Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

Позивач [PERSON] 22.02.2019 р. звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований 30 грудня 2015 року з [PERSON] , мотивуючи свої вимоги тим, що під час спільного життя між ними часто виникали конфлікти через зловживання відповідачем алкоголю, відсутністю в нього постійної роботи. З грудня 2018 року сімейні стосунки припинені, вони проживають окремо один від одного. Вважає, що подальше сумісне життя та збереження сім`ї є неможливим та недоцільним. Також просить стягнути з відповідача аліменти на свою користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття, мотивуючи свої вимоги тим, що син проживає з нею, перебуває на її утриманні, відповідач добровільно не надає їй матеріальну допомогу. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, зазначила, що подружні стосунки припинені з грудня 2018 року, наміру поновлювати їх немає, сім`я розпалась остаточно. Їй відомо, що відповідач працює неофіційно, має можливість сплачувати аліменти в сумі 2000грн. Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засіданні не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома, заперечень суду не надав, у зв`язку з чим у відповідності до ст.280 ЦПК України за згодою позивача, суд розглядає справу, ухвалюючи заочне рішення. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуття любові та перспектив налагодження стосунків немає. Як встановлено судом сторони уклали шлюб 30 грудня 2015 року про що зроблений актовий запис №108 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського районного управління юстиції у Львівській області. Шлюб фактично розпався, сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, припинили сімейні стосунки з грудня 2018 року. Суд прийшов до висновку, що подальше проживання та збереження сім`ї неможливе, тому шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За вимогами ст..182 ч.2 СК розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, який підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід або частину доходу одержує в натурі. Судом встановлено, що сторони від сумісного життя мають сина [PERSON] , [INFO] , якій після припинення подружніх стосунків проживає з позивачем [PERSON] та знаходяться на її утриманні. Вирішуючи позов в частині стягнення аліментів, суд враховує, що відповідач зобов`язаний утримувати своїх дітей, він працездатний, відомостей про інших утриманців суд не має. Суд вважає, що відповідач повинен виконувати свій обов`язок по утриманню своєї дитини. Разом з тим, виходячи з принципу розумності та справедливості, враховуючи встановлений мінімальний розмір стягнення аліментів на дитину до 6 років- 849,50грн., суд вважає, що слід стягнути аліменти на користь позивачки на утримання сина у розмірі по 1800 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В силу ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в дохід держави. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, позов обґрунтований і такий, що підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial