Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] 08.11.2013 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про повернення безпідставно набутого майна (грошових коштів). Свої позовні вимоги, позивач обґрунтовує тим, що 24.04.2013 року, він згідно усної домовленості з відповідачкою, перерахував на її рахунок в АТ «Дельта Банк» [NUMBER], картка [NUMBER] гроші у сумі 7000,00 грн. А відповідачка в свою чергу зобов'язалась надіслати йому підписаний договір позики. Оскільки ж до кінця травня 2013 року на його адресу так і не надійшло підписаного договору позики, позивач звернувся до фахівця в галузі права для складання лист на ім'я відповідача з проханням надіслати підписаний договір позики або повернути безпідставно набуті кошти. Проте даний лист залишився поза увагою відповідача. Тому останній змушений звернутися до суду з позовом до відповідача в якому просить стягнути із відповідача кошти в розмірі 7258,03 грн. з врахуванням індексу інфляції та 3% річних за користування коштами, які без законних на те підстав набуті останнім. В судовому засіданні 18.02.2014 року позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову та подав письмові заперечення (а.с. 16). Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 24.04.2013 року позивач [PERSON] перерахував в АТ «Дельта Банк» м. Київ код отримувача [NUMBER], отримувач [PERSON] суму коштів у розмірі 7000,00 грн. (а.с. 4). 30.05.2013 року позивач на адресу відповідача надіслав лист, в якому просив повернути безпідставно набуті кошти, або надіслати на його адресу підписаний договір позики (а.с. 5). Як встановлено в судовому засіданні відповідачем кошти не були повернуті та не було надіслано підписаного договору позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Відповідно до ч. 2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу. Згідно висновків Верховного Суду України, викладених у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за I півріччя 2013р. у розділі «Спори щодо виконання зобов'язань» зазначено наступне: Внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору. Оскільки договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана однією зі сторін грошова сума є авансом, який підлягає поверненню (постанова судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 13 лютого 2013 р. у справі № 6-176цс12). Таким чином, внесення коштів як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору позики. Оскільки договір позики, який б за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана [PERSON] відповідачу [PERSON] грошова сума в розмірі 7000 гривень є авансом, який підлягає поверненню позивачу. Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Посилання представника відповідача на те, що грошова сума 7000 грн. - це фактично борг, який позивач повертав відповідачу не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, так як не були належним чином доведені представником відповідача. Серед іншого, позивач не надав суду належних та допустимих доказів, про те, що відповідач отримав письмову вимогу про повернення безпідставно набутих коштів. Так в матеріалах справи є копія листа адресованого відповідачу з вимогою повернення безпідставно набутих коштів, або надіслання на адресу позивача підписаного договору позики та підтвердження про його направлення (а.с. 5), однак, позивачем суду не надано доказів вручення такого листа відповідачу. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога в частині стягнення процентів не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів, що боржник отримав лист про виконання вимоги, в зв'язку з чим не визначено термін (строк) з якого часу має виконуватись зобов'язання. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Враховуючи зазначене та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 229,40 грн. сплачена позивачем згідно квитанції від 06.11.2013 року (а.с. 1) На підставі викладеного та

Outcome: partial