ВР), визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] законні, обгрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладенного,

Outcome: approved