Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

Позивач, [PERSON], є власником житлового будинку, літ. «А», розташованого за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, від 20.12.2012, витягом про державну реєстрацію прав № 36845775 від 20.12.2012, а також рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 06 липня 2011 року по справі № 2/0817/142/11 та рішенням виконавчого комітету Новомиколаївської селищної ради від 11.12.2012 № 116. Відповідач, [PERSON], є власником будинку, літ. «Б», розташованого за адресою: [ADDRESS], що підтверджується рішенням виконавчого комітету Новомиколаївської селищної Ради народних депутатів від 16.05.1995 № 92, свідоцтвом про право особистої власності на будівлі № 10 від 05.07.1995. Зазначені будинки розташовані на одному подвір'ї. Згідно з висновком експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи № 1930 від 18.03.2014 встановлено наступне: - за візуальним оглядом визначено, що житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], не відповідає вимогам державних будівельних норм, чинних на території України; - зазначене приміщення не відповідає визначенню жилого приміщення; - технічний стан конструктивних елементів зазначеної будівлі відповідає ветхому технічному стану - стан несучих конструктивних елементів аварійний, а ненесучих - дуже ветхий, обмежене виконання елементами будівлі їх функціонального призначення. За даного технічного стану існує загроза обвалення окремих конструктивних елементів будівлі. Визначити момент обвалення будівлі - неможливо; - досліджувана будівля літ. «Б», знаходиться на відстані 1,10м від житлової будівлі літ. «А», тобто в безпосередній близькості. У випадку обвалення досліджуваної будівлі літ. «Б» в бік жилого будинку літ. «А», існує загроза порушення цілісності окремих конструктивних елементів жилого будинку літ. «А». Згідно з актом від 27 липня 2010 року, складеним сусідами позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], тітка позивача, [PERSON] з м. Ліпецьк, Росія, не приїжджала і не проживала по [ADDRESS] з того дня, коли виїхав на постійне місце проживання її батько, відповідач по справі. Навесні 2010 року вона приїжджала ненадовго. До цього часу, ні вона, ні господарі будинку не приїжджали і будинок не утримували. Будинок знаходиться в дуже ветхому стані, стіна з боку сусідки [PERSON], впала, а позивач відновлював цю стіну за власний рахунок. Електропостачання в будинку відсутнє. Актом обстеження матеріально-побутових умов гр. [PERSON] від 16.05.2011, складеного депутатом Новомиколаївської селищної ради Татаренком В.П., крім обставин, зазначених в акті від 27 липня 2010 року, додатково встановлено, що на утриманні позивача перебуває двоє малолітніх дітей. Згідно з актом обстеження присадибної ділянки по [ADDRESS] від 01.03.2012, складеним комісією в складі: начальника відділу містобудування, архітектури та ЖКГ - головного архітектора Новомиколаївського району [PERSON], спеціаліста І категорії Новомиколаївської селищної ради Новомиколаївського району Запорізької області Бреди Н.І., спеціаліста І категорії-землевпорядника Новомиколаївської селищної ради [PERSON], встановлено, що житловий будинок літ. «Б» старий, саманний, побудований у 1957 році, прибудова до нього «б» - шлакоблочна та прибудована до будинку у 1984 році. Довгий час в житловому будинку «Б» ніхто не проживає, за будинком не доглядають, не здійснюється ремонт будинку, внаслідок чого будинок руйнується. Так, саманна стіна з південної сторони будинку зруйнована, в ній утворилася велика діра, поли в будинку прогнили, піч зруйнована, з північної сторони кут будинку «Б» обвалений, будинок підтоплюється стічними водами. Зазначені в актах обставини підтверджені також показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Додаткових показань, окрім того, що вказано у вищезазначених актах, свідки не надали. Вищенаведені докази, надані суду представником відповідача, судом не взяті до уваги, як такі, що не мають значення для вирішення даної справи. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. За визначенням ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності, згідно зі ст. 317 ЦК України, полягає в тому, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За правилами ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 321 ЦК України Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Підстави для припинення права власності визначені частиною першою статті 361 ЦК України. Такими підставами є: відчуження власником свого майна; відмова власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викуп пам'яток культурної спадщини; примусове відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; реквізиція; конфіскація; припинення юридичної особи чи смерті власника. Як визначено у ч. 2 ст. 361 ЦК України, наведений перелік підстав для припинення права власності не є вичерпним, проте, виходячи з системного аналізу вищенаведених норм цивільного законодавства, в будь-якому випадку підстава для припинення права власності особи, має бути прямо передбачена законом. Позивачем, в якості підстави для припинення права власності відповідача на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], вказано знищення цього майна. Така підстава для припинення права власності передбачена п. 4 ч. 1 ст. 346 ЦК України. Порядок припинення права власності з цієї підстави визначений ст. 349 ЦК України, відповідно до якої право власності на майно припиняється в разі його знищення, а у разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру. Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, зокрема вищенаведеного висновку експерта № 1930 від 18.03.2014, нерухоме майно, будівля літ. «Б», розташоване за адресою: [ADDRESS], перебуває в ветхому стані. Фізичний знос зазначеної будівлі становить 78%. Відтак, твердження позивача про знищення майна відповідача не відповідає дійсності. Стосовно вимоги позивача на необхідність усунення небезпеки, яка загрожує його життю та здоров'ю, життю здоров'ю інших людей та майну позивача шляхом припинення права власності відповідача на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], суд зазначає, що позивачем у даному випадку обрано невірний спосіб захисту його права. Небезпека для життя, здоров'я та майна, що походить від іншого майна, чинним законодавством не визначається в якості підстави для припинення права власності особи на майно, що створює небезпеку. У такому випадку, належним способом захисту права особи є звернення до суду з вимогою про зобов'язання власника майна, яке становить небезпеку, вчинити певні дії, або утриматися від вчинення певних дій. Щодо вимоги позивача про зобов'язання відповідача знести аварійний будинок, суд зазначає наступне. Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною четвертою ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З висновку експерта № 1930 від 18.03.2014 вбачається, що у випадку обвалення досліджуваної будівлі літ. «Б» в бік жилого будинку літ. «А», існує загроза порушення цілісності окремих конструктивних елементів жилого будинку літ. «А». Разом з цим, експертом зазначено, що на даний час існує загроза обвалення лише окремих конструктивних елементів будівлі, а не всієї будівлі. Визначити момент обвалення будівлі - неможливо. Таким чином, оскільки на момент розгляду справи не встановлено існування загрози обвалення будівлі літ. «Б», розташованої за адресою: [ADDRESS], що належить відповідачу, позові вимоги про зобов'язання відповідача знести цей будинок задоволенню не підлягають. Посилання позивача на ст. 282 ЦК України за встановлених обставин справи суд визнає помилковим, оскільки відповідач не здійснює жодної діяльності з використанням належного йому нерухомого майна. Твердження про існування небезпеки для життя позивача, та інших осіб суд визнає безпідставними, оскільки вони не підтверджуються жодними доказами. При цьому суд зазначає, що реалізація будь-якою особою її права на життя вимагає від неї прояву обачності в розумних межах, що, зокрема передбачає уникнення перебування у безпосередній близькості до об'єктів, які, на думку особи, становлять явну небезпеку. Принцип диспозитивності цивільного судочинства, закріплений у ст. 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з ч. 2 ст. 31 ЦПК України право зміни підстави або предмету позову належить позивачу. Оскільки обставини, на які посилався позивач в обґрунтування позовних вимог не знайшли свого підтвердження за результатами судового розгляду справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в повному обсязі. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: dismissed