Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

Позивач 29 липня 2019 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із даним позовом (а.с.1-4). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, який було розірвано. Від шлюбу у сторін народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.04.2007 року, із відповідача стягнуто на користь позивача аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 300,00 грн., щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. На підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.05.2009 року змінено спосіб стягнення аліментів на 1/6 частину заробітку (доходу), також цим рішенням стягнуто додаткові витрати на дитину у розмірі 100,00 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання чинності рішенням суду і до зняття дитини з «Д» обліку або повноліття дитини, або зімни у майновому стані сторін. На теперішній час сума стягуваних аліментів є недостатньою для утримання дитини, та не дозволяє у повному обсязі забезпечити потреби дитини. Відповідач нерегулярно та не у повному обсязі сплачує аліменти, у зв`язку із чим, за період з 01.10.2018 року по 31.05.2019 року утворилась заборгованість, яка станом на 31.07.2019 року становить 15 928,81 грн. Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на свою користь на підставі рішення Ленінського суду м. Дніпропетровська від 15.05.2009 року на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку та інших доходів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини; стягнути із відповідача на свою користь пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01.10.2018 року по 31.05.2019 року станом на 31.07.2019 року в сумі 15 928,81 грн. Ухвалою суду від 30 липня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження (а.с.21). Учасники справи про розгляд справи повідомлялись відповідно до вимог ст.ст.128-129 ЦПК України. Позивач в особі свого представника адвоката Маркело В.О., в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в особі свого представника адвоката Дрожак Ю.М. в судовому засіданні проти вимог позову заперечував та просив відмовити у повному обсязі. Вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні. За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи із наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що у батьків [PERSON] та [PERSON] народилась дитина - [PERSON] , [INFO] (а.с.5). На підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.04.2007 року із [PERSON] , стягнуто аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , на користь матері [PERSON] , у твердій грошовій сумі в розмірі 300,00 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття та додаткові витрати на дитину в сумі 500 грн. щомісячно. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.04.2009 року змінено розмір аліментів, які стягнуто із [PERSON] на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.04.2007 року на 1/6 частину від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму встановленого законом для дитини відповідного віку, та змінено розмір додаткових витрат на дитину на 100,00 грн. щомісячно, на користь [PERSON] (а.с.6-8). Встановлено, що відповідач є батьком повнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] (а.с.55), яка є студенткою ДВНЗ «Український державний хіміко-технологічний університет», на контрактній основі (а.с.56), та малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] (а.с.54). За ст.. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України , за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У відповідності до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Статтею 182 СК України, передбачено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з ч.4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Вивчивши матеріали справи, викладені доводи позову та надані докази, за своїм власним переконанням суд приходить висновку, що позивачем не надано жодних належних, достатніх та достовірних доказів зміни свого матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я або інших обставин, що можуть слугувати підставою для зміни розміру аліментів, у зв`язку із чим, вимоги позову в цій частині є безпідставними та необґрунтованими, а тому, суд відмовляє у задоволенні позову в частині зміни розміру аліментів. Щодо вимог позову про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, суд виходить із наступного. Встановлено, що у провадженні Новокодацького ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області перебувають виконавчі провадження №№17662690, 17661649 із примусового виконання виконавчих листі виданих на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.04.2009 року (а.с.27-33,35-39). Із наданих розрахунків заборгованості зі сплати аліментів від 02.09.2019 року вбачається, що в період з 01.01.2018 року по 31.07.2019 року дійсно утворилась заборгованість зі сплати аліментів та додаткових витрат на дитину, яку [PERSON] погашено у повному обсязі і навіть більше, що утворило переплату (а.с.34,40). Згідно із ст..196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: ?p =(A1*1%*Q1)+(A2*1%*Q2)+……….(An*1%*Qn), де: ?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року за № 14-37цс18, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Здійснивши власний розрахунок пені по аліментам за вищевказаною формулою за період з 01.01.2018 року по 31.07.2019 року, суд встановив, що загальна сума пені за вказаний період становить 6 226,33 грн., яку можна вважати погашеною, тією сумою, що внесено відповідачем в рахунок погашення заборгованості зі сплати аліментів (а.с.34,40), у зв`язку із чим, позовні вимоги в цій частині є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Як роз`яснено у п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Згідно ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Таким чином, оцінивши надані позивачем докази, розглянувши спір в межах заявлених вимог, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, у зв`язку із чим, судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed