Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-21 00:00:00

Позивач 14.07.2016 року звернулася до суду з вищеназваним позовом та просить постановити рішення яким встановити відносно земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS], та перебуває у користуванні відповідачів, постійний безоплатний земельний сервітут на площі 34.25 кв.м (34.25 м на 1.00 м) в її, позивача [PERSON] інтересах, на право задоволення потреби обслуговування житлового будинку в [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому [ADDRESS], розташованого на присадибній земельній ділянці площею 0.1705 га, які належать їй на підставі договору дарування житлового будинку від 22.07.2005 року та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.12.2013 року. Відповідачі є суміжними землекористувачами та власниками домоволодіння [ADDRESS]. Належна позивачці будівля знаходиться на межі між їхніми домоволодіннями та потребує ремонту, проте сусід чинить їй перешкоди в цьому, в результаті чого вона не може обслуговувати задню стіну свого житлового будинку та вимощення. У зв'язку з тим, що встановити сервітут за договором між ними неможливо, вважає, що земельний сервітут у вигляді проходу для обслуговування задньої стінки будинку, довжиною 34.25 метрів шириною 1 метр має бути встановлений в судовому порядку, тому звернулась з даним позовом до суду. Будучи присутньою в судовому засіданні 12.09.2016 року підтримала свої вимоги, наполягала на їх задоволенні, надала пояснення з підстав зазначених в позові. Пояснила, що відповідачі чинять їй перешкоди в обслуговуванні задньої стіни її будинку. Вона не одноразово до них зверталася з проханням надати можливість провести ремонтні роботи, однак відповідачі відмовляють. В зимовий період перешкоджають прибирати сніг. Все це негативно впливає на стан будинку, руйнується задня стіна, сиріє будинок з середини. Надалі позивач в судові засідання не прибувала, подала заяву про розгляд справи у її відсутності (а.с.73). Представник позивачки [PERSON], який діє на підставі довіреності від 06.09.2015 року (а.с.23), підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, надав пояснення з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позов не визнали, подали зустрічний позов до [PERSON] про усунення перешкод користування домоволодінням, та просили постановити рішення яким зобов'язати [PERSON] встановити по периметру усієї довжини стіни її будинку жолоба і водовідведення в сторону її ж домоволодіння [ADDRESS]; - вивести трубу, що виходить з підвального приміщення будинку належного [PERSON] в сторону [ADDRESS]; - вивести з їх двору трубу газового котла в димохід, який встановлений і виходить з даху будинку [PERSON]; - засклити вікна, що виходять з будинку [PERSON] у їх двір матовим склом; - у вздовж усієї задньої стінки будинку, належного [PERSON] встановити паркан з шиферу висотою до 1.8 м. на відстані 0.90 м (а.с.45-46). У подальшому, 13.10.2016 року позивачі за зустрічним позовом подали до суду заяву про залишення без розгляду їх вимоги щодо встановлення у вздовж усієї задньої стінки будинку, належного [PERSON] паркану з шиферу висотою до 1.8 м. на відстані 0.90м (а.с.76), проте листом від 19.12.2016 року просили зобов'язати відповідачку за зустрічним позовом [PERSON] прибрати вимощення (а.с.100). Будучи присутніми в судових засіданнях 12.09.2016 року, 13.10.2016 року, 17.11.2016 року відповідачі категорично заперечували доводи позивача, просили відмовити в їх задоволенні, пояснили, що ні за яких обставин не допустять позивача у свій двір, а ні з метою ремонту задньої стінки її будинку, а ні з метою обслуговування будинку. На своїх вимогах наполягали. У подальшому в судові засідання не з'являлися, хоча були повідомлені належним чином (а.с.103, 111,155, 158 ). Подали заяви про розгляд справи у їх відсутність (а.с.95, 96). Представник позивачів за зустрічним позовом [PERSON] (а.с.39-41) в судових засіданнях 12.09.2016 року, 13.10.2016 року підтримав доводи своїх довірителів. Надалі, 10.11.2016 року подав заяву, якою підтвердив що позивачі відмовилися від його послуг, і він не буде представляти їх інтереси (а.с.83). Відповідач за зустрічним позовом позовні вимоги визнала частково з огляду на їх безпідставність. Стверджувала, що вимоги щодо виведення труби з підвалу її домоволодіння в бік домоволодіння [ADDRESS] та вимог щодо виведення труби газового котла в димохід, встановлений на покрівлі домоволодіння № 56 - не можливо, оскільки відсутня технічна можливість вивести трубу з підвалу її домоволодіння в інший бік протилежний домоволодінню сусідів. В свою чергу, виведення труби газового котла в димохід, встановлений на покрівлі домоволодіння позивача не відповідатиме існуючим нормам розміщення та експлуатації газового обладнання та проекту встановлення в її домоволодінні бездимохідного газового котла АОГВ-6 Вимога щодо встановлення матового скла у вікні її домоволодіння, що виходить в бік двору позивачів за зустрічним позовом є не доцільною, оскільки таке скло вже встановлено. Інші вимоги позивачів за зустрічним позовом визнає, не заперечує щодо їх задоволення (а.с.74). Разом з цим, позивач за первісним позовом - відповідач за зустрічним позовом намагалася вирішити спір мировою угодою, проект якої надала до суду (а.с.87), та екземпляр якої було вручено протилежній стороні (а.с.86). Представник третьої особи як за первісним позовом, так і за зустрічним позовом Кубейської сільської ради Болградського району Одеської областідо суду не з'явився, регулярно повідомлявся належним чином (а.с.31, 72, 94, 100, 110, 154, 159). Надав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність (а.с.112). Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення первісних позовних вимог, часткового задоволення зустрічних позовних вимог за наступних підстав. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ч.1, ч. 4 ЦПК України, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 ЦПК України. Доказування не повинно ґрунтуватися на припущеннях. Доказами в розумінні ст.57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановляються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. В судовому засіданні досліджені всі докази, надані сторонами. Суд постановляє рішення на підставі доказів, наданих сторонами і досліджених під час судового засідання. Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що у відповідності з договором дарування житлового будинку від 22.07.2005 року [PERSON] на праві власності належить один глинобитний будинок з побутовими будівлями, жилою площею 53,5 кв.м., загальною площею 79,0 кв.м., до якого примикають: кухня глинобитна літ. «Б», сарай глинобитний літ. «В», сарай азбофанерний літ. «Г», сараї саманні літ. «Д», «Е», «Ж», дворові споруди № 1-4, що знаходяться в [ADDRESS], розташованих на землях сільської ради, площею 1836 кв.м. (а.с.8). Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.12.2013 року земельна ділянка за адресою: [ADDRESS], площею 0,1705 га належить [PERSON] на праві власності, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), з кадастровим номером [NUMBER] (а.с.9). Відповідачі за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] (позивачі за зустрічним позовом) є власниками домоволодіння [ADDRESS], що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності№3466386 та №34165566 від 25.02.2015 року (а.с.59, 60,), технічним паспортом (а.с.53-58). Державний акт на право власності на земельну ділянку, на якій розташоване домоволодіння відповідачів за адресою: [ADDRESS]- не оформлений. Належний позивачці житловий будинок розташований на межі з суміжною ділянкою відповідачів. Для обслуговування бокового фасаду будинку позивачці, що входить на суміжну ділянку відповідачів, необхідний доступ, який взагалі відсутній, що суперечить діючим державним будівельним нормам (ДБН 360-92). Для забезпечення можливості обслуговування зовнішньої стіни належного позивачці будинку вона неодноразово зверталась до відповідачів, але кожного разу отримувала відмову у наданні доступу до бокового фасаду цього будинку. Чоловік позивачки також звертався до відповідачів з аналогічними проханнями, але також кожного разу отримував у відповідь відмову. У лютому та березні 2016 року працівниками Болградського УЕГГ було здійснено спробу оглянути належне позивачці газове обладнання, доступ до якого можливе лише з боку земельної ділянки відповідачів, на предмет технічної справності та відповідності нормам безпеки газового обладнання і усунення існуючих несправностей. Натомість, відповідачем [PERSON] було відмовлена працівникам Болградського УЕГГ у доступі до газового обладнання без пояснення причин, про, що ними було складено відповідні акти (а.с.21). Згідно акту обстеження від 31.08.2015 року, складеного комісією Червоноармійської (нині Кубейської) сільської ради Болградського району: «в комнате и на задней стенке дома [PERSON] имеются трещины, появившиеся по причине того, что между стенкой дома и отмосткой имеется щель шириной 1,5-2 см куда и проникает вода…» (а.