Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що 02 липня 2001 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб Великознам`янською сільською радою Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області, про що зроблено актовий запис № 26. Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх років стосунки між сторонами розладилися, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, тривалий час кожен живе окремим життям та своїми інтересами. З 2017 року позивач працює за кордоном і лише інколи приїжджає в Україну. На даний час сторони проживають окремо, шлюбні стосунки не підтримують з 2017 року. За таких обставин позивач вважає, що шлюб фактично не існує, сім`ю зберегти неможливо. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] , який було зареєстровано 02 липня 2001 року Великознам`янською сільською радою Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області, актовий запис № 26. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Васильченко А.Є. не з`явилися, при цьому представником позивача надано до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з`явився, надавши до суду відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що відповідач визнає позов, не заперечує проти його задоволення та просить розглянути справу без його участі. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За правилами ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Частина 3 статті 105 СК України передбачає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За змістом ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається із матеріалів справи, шлюб між сторонами був укладений 02 липня 2001 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , який видано Великознам`янською сільською радою Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області, актовий запис № 26 (а.с.5). Враховуючи, що сторони не бажають зберегти шлюб та сім`ю, а також не мають намірів проживати спільно, приймаючи до уваги, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, незважаючи на зусилля суду до примирення сторін, суд дійшов висновку про те, що сім`ю [PERSON] зберегти не має можливості, тому шлюб необхідно розірвати. За правилами ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Правовими нормами ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд дійшов висновку, що позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 454 грн. 00 коп. Також, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 50 % судового збору, що становить 454 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved