overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

Позивач [PERSON] 09 листопада 2016 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Зазначені позовні вимоги обґрунтовує тим, що шлюб між ними зареєстровано 29 січня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, про що видано свідоцтво про шлюб серії 1-ИД № 113830, актовий запис № 74. Протягом останнього часу між сторонами постійно виникають сварки та непорозуміння, оскільки в них різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. У звязку з цим між ними практично припинилися шлюбні стосунки, вони перестали вести спільне господарство. Подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. З цих підстав позивач [PERSON] просить розірвати шлюб. В судове засіданні позивач [PERSON] подала заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги підтримала, просила розглянути справу в її відсутності. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, до суду не з'явився, не повідомивши про причини неявки. Заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, та відповідно до вимог ст.\~225 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 29 січня 2015 року сторони вступили у зареєстрований шлюб, про що зроблено актовий запис № 74 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції. За час перебування у зареєстрованому шлюбі у подружжя народилася дочка [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії 1-ИД № 228425, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції. Як слідує з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги, між сторонами відсутнє взаєморозуміння, в них різні погляди на сімейне життя, у зв'язку із цим припинилися їх подружні стосунки та вони перестали вести спільне господарство. Сім'я сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхній дітей, що має істотне значення. За вказаних обставин судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, тому відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України, з [PERSON] в користь [PERSON] слід стягнути судовий збір за подання позову про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] 09 листопада 2018 року звернулась в Київський районний суд м. Полтави з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Посилалася на те, що з відповідачем перебувала в цивільному, а потім в зареєстрованому шлюбі, мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], на утримання якої відповідач допомоги не надає. В поданій до суду позовній заяві позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина, [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно до повноліття. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 09 листопада 2018 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач [PERSON], будучи повідомленим про розгляд справи судом, відзив на позовну заяву не подавав, з жодними клопотаннями до суду не звертався. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з матірю та знаходиться на її утриманні. Відповідно до ст.ст. 141, 155, 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, проживання батьків окремо від дитини не звільняє їх від обовязків щодо дитини. Статтею 182 СК України передбачено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому суд, враховуючи обставини, передбачені ст.182 СК України, в тому числі стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів та одержувача, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів підлягають задоволенню. Суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття. При цьому суд враховує вимоги ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства щодо права кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до норм ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Також з відповідача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути судовий збір на користь держави за розгляд справи в суді в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] 09 лютого 2017 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В поданій до суду позовній заяві посилалася на те, що відповідач зловживає спиртними напоями, вчиняє сварки. Просила суд розірвати зареєстрований з відповідачем шлюб. Позивач звернулася до суду з заявою про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач також подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON], [INFO], та [PERSON] (до шлюбу Дідусенко) [PERSON], [INFO], з 25 березня 2008 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Аналіз статті 111 СК України дає підстави вважати, що закріплена у статті норма є диспозитивною. Суд може вживати заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд приходить до висновку, що збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам сторін та моральним засадам суспільства. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

Позивач [PERSON] 09 лютого 2018 року звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В поданій до суду позовній заяві посилався на те, що спільним подружжям проживали до травня 2017 року, шлюбні відносини припинені, подальше спільне проживання суперечитиме інтересам сторін. Просив розірвати зареєстрований з відповідачем 18 травня 2016 року шлюб. Ухвалою від 16 лютого 2018 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній цивільній справі з призначенням підготовчого судового засідання на 05 березня 2018 року. Згідно з ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 05 березня 2018 року закрито підготовче провадження в даній справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] звернувся до суду з проханням проводити розгляд без його участі. Відповідач [PERSON] також судове засідання не з'явилася. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків. Як встановлено судом, сторони по справі [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з 18 травня 2016 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Аналіз статті 111 СК України дає підстави вважати, що закріплена у статті норма є диспозитивною. Суд може вживати заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд приходить до висновку, що збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому шлюб необхідно розірвати. За нормами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON] 09 лютого 2018 року звернувся до Любашівського районного суду Одеської області з позовом до відповідачів, в якому вказує, що 05 січня 2016 року помер [PERSON], який до дня смерті проживав в [INFO]. Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме земельна ділянка, розташована на території Іванівської сільської ради Любашівського району Одеської області. Він являється спадкоємцем за заповітом. Інших осіб, які мають право на обовязкову частку в спадщині не має. Однак, він не може оформити спадщину так як пропустив строк для подачі заяви до нотаріальної контори. Позивач вказує, що він в шестимісячний термін не звернувся із заявою до нотаріуса, так як хворів. Тому, просив суд визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON]. Позивач надав до суду заяву про те, що він підтримує позов повністю та просив суд розглянути справу за її відсутності. Відповідачі, згідно судового доручення, надали суду заяву, в якій зазначили, що позовні вимоги повністю визнають, заперечень по справі не мають, просили розглянути справу за їх відсутності. Суд вважає, що позов обгрунтований та повинен бути задоволеним виходячи зі слідуючого. Згідно копії лікарського свідоцтва про смерть [PERSON] помер 05 січня 2016 року (а.с. 8). \~ \~ \~ \~З довідок Любашівської селищної ради №№ 8006/02-20, 8007/02-20 від 19.10.2016 року видно, що [PERSON] до дня смерті проживав та був зареєстрований в [INFO] (а.с. 10-11). З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку видно, що [PERSON] дійсно є власником земельної ділянки площею 4.2319 га на території Іванівської сільської ради Любашівського району Одеської області (а.с. 14-17). Із заповіту від 05 травня 2014 року, посвідченого державним нотаріусом Любашівської державної нотаріальної контори, який не змінено та не скасовано, [PERSON] заповів належну йому земельну ділянку позивачу по справі і відповідно до ст. 1234 ЦК України позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом (а.с. 12). З повідомлення Любашівської районної державної нотаріальної контори № 20/01-16 від 11.01.2018 року видно, що дійсно позивач пропустив строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], який помер 05 січня 2016 року, спадкова справа після смерті [PERSON] відкрита за заявою відповідача [PERSON] (а.с. 7). Згідно ст. 1270 ЦК України, строк для прийняття спадщини встановлено в шість місяців. Тобто, граничний строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] є 05.07.2016 року. Згідно пояснень позивача, причиною пропуску строку стало те, що він протягом 2016 року хворів і знаходився на лікуванні. Вказаний факт підтверджується довідкою Іванівського фельдшерсько-акушерського пункту від 30 січня 2018 року. Враховуючи обставини, за яких позивач пропустив строк для прийняття спадщини, суд рахує їх поважними та вважає за необхідне поновити строк для прийняття спадщини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

Позивач [PERSON], 09 лютого 2018 року звернувся з позовом до відповідача про поновлення строку позовної давності, визначення додаткового строку для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини, що залишилася після смерті діда - [PERSON], померлого [INFO] року. В позовній заяві позивач [PERSON] посилається на те, що є спадкоємцем за законом після смерті діда (рідного брата баби) - [PERSON], померлого [INFO] року. До дня смерті спадкодавець був зареєстрований і проживав в с. Грабове, Кодимського району Одеської області. У визначений законом строк не звернувся із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, в силу того, що були відсутні документи, які б підтверджували родинний зв»язок зі спадкодавцем. Лише 15 листопада 2017 року рішенням суду був встановлений родинний зв»язок зі спадкодавецм. Цю причину вважає поважною в пропуску строку звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Зазначені обставини і змусили його звернутися до суду за захистом свого права. Просить задовольнити позов і визначити додатковий строк для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини в шість місяців. В судове засідання позивач не з»явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву про те, що позов визнає і просить розглянути справу без його участі. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх учасників справи) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до частини третьої статті 200 ЦПК України, у випадку визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення. Дослідивши вимоги позивача, заяви представника відповідача, суд прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Статтею 1272 ч.3 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Судом установлено наступне. [PERSON] помер [INFO] року, що вбачається з дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Грабівською сільською радою Кодимського району Одеської області [INFO] року, актовий запис №27. Як убачається з дослідженого в судовому засіданні рішення Кодимського районного суду Одеської області від 15 листопада 2017 року (справа №503/2038/17-ц), [PERSON] доводиться двоюрідним онуком [PERSON], померлому [INFO] року. Тобто, позивач є спадкоємцем за законом. У строк, визначений законом позивач спадщину не прийняв, оскільки були відсутні документи, які б підтверджували родинний зв»язок зі спадкодавцем, а тому цю обставину суд вважає обставиною, що перешкоджала своєчасно звернутися до нотаріуса з відповідною заявою, вважаючи її поважною в пропуску строку для прийняття спадщини. На підставі ст. 1272 ч.3 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-14 00:00:00

Позивач [PERSON] 09 серпня 2017 року звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В поданій до суду позовній заяві посилався на те, що подружнє життя не склалося, з 2015 року повністю припинили підтримувати сімейні відносини. Позивач звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач подала заяву, в якій зазначила, що визнає позовні вимоги. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON], [INFO], та [PERSON] [INFO], з 17 жовтня 2001 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Аналіз статті 111 СК України дає підстави вважати, що закріплена у статті норма є диспозитивною. Суд може вживати заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд приходить до висновку, що збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам сторін та моральним засадам суспільства. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

Позивач [PERSON] 09 серпня 2019 року звернулася в Київський районний суд м. Полтави з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свій позов обґрунтовувала тим, що є власником житлового будинку [ADDRESS] , відповідач в квартирі не проживає без поважних причин. В своїй позовній заяві просила визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування жилим приміщенням в будинку [ADDRESS] . Згідно з ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 09 серпня 2019 року відкрито провадження в справі за позовом [PERSON] за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не подавав, з клопотаннями до суду не звертався. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить таких до висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до договору дарування від 29 жовтня 2003 року є власником жилого будинку з господарськими спорудами в [ADDRESS] . Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , з 2005 року знаходиться на реєстраційному обліку в зазначеному будинку, але не проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Норми ст. ст. 386, 391 ЦК України передбачають умови та порядок захисту права власності. Відповідно до ст. ст. 386, 391 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] не користується жилим приміщенням в будинку [ADDRESS] . Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд виходить з того, що порушення прав позивача не пов`язане з позбавленням власності, тому вважає за можливе визначити спосіб захисту порушеного права шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Тому позовні вимоги [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При вирішенні справи суд також виходить з того, що рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття особи з реєстрації за такою адресою. Також відповідно до норм ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

Позивач [PERSON] 09 січня 2018 року звернулася в Київський районний суд м. Полтави з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Посилалася на те, що є власником квартири [ADDRESS], відповідач [PERSON] зареєстрована за вказаною адресою, але не проживає. Просила суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач повністю підтримала подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Відповідач в судове засідання не зявилася, будучи повідомлена про дату, час та місце розгляду, про причини своєї неявки суд не повідомила, клопотань до суду не подавала. Суд, заслухавши позивача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить наступних до висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 19 вересня 2017 року є власником квартири [ADDRESS]. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідач [PERSON] за адресою [ADDRESS] знаходиться на реєстраційному обліку, але фактично не проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Норми ст. ст. 386, 391 ЦК України передбачають умови та порядок захисту права власності. Відповідно до ст. ст. 386, 391 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як встановлено дослідженими судом доказами, відповідач [PERSON] не проживає в [INFO], наявність реєстрації відповідача в квартирі, власником якої є позивач, порушує її права на вільне володіння та користування приватною власністю. З цих підстав порушене право підлягає захисту. Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд виходить з того, що порушення прав позивача не повязане з позбавленням власності, тому вважає за можливе визначити спосіб захисту порушеного права шляхом визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Тому позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. При вирішенні справи суд також виходить з того, що рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття особи з реєстрації за такою адресою. Також відповідно до норм ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved