Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON] 29.10.2018 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказала, що вона з 08.09.2009 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбних відносин подружжя мають малолітню дитину: сина [PERSON], [INFO]. Дитина на теперішній час проживає разом із позивачем. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що спільне життя не склалось, відсутнє взаєморозуміння та фактично подружнє життя вони припинили. Просить суд розірвати шлюб між ними та стягнути з відповідача на свою користь судові витрати у розмірі 705 грн. 00 коп.. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 30.10.2018 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоілків. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 16.11.2018 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 13.12.2018 року за клопотанням позивача [PERSON] сторонам надано термін для примирення строком три місяці, провадження у справі зупинено. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 26.03.2019 року поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просить суд розглянути справу та ухвалити рішення у підготовчому судовому засідання без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала визнав та просить розглянути справу у підготовчому судовому засідання без його участі. Відповідно до ч. 3 ст.\~200\~ЦПК України передбачено: «За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем». Дослідивши матеріали справи, оцінивши і проаналізувавши докази та законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі статтею 24\~Сімейного кодексу\~України від\~10.01.2002\~року зі змінами та доповненнями (далі -СК України)\~«шлюб ґрунтується\~на вільній\~згоді жінки\~та чоловіка.\~Примушування жінки\~та чоловіка до шлюбу не допускається…». Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою «чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.». Судом встановлено, що 08.08.2009 року [PERSON] та [PERSON]І, зареєстрували шлюб у виконкомі Родинської міської ради м. Красноармійська Донецької області, актовий запис № 41, згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії І-НО № 183951, виданого 08.08.2009 року. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-НО № 359381 від 18.01.2011 року виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції Донецької області. Згідно ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка… Як вбачається із заяви позивача та визнання позову відповідачем зазначеної вільної згоди між сторонами по справі не має. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння. Родина фактично розпалася і її відновлення неможливо при обставинах зазначених позивачем, їх шлюбний союз розпався, жодних клопотань щодо примирення сторони не заявляли. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви № 29381/09 та № 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім'ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов'язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Відповідно до статей 110,\~112\~СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. …Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Приймаючи до уваги, що після надання строку для примирення позивач наполягає на розірванні шлюбу та надала відповідну заяву з цього приводу, суд вважає причини, що спонукають позивача на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Спір про поділ майна та встановлення місця проживання дитини відсутній. Згідно частини 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. В силу ч. 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Судом встановлено, що при звернені до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.. та враховуючи, що позивач просить стягнути на її користь сплачені судові витрати у розмірі 705 грн. 80 коп., суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати саме у сумі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved