Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника - адвоката Молчанової Н.В. звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначив, що з 23 квітня 2020 року він працював оператором фрези в ТОВ «Трейд-Ком». Наказом № 58/1-к від 18 вересня 2020 року його було звільнено з посади за угодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України. В порушення вимог діючого законодавства при звільненні відповідач по справі не видав йому трудову книжку, на його неодноразові звернення з цього приводу не реагував. 28 листопада 2020 року засобами поштового зв`язку отримав трудову книжку (поштове відправлення № 8530500179587). Проте, письмової згоди на пересилання трудової книжки засобами поштового зв`язку він не надавав. У зв`язку із затримкою видачі трудової книжки на підставі ч.4 ст. 235 КЗпП України має право на отримання середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за період часу з 21 вересня 2020 року по 28 листопада 2020 року в розмірі 11804 гривні 00копійок (240грн 90коп х 49 робочих днів). Позивач просить: -стягнути з ТОВ «Трейд -Ком» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 11804 гривні 00копійок та судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 840 гривень 80копійок та витрат на правову допомогу в розмірі 5000 гривень 00копійок. Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 14 грудня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідно до ухвали Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 12 січня 2021 року суд перейшов від розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 березня 2021 року строк проведення підготовчого провадження по даній цивільній справі продовжено на 30 днів. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 14 квітня 2021 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Молчанова Н.В., яка приймала участь в режимі відео конференції, підтримала заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача - адвокат Мироненко Т.С., який приймав участь в судовому засіданні в режимі відео конференції, позовні вимоги [PERSON] не визнав, заперечував проти їх задоволення, пославшись в обґрунтування заперечень на наступні обставини. Трудова книжка не видана [PERSON] в день звільнення, оскільки він не здав до відділу кадрів обхідний лист та не передав закріплену за ним техніку. Зазначив, що лист із пропозицією забрати трудову книжку на адресу [PERSON] не направлявся, його згода на пересилання трудової книжки засобами поштового зв`язку не запитувалась. Свідок [PERSON] , яка працює інспектором відділу кадрів ТОВ «Трейд-Ком» в судовому засіданні пояснила, що у день звільнення, 18 вересня 2020 року трудова книжка не була видана [PERSON] зважаючи на те, що він, будучи матеріально відповідальною особою, не передав закріплену за ним техніку та не здав обхідний лист. Згодом позивач приїздив на підприємство із заявою про видачу трудової книжку, яку залишив у диспетчерській. Трудова книжка була направлена поштою за зареєстрованим місцем проживання [PERSON] , але була повернута у зв`язку з не проживанням останнього за цією адресою. Згодом трудова книжка була направлена за фактичним місцем проживання позивача, яке він повідомив у телефонній розмові. Письмової згоди на пересилання трудової книжки засобами поштового зв`язку [PERSON] не надавав; лист про необхідність отримати трудову книжку на підприємстві на його адресу не надсилався. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснив, що ТОВ «Трейд-Ком» та ТОВ «Дон-Ком» знаходяться на одній території. Він обіймає посаду начальника охорони ТОВ «Дон-Ком». Одного дня, коли саме не пам`ятає, в його присутності [PERSON] залишив в диспетчерській заяву про звільнення і більше на території підприємства він його не бачив. Заслухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що позивач по справі [PERSON] перебував у трудових правовідносин із ТОВ «Трейд-Ком», з 23 квітня 2020 року працював оператором фрези, а 18 вересня 2020 року був звільнений з посади за згодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України, що підтверджується записами в трудовій книжці, копія якої долучена до матеріалів справи (а.с.13-15). З дослідженого обхідного листа [PERSON] дійсно вбачається, що він не підписаний представником транспортного цеху, диспетчером та директором підприємства (а.с.16). Представником відповідача - адвокатом Мироненко Т.С визнається обставина, що трудову книжку [PERSON] у день звільнення - 18 вересня 2020 року видано не було. Як вбачається з дослідженого судом оригіналу поштового конверту № 8530500179587 (а.с.129) та роздруківки стосовно перевірки статусу відстеження поштового відправлення № 8530500179587 (а.с.130), [PERSON] отримав трудову книжку 05 грудня 2020 року. Відповідно до довідки ТОВ «Трейд-Ком» розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] становить 246 гривень 51 копійка (а.с.86). Як вбачається з досліджених в судовому засіданні табелів обліку використання робочого часу за липень, серпень, вересень 2020 року (а.с.95-101) та пояснень представника ТОВ «Трейд-Ком» Мироненка Т.С. в судовому засіданні, [PERSON] працював за графіком: 5 робочих днів, 2 вихідних дні та тиждень. На виконання ухвали Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області про витребування доказів від 23 лютого 2021 року ТОВ «Трейд-Ком» надало довідку № 49 від 13 квітня 2021 року про те, що станом на теперішній час посаду аналогічну тій, яку займав [PERSON] ніхто не займає (а.с.106). Згідно ч.1 ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Частиною 1 ст.47 КЗпП України передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Пунктом 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників також передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Згідно п.4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Відповідно до ч.5 ст.235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази в сукупності та у взаємозв`язку, суд дійшов висновку про те, що факт затримки видачі трудової книжки [PERSON] з боку відповідача по справі знайшов своє підтвердження. Доводи представника відповідача - адвоката Мироненка Т.С. про не видачу позивачу по справі трудової книжки в день звільнення з огляду на те, що останній не передав закріплену за ним техніку та обхідний лист, суд відхиляє як неспроможні, оскільки діюче законодавство України, зокрема ч.1 ст.47 КЗпП України не обумовлює обов`язок видачі роботодавцем трудової книжки працівнику у день звільнення існуванням будь-яких обставин, зокрема, передачею закріпленої за працівником техніки, тощо. З роздруківки із сайту Укрпошти вбачається, що [PERSON] отримав трудову книжку поштовим відправленням №8530500179587 05 грудня 2020 року (а.с.130). Зважаючи на те, що [PERSON] працював за графіком п`ять робочих днів на тиждень з двома вихідними, він має право на отримання середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки з 21 вересня 2020 року по 4 грудня 2020 року (оскільки 05 грудня 2020 року є вихідним днем) з урахуванням середньоденної заробітної плати в розмірі 246 гривень 51 копійка (а.с.86) в розмірі 13311 гривень 54 копійки (з розрахунку 246 грн 51 коп х 54 робочі дні). Проте, частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з позовної заяви, [PERSON] заявлені позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки за період часу з 21 вересня 2020 року по 28 листопада 2020 року (49 робочих днів) в розмірі 11804 гривні 00 копійок із застосуванням при його обчисленні середньоденної заробітної плати в розмірі 240 гривень 90 копійок. Суд зауважує, що ані позивач [PERSON] , ані його представник - адвокат Молчанова Н.В. заяву про збільшення позовних вимог відповідно до ч.2 ст.49 ЦПК України не подавали, а письмові пояснення (а.с.127-128), в яких міститься розрахунок середнього заробітку за період часу з 21 вересня по 05 грудня 2020 року за своєю суттю заявою про збільшення позовних вимог не являються, тому до уваги судом не приймаються. Отже, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки за період часу з 21 вересня по 28 листопада 2020 року розмірі 11804 гривні 00 копійок, оскільки позивач та його представник заяви про збільшення позовних вимог не подавали. Щодо стягнення судових витрат суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст. 133ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Частиною 2 ст.140 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, пов`язаних з вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Згідно ч.1, п.1) ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову [PERSON] в повному обсязі, витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 840 гривень 80 копійок (а.с.4а) та витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 гривень 00 копійок, на підтвердження понесення яких надано копію договору про надання правової (юридичної) допомоги № 09/10/20 від 16 жовтня 2020 року (а.с.11-12), розрахунку витрат за договором № 09/10/20 від 16 жовтня 2020 року (а.с.18), акту наданих послуг за договором № 09/10/20 від 16 жовтня 2020 року (а.с.18 на звороті), квитанції до прибуткового касового ордеру від 02 грудня 2020 року (а.с.19) слід покласти на відповідача.

Outcome: approved