Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувсь до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом, уточнивши вимоги якого, просить стягнути із [PERSON] на свою користь заборгованість за договором позики в розмірі 204685,00 гривень, а також судові витрати по справі. Позивач обґрунтував позовні вимоги тим, що 29 січня 2010 року [PERSON] взяла у нього в борг, в строк до 25 грудня 2010 року, суму в розмірі 81100,00 гривень, що на день укладення договору еквівалента 10000,00 доларів США. Між ними укладений договір позики грошей, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 29 січня 2010 року та зареєстрований у реєстрі за №76. Факт передачі відповідачу вказаної в договорі суми також підтверджується розпискою відповідача, написаною нею власноручно у присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON]. Однак, ні в установлений строк, ні до цього часу відповідач не повернула йому зазначеної суми боргу, на його прохання добровільно сплатити борг відповіла відмовою. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути із відповідача на свою користь заборгованість за договором позики на загальну суму 204685,00 гривень, що складається із: суми основного боргу 150079,00 гривень, індексу інфляції 37288,00 гривень, 3% річних 17318,00 гривень. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про день, час та місце судового розгляду, в судове засідання не зявився. При цьому, до початку судового засідання, від позивача надійшли заява про розгляду справи без його участі, на піставі наявних в справі письмових доказів. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 13 лютого 2016 року, в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково з підстав вказаних у наданому письмовому запереченні.\~ Так, у запереченні від 15 лютого 2016 року та додаткових поясненнях до заперечення від 16 січня 2017 року представник відповідача вказує на те, що згідно нотаріально посвідченого договору позики від 29 січня 2010 року відповідач отримала від позивача у власність грошові кошти у розмірі 81100,00 гривень, що еквівалентно 10000,00 доларів США, із зобовязанням повернути вищезазначену суму в гривнях, еквіваленту 10000,00 доларів США, до 25 грудня 2010 року. За викладених обставин, оскільки 25 грудня 2010 року, в день спливу дії договору позики, Нацбанком України було встановлено офіційний курс долара США до національної грошової одиниці гривні 7,9635 гривень за 1 долар США, позивач має право претендувати на повернення боргу у розмірі 79635,00 гривень (7,9635 грн. * 10 000,00 доларів США). Крім того, представник відповідача зазначає, що сума 3% річних, з урахуванням позовної давності, за період з 25 грудня 2010 року по 25 грудня 2013 року, становить 7299,00 гривень (81100,00 гривень * 3% річних * 365днів * 3/365днів), а сума інфляційни збитків, з урахуванням індексу інфляції за період з січня 2011 року по груднень 2013 року, становить 3973,90 гривень. Вислухавши пояснення представника відповідача, допитавши свідка, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог та на підставі доданих доказів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні. Судом встановлено, що 29 січня 2010 року [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошей, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 29 січня 2010 року та зареєстрований у реєстрі за №76. За умовами договору [PERSON] передав у власність [PERSON] суму грошових коштів у розмірі 81100,00 гривень, що еквівалентно 10000,00 доларів США на день укладенні договору, з зобов'язанням останньої повернути вищезазначену суму у гривнях, яка буде еквівалентна 10000,00 доларів США на день повернення грошей до 25 грудня 2010 року /а.с. 4/. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що являється співмешканцем позивача. При цьому зазначив, що він попросив [PERSON] дати в борг [PERSON] 8000,00 доларів США, а [PERSON], в свою чергу, повинна була повернути йому 10000,00 доларів США. Також свідок пояснив, що [PERSON] дав [PERSON] лише 5000,00 доларів США, а 3000,00 доларів США сказав, що перерахує через банк. Пізніше, [PERSON] повернула [PERSON] 2300 доларів США, а тому фактично винна йому 2700 доларів США. Однак, суд не може прийняти до уваги вказані покази свідка [PERSON], оскільки вони, крім слів самого свідка, нічим не підтверджуються, який до того ж являється співмешканцем позивача, а тому є зацікавленою особою, нічим не підтверджується. Натомість, факт отримання позивачем вказаної в договорі суми підтверджується письмовими доказами наданими позивачем. Так, згідно п. 4 договору позики, своїми підписами під цим договором сторони підтверджують факт передачі грошей. Вказаний договір підписаний сторонами, що підтверджує факт отримання відповідачем суми позики в повному обсязі. Крім того, факт отримання відповідачем вказаної в договорі суми підтверджується також власноруч написаною нею розпискою від 29 січня 2010 року /а.с. 5/. Водночас сторонами не надано суду будь-яких підтверджень, що позивач здійснювала розрахунок із відповідачем за договором позики. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач не виконала взяті на себе зобовязання згідно договору позики та не повернула в строк до 25 грудня 2010 року суму боргу в гривнях, еквівалентну 10000,00 доларів США на день повернення. В уточненій позовній заяві, поданій позивачем 27 листопада 2014 року, [PERSON] просить стягнути із відповідача на свою користь суму боргу в розмірі 150079,00 гривень, еквівалентну 10000,00 доларів США, за курсом 15,0079 гривень за 1 долар США. Крім того, позивач просить стягнути із відповідача на свою користь індекс інфляції у розмірі 37288,00 гривень та 3% річних у розмірі 17318 гривень, станом на 01 листопада 2014 року. Представник відповіда не погоджується з такими розрахунками позивача та вважає, що суму заборгованості необхідно розраховувати в гривнях за курсом 7,9635 гривень за 1 долар США, який встановлений НБУ на на кінець виконання зобовязань за договором позики, тобто на 25 грудня 2010 року. Крім того, представник відповідача вважає, що 3% необхідно стягувати в межах позовної давності за період з 25 грудня 2010 року по 25 грудня 2013 року в розмірі 7299,00 гривень (81100,00 гривень * 3% річних * 365 днів * 3/365 днів). Щодо інфляційних збитків представник відповідача вважає, що стягненню підлягає суму в розмірі 3973,90 гривень, виходячи з індексу інфляції за період з січня 2011 року по грудень 2013 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Таким чином, за змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 та ч. 2 ст. 1047 ЦК України, дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобовязанням її повернення), так і дати її отримання. Враховуючи наведене, суд вважає безпідставними твердження представника відповідача щодо необхідності розраховувати суму заборгованості за договором позики в гривнях за курсом 7,9635 гривень за 1 долар США, який встановлений НБУ на 25 грудня 2010 року, на кінець виконання зобовязань за договором позики. Так, п. 1 договору позики передбачено, що відповідач зобовязаий повернути позивачу суму позики в гривнях, яка буде еквівалентна 10000,00 доларів США на день повернення грошей до 25 грудня 2010 року. При цьому, судом встановлено, що саме через неналежне виконання з боку відповідача взятих на себе зобовязань отримана нею сума боргу не повернута позивачу у встановлений в договорі строк. За викладених обставин, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача суму заборгованості в гривнях, еквівалентну 10000,00 доларів США на день подання позивачем уточненої позовної заяви. Водночас, суд не погоджується з сумою яку просить стягнути позивач із відповідача на свою користь в розмірі 150079,00 гривень, еквівалентну 10000,00 доларів США, за курсом 15,0079 гривень за 1 долар США. Так, уточнена позовна заява направлена позивачем до суду поштою 27 листопада 2014 року. Згідно курсу встановленим НБУ станом на 27 листопада 2014 року 1 долар США коштував 14,9669 гривень. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частинні підлягають частковому задоволенню, а із відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму заборгованості в гривнях, яка буде еквівалентна 10000,00 доларів США на день подання уточненої позовної заяви в розмірі 149669,00 гривень (10000 доларів США * 14,9669 гривень). Враховуючи суму основного боргу, яка підлягає стягненню із відповідача на користь позивача, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частинні стягнення із відповідача 3% річних та індексу інфляції також підлягають частковому задоволенню. Водночас, суд вважає за необхідне залишити без уваги доводи представника відповідача щодо необхідності нарахування 3% річних лише в перід з 25 грудня 2010 року по 25 грудня 2013 року, із застосування строку позовної давності. Так, суд вважає за необхідне зазначити, що позовна давність застосовуються лише з приводу звернення позивача з позовною вимогою до суду. Таким чином, враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник зобов'язаний сплатити три відсотки річних від простроченої суми, із відповідача на користь відповідача підлягає стягненню сума 3% річних, за період з 26 грудня 2010 року по 01 листопада 2014 року, в розмірі 17271,39 гривень (149669,00 гривень * 3% річних * 1404 кількість днів прострочення : 365 днів : 100%). Також суд вважає, що із відповідача на користь позивача необхідно стягнути індекс інфляції в розмірі 37187,00 гривень (149669,00 гривень * 1,046 (індекс інфляції за 2011 рік) * 0,998 (індекс інфляції за 2012 рік) * 1,005 (індекс інфляції за 2013 рік) * 1,19 (індекс інфляції за січень-жоітень 2014 року - 149669,00 гривень). Судові витрати, відповідно ст. 88 ЦПК України, необхідно стягнути із відповідача на користь позивача в межах задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial