Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

Позивач 23 липня 2018 року звернулася до Малинського районного суду Житомирської області з позовом до відповідача про зміну розміру аліментів. У позовній заяві [PERSON] зазначила, що згідно рішення Малинського районного суду від 31.08.2011 року з відповідача на її користь на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], стягуються аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 300,00 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 09.08.2011 року до досягнення дітьми повноліття. Підставою для визначення аліментів у твердій грошовій сумі були встановлені судом обставини про нерегулярний, мінливий дохід відповідача, частину якого він отримував натурою, а на момент розгляду справи та постановлення судового рішення відповідач не працював. Однак на даний час суттєво змінилися обставини, за яких призначалися аліменти на утримання дітей, зокрема, погіршився стан здоров'я у молодшої дитини, якому консультативним висновком спеціаліста від 08.02.2017 року було встановлено діагноз «складний далекозорий астигматизм обох очей». Дитина постійно потребує лікування та періодичного проходження діагностичного контролю. Позивач позбавлений можливості в повній мірі забезпечити потреби дітей, зокрема пов'язаних з лікуванням дитини. Окрім того, із часу присудження аліментів рішенням суду від 2011 року суттєво змінилася економічна ситуація в країні, значно зросли ціни на продукти харчування, одяг, взуття, ліки, разом із тим потреби дітей віком змінилася та збільшилися в силу їх росту та розвитку. Також змінився прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років. Поряд з цим, позивачу стало відомо про те, що відповідач на даний час працює, має постійний заробіток та можливість сплачувати аліменти в частці від заробітку не нижче від мінімального розміру аліментів, визначеного ч.2 ст.182 СК України. Участі в додаткових фінансових витратах на утримання дітей, пов'язаних з їх розвитком, вихованням, а також з лікуванням відповідач не приймає. У позовній заяві [PERSON] просить змінити розмір аліментів та стягувати з [PERSON] на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/3 його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно та до досягнення дітьми повноліття. В судове засідання [PERSON] не з'явилася. 30.07.2018 року через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала, просила їх задоволити. Відповідач в судове засідання також не з'явився, 30.07.2018 року через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги [PERSON] визнав повністю. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст.192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII, який набрав чинності 08 липня 2017 року, збільшено мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як передбачено ч. 2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Встановлено, що рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 31 серпня 2011 року з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 300 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з 09.08.2011 року та до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі статтею141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до статті 8 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями ст.3 Конвенції про права дитини, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, вчиняються вони державними чи приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється турботі про інтереси дитини. Враховуючи вищенаведені положення законодавства, права дітей на достатній життєвий рівень, а також внесені зміни до законодавства з метою захисту прав дітей, та те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та збільшення розміру стягнення з відповідача аліментів, призначених рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 31 серпня 2011 року на утримання дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 заробітку (доходу) [PERSON], але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісяця та до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У Постанові Верховного Суду України від 03 травня 2018 року у справі №581/638/17-ц (провадження № 61-11279св18) Верховний суд зазначив, що розмір стягнутих за рішенням суду аліментів не є незмінним та у випадку виникнення відповідних підстав може змінюватися. Прийняття Закону «Про внесення змін щодо мінімального розміру аліментів» спрямоване на посилення захисту права дитини на належне утримання, а тому є підставою для зміни розміру стягнутих зх відповідача аліментів. Окрім цього, суд враховує, що оскільки рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 31 серпня 2011 року стягнення аліментів визначено у твердій грошовій сумі, то державний виконавець відповідно до положень ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» не наділений повноваженнями здійснити відповідні перерахунки. Тобто, позивачка позбавлена можливості захистити свої права у інший, окрім судового, спосіб. Таким чином, врахувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісяця та до досягнення дітьми повноліття. Згідно з роз'ясненнями п.23 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Outcome: approved