Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі свого представника [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, остаточні вимоги якого викладені в уточненій позовній заяві від 02.03.2015р. (а.с.108-110). Посилався на те, що 30.05.2012р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір найму транспортного засобу, відповідно до умов якого позивач зобов'язався передати у тимчасове користування відповідача [PERSON] на строк з 01.06.2012р. до 01.06.2013р. автомобіль FORD SIERRA, 1988 року випуску, державний номер [NUMBER], а відповідач зобов'язався прийняти у тимчасове користування для здійснення господарської діяльності вказаний автомобіль та провадити за це оплату 150 грн. за день. На виконання умов договору сторонами було складено акт прийому-передачі автомобіля від 30.05.2012р. Усно сторони домовилися в подальшому посвідчити вказаний договір, укладений у простій письмовій формі, нотаріально. Проте, [PERSON] всіляко ухилявся від нотаріального посвідчення угоди, а тому [PERSON], посилаючись на положення ч.2 ст.220 ЦК України, просив суд визнати вказаний договір найму транспортного засобу дійсним. Крім того, [PERSON] посилався на те, що з 07.08.2012р. [PERSON] припинив сплачувати кошти за найм транспортного засобу, внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 134 400 грн. за період з 07.08.2012р. по 18.01.2015р., т.б. за 895 дн., 26 953,65 грн. - пеня за порушення строків виконання договору (відповідно до п.7.1 договору 20% від простроченого платежу). Відповідно до положень ч.2 ст.625 ЦК України позивач просить також стягнути інфляційні витрати за весь час прострочення з 22.06.2013р. 29 018,38 грн. та 3% річних 6362,83грн. Також у позові ставилося питання зобов'язати відповідача [PERSON] повернути [PERSON] свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу - автомобілю FORD SIERRA, державний номер [NUMBER]. Поряд з цим позивач посилався, що 23.08.2012р. о 20год.35хв. на вул. Пушкінській м. Харкова в районі АЗС «Ліон» сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля FORD SIERRA, державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля ВАЗ 21121, державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок якої автомобілю було завдано технічні пошкодження. Винним в порушенні Правил дорожнього руху України, через які сталася пригода, відповідно до постанови Київського районного суду м. Харкова від 02.10.2012р. є [PERSON] Згідно з розрахунком ТОВ «Радар-1» автомобілю FORD SIERRA, державний номер [NUMBER], завдано майнової шкоди на суму 10 428,24 грн. 05.08.2014р. Моторним (транспортним) страховим бюро України здійснено відшкодування шкоди, завданої FORD SIERRA державний номер [NUMBER], у розмірі 8274,99 грн. За таких обставин, суму матеріальної шкоди, не відшкодовану з боку страхової компанії - 2153грн., [PERSON] просив суд стягнути з відповідача [PERSON] Крім того, у позові вказувалося, що внаслідок пошкодження власності та неможливості тривалий час користуватися автомобілем за його призначенням, через порушення нормальних життєвих зв'язків, позивачу були спричинені душевні страждання, а тому на відшкодування завданої моральної шкоди [PERSON] просив стягнути з [PERSON] 3000 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] викладені вище позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Під час надання особистих пояснень в судовому засіданні позивач [PERSON] пояснив суду, що 30.05.2012р. на підставі договору найму він передав у користування [PERSON] автомобіль FORD SIERRA, державний номер [NUMBER], проте через нестачу коштів у останнього вказаний договір не був посвідчений нотаріально. На протязі двох місяців [PERSON] сплачував кошти за найм автомобіля, однак 23.08.2012р. автомобіль потрапив в аварію і був пошкоджений. За пошкодження автомобіля [PERSON] отримав страхове відшкодування. Після аварії з відома [PERSON] автомобіль було залишено для ремонту на СТО, де на теперішній час він і досі перебуває. Посилаючись на те, що отриманих страхових виплат не достатньо для повного відновлення технічного стану автомобіля, а умовами договору найму обов'язок по ремонту автомобіля покладений на [PERSON], позивач заявив, що не має наміру забирати автомобіль з СТО та провадити оплату ремонтних робіт, вважає що це повинен за власний рахунок здійснити [PERSON], після чого повернути йому автомобіль в відремонтованому стані, сплативши за весь час плату за найом автомобілю. 3-тя особа по справі [PERSON] пояснив суду, що саме він є безпосереднім власником автомобіля FORD SIERRA, державний номер [NUMBER], проте 13.07.2011р. з його боку було видано нотаріально посвідчену довіреність на ім'я [PERSON] та [PERSON], яких уповноважено усіма правами відносно вказаного транспортного засобу. За таких обставин, питання щодо передачі автомобілю в найом, відшкодування завданих йому збитків повинен на власний розсуд вирішувати позивач [PERSON] Відповідач [PERSON] проти позову заперечував. В своїх усних та письмових запереченнях (а.