Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

Позивач [PERSON] 20 лютого 2015 року звернулась до Кодимського районного суду з позовом до Пиріжнянської сільської ради Кодимського району Одеської області про поновлення строку позовної давності та визнання в порядку спадкування за законом права власності на спадкове майно, яке залишилась після смерті її матері - [PERSON]. В судовому засіданні позивач свій позов підтримала та пояснила, що [INFO] померла її мати [PERSON], яка за життя мала право на земельну частку (пай) із земель Пиріжнянської сільської ради Кодимського району. Вона є спадкоємцем спадщини матері за законом першої черги, на момент смерті проживала разом з нею, тому спадщину фактично прийняла, однак оформити спадщину не може через відмову нотаріуса видати свідоцтва про право на спадщину за законом. З цих підстав просила позов задовольнити. Представник відповідача - Пиріжнянської сільської ради Кодимського району Одеської області в судове засідання не з'явився, надавши до суду письмову заяву №05-06/35 від 28 лютого 2015 року, в якій просив розглянути справу без нього. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, а тому суд вважає можливим розглянути справу без участі представника відповідача. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], дослідивши надані нею письмові докази, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін і інших осіб, суд, відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, вважає можливим позов задовольнити з таких підстав. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER], виданим 17 березня 2001 року Пиріжнянською сільською радою Кодимського району Одеської області. Факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та померлою [PERSON], як між донькою та матір'ю, підтверджується копіями свідоцтв про народження позивача [NUMBER] та про шлюб [NUMBER], повторно виданими відділом ДРАЦС Кодимського районного управління юстиції 10 січня 2006 року. Визначаючи якими правовими нормами слід керуватися при вирішенні зазначеного спору (зокрема, нормами Цивільного кодексу Української РСР в ред.1963 року чи Цивільного кодексу України в ред.2004 року), суд виходить з наступного. Відповідно до п.п.4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто після 01 січня 2004 року. Правила Книги 6 цього кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим кодексом чинності. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.1 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах по спадкування» роз'яснив, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР, якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз.14 п.1 Інформаційного листа №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, вказав, що у відповідності з п.5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила книги шостої Цивільного кодексу можуть застосовуватись лише до спадщини, яка відкрилась після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким із спадкоємців, право на спадкування в яких виникло відповідно до норм ст.ст.529-531 ЦК УРСР. Шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився 15 вересня 2001 року, а тому, з врахуванням абз.3 п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року та абз.13 і 14 п.1 та п.2 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, застосуванню для вирішення заявленого позивачем позову підлягають норми Цивільного кодексу УРСР, який з 01 січня 2004 року втратив чинність, але був чинним на момент виникнення та існування спірних правових відносин. Статтею 71 ЦК УРСР (в ред.1963 року) та ст.257 ЦК України (в ред.2004 р.) встановлений трирічний строк позовної давності для захисту порушеного права. Початок перебігу строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов, тобто коли особа дізналась про порушення свого права. Мати позивача померла [INFO], однак з позовом до суду позивач звернулась лише в лютому місяці 2015 року, пропустивши, при цьому, строк позовної давності. Порушене право підлягає захисту, якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності. Позивач є юридично неграмотною особою, особою похилого віку, постійно проживає у віддаленій сільській місцевості, де відсутній нотаріус і з яким відсутнє регулярне транспортне сполучення, перебуває у скрутному майновому становищі. Ці обставини зашкодили їй своєчасно звернутись до суду з позовом про захист свого порушеного права, а тому причину пропуску ним строку позовної давності суд визнає поважною та поновлює цей строк. Судом встановлено, що померла [PERSON] за життя мала право на земельну частку (пай) у розмірі 2.23 умовних кадастрових гектарів із земель Пиріжнянської сільської ради Кодимського району, яка належала їй відповідно до сертифікату [NUMBER], що підтверджується Інформацією №15 від 20 лютого 2015 року, наданою відділом Держземагенства в Кодимському районі, та довідкою Пиріжнянської сільської ради Кодимського району №225 від 17 лютого 2015 року. Статтею 524 ЦК УРСР в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин, встановлено, що спадкоємство здійснюється за законом або за заповітом. Спадкоємство за законом здійснюється у разі відсутності заповіту. Судом встановлено, що позивач [PERSON], як рідна донька померлої, є її спадкоємцем за законом першої черги. Відповідно до ст.ст.525 та 526 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем її відкриття - останнє постійне місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Свідченням прийняття спадщини є подача спадкоємцем до нотаріуса заяви про прийняття спадщини або фактичний вступ спадкоємця в управління та володіння спадковим майном, при цьому такі дії мають бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця (ст.525, ч.2 ст.549 ЦК). Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» №4 від 24 червня 1983 року (втратила чинність, але роз'яснювала спірні правові відносини на момент їх виникнення та існування), якщо позивач протягом встановленого строку для прийняття спадщини вступив в управління та володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання за ним права власності на спадкове майно. Судом встановлено, що позивач [PERSON] прийняла спадщину своєї померлої матері, вступивши у фактичне володіння та управлінням належним їй майном. Доказом цього є довідка Пиріжнянської сільської ради Кодимського району №224 від 17 лютого 2015 року, відповідно до якої позивач на момент смерті своєї матері [PERSON] постійно проживала разом з нею в одному помешканні, доглядала її, після смерті хоронила, доглядає та утримує її майно. Вказані обставини в контексті ст.549 ЦК УРСР свідчать про прийняття позивачем спадщини після смерті матері, оскільки вона фактично вступила в управління та володіння належним їй майном. Отже, встановивши факт прийняття позивачем [PERSON] спадщини після смерті матері [PERSON], суд вважає необхідним в порядку спадкування за законом визнати за нею право власності на спадщину у вигляді земельної частки (паю). На підставі викладеного,

Outcome: approved