Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] 19 лютого 2016 року звернулася до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення грошових коштів (аліментів) на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В позовній заяві позивач вказала, що 18 квітня 2012 року уклала шлюб з [PERSON], який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області, про що зроблений відповідний актовий запис №8. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та перебуває на її повному утриманні. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов визнав та пояснив, що дійсно проживає окремо від сім»ї та не надає матеріальної допомоги своїй доньці [PERSON], яка проживає з матір'ю . У зв'язку з цим, проти задоволення позову не заперечував. Вислухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши надані сторонами письмові докази, суд вважає можливим позов задовольнити. Відповідно до п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, ратифікованої Україною 11 вересня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Стаття 51 Конституції України та ст.ст.150 і 180 СК України встановлюють для батьків обов'язок виховувати та утримувати своїх неповнолітніх дітей до їх повноліття. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER], виданим 19 червня 2012 року відділом ДРАЦС Кодимського районного управління юстиції Одеської області. В даний час сторони проживають окремо, не спілкуються, дитина перебуває на утриманні позивача. Отже, відповідач [PERSON] законодавчо зобов'язаний утримувати свою малолітню дитину до її повноліття, проте свій обов'язок належним чином не виконує, що було встановлено в судовому засіданні. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, вказано, що держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав неповнолітніх дітей при ухиленні батьків від обов'язку їх утримувати є законодавчо передбачена можливість стягнення коштів на їх утримання в судовому порядку. Так, згідно зі ст.181 Сімейного кодексу України по рішенню суду кошти на утримання неповнолітньої дитини (аліменти) можуть бути присуджені в частині від доходу (заробітку) платника аліментів, або в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України аліменти у твердій грошовій сумі визначаються, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають важливе значення. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника інших дітей, непрацездатних осіб, інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] працює в державному підприємстві «Одеська залізниця», має постійний заробіток (дохід) у вигляді заробітної плати, у зв'язку з цим суд вважає необхідним визначити аліменти в частині від його доходу (заробітку). У відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України, в якій зазначено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, суд покладає на відповідача витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved