Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

Позивач [PERSON] 29.11.2013 року звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про визнання членом сім'ї, встановлення факту проживання однією родиною, звільнення від сплати аліментів. Свої вимоги мотивував тим, що з 1993 року перебував у шлюбі з [PERSON], який 22.01.2000 року розірвано. Рішенням Шахтарського міськрайонного суду з позивача на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини, починаючи стягнення з 21.03.2001 року і до [INFO], тобто до повноліття [PERSON], а потім по 1/4 частини всіх видів доходів. З 06.03.2003 року по 04.04.2007 року позивач відбував покарання в місцях позбавлення волі. Після звільнення повернувся до родини і проживав разом з відповідачкою та спільними дітьми до червня 2013 року за адресою: [ADDRESS]. Увесь цей час виконавчий лист № 2-615 про стягнення з нього аліментів знаходився на ВП «Шахта «Шахтарська-Глибока» ДП «Шахтарськантрацит», де з його заробітної плати утримувалися аліменти. Відповідачка його запевняла, що у разі затримки виплати заробітної плати, аліменти будуть виплачуватись, тому виконавчий лист про стягнення аліментів не відзивала. З відповідачкою вони проживали як одна родина і мали шлюбні стосунки. Разом вони вели домашнє господарство, купували їжу, одяг для себе і дітей, побутову техніку. Увесь свій дохід, який складався із заробітної плати і пенсії позивач витрачав на благо родини, піклувався про благо сім'ї. Своїй дружині він віддав свої банківські картки, таким чином гроші з карток знімала відповідач, ці кошти витрачалися на необхідні нужди родини, в тому числі на утримання і навчання дітей. Питання по вихованню дітей і по розпорядженню бюджетом вони з дружиною вирішували спільно. Вони спільно піклувались про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. За період проживання з родиною вони зробили ремонт будинку, поставили 11 пластикових вікон, 4 двері. Все це підтверджує той факт, що вони проживали як одна родина. 17.07.2013 року відповідачка подала заяву до ВДВС Шахтарського МРУЮ про стягнення аліментів з пенсії позивача. Відділом державної виконавчої служби нарахована заборгованість по аліментах в розмірі 30 097,38грн., в теперішній час з його пенсії утримується 50% щомісячно. Вважає, що заборгованості по аліментах у нього не може бути, оскільки з моменту призначення пенсії до червня 2013 року він проживав однією сім'єю і всі доходи витрачав на відповідачку, через це відповідачка не пред'являла виконавчий лист до виконання. Вказує, що вимушений звернутись для визнання членом сім'ї та встановлення факту проживання однією сім'єю для звільнення від сплати аліментів. Просив визнати його членом сім'ї [PERSON] в період з квітня 2007 року по червень 2013 року, встановити факт проживання однією родиною його із [PERSON] та дітьми [PERSON] та [PERSON] в період з квітня 2007 року по червень 2013 року, звільнити його від сплати заборгованості по аліментах в розмірі 30 097,38грн. (а.с.2). Позивач [PERSON] у судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним у позові, додатково пояснив, що відповідач забрала в нього банківську карту, на яку він надходила заробітна плата і використовувала її на потреби сім'ї. Він просив відповідачку забрати виконавчий лист з виконання з шахти, але та відмовила йому. Просив позов задовольнити повністю. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що позивач в період з 2003 року по 2007 рік відбував покарання, звільнившись, прийшов до будинку відповідача і став проживати із нею однією сім'єю. Позивач працював на шахті, весь цей час виконавчий лист знаходився на шахті. В період спільного проживання позивач оформив пенсію, а відповідач, хоча і знала про пенсію, однак до виконавчої служби не надала виконавчий лист до виконання. Позов просила задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позову, пояснила, що позивач періодично проживав із нею з 2007 року по 2013 рік: то три місяці жив із нею, то три місяці не жив із нею, де він був не знає, весь свій заробіток в період спільного проживання витрачав на свої особисті потреби: брав кредити, вкладав депозити, відшкодовував завдану ним шкоду і тому подібне, просила відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що в 2003 році позивач вчинив злочин проти відповідача, за що відбував покарання у вигляді позбавлення волі до 2007 році. Звільнившись став періодично проживати із відповідачкою до 2013 року. Взимку жив із відповідачкою, в теплий період уходив жити в інше місце. Проживали з матір'ю відповідачки в її будинку, вона і ставила вікна. Під час спільного проживання всі гроші витрачав виключно на свої потреби за виключенням тих коштів, що відраховувались с заробітної плати в якості аліментів. Харчувались вони за рахунок матері відповідачки, яка вела город, вирощувала фрукти й овочі, тримала худобу. В липні 2013 року позивач пішов з сім'ї. Відповідачка не повідомляла державному виконавцю про пенсію, оскільки позивач їй погрожував. Також наполягала, що встановлення факту спільного проживання не тягне за собою ніяких правових наслідків, оскільки не виправдовує невиконання судового рішення про стягнення аліментів. Просила відмовити у позові. Представник третьої особи відділу державної виконавчої служби Шахтарського міськрайонного управління юстиції Цибізова О.Г. у судовому засіданні пояснила, що 19.03.2008 року відкрито виконавче провадження про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей. Боржнику разом із постановою про відкриття виконавчого провадження від 19.03. 2008 року направлявся виклик до ДВС, але він не з'явився. 17.07.2013 року до ДВС надійшла заява про стягнення аліментів з другого виду доходів боржника. Державний виконавець міг би звернути стягнення на другий вид доходів боржника і без заяви стягувача, якщо б мав відомості про існування такого доходу на підставі ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження». Стягувач подавав тільки заяву про існування другого виду доходу, другий примірник виконавчого листа стягувач не подавав, в цьому не має необхідності, оскільки виконавчий лист подається тільки один раз і він був пред'явлений своєчасно. Виконавець, перевіривши дані про наявність другого виду доходу, направив до управління пенсійного фонду розпорядження про утримання аліментів, на підставі якого останній визначив розмір заборгованості. Справу просила вирішити на розсуд суду. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено, що Шахтарським міськрайонним судом Донецької області по справі 2-615/01 видано виконавчий лист про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини заробітку, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходу громадян на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 21.03.2001 року і до повноліття [PERSON], тобто до [INFO], потім у розмірі 1/4 частини заробітку до повноліття [PERSON], тобто до [INFO] 19.03.2008 року відкрито виконавче провадження з виконання даного виконавчого листа (а.с.47-49). До теперішнього часу на виконанні ВДВС Шахтарського міськрайонного управління юстиції знаходиться виконавчий лист № 2-837 від 25.07.2011 року, виданий Шахтарським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини, починаючи стягнення з 21.03.2001 року і до [INFO], тобто до повноліття [PERSON], а потім по 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, до [INFO], тобто до повноліття [PERSON]; 02.04.2008 року виконавчий лист № 2-615 був направлений до ВП «Шахта «Шахтарська-Глибока» ДП «Шахтарськантрацит», 17.07.2013 року на адресу відділу ДВС надійшла заява стягувача щодо звернення стягнення на пенсію боржника в УПФУ в м.Шахтарську та Шахтарському районі Донецької області. У зв'язку із чим 22.07.2013 року до УПФУ в м. Шахтарську та Шахтарському районі Донецької області направлена постанова про звернення стягнення на доходи боржника, в якій було вказано, що аліменти необхідно нараховувати з дня призначення пенсійних виплат боржника. Згідно відповіді від УПФУ в м. Шахтарську та Шахтарському районі боржник [PERSON] отримує пенсійні виплати з 14.09.2011 року по теперішній час у зв'язку із чим заборгованість нарахована в сумі 30 097,38грн. У відповідності ст.70 ЗУ «Про виконавче провадження» при наявності заборгованості по аліментах, її утримання повинно проводитись в розмірі 50% з пенсії боржника. (а.с.4, 51). Вироком Шахтарського міського суду від 06.03.2003 року [PERSON] визнаний винним в скоєнні злочинів, передбачених ст.ст.121 ч.1, 122 ч.1, ст.296 ч.1 КК України і призначено кінцеве покарання в виді шести років позбавлення волі 9а.с.23). Відповідно до довідки державного департаменту з питань виконання покарань від 04.04.2007 року [PERSON] відбував покарання в місцях позбавлення волі з 06.03.2003 року по 04.04.2007 року (а.с.7). В депутатському зверненні депутата Таран В.Г. до адвоката [PERSON] від 25.10.2013 року вказано, що в результаті обстеження нею сім'ї заявника [PERSON] вставлено, що він проживав [ADDRESS] з 2007 року по липень 2013 року, що підтверджують сусіди, а вона особисто як депутат підтверджує, що [PERSON] проживав там разом із дружиною [PERSON] та дітьми [PERSON] і [PERSON] (а.с.5). Згідно довідки УПФУ в м. Шахтарську та Шахтарському районі від 24.09.2013 року, виданої [PERSON], що проживає в [ADDRESS], він знаходиться на обліку в УПФУ м. Шахтарську та Шахтарському районі і отримує пенсію в розмірі: 5271,66грн. - з квітня по липень 2013 року включно, а з серпня по вересень 2013 року - по 2601,47грн з вирахуванням аліментів (а.с.6). З довідки ВП «Шахта «Шахтарська -Глибока» від 07.11.2013 року вбачається, що в період з травня 2013 року по жовтень 2013 року із заробітної плати [PERSON] здійснювалось утримання аліментів в розмірі 25% заробітної плати (а.с.8). Аналогічні відомості про утримання 25% заробітної плати боржника за місцем його роботи (ВП «Шахта «Шахтарська-Глибока») за період з квітня по вересень 2013 року (а.с.50). Згідно відомостей про відрахування залишок боргу за виконавчим листом на аліменти № 2-615 складає 22195,71 грн. на 01.01.2014 року (а.с.52). Позивач посилається на ч.2,3 ст.197 Сімейного Кодексу України, де вказано, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти. Згідно частини 1,3 ст.60, ч.1 ст.61 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Позивач стверджує, що позивач і відповідач разом із спільними дітьми проживали спільно однією сім'єю в період з квітня 2007 року по червень 2013 року, відповідач визнає це частково, пояснюючи, що проживали разом вони періодично - три місяці жили разом, потім три місяці жили окремо. Позивач стверджує, що він і відповідач мали спільний бюджет, який складався з їх доходів, що вони спільно вирішували питання щодо витрат бюджету, здійснення покупок і тому подібне. Відповідач стверджує, що позивач витрачав свої доходи не на потреби сім'ї, а на власні особисті потреби: брав кредити, вкладав депозити і тому подібне, а харчувався за рахунок матері відповідача. Вона (відповідач) отримувала тільки аліменти з його заробітної плати. Будь-яких доказів на підтвердження того, що в період з квітня 2007 року по червень 2013 року (в тому числі з моменту призначення пенсії) із відповідачкою позивач витрачав заробітну плату і пенсію на потреби сім'ї і дітей в належному розмірі суду не надано. Доказів які б спростовували вказані твердження відповідачки суду також не надано. Суд звертає увагу, що спільне проживання не виключає обов'язку батька утримувати дітей та виконувати рішення суду про стягнення аліментів. Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Судом встановлено, що позивачем не доведений факт постійного спільного сумісного проживання із відповідачем в період з квітня 2007 року по червень 2013 року (в тому числі і з моменту призначення пенсії), а не періодичного, як зазначає відповідач, на підтвердження даного факту надано лише депутатське звернення, що не може бути достатнім доказом даного факту. В депутатському зверненні не вказані повні прізвища, імена та по-батькові та адреси сусідів, що підтвердили факт проживання, дані особи не допитані в судовому засіданні як свідки і не попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, вони не надавали пояснень щодо порядку використання сімейного бюджету. Суд враховує, що з заробітної плати позивача, яку він отримував на ВП «Шахта «Шахтарська-Глибока», здійснювалось утримання аліментів. На прохання позивача забрати виконавчий лист з виконання відповідач відмовляла. Отже, позивач не заперечував проти стягнення аліментів з його заробітної плати за період з квітня 2007 року по червень 2013 року, але тепер заперечує проти стягнення аліментів з його пенсії за період з квітня 2011 року по червень 2013 року у зв'язку із тим, що він проживав із відповідачкою однією сім'єю. Відповідно до ч.1 ст.194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Таким чином, відповідач мала можливість пред'явити виконавчий лист до виконання протягом трьох років, що і зробила. Суд не приймає доводи позивача про те, що відповідач умисно не повідомляла державну виконавчу службу про те, що платник аліментів з 2011 року отримує пенсію, оскільки відповідно ч.6 ст.12 ЗУ «Про виконавче провадження» саме на боржника (а не на стягувача) покладається обов'язок надавати в виконавчу службу достовірні відомості про свої доходи та майно. Позивач, як боржник, не виконав свого обов'язку і не надав відповідних відомостей до відділу виконавчої служби. Таким чином, позивачем не було надано переконливих доказів надання матеріальної допомоги на утримання дітей з вересня 2011 року по липень 2013 року в добровільному порядку з пенсії, а тільки утримання за виконавчим листом із заробітної плати згідно рішення суду. А тому відсутні підстави для звільнення від сплати аліментів. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих, чи майнових прав фізичних осіб. Позивач просить визнати його членом сім'ї [PERSON] в період з квітня 2007 року по червень 2013 року, встановити факт проживання однією родиною його із [PERSON] та дітьми [PERSON] та [PERSON] в період з квітня 2007 року по червень 2013 року, зазначає, що встановлення цих фактів йому необхідно для звільнення від сплати аліментів за період. Суд вважає, що у встановлені факту мешкання однією родиною, визнання членом сім'ї необхідно відмовити, оскільки встановлення даного факту не знайшло підтвердження в судовому засіданні, позивачу необхідно для звільнення від сплати аліментів, а у звільненні від сплати аліментів слід відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати позивача відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed