Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

Позивач 22.08.17 р. звернулась до суду з позовом, просила визнати незаконним та скасувати розпорядження органу приватизації виконкому Ковельської міськради Волинської області № 7 396 від 14.08.07 р. (далі - оскаржуване розпорядження), яким у приватну власність відповідачеві - фізичній особі передано кв. [ADDRESS]; визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на житло від 14.08.07 р. (далі - оспорюване свідоцтво), видане виконкомом Ковельської міськради Волинської області (в частині передачі у приватну власність цілої вказаної вище квартири відповідачеві - фізичній особі); скасувати держреєстрацію права власності відповідача - фізичної особи - на вказану вище квартиру, проведену КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» 23.11.07 р. за № 14 590 у книзі 103 на підставі вказаного вище оспорюваного свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Ковельської міськради Волинської області на підставі вказаного вище оскаржуваного розпорядження № 7 936 органу приватизації виконкому Ковельської міськради Волинської області від 14.08.07 р.; визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаної вище квартири, що набута нею у власність з підстав прийняття участі у її безоплатній приватизації. Свої позовні вимоги обгрунтувала тим, що на підставі ордера [NUMBER] від 24.032.0 р. вона, її колишній чоловік - відповідач у справі - фізична особа, їх спільна малолітня дитина - син [PERSON], отримали право на зайняття вказаної вище квартири. У подальшому квартира у порядку безоплатної приватизації за оскаржуваним розпорядженням органу приватизації була передана у власність, про що було видано оспорюване свідоцтво про право власності на житло; було проведено держреєстрацію права власності. Оспорюване свідоцтво про право власності на житло було видано лише на одного члена сім»ї - відповідача [PERSON]. Вона як член сім»ї до цього свідоцтва включена не була, у зв»язку з чим титульно не володіє правом власності на квартиру. Тому вважає, що під час передачі квартири безоплатно у приватну власність були порушені її права в частині набуття права власності на квартиру. Вона вважала, що у оспорюваному свідоцтві про право власності на житло щодо квартири було допущено помилку, однак, згодом з»ясувалось, що квартира була передана у приватну власність виключно її колишньому чоловікові - відповідачеві у справі - [PERSON]. Її не було включено до членів сім»ї, які мають право на участь у приватизації займаного житла з тих підстав, що вона вже приймала участь у приватизації [ADDRESS]. Зокрема, згідно з оскаржуваним розпорядженням органу приватизації виконкому Ковельської міськради Волинської області № 7 936 від 14.08.07 р., розрахунком площі квартири, що безоплатно приватизується; оспорюваним свідоцтвом про право власності на житло, квартира була передана виключно у власність одного з членів сім»ї, так як розрахунки здійснювались на 1 особу. Її право на участь у приватизації житла враховане не було, тому вона не була включена до розрахунку площі квартири, що приватизується, в обсязі невикористаного у повному обсязі права на безоплатне отримання житла у власність, внаслідок невизнання відповідачем - юридичною особою - такого її права. Було порушено її право на отримання у спільну сумісну власність квартири. Покликаючись на ст. ст. 8, 3, ч. 2 ст. 5, п. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», рішення КС України № 15 - рп/2010 від 10.06.10 р., зазначає, що квартира мала бути передана безоплатно у спільну сумісну власність всіх членів сім»ї, тобто, у її і відповідача [PERSON]; під час її участі у приватизації квартири [ADDRESS] (далі - квартира № 47) як члена сім»ї її батьків [PERSON], нею було використано право на приватизацію лише у обсязі 12,5 кв. м. при нормі 23 кв. м.. Тому вона не у повному обсязі використала своє право на приватизацію житлового приміщення у межах номінальної вартості житлового чека. Вважає, що її було безпідставно не включено до кола співвласників квартири під час передачі останньої у приватну власність в порядку приватизації, так як під час звернення із заявою про оформлення і передачу квартири у спільну сумісну власність вона постійно проживала у квартирі, була членом сім»ї відповідального квартиронаймача, звернулась із відповідною заявою до органу приватизації, тому, відповідно, прийняла участь у приватизації і набула права спільної сумісної власності на квартиру разом із відповідачем [PERSON]. Покликаючись на ст. 21 ЦК України, зазначає, що оспорюване розпорядження органу приватизації виконкому Ковельської міськради № 7 936 про передачу квартири виключно у власність відповідача [PERSON], є незаконним; тому також є недійсним у вказаній нею частині і свідоцтво про право власності на квартиру; тому також підлягає скасуванню і здійснена держреєстрація права власності на квартиру як об»єкт нерухомого майна. Покликаючись на ст. ст. 41, 19 Конституції України, ст. ст. 328, 345, 15, 16 ЦК України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, просить позов задовольнити, стягнути з відповідача на її користь судові витрати у справі. 22 та 23 лютого 2018 р. до суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог, зміст якої полягає у тому, що вона вважає, що належним способом захисту її прав буде визнання оспорюваного свідоцтва про право власності на житло в цілому. Просить її збільшені позовні вимоги задовольнити. Позивач та її представник - адвокат - в судовому засіданні збільшені позовні вимоги, кожна зокрема, підтримали. Пояснення вказаних вище учасників є аналогічними змісту позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог. Просить позовні вимоги, з врахуванням заяви про їх збільшення, задовольнити. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, в судове засідання також не з»явився, хоча вказана вище третя особа - належно оповіщена. Про причини неявки свого представника суду не повідомила. Письмових пояснень з приводу позовних вимог позивача до суду не подано. Відповідач - фізична особа - в судове засідання не з»явився, хоча належно оповіщений. Про причини неявки суду не повідомив, письмового заперечення проти позову чи письмового відзиву на позовну заяву і заяву про збільшення позовних вимог до суду не подав. Представник відповідача - юридичної особи - в судове засідання також не з»явився, хоча відповідач - юридична особа - належно оповіщений. Про причини неявки свого представника суду не повідомив, письмового заперечення проти позову чи письмового відзиву на позовну заяву і заяву про збільшення позовних вимог до суду не подав. На думку суду, розгляд справи можливий у відсутності осіб, які не з»явились. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника - адвоката, дослідивши докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позов - з врахуванням його збільшення - підставний та підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. За змістом ст. 16 ЦК України у її редакції, чинній на час звернення позивача з розглядуваним позовом до суду, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Серед способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з копією свідоцтва про одруження, виданого 03.08.97 р. міськвідділом рагсу м. Ковеля Волинської області, позивач та відповідач [PERSON] з 03.08.97 р. перебували у шлюбі. Як слідує з копії ордера на жиле приміщення [NUMBER], виданого відповідачеві [PERSON] із його сім»єю у складі трьох чоловік, у т. ч. позивач як дружина, останні отримали право на зайняття квартири, відповідно до рішення виконкому міськради від 23.03.06 р. № 128. Як слідує з копії паспорта позивача серії [NUMBER], виданого 22.08.97 р. Ковельським МРВ У МВС України, вона є [INFO] р. н., постійно проживає у квартирі з 20.09.06 р.. Як слідує з копії паспорта відповідача [PERSON] серії [NUMBER], виданого 22.06.95 р. ЦВМ Дзержинського РВ У МВС України в Харківській області, він є [INFO] р. н., постійно проживає у квартирі з 20.09.06 р.. Вказаним вище стверджуються доводи позивача у тій їх частині, що і вона, і відповідач [PERSON], зокрема, правомірно набули права користування квартирою і на момент приватизації квартири постійно проживала у ній. Згідно з копією свідоцтва про смерть, виданого 23.05.06 р. відділом рацсу по м. Ковелю Ковельського МРУЮ Волинської області, дитина позивача та відповідача [PERSON] - син [PERSON], помер [INFO] р.. Вказаним вище стверджуються доводи позивача у тій їх частині, що на момент приватизації квартири право прийняти участь у приватизації квартири мали: вона і відповідач [PERSON] як подружжя. Згідно з копією свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого позивачеві 13.12.16 р. Ковельським міськвідділом рацсу ГТУЮ у Волинській області, позивач та відповідач [PERSON] шлюб розірвали, про що 13.12.16 р. було складено відповідний актовий запис. Після розірвання шлюбу дружині прізвище залишено «[PERSON]». Як слідує з копії заяви [PERSON] як наймача [ADDRESS] від 04.06.96 р., поданої тоді ж керівнику органу приватизації м. Ковеля, заявниця просила оформити передачу у приватну (спільну, сумісну, спільну часткову) власність квартиру [ADDRESS] (далі - квартира № 47), яку вона займає разом з членами сім»ї на умовах найму, відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» її сім»ї. Зазначила прохання уповноваженим власником квартири визначити її. До заяви додала довідку про склад сім»ї та займані приміщення, у складі якої вказано і позивача), документ про пільги. У заяві маються підписи 5 - ти осіб як підписи наймача та повнолітніх членів її сім»ї, у т. ч. - позивача. Згідно з копією довідки № 300 від 04.06.96 р. про склад сім»ї наймача ізольованої квартири та займані ними приміщення, виданої ЖЕК № 3 (м. Ковель Волинської області) [PERSON], у квартирі № 47 мешкають і мають право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» 5 - ро осіб, у т. ч. - позивач як член сім»ї наймача квартири № 47 [PERSON]. Вказана вище квартира має заг. пл. 62, 4 кв. м.. Відповідно до копії розпорядження органу приватизації № 2 222 від 06.06.96 р., таке було видано відділом комунального господарства виконкому Ковельської міськради Волинської області з врахуванням того, що від [PERSON] як наймача надійшла заява на приватизацію квартири № 47, що використовується останньою та членами сім»ї останньої на умовах найму, згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Після розрахунків вирішено таке прохання наймача [PERSON] задовольнити і передати квартиру № 47 у приватну, спільну (сумісну) власність. Розрахунок площі, що приватизується безоплатно, вартості надлишків загальної площі і квартири затверджено. Зобов»язано МДП «Послуга» оформити свідоцтво про право власності на житло. Як слідує з копії розрахунку площі квартири № 47, що безоплатно приватизується, розмір загальної площі, що підлягає безоплатній передачі 5 - ти її мешканцям, складає 115 кв. м. при загальній площі квартири - 62,4 кв. м.. Зазначено, яка сума житлових чеків підлягає видачі мешканцям квартири № 47, у т. ч. - позивачеві. Тобто, на час участі у приватизації квартири № 47 позивач не використала у повному обсязі свій житловий чек. Суд приймає до уваги, що у паспорті позивача наявна відмітка на арк. 8 про використання нею права на приватизацію житла і про використання такого права в обсязі лише 12,5 кв. м. при нормі 23, 0 відповідно до розпорядження № 2 222 від 06.06.96 р.. Аналізуючи дані про участь позивача у приватизації квартири № 47, суд приймає до уваги, що при здійсненні приватизації квартири (будинку) розрахунки проводяться залежно від її загальної площі. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз (п. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Відповідно до постанови КМ України від 26.04.93 р. № 305 «Про випуск в обіг приватизаційних житлових чеків» останні підлягають випуску у вигляді приватизаційних депозитних рахунків, порядок відкриття яких та здійснення з них платежів було врегульоване Положенням про порядок відкриття приватизаційних депозитних рахунків і здійснення з них платежів, затвердженим постановою Правління Нацбанку України від 27.04.2 000 р. № 179. Тобто, позивач, прийнявши участь у приватизації державного житлового фонду в ході приватизації квартири № 47 як член сім»ї наймача [PERSON], не використала у повному обсязі розмір суми належного їй приватизаційного житлового чека на момент приватизації квартири № 47. Правові основи приватизації житла, що знаходиться в державній власності, його подальшого використання і утримання, за станом на 06.06.96 р. (дата приватизації позивачем поряд з іншими членами сім»ї наймача [PERSON] квартири № 47), визначались Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у його редакції, чинній за станом на 06.06.96 р.). За змістом ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у його редакції, чинній за станом на 06.06.96 р.), приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. За змістом ч. 1 ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у його редакції, чинній як за станом на 06.06.96 р., так і за станом на 14.08.07 р. - дата винесення оскаржуваного розпорядження та видачі оспорюваного свідоцтва), приватизація здійснюється, серед іншого, шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у його редакції, чинній як за станом на 06.06.96 р., так і за станом на 14.08.07 р. - дата винесення оскаржуваного розпорядження та видачі оспорюваного свідоцтва), житлові чеки - це приватизаційні папери, які одержуються всіма громадянами України і використовуються при приватизації державного житлового фонду. Вони можуть також використовуватись для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду. Номінальна вартість житлового чеку визначається відновною вартістю наявного державного житлового фонду з урахуванням загального індексу зростання вартості майна - 10, прийнятого для розрахунків в Державній програмі приватизації державного майна (606 млрд. крб. за станом на 01.07.92 р.), з розрахунку на кожного громадянина України - 12 тис. крб.. Ця сума підлягає періодичній індексації відповідно до рішень КМ України. Як слідує з положень ст. 5. Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у його редакції, чинній як за станом на 06.06.96 р., так і за станом на 14.08.07 р. - дата винесення оскаржуваного розпорядження та видачі оспорюваного свідоцтва), якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абз. 2 ст. 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім'ї безоплатно. До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Якщо загальна площа квартири менше площі, яку має право отримати сім'я наймача безоплатно, наймачу та членам його сім'ї видаються житлові чеки, сума яких визначається виходячи з розміру недостатньої площі та відновної вартості одного квадратного метра. Право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. За змістом ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у його редакції у наведеній тут частині, чинній як за станом на 06.06.96 р., так і за станом на 14.08.07 р. - дата винесення оскаржуваного розпорядження та видачі оспорюваного свідоцтва), приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в т. ч. тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків) може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства). Передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до ст. 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Органи приватизації, що здійснюють приватизацію державного житлового фонду, мають право на діяльність по оформленню та реєстрації документів про право власності на квартиру (будинок). Це право засвідчується ліцензією, що видається в порядку, який встановлюється КМ України. Державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем розташування будинків з наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування згідно з вимогами цього Закону. Таким чином, судом встановлено, що 06.06.96 р. позивач прийняла участь у приватизації державного житлового фонду відповідно положень Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у його редакції, чинній за станом на 06.06.96 р.), в ході приватизації квартири № 47. Однак, всієї норми площі, право на приватизацію якої вона мала, та всього обсягу суми номінальної вартості житлового чека під час приватизації квартири № 47 позивач у повному обсязі не використала і мала право приймати участь у доприватизації державного житлового фонду в межах залишку номінальної вартості житлового чека. За станом на 14.08.07 р. - дата винесення оскаржуваного розпорядження та видачі оспорюваного свідоцтва, правові основи приватизації житла, що знаходиться в державній власності, його подальшого використання і утримання, визначались Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у його редакції, чинній за станом на 14.08.07 р.). За змістом ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у його редакції, чинній за станом на 14.08.07 р.), приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і та ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Як вказано у ч. 1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у його редакції, чинній за станом на 14.08.07 р.), до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до копії оскаржуваного розпорядження органу приватизації виконкому Ковельської міськради № 7 936 від 14.08.07 р. (далі - оскаржуване розпорядження), таке було видано з врахуванням того, що від [PERSON] надійшла заява на приватизацію квартири, що використовується останнім та членами сім»ї останнього, згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Після розрахунків вирішено таку заяву наймача [PERSON] задовольнити і передати квартиру у приватну, спільну (сумісну або часткову) власність. Розрахунок площі, що приватизується безоплатно, затверджено. Зобов»язано МДП «Послуга» оформити свідоцтво про право власності на житло. Як вбачається з оглянутої у судовому засіданні приватизаційної справи на квартиру, заява відповідача [PERSON] як наймача квартири [ADDRESS] від 25.04.07 р., подана 13.08.07 р. керівнику органу приватизації. Заявник просив оформити передачу у приватну (спільну, сумісну, спільну часткову) власність квартиру [ADDRESS], яку він займає разом з членами сім»ї на умовах найму, відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» його сім»ї. Просив при оформленні квартири у спільну часткову власність передбачити розподіл долі власності між членами сім»ї: ним та дружиною - [PERSON]. Зазначив, що уповноваженим власником квартири визначений він. До заяви додав довідку про склад сім»ї та займані приміщення, документ про пільги. У заяві маються підписи 2 - х осіб як підписи наймача та повнолітнього члена його сім»ї - позивача [PERSON], відповідача [PERSON]. Згідно з довідкою № б/н від 25.04.07 р. про склад сім»ї наймача ізольованої квартири та займані ними приміщення, виданої РЖКП № 2 (м. Ковель Волинської області) (міститься у вказаній вище приватизаційній справі), у квартирі мешкають і мають право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» 2 - є осіб, у т. ч. - позивач як член сім»ї наймача квартири - відповідача [PERSON]. Вказана вище квартира має заг. пл. 64, 9 кв. м.. Тобто, позивач поряд з відповідачем [PERSON] шляхом проставляння свого підпису у вказаній вище заяві, поданій керівнику органу приватизації, безсумнівно, засвідчила про своє право та намір прийняти участь у приватизації квартири поряд з відповідачем [PERSON]. Відповідно до оскаржуваного розпорядження органу приватизації № 7 936 від 14.08.07 р. (міститься у вказаній вище приватизаційній справі), таке було видано керівником органу приватизації виконкому Ковельської міськради Волинської області з врахуванням того, що від [PERSON] як наймача надійшла заява на приватизацію квартири № 77, що використовується останнім та членами сім»ї останнього на умовах найму, згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Після розрахунків вирішено таке прохання наймача [PERSON] задовольнити і передати квартиру № 47 у приватну, спільну (сумісну) власність. Розрахунок площі, що приватизується безоплатно, вартості надлишків загальної площі і квартири затверджено. Зобов»язано МДП «Послуга» оформити свідоцтво про право власності на житло. Будь - яких даних про рішення органу приватизації з приводу звернення позивача як члена сім»ї [PERSON] (відмови тощо) немає. Як передбачено ч. ч. 10, 11 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у його редакції, чинній за станом на 14.08.07 р.), органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених п. 2 ст. 2 цього Закону. Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) державного житлового фонду, вирішуються судом. П. (ч.) 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у його редакції, чинній за станом на 14.08.07 р.), передбачає, що не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків - пам'яток садово - паркового мистецтва, історико - культурних заповідників, музеїв - заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), розташовані в зоні безумовного (обов'язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Однак, спірна квартира не належить до визначених вказаною вище нормою права. Але, як зазначено вище, серед матеріалів вказаної вище приватизаційної справи немає будь - якого рішення органу приватизації щодо вирішення питання приватизації (відмови у передачі тощо) квартири позивачеві як членові сім»ї заявника [PERSON] за їх спільною заявою; заяви позивача про відкликання своєї заяви органу приватизації як співзаявниці і члена сім»ї заявника і наймача [PERSON] - про приватизацію спірної квартири тощо. У розпорядження суду не надано доказів того, що органом приватизації було здійснено доприватизацію іншого житла позивачеві за невикористану у повному обсязі частину житлового чека у межах його вартості чи з доплатою особистих коштів за наявності надлишків житлової площі; тощо, що позивач, не використавши у повному обсязі право на приватизацію державного житлового фонду, одержала житловий чек у готівковій формі, що дало б суду підстави для сумнівів у правдивості її доводів про не повне використання права на приватизацію державного житлового фонду за станом на 14.08.07 р.. Тобто, за результатами розгляду звернення (спільної заяви) відповідача [PERSON] та позивача як члена його сім»ї із спільною заявою до органу приватизації з приводу приватизації квартири, питання про передачу квартири у власність спірну квартиру відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» позитивно вирішено лише щодо вимоги наймача [PERSON]. Однак, суд вважає, що це складає порушення прав позивача на використання права на приватизацію державного житлового фонду стосовно спірної квартири. З цього питання Конституційним Судом України надано офіційне тлумачення, викладене в рішенні від 10 червня 2010 року № 15 - рп/2010, згідно з яким положення п. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.92 р. № 2482 - XII, у відповідності до якого кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз, необхідно розуміти так, що право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо: громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, і у його власність безоплатно передано в одній чи кількох квартирах (будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 кв. м загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 кв. м. на сім'ю; у власність наймача і кожного члена його сім'ї передано загальну площу однієї квартири (будинку), що перевищує встановлену санітарну норму, з оплатою вартості надлишкової загальної площі приватизованого житла; у власність наймача і кожного члена його сім'ї передано загальну площу житла, меншу ніж встановлена санітарна норма, а залишок житлового чека використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду; весь житловий чек використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду. Приватизація загальної площі в кількох квартирах (будинках) державного житлового фонду в межах встановленої санітарної норми та номінальної вартості житлового чека не є повторною. Законом передбачено, що громадянам безоплатно передається житло з розрахунку санітарної норми 21 кв. м загальної площі на наймача та члена його сім'ї та додатково 10 кв. м на сім'ю. Суд звертає увагу на те, що Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» терміну дії житлових чеків не визначає, тобто скористатись ними можливо у будь - який час. Відповідно до ч. 2 ст. 5 згаданого Закону якщо загальна площа квартири менше площі, яку має право отримати сім'я наймача безоплатно, як це мало місце під час приватизації квартири № 47, наймачу та членам його сім'ї видаються житлові чеки, сума яких визначається виходячи з розміру недостатньої площі та відновної вартості одного квадратного метра. У разі, якщо наймачу та членам його сім'ї видано житлові чеки з урахуванням їх залишкової вартості після здійснення приватизації квартири площею, меншою від тієї, яку вони можуть отримати безоплатно, вартість таких житлових чеків має враховуватись при виникненні спорів про доприватизацію житла такими особами. Так, згідно з п. 24 Положення «Про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян», затвердженого наказом Держкому України по житлово - комунальному господарству від 15.09.92 р. N 56, що було чинним на дату винесення оскаржуваного розпорядження, зареєстрована заява про приватизацію квартири передається підприємству по оформленню документів. Орган приватизації, в разі потреби, уточнює необхідні для розрахунків дані залежно від складу сім'ї і розміру загальної площі квартири (будинку), оформляє розрахунки (додатки 6, 7) та видає розпорядження (додаток 8). При створенні підприємства по оформленню документів ця робота виконується вказаним підприємством (крім оформлення розпорядження). Подання інших документів, що підтверджував би невикористання чи не повне використання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, не вимагалось. Однак, суд приймає до уваги, що на час вирішення питання про приватизацію спірної квартири з відмітки у паспорті позивача прямо слідувала інформація про неповне використання позивачем свого права на приватизацію житлової площі за передбаченими чинним законодавством нормами. За таких обставин суд вважає, що при вирішенні питання про приватизацію квартири органом приватизації відповідачем - юридичною особою - було порушено положення ч. 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у його редакції, чинній за станом на 14.08.07 р.) і майнове право позивача. Тому суд вважає підставними покликання позивача на ту обставину, що під час її участі у приватизації квартири № 47 у 1996 р. вона не використала у повному обсязі своє право на приватизацію державного житлового фонду у повному обсязі з врахуванням невикористання у повному обсязі як норми приватизації житлової площі, так і номінальної вартості житлового чека; та за станом на вирішення питання приватизації спірної квартири, з врахуванням тієї обставини, що вона постійно проживала у квартирі, мала право на прийняття участі у приватизації цієї квартири поряд з відповідачем [PERSON] з врахуванням того обсягу норми житлової площі та її житлового чека, що залишились не використаним у повному обсязі після її участі у приватизації квартири № 147, органом приватизації порушено положення ч. 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у його редакції, чинній за станом на 14.08.07 р.). Отже, оскаржуване розпорядження слід визнати незаконним та скасувати. Відповідно до копії оспорюваного свідоцтва про право власності на житло від 14.08.07 р. (далі - оспорюване свідоцтво), таке було видано відділом обліку, розподілу та приватизації житла виконкому Ковельської міськради на посвідчення того, що квартира, відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», згідно з розпорядженням органу приватизації № 7 936 від 14.08.07 р., належить на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності відповідачеві [PERSON]. Відповідно, слід визнати недійсним оспорюване свідоцтво про право власності на житло як таке, що видане на підставі незаконного розпорядження. Відповідно до копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16774871, виданого КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» 23.11.07 р., право власності відповідача [PERSON] на квартиру було зареєстровано реєстратором ВОБТІ на праві приватної власності на підставі вищезазначеного свідоцтва 23.11.07 р.. Відповідно, слід скасувати державну реєстрацію вказаного вище свідоцтва про право власності на житло як таку, якою проведено реєстрацію права власності на квартиру на ім»я відповідача [PERSON] на підставі недійсного свідоцтва. Наведене вище призвело до порушення майнових прав позивача. Тобто, у вказаній вище частині вимоги позивача, з врахуванням їх збільшення, слід задовольнити повністю. Ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися, зокрема, своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Момент виникнення права власності на річ (майно) визначається законом. При визначенні моменту набуття права власності слід враховувати як особливості самого майна, так і особливості оформлення права власності, які теж суттєво впливають на визначення моменту виникнення (набуття) права власності. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Як слідує з положень ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Ст. 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Нею передбачено, що правочин не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Тобто, приватизація державного житлового фонду є правочином у розумінні норм цивільного права, а проведення приватизації спірної квартири без участі позивача суперечить вказаним вище вимогам чинного законодавства, тому є незаконною. Разом з тим, оскільки скасування оскаржуваного розпорядження та оспорюваного свідоцтва означає примусове переведення спірної квартири з приватної власності до державного житлового фонду - житлового фонду місцевої ради як органу місцевого самоврядування з тих підстав, що її приватизація була проведена незаконно, а колишній власник квартири набуває попереднього статусу - квартиронаймача, підстав до задоволення такої вимоги позивача як визнання за нею права власності на будь - яку частку, у т. ч. - в межах позовних вимог - на ? частку - вказаної вище квартири, в порядку приватизації без проведення процедури приватизації, передбаченої Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», суд не вбачає. Тому в частині майнових вимог позивача слід відмовити за їх безпідставністю. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення лише немайнових вимог позивача, її судові витрати по оплаті немайнових вимог в сумі 640 грн., підлягають стягненню з кожного з відповідачів на її користь у рівних частках.

Outcome: partial