с.32-34) посилався на те, що згідно вимог ч.2 ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Ніяких пропозицій з приводу нотаріального посвідчення договору найму автомобіля FORD SIERRA, державний номер [NUMBER], з боку [PERSON] на його адресу не надходило, хоча кожного дня той приймав плату за користування автомобілем, будь-яких доказів ухилення від нотаріального посвідчення договору з боку позивача суду не надано. За таких обставин, договір найму транспортного засобу [PERSON] вважає нікчемним, таким, що не створює юридичних наслідків. З серпня 2012р. після дорожньо-транспортної пригоди з відома та згоди позивача автомобіль FORD SIERRA, державний номер [NUMBER], був залишений на СТО, працівникам якого на час ремонту переданий і технічний паспорт на вказаний транспортний засіб. Позивачем отримано страхову виплату за пошкодження автомобіля під час дорожньо-транспортної пригоди, проте оплачувати його ремонт та забирати з СТО він відмовляється, безпідставно вимагає відшкодування ремонту автомобілю за рахунок відповідача [PERSON], в той час як винним в спричиненні шкоди є [PERSON] Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову або заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Згідно ч.3 ст.27 ЦПК України відповідач зобов'язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки , що відповідно до принципу юридичної визначеності , як складової частини конституційного принципу верховенства права зобов'язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред'явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, 3-ї особи, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При цьому суд виходив з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що 30.05.2012р. між позивачем [PERSON], який на підставі нотаріально-посвідченої довіреності від 13.07.2011р. діяв від імені власника [PERSON], та відповідачем [PERSON] в простій письмовій формі було укладено договір найму легкового автомобілю FORD SIERRA , державний номер [NUMBER] (а.с.6-8). Відповідно до умов зазначеного договору [PERSON] прийняв у тимчасове користування для господарської діяльності легковий автомобіль FORD SIERRA, державний номер [NUMBER], на строк з 01.06.2012р. по 01.06.2013р., що підтверджується складеним сторонами актом прийняття - передачі від 30.05.2012р., зі сплатою плати за найом у розмірі 150 грн. за день. Відповідно до вимог ч.4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятися у формі , встановленій законом. Згідно ч.2 ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Як встановлено у судовому засіданні вимоги щодо обов'язкової нотаріальної форми посвідчення договору найму транспортного засобу сторонами дотримано не було. Відповідач [PERSON] не є приватним підприємцем, при укладанні договору виступав як фізична особа. Частиною 2 ст.215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Частиною 1 ст.220 ЦК України встановлено, що у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Частиною 2 ст.220 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Частиною 3 статті 10, статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Обґрунтовуючи позов тим, що [PERSON] ухилився від нотаріального посвідчення договору найму транспортного засобу від 30.05.2012р. позивач [PERSON] жодних доказів цього суду не надав. Безпідставність даної вимоги обумовлена тим, що з боку позивача не було ніяких пропозицій щодо нотаріального посвідчення договору, при цьому на протязі червня 2012р. - липня 2012р. позивач щоденно отримував від [PERSON] грошові кошти за експлуатацію автомобілем FORD SIERRA, державний номер [NUMBER], що підтверджується наданими з боку позивача відомостями (а.с.12-13), був влаштований такими обставинами справ, будь-яких вимог по відношенню до [PERSON] не висував до часу припинення останнім сплати коштів через пошкодження автомобілю під час дорожньо-транспортної пригоди. Так, судовим розглядом встановлено, що 23.08.2012р. о 20год.35хв. [PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ 21121, державний номер [NUMBER], по вул.Пушкінській в м.Харкові в районі АЗС «Lion» не обрав безпечну швидкість, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем FORD SIERRA, державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] Згідно постанови Київського районного суду м.Харкова про адміністративне правопорушення від 02.10.2012р. встановлено, що вказана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм [PERSON] п. 12.1 Правил дорожнього руху України, порушень правил дорожнього руху з боку водія [PERSON] не встановлено (а.с.50). Відповідач [PERSON] зазначену постанову суду не оскаржив. Відповідно до положень ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністратівній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що саме відповідач [PERSON] винен в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди 23.08.2012р., тому що винесена судом постанова про адміністративне правопорушення відповідає обставинам дорожньо - транспортної пригоди, які сторонами не оспорюються. В судовому засіданні встановлено, що після пошкодження в дорожньо - транспортній пригоді 23.08.2012р. автомобіль FORD SIERRA, державний номер [NUMBER], відповідачем [PERSON] не експлуатувався, за згодою та з відома позивача [PERSON] він був залишений для ремонту на СТО, де перебуває і на теперішній час, разом з автомобілем працівникам СТО був залишений технічний паспорт на вказаний транспортний засіб. Місце знаходження автомобіля та технічного паспорту до нього позивачу добре відомо, проте він не має наміру оплачувати його ремонт, вважаючи, що це обов'язок [PERSON] Вказані обставини з боку позивача в судовому засіданні не заперечувалися. За таких обставин договір найму транспортного засобу між [PERSON] та [PERSON] від 30.05.2012р. є нікчемним правочином, який в силу ст. 216 ЦК України не створює юридичних наслідків, підставі для визнання його дійсним в судовому порядку не вбачається. На підставі наведеного вище, вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] заборгованості по договору найму транспортного засобу з 07.08.2012р. по 18.01.2015р. у сумі 134 400 грн., пені у сумі 26 953,65 грн., 3% річних в сумі 6362,83 грн., інфляційних витрат в сумі 29 018,38 грн. задоволенню не підлягають. В зв'язку з обізнаністю позивача про місце знаходження свідоцтва про реєстрацію автомобілю FORD SIERRA, державний номер [NUMBER], вимоги про повернення цього свідоцтва до відповідача [PERSON] суд вважає безпідставними. Відповідно до положень ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з положеннями ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Цей висновок збігається із змістом ст.16 Закону України «Про дорожній рух України», відповідно до якої водій має право довіряти у встановленому порядку право користування і розпорядження приватним транспортним засобом іншій особі, яка має відповідне право на керування , а тому власник транспортного засобу, передавши право керування іншій особі на законом встановлених підставах , не може нести відповідальність за завдану шкоду транспортним засобом особою, що керує цим транспортним засобом на законних підставах. Таким чином, відповідальність за відшкодування завданої шкоди у повному обсязі лежить на [PERSON] - особі, що винна у настанні події дорожньо-транспортної пригоди та на час пригоди керувала (володіла) транспортним засобом на відповідній правовій підставі. Автомобіль FORD SIERRA, державний номер [NUMBER], якому завдані технічні пошкодження, на час дорожньо-транспортної пригоди 23.08.2012р. належав на праві власності 3-й особі [PERSON], який в свою чергу на підставі нотаріально-посвідченої довіреності від 13.07.2011р. надав позивачу [PERSON] та [PERSON] право укладати договори страхування, отримати страховий поліс, у випадках пошкодження автомобіля іншими особами або пошкодження інших транспортних засобів під час експлуатації автомобіля, укладати від імені власника правочини про відшкодування завданої шкоди, одержувати та сплачувати за такими правочинами грошові суми, отримувати страхові відшкодування. Такі повноваження позивача підтверджені [PERSON] під час розгляду справи, у зв'язку з чим саме [PERSON] має право на звернення із позовом (а.с.14). Матеріали справи свідчать про те, що зазначений автомобіль був оглянутий спеціалістом автотоварознавцем, в ньому встановлені технічні пошкодження, які відповідають тим обставинам, при яких було скоєно дорожньо-транспортна пригода, експерт встановив вартість матеріальної шкоди, що вказано в калькуляції та висновках автотоварознавця. Згідно зазначеним документам вартість матеріальної шкоди автомобіля FORD SIERRA, державний номер [NUMBER] складає 10428,24 грн. (а.с.18) Судовим розглядом встановлено, що Моторним (транспортним) страховим бюро України відповідно до п.41.1. ст.41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», 05.08.2014р. здійснило відшкодування шкоди 8274,99 грн. за пошкодження автомобіля FORD SIERRA, державний номер [NUMBER] на користь [PERSON] (а.с.52). На підставі наведеного, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] на його користь на відшкодування матеріальної шкоди, завданої через пошкодження автомобілю FORD SIERRA, державний номер [NUMBER] 2153 грн. (10428,24-8274,99= 2153,25). Суд вважає доведеним, що внаслідок пошкодження транспортного засобу [PERSON] потребує непередбачених грошових витрат для поновлення технічного стану автомобіля, душевно страждає через неможливість протягом тривалого часу користуватися автомобілем за призначенням, а тому погоджується з доводами позивача про завдання моральної шкоди. При цьому суд виходить з того, що самим фактом пошкодження звичайного технічного стану автомобілю позивачу спричинено душевних хвилювань: він був змушений змінювати звичайний уклад свого життя у зв'язку з відсутністю засобу пересування, змушений був терпіти через це незручності, шукати додаткові фінансові джерела для здійснення ремонту автомобілю, відкладати звичайні справи та змінювати розпорядок життя для звернення в судові органи за захистом порушених прав. На підставі ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом виходячи з вимог розумності і справедливості, з урахуванням характеру дій відповідача [PERSON], який завдав шкоди майну позивача неумисно, а з необережності. Приймаючи до уваги зазначене, розмір компенсації моральної шкоди призначається судом в 2000 грн. На підставі ст.88 ЦПК України на відповідача [PERSON] покладаються судові витрати, понесені позивачем [PERSON] при оплаті судового збору пропорційно задоволеного судом розміру позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди 2153 грн., а тому на користь позивача суд стягує мінімальний розмір судового збору щодо вимог майнового характеру 243,60 грн. На підставі викладеного ,

Outcome: partial