Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

Позивач 24.07.2019 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач протягом 2015-2018 року неодноразово на тривалий час залишала свого сина Давида без піклування. Відповідач практично зникла із життя позивача та малолітнього сина, жодної участі у вихованні сина протягом вказаних років не приймала, розвитком, життям та здоров`ям сина не цікавилася та не брала участі у витратах на потреби дитини. Враховуючи викладене, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В останнє судове засідання позивач не з`явилася, надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та не заперечувала щодо заочного рішення суду. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час розгляду справи повідомлявся належним чином,про що свідчать рекомендоване поштове відправлення, що повернулося на адресу суду, а також оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик в судове засідання. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представник третьої особи - органу опіки та піклування також не з`явився в останнє судове засідання надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності в заочному порядку, на підставі вимог ст.ст. 211, 280 ЦПК України. Заслухавши позиції сторін, допитаних свідків, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст. 12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір`ю малолітнього сина [PERSON] , [INFO] /а.с. 12/. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відомості про батька дитини записані за вказівкою матері відповідно до ст.135 Сімейного кодексу України /а.с. 13/. Згідно довідки ТОВ «Домком Житомир» від 13.07.2019 року за №1403 про склад сім`ї за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані 3 особи: [PERSON] , онук [PERSON] , донька [PERSON] , яка не проживає за вказаною адресою згідно свідчень сусідів (а.с. 14). Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 25.09.2018 року [PERSON] визнано винною у вчинені злочину , передбаченого ст. 309 ч. 2 КК України (а.с. 49-51). Згідно висновку від 22.01.2020 року за №87 виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклуванняпро доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] останній вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача, стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно характеристики наданої загальноосвітньою школою №36 в м. Житомирі, [PERSON] , [INFO] , який є учнем 2го класу, за період навчання у даній школі, вбачається, що вихованням і навчанням дитини займається бабуся[PERSON] . Мати [PERSON] . за період навчання дитини в школі не з`являлася, не цікавиться його навчанням та вихованням (а.с. 23). Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Судом встановлено, що відповідач протягом останніх років не цікавився життям дитини, не приділяє їй уваги та не брала участі в її вихованні, не надавала матеріальної допомоги, фактично ухилаляся від виконання своїх батьківських обов`язків, що підтверджується показами допитаних в судовому засіданні свідків: [PERSON] , [PERSON] , що приймається як достовірний доказ (а.с. 52-53). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з п. 16 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст.164 ч.1 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Таким чином, судом достовірно встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по утриманню та вихованню сина [PERSON] , [INFO] , суд приходить до висновку, що останньою необхідно позбавити батьківських прав. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Абзацом 1 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року постановлено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких обставин, враховуючи, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та відсутні докази, які б свідчили про намір відповідача здійснювати свої обов`язки щодо виховання сина, суд вважає за необхідне позбавити останню батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та на підставі ст.184 СК України стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 24.07.2019 р. На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача стягується на користь держави судовий збір в розмірі 768 грн 40 коп. та судовий збір в розмірі 768,40 грн. на користь позивача. На підставі викладеного, ст. 141, 150, 164, 165, 166 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитини», Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»;

Outcome: approved