Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-04 00:00:00

Позивач 29.03.2019 звернувся до суду з позовною заявою та просить стягнути з відповідача заборгованість за послугу з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.03.2010 по 01.08.2018 у розмірі 15884,45 гривень, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що підприємство здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення населенню, яке відповідно до вимог ЖК України, Постанови КМУ № 630 від 21.07.2005 «Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», та умов типового договору зобов`язане здійснювати оплату за отриману теплову енергію, згідно особового рахунку і встановлених тарифів, не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідач не здійснювала оплату за наданні послуги, внаслідок чого виникла заборгованість у зазначеному розмірі. Заочним рішенням суду від 16 липня 2019 року позовні вимоги було задоволено, заборгованість стягнута з відповідача в повному обсязі. Ухвалою суду від 07.06.2021 заочне рішення було скасовано, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідних клопотань від сторін не надходило. За таких обставин справа розглядається у письмовому провадженні. Згідно з положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідач відзив\~на позовну\~заяву не\~подала,\~але надала\~заяву про\~застосування \~позовної давності,\~оскільки позивач\~звернувся до\~суду 29\~березня 2019\~року,\~тобто після\~спливу трирічного\~строку,\~тому у\~стягненні боргу\~за період\~з 01.03.2010 по 29.03.2016 відмовити, а також врахувати, що на підставі судового наказу від 02.11.2017 про стягнення з неї боргу за період з 01.05.2015 по 01.09.2017 у розмірі 5623,46 грн., із її заробітної плати було стягнуто на користь позивача 4520,01 грн. Зазначила, що в квартирі, де виник борг, вона ніколи не проживала і не проживає, так як будинок знаходиться у аварійному стані та не відповідає всім вимогам надання житлово-комунальних послуг (відсутнє освітлення, опалення у кімнатах, каналізація, сміття, обвали, провалюється підлога). Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд вважає встановленими такі обставини та відповідні їм правовідносини. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] \~з 09.02.2010\~зареєстрована за\~адресою: [ADDRESS] /а.с.22/, є наймачем вказаного житла, на яке відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , а отже є споживачем послуг, які надає КПТМ «Криворіжтепломережа» /а.с.9/. Згідно з випискою з особового рахунку квартира відноситься до комунальної власності /а.с.9/, і оскільки нормою ч.2 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-4 від 24.06.2004 в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин між сторонами, визначено, що учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, то відповідач, як особа, місце проживання якої зареєстроване за вказаною адресою, повинна оплачувати послуги, що надає Позивач. Приписами ст.ст.67-68 ЖК України, ст.32\~ Закону\~України «Про\~житлово-комунальні\~послуги» в\~редакції,\~що діяла\~під час\~виникнення правовідносин,\~визначено,\~що плата\~за комунальні\~послуги береться\~за затвердженими\~в установленому\~порядку тарифами,\~які оплачуються\~споживачами щомісяця у встановлені строки. Відповідно до\~ст.526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з п.5 ч.3 ст.20, ч.1 ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги щомісячно, у строки, встановлені договором або законом. Згідно п.7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затверджених Постановою КМУ від 24.01.20006 № 45, власник, наймач (орендатор) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частина 5 пункту 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених\~Постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року №1198, передбачає обов`язок споживача теплової енергії своєчасно проводити розрахунки за використану теплову енергію. Відповідно п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630\~(із змінами), розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Судом встановлено, що позивач надсилав відповідачу повідомлення про розмір заборгованості перед постачальником тепла та вимогою терміново її сплатити /а.с.8/. Відповідно до\~ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України, передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки відповідач кошти за спожиті послуги з теплопостачання не сплачувала, за період з 01.03.2010 року по 01.08.2018 року заборгованість за послугу з опалення становить 15884,45 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком /а.с.10/. Встановленим судом обставинам відповідають правовідносини із невиконання споживачем зобов`язань по сплаті наданих послуг, та з недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов`язань і наслідків неналежного їх виконання. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Суд вважає, що позивачем доведено, що відповідач є користувачем послуг з теплопостачання, які надає позивач, і внаслідок неналежного виконання обов`язку щодо оплати комунальних платежів, було порушено право позивача на своєчасне отримання коштів за надані послуги. Суд приймає в якості доказу тієї обставини, що відповідач не проживає за адресою, де виник борг, а мешкає за іншою адресою, надану ним довідку, але вважає, що оскільки нормою ч.2 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004 в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин між сторонами, визначено, що учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник,\~споживач,\~виконавець,\~виробник,\~а положеннями ч.3\~ст.9\~ Закону\~України «Про\~житлово-комунальні\~послуги» №2189-VII\~встановлено,\~що дієздатні\~особи,\~які проживають\~та/або\~зареєстровані у житлі\~споживача,\~користуються нарівні\~зі споживачем\~усіма житлово-комунальними\~послугами та\~несуть солідарну\~відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг, то відповідач, як особа, місце проживання якої зареєстроване за вказаною адресою, має нести відповідальність за послуги,\~що надає\~Позивач у\~багатоквартирному будинку,\~опалення до\~квартири якого\~здійснюється від\~транзитних трубопроводів,\~і є\~невід`ємною частиною\~системи опалення\~всього будинку. Не проживання відповідача у зазначеній квартирі не звільняє його від обов`язку оплачувати послуги, надані йому, як споживачу.\~ При цьому, суд враховує, що в довідці, яку відповідач надала суду, зазначено, що вона мешкає за адресою: [ADDRESS] з дня народження по теперішній час, однак, усвідомлюючи незадовільний стан, як вона зазначає, житлового будинку, будучі повнолітньою особою, своєчасно не скористувалася своїм правом на реєстрацію місця свого проживання за іншою адресою, і тільки у березні 2021 року знялася з реєстраційного обліку у квартирі, де нараховано борг, питання з постачальником комунальних послуг не вирішує навіть після того, як їй стало відомо про видачу судового наказу про стягнення заборгованості. Водночас, суд враховує, що відповідач заявила клопотання про застосування строку позовної давності, і виходить із наступного. Так, статтями 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з приписами ст.259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Разом з тим, між позивачем та відповідачем письмовий договір про збільшення строку позовної давності не укладався. Положеннями ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Разом з тим, нормою ст.261 ЦК України визначено початок перебігу позовної давності, який згідно з частиною першою цієї статті починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Як встановлено судом, позивач звернувся до суду 29 березня 2019 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності, тому, оскільки відповідачем заявлено клопотання про застосування позовної давності, суд вважає, що підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення суми заборгованості за надані послуги з централізованого опалення за період\~з 01.04.2016\~по 01.08.2018\~(саме\~по цю\~дату позивачем\~заявлено вимоги\~та надано\~розрахунок). Разом з тим, суд враховує, що згідно з наданою відповідачем довідкою, на підставі судового наказу із її заробітної плати було стягнуто 4520,01 грн., але не може погодитись з твердженням відповідача, що всю цю суму слід врахувати при обрахуванні суми боргу за період з 01.04.2016 по 01.08.2018, оскільки судовим наказом було стягнуто борг з 01.05.2015 по 01.09.2017, тобто за період, який увійшов до періоду, заявленого в позовній заяві, лише частково. І враховуючи, що в судовому наказі було зазначено конкретний період нарахування боргу, суд вважає, що саме з 01.05.2015 позивач повинен зарахувати кошти, які надійшли до підприємства від відділу ДВС, що були стягнуті із заробітної плати боржниці, в якості погашення комунального боргу в сумі 4520,01 грн., а борг, нарахований в подальшому, підлягає стягненню за цим судовим рішенням. Згідно проведеного судом розрахунку, після зарахування стягнутих з відповідача коштів на підставі судового наказу за період з 01.05.2015 по 01.09.2017 залишилася непогашеною сума 1103,45 грн., до якої судом додано суму боргу за період з 01.09.2017 по 01.08.2018 у розмірі 8098,34 грн., а тому суд вважає, що стягненню підлягає борг у розмірі 9201,79 грн. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на Відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому підлягає стягненню з відповідача судовий збір у частковому розмірі, а саме у розмірі 1112,83 грн.

Outcome: partial