Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

Позивач 14 лютого 2013 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення незаконно отриманих коштів (а.с.2-3). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 02 березня 2005 року між Акціонерним комерційним банком «ПРАВЕКС-БАНК» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК») та [PERSON] було укладено договір № 003Т3231670 на відкриття та обслуговування карткового рахунку. 16 листопада 2007 року за заявою [PERSON] його зарплатний картковий рахунок було призупинено для подальшого закриття, залишок на рахунку складав 3 221,11 грн. 20 листопада 2007 року на картковий рахунок [PERSON] [NUMBER] надійшли кошти у сумі 3 364,37 грн. 29 листопада 2007 року з рахунку [NUMBER] грошові кошти у сумі 3 364,37 було зараховано на транзитний рахунок [NUMBER] для подальшої виплати, а не на рахунок [NUMBER], з подальшою їх виплатою клієнту через касу відділення банку 04 грудня 2007 року. Також, відповідачу з транзитного рахунку було виплачено грошову суму в розмірі 3 221,11 грн., після чого залишок по рахунку дорівнював нулю. 06 грудня 2007 року на рахунок відповідача надійшли кошти в сумі 2 059,20 грн. 17 грудня 2007 року було виявлено сформовану, але помилково визнану як невідправлену грошову суму в розмірі 3 364,37 грн., тому її було направлено з рахунку [NUMBER] на картковий рахунок відповідача як невиплачену. 06 лютого 2008 року на транзитний рахунок [NUMBER] було зараховано суми 2 059,20 грн. та 3 364,37 грн., які були виплачені відповідачу. Таким чином, у зв'язку із помилкою працівників банку, відповідач незаконно отримав грошові кошти в сумі 3 364,37 грн., які йому не належать. З метою досудового врегулювання спору, позивач звертався до [PERSON] з вимогою повернути незаконно отримані грошові кошти, але відповідач ніяким чином не відреагував на звернення банку, у зв'язку із чим, позивач вимушений був звернутися до суду із даним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на свою користь суму в розмірі 3 364,37 грн. та судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач в особі свого представника за довіреністю Радченко С.О. позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, подав до суду заяву про застосування строків позовної давності. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного кредитного договору, на вимогу повернення грошових коштів у зв'язку із порушенням його виконання. Суд, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. За змістом ст.14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обов'язків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів. Згідно ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. В ході судового засідання встановлено, що 02 березня 2005 року між Акціонерним комерційним банком «ПРАВЕКС-БАНК» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК») та [PERSON] було укладено договір № 003Т3231670 на відкриття та обслуговування карткового рахунку, відповідно до умов якого банк відкриває клієнту картковий рахунок та надає клієнту платіжну картку. Для зарахування пенсії, грошової допомоги з подальшою їх виплатою або збереженням банк відкриває картрахунок у національній валюті та надає клієнту пенсійну картку. Для надходження інших коштів на картрахунок до пенсійної картки, вони спочатку зараховуються на транзитний рахунок банку [NUMBER] без ПДВ, звідки перераховуються на картрахунок клієнта протягом двох банківських днів з дотриманням умов п. 2.10 договору (а.с.4-5). Згідно ст. 1067 ЦК України, договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. За ст. 1068 ЦК України, банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. 20 листопада 2007 року на картрахунок [PERSON] надійшли грошові кошти в сумі 3 364,37 грн., 29 листопада 2007 року були зараховані на транзитний рахунок [NUMBER] для подальшої виплати через касу банку 04 грудня 2007 року, на підставі заяви на видачу готівки №98000003 від 04.12.2007р (а.с.7,13). У відповідності до виписки банку за період з 20 листопада 2007 року по 10 лютого 2008 року по особовому рахунку 003Т3231670, станом на 20 листопада 2007 року на рахунку залишились грошові кошти в сумі 3 221,11 грн., які було виплачено [PERSON] через касу банку 04 грудня 2007 року, на підставі заяви на видачу готівки № 98000002 від 04.12.2007р.; 06 грудня 2007 року на рахунок надійшли кошти в сумі 2 059,20 грн.; 17 грудня 2007 року на картрахунок надійшли кошти в сумі 3 364,37 грн. (а.с.6,14). 16 червня 2009 року, у зв'язку із закриттям карткового рахунку [PERSON] було виплачено зараховану грошову суму 3 364,37 грн. (а.с.8). Згідно статті 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до вимог статті 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. В судовому засіданні відповідачем заявлено клопотання про застосування наслідків строку позовної давності. Позивач ПАТ КБ «Правекс-Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення незаконно отриманих коштів 14 лютого 2013 року, а 17 грудня 2007 року під час планової перевірки транзитних рахунків було виявлено сформовану, але помилково визнано як не відправлену суму у розмірі 3 364,37, тому її було направлено з [NUMBER] на картковий рахунок [PERSON], як не виплачену.. Отже, виходячи з вищевикладеного строк позовної давності для пред'явлення позову про стягнення коштів з [PERSON] сплинув 17 грудня 2010 року. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст.252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). Стаття 257 ЦК України встановлює загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушених прав, що є підставою для відмови у задоволенні позову. На підставі ст. 88 ЦПК України, судові витрати підлягають віднесенню на рахунок позивача.

Outcome: dismissed