с.17) Відповідно до вимог ст. 100 ЗК України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки відповідно до частини 2 статті 402 ЦК України. Частина 3 ст.402 ЦК України передбачає, що у разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Як вбачається із матеріалів справи, позивачкою, листом від 04.02.2016 року на адресу відповідачів було направлено пропозицію про укладення договору сервітуту, яку отримано відповідачами 06.02.2016 року (а.с.18-20). У відповідь відповідачі надіслали претензію, зі змістом якої вбачається відмова укласти договір про встановлення земельного сервітуту (а.с.22), що підтверджує небажання відповідачів надати позивачці можливість обслуговувати задню стіну її житлового будинку та неможливість вирішити спір іншим способом. 04.08.2016 року комісія у складі: сільського голови [PERSON], землевпорядника, [PERSON], спеціаліста 1-ої категорії сільської ради [PERSON] здійснили обстеження домоволодіння [ADDRESS]. За наслідками обстеження було встановлено, що домоволодіння [ADDRESS] належить [PERSON], згідно документів було побудоване на червоній лінії ще в 1977 році. Всередині житлового будинку задня і бокова стінки дають осадку і поступово провалюється і підлога. Для збереження житлового будинку необхідний капітальній ремонт або заміна частини задньої стінки. Але власники сусіднього домоволодіння по [ADDRESS], [PERSON]з чоловіком [PERSON]з образами і погрозами категорично відмовляються надати можливість ремонтувати задню стіну житлового будинку по [ADDRESS], з боку їх присадибної ділянки. (а.с.85). Відповідно до ст.98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Стаття 99 ЗК України передбачає, що власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; в)право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій; г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; є) право прогону худоби по наявному шляху; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; з) інші земельні сервітути. Згідно ст.100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. Згідно ст.395 ЦК України одним із видів речових прав на чуже майно є право користування (сервітут). Відповідно до ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб. Статтею 404 ЦК України, зокрема, визначено правові підстави права користування чужою земельною ділянкою, а саме, право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Згідно зі ст.402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. З системного аналізу вищенаведених норм вбачається, що обов'язковими умовами наявності підстав для встановлення земельного сервітуту є : - особа, яка звертається з позовом до суду про встановлення земельного сервітуту є власником або законним користувачем земельної ділянки, або право такого звернення визначено спеціальним законом; - позивачем надано достатні докази того, що нормальне господарське використання земельної ділянки, яка йому належить, неможливе без обтяження сервітутом; - сервітут, який встановлюється, є найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений; - встановлення сервітуту не призводить до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений сервітут, права користування, володіння та розпорядження; - встановлення земельного сервітуту відповідає цільовому призначенню земельної ділянки, щодо якої встановлений сервітут; - до участі у справі притягнуті всі особи, які мають право користування зазначеною земельною ділянкою. Згідно висновку експерта №146/17 судової земельної-технічної експертизи від 15.06.2017 року, вбачається що у відповідності зі статтею 9 Земельного кодексу України, п. 3,25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» та з урахуванням наявних деформацій на задній стіні житлового будинку позивача, можна зробити висновок, щодо технічної можливості та необхідності встановлення безстрокового земельного сервітуту на земельній ділянці, що розташована за адресою: [ADDRESS], та перебуває у користуванні [PERSON], [PERSON] вздовж задньої стіни будинку та споруд, належних [PERSON], розташованих за адресою: [ADDRESS] (а.с.136-149). Відповідно п. «ж» статті 99 Земельного кодексу України, на розгляд суду пропонується встановлення земельного сервітуту в інтересах [PERSON] на право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд житлового будинку, розташованих за адресою: [ADDRESS]. Зазначений сервітут пропонується площею 34.24 кв.м., вздовж житлового будинку літ. «А,а», кухні літ. «Б», сараю літ. «Г» на відстані 1,0 м. від стін будівель. Крім цього, безстроковий земельний сервітут, запропонований експертом, на земельній ділянці, що розташована за адресою: [ADDRESS] фактично буде використовуватись періодично для догляду за будівлями та на час проведення поточних і капітальних ремонтів будівель позивача. Періодичність проведення ремонтів регулюється наказом державного комітету України з питань ЖКГ №176 від 17.05.2005 року «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, а також визначається обстеженням та визначенням технічного стану конструктивних елементів будівель. Земельна ділянка, на яку накладається сервітут, не знаходиться у власності відповідачів. В місці встановлення земельного сервітуту улаштована бетонна відмостка, яка виконує функцію відводу атмосферних опадів від будівель позивача та не може використовуватись за іншим призначенням (а.с.136-149). Виходячи з вищевказаного позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, а саме необхідно встановити відносно земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS], яка перебуває у користуванні відповідачів, постійний безоплатний земельний сервітут на площі 34,25 кв.м (34.25 м на 1.00 м) в інтересах позивача, [PERSON] на право задоволення потреби обслуговування житлового будинку в [ADDRESS]. - підлягають задоволенню. Щодо зустрічних позовних вимог. Так, позивачі за зустрічним позовом 12.10.2016 року подали до суду заяву про залишення без розгляду їх вимоги щодо встановлення у вздовж усієї задньої стінки будинку, належного [PERSON] паркану з шиферу висотою до 1.8 м. на відстані 0.90 м (а.с.76). Відповідно до п.5 ч.1 ст. 207 ЦПК України суд виносить ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач подав заяву про залишення позову без розгляду. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що заява позивачів за зустрічним позовом від 12.10.2016 року щодо залишення позовних вимог в частині зобов'язання встановити паркан з шиферу висотою до 1.8 м. на відстані 0.90 м вздовж усієї задньої стінки будинку, належного [PERSON] - підлягає задоволенню. Позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача [PERSON] встановити по периметру усієї довжини стіни її будинку жолоба і водовідведення в сторону домоволодіння [ADDRESS] - підлягають задоволенню тих підстав, що відповідач [PERSON] визнала позовні вимоги в цій частині. Відповідно до частин 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду… Якщо … визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пленум Верховного Суду України в постанові № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Оскільки відповідач позов визнав, і визнання ним позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що заяву відповідача про визнання позовних вимог слід прийняти, долучити до матеріалів справи, і покласти в основу даного рішення. Позовні вимоги в частині зобов'язання: - вивести трубу, що виходить з підвального приміщення будинку належного [PERSON] в сторону її ж домоволодіння за адресою: [ADDRESS], - вивести з їх двору трубу газового котла в димохід, який встановлений і виходить з даху будинку [PERSON], - прибрати вимощення - задоволенню не підлягають. Згідно зі ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Відповідно до п. 3.25 Державних будівельних норм 360-92 «Містобудування» планування і забудова міських та сільських поселень» для догляду за будівлями здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступаючої контрольної точки треба приймати не менше 1 м. При цьому, повинно бути забезпечено влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель, та територію суміжних ділянок. Позивачі за зустрічним позовом не надали суду жодних належних і допустимих доказів в обґрунтування зазначених вимог. Клопотань про обстеження домоволодіння відповідача відповідною службою з питання можливості здійснити технічне переобладнання переміщення труб газового котла, чи призначення експертизи - позивачами не заявлялося. З огляду на викладене, зустрічні позовні вимоги [PERSON], [PERSON] в цій частині не підлягають задоволенню в зв'язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як роз`яснено в абз. 1 п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом «Про судовий збір»). З огляду на те, що первісні позовні вимоги [PERSON] задоволені у повному обсязі, то на користь позивача слід стягнути з відповідачів [PERSON], [PERSON] судові витрати у рівних частках по 275.60 гривен з кожного (551.21 гривен : 2). Враховуючи часткове задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON], [PERSON], відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача [PERSON] пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що буде становити 50 % від суми заявлених позовних вимог і відповідно становити 275.60 гривен від загальної суми понесених судових витрат (551.20 гривен х 50%). На підставі викладеного,

Outcome: partial