Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] 12 травня 2014 року звернулась до Кодимського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини місячного доходу (заробітку) відповідача та коштів на своє утримання у розмірі 400 грн. щомісяця до досягнення сином трирічного віку. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги уточнила. Пояснила, що від шлюбу з відповідачем має малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні. Позивачка ніде не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримує державну допомогу у розмірі 953 грн. Відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги, не утримує їх, матеріально не забезпечує, хоча зобов'язаний це робити. У зв'язку з цим, просила стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання малолітнього сина у розмірі ? частини місячного доходу (заробітку) відповідача щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та на її утримання у розмірі 1/5 частини місячного доходу (заробітку) відповідача щомісяця до досягнення сином трирічного віку. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що дійсно є батьком малолітнього [PERSON], [INFO], якого зобов'язаний утримувати, тому позовні вимоги позивача в частині стягнення аліментів на утримання дитини визнає у повному обсязі. В той же час, вимоги позивача про сплату аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку не визнає, оскільки працює в правоохоронних органах, отримує заробітну плату, розмір якої складає 1800 грн. на місяць, тому утримувати дружину не має змогу. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними письмові докази та матеріали цивільної справи, суд, враховуючи часткове визнання позову відповідачем, вважає можливим позов задовольнити частково з таких підстав. Стаття 51 Конституції України та ст.ст.150 і 180 СК України встановлюють для батьків обов'язок виховувати та утримувати своїх неповнолітніх дітей до їх повноліття. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON], [INFO], що, крім пояснень сторін, підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 11 жовтня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області. На даний час, сторони проживають окремо, дитина перебуває на утриманні позивачі. Отже, відповідач зобов'язаний утримувати свого малолітнього сина, проте свій обов'язок належним чином не виконує, що було встановлено в судовому засіданні. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов'язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на її утримання. Так, згідно ст.181 СК України по рішенню суду кошти на утримання неповнолітньої дитини (аліменти) можуть бути присуджені в частині від доходу (заробітку) платника аліментів, або в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України аліменти у твердій грошовій сумі визначаються, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають важливе значення. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] працює міліціонером конвойної служби Одеського міського управління ГУМВС України в Одеській області, має постійний заробіток у вигляді заробітної плати, розмір якої складає 2135 грн. на місяць (довідка №145 від 11.11.2013 року), у зв'язку з цим аліменти мають бути визначені у частці від його доходу. При цьому, у відповідності до вимог ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище позивача та відповідача, наявність у кожного з них самостійного доходу (державна допомога на дитину у позивача та заробітна плата у відповідача), а також інші обставини, що мають істотне значення (розмір заробітної плати відповідача, службові та житлові потреби відповідача), а тому, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог позивача у частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд вважає необхідним позов позивача у цій частині задовольнити повністю. Окрім цього, згідно з ч.2 та 4 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, за умови спроможності відповідача надавати таку допомогу. З огляду на наявність у відповідача постійного доходу у вигляді заробітної плати, суд визнає відповідача спроможним утримувати позивача до досягнення дитиною трирічного віку, позаяк позивач не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тож потребує допомоги відповідача. В той же час, враховуючи розмір заробітної плати відповідача, розмір державної допомоги, яку отримує позивач, суд вважає необхідним визначити грошові кошти (аліменти) на утримання позивача у розмірі 1/8 частини місячного доходу (заробітку) відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial