Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

Позивач [PERSON] 12.11.2015р. звернувся до Березанського районного суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення коштів, отриманих у позику, мотивуючи тим, що 27.05.2013р. він надав відповідачу в якості позики грошові кошти у сумі еквівалентній 12000,00 доларів США, які відповідач зобовязався повернути частинами у розмірі по 1000,00 доларів США, щомісяця, починаючи з 01.07.2013р. до 01.06.2014р., на підтвердження чого відповідач надав розписку. В порушення договірних зобовязань відповідач всю суму позики не повернув, неодноразові нагадування про необхідність повернення грошей результату не дали, на момент звернення до суду, не заперечуючи факт наявності зобовязання з поверненння грошей за договором позики від 27.05.2013р., гроші не повернув. 02.06.2014р. він знову позичив відповідачу грошові кошти у сумі, еквівалентній 6000,00 доларів США, які відповідач зобовязався повернути частинами у розмірі по 500,00 доларів США, щомісяця, починаючи з 01.07.2014р. до 01.06.2015р., на підтвердження чого надав розписку. На день звернення до суду відповідач не сплатив грошові кошти а ні за договором позики від 27.05.2013р., а ні відповідну частину за договором позики від 02.06.2014р.. З врахуванням офіційного курсу НБУ гривні до долара США станом на 11.11.2015р. сума заборгованості за договором позики від 27.05.2013р. складає 273136,02 грн., за договором від 02.06.2014р. заборгованість складає 136568,01 грн.. Посилаючись на ст.ст. 526,610,625,1046,1047,1049 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики від 27.05.2013р. у сумі 485420,10 грн., у тому числі 3% річних від простроченої суми заборгованості 15624,87 грн., грошові кошти з урахуванням індексу інфляції від суми заборгованості 196659,21 грн.; заборгованість за договором позики від 02.06.2014р. у сумі 188905,87 грн., у тому числі 3% річних від простроченої суми заборгованості 3715,414 грн., грошові кошти з урахуванням індексу інфляції від суми заборгованості 48622,45 грн.. Крім того, просив стягнути з відповідача сплачений судовий збір. Позивач та його представник в судове засідання не зявились, представник позивача надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, погодилася на винесення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву про відкладення розгляду справи у звязку з його знаходженням на амбулаторному лікуванні. Як доказ, надав довідку Березанської ЦРЛ від 24.03.2017р. про його знаходження на лікуванні з 24.02.2017р. по 09.03.2017р. в хірургічному відділенні Березанської ЦРЛ. Але, як вбачається з довідки Березанської ЦРЛ №540 від 27.03.2017р., [PERSON] в даний час на амбулаторному лікуванні в Березанській ЦРЛ не перебуває. За таких обставин суд вважає його неявку в судове засідання без поважної причини та вважає за можливе розглянути справу у його відсутність, враховуючи те, що він вже неодноразово не зявлявся в судове засідання, а його заяву про відкладення розгляду справи суд розцінює як умисне затягування розгляду справи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступного. Як встановлено судом, між сторонами 27.05.2013р. укладено договір позики, згідно з яким відповідач [PERSON] отримав в позику від позивача грошові кошти в сумі 12000,00 доларів США та зобовязався повернути їх частинами в сумі по 1000,00 доларів США, щомісячно, з останнім строком погашення до 01.06.2014р., що підтверджується розпискою відповідача від 27.05.2013 року (а.с.6). 02.06.2014р. між сторонами укладено договір позики, згідно з яким відповідач [PERSON] отримав в позику від позивача грошові кошти в сумі 6000,00 доларів США та зобовязався повернути їх частинами в сумі по 500,00 доларів США, щомісячно з останнім строком погашення до 01.06.2015р., що підтверджується розпискою відповідача від 02.06.2014 року (а.с.7). Статтями 10,60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. За змістом ст.ст.1046,1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду і такої ж кількості у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Як зазначено в правовій позиції Верховного Суду України від 02.07.2014 року у справі №6-79цс14, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, відповідно до норм ст.ст.1046,1047 ЦК України договір позики за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобовязанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Таким чином, розписка відповідача від 27.05.2013р. в частині взяття в борг у позивача 12000,00 доларів США з зобовязанням повернути до 01.06.2014р. та розписка відповідача від 02.06.2014р. в частині взяття в борг у позивача 6000,00 доларів США з зобовязанням повернути до 01.06.2015р., є договором позики та підтверджує не лише факт укладання договору, але й факт передачі грошової суми. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно зі ст.1050 ЦК України позичальник зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього кодексу, якщо своєчасно не повернув суму позики. Оскільки добровільно борг відповідачем не повернено, позовні вимоги про стягнення боргу в примусовому порядку підлягають задоволенню. Згідно\~ч.2 ст.625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку представленого позивачем 3% річних від простроченої суми за договором від 27.05.2013р. становить 15624,87 грн. (а.с.8-9), за договором від 02.06.2014р. - 3715,41 грн. (а.с.13-14) та підлягають стягненню на підставі вказаних норм права. Разом з тим, за змістом\~статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ Про індексацію грошових доходів населення\~індекс інфляції (індекс споживчих цін)\~це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України\~гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої\~статті 625 ЦК України\~щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, визначеного у гривнях. З огляду на викладене вимоги позивача про відшкодування інфляційних втрат за прострочення виконання зобовязання, що було встановлене у доларах США, необгрунтовані. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у сумі 429044,31 грн., де 288760,89 грн. - заборгованість за договором позики від 27 травня 2017 року та 288760,89 грн. - заборгованість за договором позики від 02 червня 2014 року. На підставі\~ст.88 ЦПК України\~суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам у сумі 4290,44 грн.. На підставі ст.ст.526,549,625,1046,1047,1048,1049,1050 ЦК України,

Outcome: partial