Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

Позивач 16.11.2020 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив суд усунути йому перешкоди в користуванні власністю житловим будинком з належними до нього будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом визнання його дружини [PERSON] , [INFO] та співмешканця його доньки, [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що він є власником житлового будинку за вищевказаною адресою. У вказаному будинку, окрім позивача, зареєстровані відповідачі, які в будинку не проживають та в добровільному порядку не бажають знятися з обліку за місцем реєстрації, чим вчиняють позивачу перешкоди у користуванні його майном. Позивач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до початку розгляду справи представник позивача [PERSON] надав клопотання, в якому просив розглянути справу за його відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог (а.с.56). Відповідачі у судове засідання повторно не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомили (а.с. 43,44,54,55). Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, належне повідомлення відповідачів, неподання відповідачами відзиву у встановлений судом строк, суд постановив в силу\~ст.\~280\~ЦПК України, ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів та за відсутності заперечень з боку представника позивача проти заочного розгляду справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вказані обставини дають суду право розглядати справу на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить свідоцтво про право власності на житловий будинок від 09.10.1989 (а.с.9). Відповідно до\~постанови Верховної Ради України від 19.05.2016 №1377-VIII\~с. Валове Криворізького району Дніпропетровської області перейменоване на с. Софіївка. Згідно з довідками виконкому Софіївської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 06.10.2020 № 397 та № 398 (а.с.12,13), за адресою: [ADDRESS] , окрім позивача, зареєстровані дружина позивача [PERSON] , яка не проживає за вказаною адресою з 26.11.2013 (а.с.12,47) та [PERSON] , який не є членом сімї позивача та не проживає за вказаною адресою з 19.04.2010 (а.с.13). Вказані відомості відображені і в актах комісії у складі депутатів Софіївської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 05.09.2020 (а.с.10,11). У своїй позовній заяві позивач вказує на те, що відповідачі за місцем своєї реєстрації не з`являються та добровільно не бажають її відмінити. Будь-яких домовленостей з відповідачами, щодо збереження за ними житлової площі на час не проживання в будинку позивача не існує. Позивач вимушений самостійно сплачувати комунальні платежі за них, що негативно впливає на його матеріальний стан, та не дозволяє розпоряджатися нерухомим майном на власний розсуд, значно обмежуються його законні права користування та розпорядження власністю. Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспроюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 частини 3 статті 321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. За ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, дії відповідачів по відношенню до позивача, що проявляються в перешкоджанні йому користуватися, шляхом нездійснення відміни своєї реєстрації, належним йому на праві приватної власності майном, у вигляді житлового будинку [ADDRESS] , є неправомірними та такими що порушують його законні права та інтереси, передбачені ст. 41 Конституції України. Стаття 64 Житлового кодексу Української РСР (ЖК УРСР) визначає, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до\~актового запису\~про шлюб\~;\~06\~від 02.07.2009\~(а.с.47),\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~з 02.07.2009\~перебувають у\~зареєстрованому шлюбі.\~Таким чином,\~будинок,\~який набутий\~у власність\~позивачем згідно\~зі свідоцтва\~про право\~власності від\~09.10.1989\~(а.с.9),\~не є\~спільною сумісною\~власністю подружжя.\~Відповідач [PERSON] ,\~у розумінні\~ст.\~64\~ЖК УРСР, є членом сім`ї позивача, у зв`язку з чим, застосуванню підлягають\~вимоги ст.\~405\~ЦК України.\~Відповідач [PERSON] \~є співмешканцем доньки позивача, що учасниками процесу не спростовано та в розумінні ст. 64 ЖК УРСР, останній не є членом сім`ї позивача. Реалізація встановлених\~конституційних гарантій\~відображається в\~збереженні житла\~за його\~власниками без\~обмежень за\~тимчасово відсутніми\~громадянами протягом\~шести місяців\~(ст.\~71\~ЖК УРСР),\~членів сім`ї\~власника жилого\~приміщення протягом\~року (ст. 405 ЦК України). Як визначено ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім цього, відповідно до ст. ст. 150, 155 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності житловий будинок, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, та не можуть бути позбавлені права користування житловим будинком. Оскільки відповідачі своїми діями порушують законні права та інтереси позивача, то згідно з ст. 391 ЦПК України, позивач, як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном. З огляду на вищенаведене, суд дійшов до висновку, що відповідачі не проживають без поважних причин понад встановлені законом терміни в будинку за вищевказаною адресою, який належить на праві приватної власності позивачу, не сплачують комунальні та інші платежі, будь-якої домовленості між сторонами про збереження житла за відповідачами на час його відсутності не встановлено, тому з метою захисту прав позивача на вільне володіння, користування та розпорядження своєю власністю, вважає за необхідне усунути перешкоди у користуванні житловим будинком, шляхом визнання відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком за вказаною адресою. Окрім того, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений та документально підтверджений судовий збір у розмірі 840,80 гривень (по 420,40 грн з кожного) (а.с.3).

Outcome: approved