Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

Позивач 30.08.2021 року звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою, в якій просить визначити [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позову вказано, що померлий [INFO] [PERSON] 11.08.2008 року склав заповіт, яким заповів належну йому частину квартири [ADDRESS] громадянці [PERSON]. Право власності на 3/10 частин вказаної квартири належить в рівних частках [PERSON] та [PERSON] . На момент смерті [PERSON] не перебував у шлюбі, тому [PERSON] не мала права на обов`язкову частку у спадщині. [INFO] померла [PERSON] . Позивачка не знала про існування заповіту [PERSON] , адже він не був її родичем, він перебував у шлюбі з матір`ю позивача [PERSON] . Про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] позивачка також не знала, адже вони проживали спільно однієї сім`єю до смерті [PERSON] . Тому, позивач пропустила строк на прийняття спадщини, адже не знала про існування заповіту. Ухвалою суду від 31.08.2021 року провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 16.11.2021 року. До суду 15.11.2021 року надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] з 30.01.1996 до 26.03.2011. Зустрічний позов мотивований тим, шо померлі [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю після розірвання шлюбу, зареєстроване їх місце проживання було за однією адресою. Ухвалою суду від 16.11.2021 року витребувано від приватного нотаріуса Брандіс А.Б., прийнято до розгляду зустрічний позов, закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 14.12.2021 року. До суду 07.12.2021 року надійшли витребувані матеріали спадкової справи. У судове засідання 14.12.2021 року учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Представник позивача [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив задовольнити позов та відмовити у задоволенні зустрічного позову. Представник відповідача [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив задовольнити вимоги зустрічного позову. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, дійшов наступних висновків. Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні правовідносини. Позивачка [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження та свідоцтво про укладення шлюбу (а.с.29, 33). 18 листопада 1960 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб (а.с.23). Згідно свідоцтва про право власності на житло, видане Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів 01 лютого 1995 року [PERSON] та [PERSON] в рівних частках належить 3/10 частин квартири [ADDRESS] (а.с.18). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 30 січня 1996 року, про що свідчить витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб (а.с.24-25). [PERSON] 11 серпня 2008 року склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чапським А.Е., відповідно до якого заповів належну йому частину квартири під [ADDRESS] громадянці Держави Ізраїль [PERSON] , 1954 року народження (а.с.17). [INFO] помер [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.16). [PERSON] 25 квітня 2017 року склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чапським А.Е., відповідно до якого заповіла все своє майно [PERSON] , [INFO] (а.с.97). [INFO] померла [PERSON] , що вбачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.26). З свідоцтва про народження та актового запису про шлюб вбачається, що дівоче прізвище [PERSON] було [PERSON] , яке було змінено на [PERSON] 23.03.1952 року в результаті укладення шлюбу (а.с.27-28). З довідки №П1-57206-ю/л від 17.03.2021 року Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради вбачається, що зареєстроване місце проживання [PERSON] було за адресою: [ADDRESS] (а.с.35). З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть вбачається, що на момент смерті [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] (а.с.34). З лікарського свідоцтва про смерть №644 від 29 березня 2011 року вбачається, що на момент смерті [PERSON] проживав за адресою: [ADDRESS] (а.с.37). 15.04.2011 року [PERSON] був знятий з реєстрації, про що свідчить лист Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради (а.с.91). З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану вбачається, що [PERSON] не був одружений на час смерті (а.с.83). Замовником похорон [PERSON] була [PERSON] (а.с.38-40). [PERSON] 18.02.2021 року звернувся до органів нотаріату з заявою про прийняття спадини, яку заповіла йому 25.04.2017 року [PERSON] . Заява посвідчена нотаріусом у Державі Ізраїль Борисом Бронштейном (а.с.42). [PERSON] звернулася 09.08.2021 року до органів нотаріату з заявою про прийняття спадщини, яку заповів їй [PERSON] . Заява посвідчена нотаріусом у Державі Ізраїль Борисом Бронштейном (а.с.41). Частинами 1,3 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220, ч. 1 ст.1270 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. При цьому, правила ч.3 ст.1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Так, позивач вказує, що вона не знала про існування заповіту складеного її вітчимом, але не заперечує, що своєчасно дізналася про смерть [PERSON] . Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропущення строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Відповідно до ст.1272 ЦК визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. При цьому, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є виключно ті, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Так, суд не вважає не знання позивача про наявність заповіту об`єктивною, непереборною силою, що позбавила позивачку можливість звернутися до нотаріуса з метою отримання спадку. За результатами розгляду справи суд дійшов висновку про недоведеність перешкод й об`єктивних труднощів та їх існування для позивача, які могли вплинути на своєчасність подання заяви до нотаріальної контори щодо прийняття спадщини за заповітом. У даній справі, надавши оцінку наявним доказам у їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про те, що, пропущений [PERSON] строк не є незначним. Згідно з усталеною судовою практикою незначний строк вимірюється днями, тижнями, проте, не може становить більше року, як це має місце у даній справі й обґрунтовуватись тим, що вона не знала про існування заповіту. Отже, у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Щодо зустрічних позовних вимог, суд відзначає наступне. Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. При вирішенні даного питання суд враховує роз`яснення викладені у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». З роз`яснень вбачається, що згідно із положенням ст. 3 СК, відповідно до якої сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, а також те, що сім`я створюється на підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. В своїй постанові від 30 жовтня 2019 року у справі №643/6799/17 ВС вказав, що при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] , які проживали за однією адресою до дня смерті, про розлучення яких не знали сторони, адже вони не припинили проживати однією сім`єю після розірвання шлюбу. Варто відзначити, що позивачка в позові не заперечує факт того, що її мати та вітчим проживали однією сім`єю з моменту одруження і до смерті [PERSON] . На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved