Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

Позивач [PERSON] 08.05.2018 р. звернулася до суду з даним позовом до відповідачів, у якому просить визнати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. Обґрунтовуючи підстави звернення до суду позивач [PERSON] посилається на наступне. Так, 19 червня 2008 р. вона придбала за договором купівлі-продажу квартиру [ADDRESS]. Даний договір було укладено за згодою чоловіка [PERSON], який станом на сьогоднішній день помер. Дана квартира перебуває у її приватній власності та вона являється єдиним власником даної квартири. У вказаній квартирі вона зареєстрована та проживає сама. Окрім неї в даній квартирі зареєстровано ще троє осіб, а саме [PERSON], яка є її онукою, [PERSON], яка є її донькою, та [PERSON], який є чоловіком її доньки. [PERSON] зареєстрована у квартирі позивача з грудня 2013 р. [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у квартирі з травня 2016 р. Разом з тим, відповідачі у квартирі фактично не проживали, з ними була домовленість щодо тимчасового характеру такої реєстрації. Проте, відповідачі всупереч домовленості, яка існувала на момент їх реєстрації у квартирі позивача, не виконали свої обов'язки щодо зняття з реєстрації. Відповідачі не приймали та не приймають участі у витратах на утримання квартири та сплаті за комунальні послуги, що в сукупності свідчить про те, що відповідачі квартирою не цікавляться. Той факт, що відповідачі не проживають у квартирі тривалий період часу, підтверджується актами про не проживання відповідачів за місцем реєстрації. Позивач посилається на те, що формальна реєстрація відповідачів в належній позивачу квартирі створює перешкоди у користуванні та розпорядженні її власністю, оскільки вона вимушена нести додаткові витрати на оплату житлово-комунальних послуг, що нараховуються в залежності від кількості зареєстрованих в квартирі осіб. Таким чином, позивач вважає, що оскільки відповідачі за адресою реєстрації не проживають тривалий період часу і інше не встановлено домовленістю між ними, то вони втратили право на користування даним житлом і повинні бути зняті з реєстраційного обліку. На підставі викладеного, позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Ухвалою суду від 23.05.2018 р., відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такоми, що втратили право користування житловим приміщенням, та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 10.10.2018 р. закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві, та надані докази, просили позов задовольнити. Позивач пояснила суду, що [ADDRESS] належить їй на праві власності, згідно договору купівлі-продажу квартири від 19.06.2008 р. У даній квартирі зареєстрована вона та відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] Проте, у квартирі проживає вона сама. Відповідачі за адресою реєстрації не проживають тривалий період часу. Також зазначила, що їх реєстрація у квартирі мала тимчасовий характер, однак відповідачі свої обов'язки за домовленістю щодо зняття з реєстрації не виконали. Формальна реєстрація відповідачів в належній позивачу квартирі створює перешкоди у користуванні та розпорядженні її власністю, оскільки вона вимушена нести додаткові витрати на оплату житлово-комунальних послуг. Представник позивача надав заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просить: ухвалити рішення, яким визнати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS], оскільки в 2006 р. за розпорядженням Солом'янської РДА м. Києва мало місце зміни в поштовій адресі, а саме: [ADDRESS], тобто доповнено адресу «корп. 1». Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили, будь-яких заяв, клопотань, письмових пояснень/відзиву від відповідачів до суду не надходило. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів, проти чого не заперечували позивач та представник позивача в судовому засіданні. Заслухавши пояснення позивача, пояснення представника позивача, врахувавши їх доводи, дослідивши матеріали справи та вивчивши надані письмові докази у сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з таких підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що позивачу, [PERSON], на праві особистої приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 19.06.2008 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Красієм В.Я., зареєстрованому в реєстрі за № 794, та Витягом з Державного реєстру правочинів №6110221 від 19.06.2008 р. Вбачається, що згідно розпорядження Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації від 03.08.2006 р. № 1291 «Про внесення змін поштової адреси в реєстраційних, приватизаційних та правовстановлюючих документах громадян житлового будинку [ADDRESS]», мали місце зміни в поштовій адресі квартири позивача, а саме: [ADDRESS], тобто доповнено адресу «корп. 1». Зазначені зміни внесено до реєстру речових прав на нерухоме майно. Так, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 101730748 від 27.10.2017 р., позивач, [PERSON], є власником квартири [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19.06.2008 р. Як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання особи від 22.05.2018 р. №1358235, відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS], - з 20.12.2013 р. по теперішній час. Як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання особи від 22.05.2018 р. №1358239, відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS], - з 29.07.2016 р. по теперішній час. Як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання особи від 22.05.2018 р. №1358249, відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS], - з 06.06.2017 р. по теперішній час. Позивач просить визнати відповідачів [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS], посилаючись на те, що відповідачі за адресою реєстрації не проживають тривалий період часу, квартирою не цікавляться, квартплату та комунальні послуги не сплачують, реєстрація відповідачів перешкоджає розпоряджатись власністю. Крім того, наявність формальної реєстрації в квартирі осіб, які в ній не проживають, очевидно тягне для позивача додаткові витрати з оплати комунальних послуг. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У пункті 33 постанови № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що «відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння». Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не проживають за адресою реєстрації, а саме: [ADDRESS], тривалий період часу, не несуть витрат по утриманню житла, квартирою не цікавляться, а отже суд вважає, що відповідачі втратили інтерес до даного майна. Будь-яких доказів про те, що у відповідачів існують перешкоди у користуванні спірною квартирою суду не надано. Як вбачається з листа Київської міської клінічної лікарні №4 від 20.04.2018 р. № 0343, громадяни: [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS], перебувала на лікуванні у інфекційному відділенні КМКЛ №4, з 05.12.2015 р. по 09.12.2015 р.; [PERSON], [INFO], за медичною допомогою до КМКЛ № 4 з травня 2016 р. по теперішній час не зверталась; [PERSON], [INFO], за медичною допомогою до КМКЛ №4 з травня 2016 р. по теперішній час не звертався. Відповідно до листа Солом'янського УП ГУНП у м. Києві від 23.04.2018 р. № 149а/з/125/55-2018, згідно бази даних ППС «АРМОР» громадяни: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], із заявами, повідомленнями або скаргами з травня 2016 р. по теперішній час до Солом'янського УП ГУНП у м. Києві не зверталися; [PERSON], [INFO], з грудня 2013 р. із заявами, повідомленнями або скаргами з грудня 2013 р. по теперішній час до Солом'янського УП ГУНП у м. Києві не зверталася. Факт не проживання відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] за адресою реєстрації, а саме: [ADDRESS], тривалий період часу (понад один рік) підтверджується актами мешканців зазначеного будинку, засвідченим начальником Житлово-експлуатаційної дільниці № 901 Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування жилого фонду Солом'янського району м. Києва» від 20.11.2017 р., від 16.01.2018 р., від 25.05.2018 р., від 05.10.2018 р., від 04.03.2019 р. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, враховуючи наявність достатніх доказів не проживання відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у кв. [ADDRESS], протягом тривалого періоду (понад один рік), суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги та визнати відповідачів такими, що втратили право користування зазначеним житловим приміщенням. Отже, на підставі зазначених судом норм чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, беручи до уваги всі зібрані і досліджені судом докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, обставини, зазначені в позовній заяві, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, в зв'язку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved