Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

Позивач, 31 серпня 2015 року звернулась до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до відповідача [PERSON] «УСК Княжа Вієнна іншуранс груп» про відшкодування матеріальних збитків та стягнення моральної (немайнової) шкоди, спричинених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 11 вересня 2013 року. Обґрунтовуючи позов та уточнюючи його, позивач, будучи підтриманою представником (на підставі угоди), в судовому засіданні пояснила, що 11 вересня 2013 року біля 19 год.50 хв. в м.Кодима на пл.Пашкевича біля залізничного вокзалу сталась дорожньо-транспортна пригода, зокрема зіткнення автомобіля Шкода Октавія, яким керувала позивач [PERSON], з автомобілем ВАЗ-2106 під керуванням відповідача [PERSON] Постановою суду винним у зазначеній ДТП визнано [PERSON] Внаслідок ДТП був пошкоджений автомобіль Шкода Октавиа. До страховика цивільно-правової відповідальності [PERSON] із заявою про відшкодування збитків вона не зверталась. Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 11 листопада 2014 року було постановлено стягнути з [PERSON] на її користь матеріальні збитки та моральну шкоду. Згідно рішення апеляційного суду Одеської області від 26 січня 2015 року, рішення суду першої інстанції скасоване, у задоволенні позову їй відмовлено на тій підставі, що матеріальна шкода повинна бути відшкодована страховою компанією, а саме [PERSON] «УСК «Княжа воєнна іншуранс груп». Просить стягнути з відповідача спричинені ДТП матеріальні збитки та моральну шкоду в розмірі 10000 грн.. Представник відповідача - [PERSON] «УСК Княжа Вієнна іншуранс груп» (на підставі довіреності) [PERSON] в наданих суду запереченнях та поясненнях в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав, зіславшись на таке. На час ДТП цивільно-правова відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу була застрахована згідно полісу АЕ №1591726 від [PERSON] «Українська стархова компанія «Княжа воєнна [PERSON]». На час ДТП позивач керувала транспортним засобом «Шкода», який їй не належить, доказів вартості завданого збитку, вартості ремонту, доручень власника на представництво інтересів не наведено. Позивачем не наведено доказів звернення до страховика з приводу отримання страхового відшкодування, надання страховику певного переліку документів визначених Законом, що є обов»язковим для його отримання. У зв»язку з відсутністю звернення позивача до страховика є відсутність огляду пошкодженого транспортного засобу, що унеможливлює встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання, а також розмір заподіяної шкоди. Згідно статті 37 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов»язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Відповідно до статті 35 цього ж Закону, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статте. 41 цього Закону,-МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Позивач [PERSON] до страховика не зверталася, письмову заяву страховику не надавала. Таким чином, на час подання позову у позивача фактично були відсутні підстави для звернення до суду, оскільки страховик не відмовив у сплаті страхового відшкодування у зв»язку з відсутністю такого звернення. Така позиці страховика знайшла своє підтвердження у судові практиці Верховного Суду України, який в Ухвалі від 01 вересня 2010 року (справа №110667737) зазначив, що однією з підстав для скасування судового рішення є те, що страховою компанією не приймалося рішення щодо відмови у сплаті страхового відшкодування. У зв»язк з викладеним просить відмовити в задоволенні позову. Вислухавши вимоги та зеперечення сторін, дослідивши докази, що є у цивільній справі, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Разом з цим, за зобов'язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, цивільне законодавство (ст.ст.614 та 1166 ЦК України) передбачає презумпцію вини правопорушника (презумпція заподіювача шкоди) коли не позивач повинен доказувати наявність вини відповідача у заподіянні шкоди, а навпаки, на відповідача покладено тягар доказування того, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди. Судом на підставі постанови судді Кодимського районного суду Одеської області від 31 жовтня 2013 року (справа №503/2145/13-п) встановлено, що 11 вересня 2013 року близько 19 год.50 хв. водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], в Кодима на площі Пашкевича Одеської області, в зоні дії дорожнього знаку 4.10 Круговий рух, порушуючи вимоги п.2.3 б та 8.1 Правил дорожнього руху України, здійснив рух своїм автомобілем у зустрічному напрямку, що призвело до зіткнення з автомобілем Шкода Октавиа, номерний знак [NUMBER], яким на підставі запису у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу серії ВНС №135031 керувала позивач [PERSON] Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, факт дорожньо-транспортної пригоди, обставини її вчинення а також винуватість [PERSON] у цій ДТП є доведеними обставинами і доказуванню в цій цивільній справі не підлягають. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється особа або громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Частиною першою статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Судом установлено, що 11 травня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] Українська страхова компанія Княжа Вієнна [PERSON] був укладений договір страхування (поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АЕ №1591726), згідно з яким \~ застрахованим транспортним засобом є автомобіль [NUMBER]. Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (стартовим відшкодуванням). \~ За змістом положень Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та ст.1194 ЦК України питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка; у разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування, а до субсидіарної відповідальності залучається страховик (абз.2 п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, №4 від 01 березня 2013 року). Згідно статті 6 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. Позивач, як особа, що потерпіла від дорожньо-транспортної пригоди (страхового випадку), відповідно до вимог статті 33 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» , яка передбачає, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування, - мала право на вчинення передбачених Законом дій, однак їх не вчинила. В цьому випадку Законом (ст.37.1.3 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») передбачено, що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Як установлено в судовому засіданні, позивач до страховика з питань відшкодування спричинених дорожньо-транспортної пригодою збитків не зверталась. З огляду на викладене, суд констатує, що в задоволенні позову позивачеві слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed