Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

Позивач [PERSON] 09 квітня 2020 року пред`явила позов до виконавчого комітету Тернопільської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - [PERSON] , про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 25 березня 2020 року «Про затвердження висновку служби у справах дітей управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей про підтвердження місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , для її тимчасового виїзду за межі України». На обгрунтування позовних вимог зазначила, що оспорюване рішення порушує її права як матері, оскільки відповідно до Сімейного кодексу України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. При винесенні рішення не враховано ні строку тимчасового виїзду дитини за кордон, ні підстав виїзду, ні адреси та місця перебування дитини за межами України, а тому внаслідок цього рішення вона позбавлена права на інформацію щодо дитини та права участі у вихованні сина. 27 травня 2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідачем повністю дотримано вимоги п. 72-1 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866, яким регламентовано порядок підтвердження місця проживання дитини під час вирішення питання її тимчасового виїзду за межі України, а тому рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 25 березня 2020 року «Про затвердження висновку служби у справах дітей управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей про підтвердження місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , для її тимчасового виїзду за межі України» є законним і підстави його скасування відсутні. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, зіславшись на мотиви, викладені в позові. Крім того, позивач зауважила, що лист, отриманий від позивача щодо виїзду дитини за кордон, не містив відомостей щодо періодів та країн, тобто коли саме і де саме позивач планує перебувати з дитиною за межами України, а представник позивача додатково вказала, що з огляду на різні адреси реєстрації та фактичного проживання дитини відповідач не вправі був самостійно вирішувати питання про підтвердження місця проживання дитини, та, крім цього, незазначення в оспорюваному рішенні конкретних строків та країн перебування дитини за кордоном призводить до неоднозначного тлумачення про те, який абзац ч. 5 ст. 157 СК України підлягає застосуванню, зокрема на який строк - не більше одного місяця, чи більше одного місяця, дитина може виїжджати за кордон без її згоди. Представник відповідача в судовому засіданні позову не визнала, просила відмовити в його задоволенні, зіславшись на мотиви, викладені у відзиві. Третя особа в судовому засіданні пояснив, що між ним та позивачем постійно виникають конфлікти щодо виїзду дитини за кордон, між ними відсутня згода з цього питання, дитина проживає з ним, а тому він звернувся до органу опіки та піклування з заявою про прийняття відповідного рішення. Просив відмовити в позові. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 20 березня 2020 року служба у справах дітей, управління сім'ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради склала висновок № 453/04-243.1 про підтвердження місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] для їх тимчасового виїзду за межі України. З висновку вбачається, що при його складенні службою вивчалась заява [PERSON] та документи: копія паспорта заявника, копія свідоцтва про народження дитини, акт відвідування дитини за місцем її проживання. 25 березня 2020 року виконавчим комітетом Тернопільської міської ради прийнято рішення № 255 «Про затвердження висновку служби у справах дітей управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей про підтвердження місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , для її тимчасового виїзду за межі України». З рішення вбачається, що при його прийнятті розглянуто висновок від 20.03.2020р. про підтвердження місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , для її тимчасового виїзду за межі України, заяву [PERSON] та документи, передбачені пунктом 72-1 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», та інші документи, зібрані службою у справах дітей управління сім'ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, та встановлено, що дитина проживає за адресою: [ADDRESS] разом із батьком. Судом вивчено матеріали, які стали підставою прийняття оспорюваного рішення, оригінали яких представлено суду для огляду в судовому засіданні, з яких установлено: 19 березня 2020 року [PERSON] подав до управління сім'ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради заяву, в якій просив надати висновок про підтвердження місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , для її тимчасового виїзду за межі України; заяву про достовірність наданої ним інформації; повідомлення про відсутність рішення суду про визначення місця проживання дитини з іншим із батьків або відкриття провадження у справі щодо визначення місця проживання дитини. З довідки № 518, виданої у березні 2020 року ДП «Комунальник-1», вбачається, що [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані по [ADDRESS] . З довідки № 363, виданої у березні 2020 року ТОВ «Коменерго-Тернопіль 4», вбачається, що [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , не зареєстровані, але проживають без реєстрації, по [ADDRESS] (згідно з актом обстеження від 16.03.2020р.) З копії паспорта [PERSON] вбачається, що він зареєстрований по [ADDRESS] . Також у зазначених матеріалах наявна копія листа [PERSON] , датованого 17 лютого 2020 року, згідно з яким він повідомляє [PERSON] про те, що їхній син [PERSON] , [INFO] , займається у ДЮСШ м. Тернополя та спортивна команда має заплановані турніри у травні 2020 року в Польщі та червні 2020 року в Болгарії; крім цього він запланував із сином відпочинок із метою оздоровлення терміном 20 днів у Греції, Італії, Хорватії в період літніх канікул з 01.06.2020р. по 20.08.2020р., у зв`язку з чим просить надати йому нотаріальну згоду на виїзд дитини за кордон. Згідно з відповіддю АТ «Укрпошта» від 16.03.2020р. за обліковими даними Укрпошти відправлення № 4600309476605 від 06.02.2020р. надійшло 19.02.2020р. до відділення поштового зв`язку 46003 м. Тернополя та вручене адресату 13.03.2020р. Позивач у судовому засіданні стверджувала, що зміст отриманого нею листа був іншим, не містив відомостей про заплановані періоди та країни перебування. Як установлено з відповіді АТ «Укрпошта» від 16.03.2020р., вона стосується відправлення № 4600309476605 від 06 лютого 2020 року. А наявний в матеріалах, які стали підставою прийняття оспорюваного рішення, лист [PERSON] датований 17 лютого 2020 року. Таким чином, надана відповідь Укрпошти не стосується саме цього листа, оскільки лист не може бути відправленим на 11 днів раніше, ніж його складено. Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] підтверджено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 грудня 2014 року вирішено розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після розірвання шлюбу відновити [PERSON] її дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 52 від 29 січня 2020 року затверджено висновок органу опіки і піклування про встановлення участі матері [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] . З акту візиту від 19.03.2020р. вбачається, що головним спеціалістом служби у справах дітей К .Хоркавою здійснено візит за адресою: [ADDRESS] та встановлено, що за вказаною адресою проживає малолітній [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , для дитини створені задовільні умови проживання. Відповідно до акту бесіди від 19.03.2020р. вбачається, що головним спеціалістом служби у справах дітей К .Хоркавою проведено бесіду з [PERSON] , [INFO] , під час якої встановлено, що він відвідує секцію ДЮСШ з футболу, бере участь у змаганнях та турнірах, має бажання брати участь у змаганнях за кордоном. З довідки, виданої КЗ «ДЮСШ з футболу та інших ігрових видів спорту» 17.03.2020р. вбачається, що [PERSON] братиме участь у міжнародних турнірах 29-31 травня 2020 року в Польщі та 15-21 червня 2020 року в Болгарії. 20 березня 2020 року комісія з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Тернопільської міської ради прийняла рішення № 45 «Про розгляд звернення [PERSON] про підтвердження місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , для тимчасового виїзду за межі України» та вирішила доручити службі у справах дітей, управління сім'ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради підготувати висновок служби та проект рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради про затвердження висновку. Копія оспорюваного рішення відповідачем надіслана [PERSON] рекомендованим листом із повідомленням та отримана нею 27 березня 20210 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. До правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосовує такі норми права: Відповідно до ч. 5 ст. 157 СК України: Той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі. Той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк до одного місяця та більше з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, у разі: 1) наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів; 2) наявності заборгованості зі сплати аліментів, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці, якщо аліменти сплачуються на утримання дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, або на утримання дитини, яка отримала тяжкі травми, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я. Відповідно до п. 72-1 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» (далі - Порядок) : Для підтвердження місця проживання дитини під час вирішення питання її тимчасового виїзду за межі України з метою, визначеною частиною п`ятою статті 157 Сімейного кодексу України (лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей), той з батьків, з ким проживає дитина, подає до служби у справах дітей за місцем проживання дитини такі документи: -заяву; -копію паспорта заявника; -копію паспорта дитини (у разі наявності); -довідку про реєстрацію місця проживання заявника (у разі коли в паспорті відсутні дані про реєстрацію місця проживання); -довідку про реєстрацію місця проживання дитини; -копію свідоцтва про народження дитини; -копію рішення суду про розірвання шлюбу (у разі наявності); -підтвердження про відправлення рекомендованого листа згідно з вимогами, передбаченими абзацом першим частини п`ятої статті 157 Сімейного кодексу України (у разі наявності); -копію документа, виданого лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу, в порядку та за формою, встановленими МОЗ (подається для тимчасового виїзду за межі України дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, або на утримання дитини, яка отримала тяжкі травми, потребує трансплантації органа або паліативної допомоги). Служба у справах дітей за результатами розгляду зазначених документів, відвідування дитини за місцем її проживання, проведення бесіди з тим із батьків, хто проживає окремо від дитини (у разі можливості її проведення), або бесіди з дитиною, яка досягла 14 років, готує висновок про підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України за формою згідно до додатком 13 та один з таких проектів рішень/розпоряджень районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади: -про затвердження висновку служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України; -про відмову у затвердженні такого висновку. Підставами для відмови у затвердженні висновку про підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України є: -неподання заявником документів, передбачених цим пунктом; -наявність рішення суду, в якому визначено місце проживання дитини з іншим із батьків або відкриття провадження у справі щодо визначення місця проживання дитини. Районна, районна у мм. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади протягом семи робочих днів з дня подання заяви приймає рішення/розпорядження про затвердження висновку служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України за формою згідно з додатком 14 або відмову в його затвердженні, яке оформлюється на бланку органу, який його видає. Служба у справах дітей в день прийняття рішення/розпорядження інформує про нього: -заявника - засобами телефонного зв`язку ; -того з батьків, хто проживає окремо від дитини (у разі коли місце його проживання відоме) - шляхом надсилання йому копії рішення/розпорядження рекомендованим листом. У разі коли протягом десяти робочих днів з дня прийняття рішення/розпорядження його не оскаржено, воно набирає законної сили і його копія, завірена в установленому порядку, видається заявнику для пред`явлення під час перетинання державного кордону України. Рішення/розпорядження діє протягом одного року з дня набрання ним законної сили. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Так, судом установлено, що серед підстав підстав прийняття оспорюваного рішення виконавчим комітетом Тернопільської міської ради взято до уваги в якості підтвердження про відправлення [PERSON] [PERSON] інформації про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування, відповідь, надану АТ «Укрпошта» від 16.03.2020р., яка стосується відправлення № 4600309476605 від 06 лютого 2020 року, всупереч тому, що наявна в матеріалах, які стали підставою прийняття оспорюваного рішення, копія відповідного листа [PERSON] датована 17 лютого 2020 року. При цьому в судовому засіданні представник відповідача підтвердила, що вказана відповідь Укрпошти стосується саме листа [PERSON] до [PERSON] від 17 лютого 2020 року. Однак, логічним і очевидним є той факт, що відповідь Укрпошти не стосується саме цього листа, оскільки лист не може бути відправленим на 11 днів раніше, ніж його складено. На зазначене при прийнятті оспорюваного рішення відповідачем належної уваги не звернуто та прийнято зазначену відповідь як підтвердження про відправлення рекомендованого листа згідно з вимогами, передбаченими абзацом першим частини п`ятої статті 157 Сімейного кодексу України, подання якого передбачене п. 72-1 зазначеного вище Порядку. Наведене свідчить про подання заявником не усіх документів, які передбачені п. 72-1 Порядку, а неподання заявником документів, передбачених цим пунктом, є підставою для відмови у затвердженні висновку про підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України. Крім того, суд звертає увагу на те, що п. 72-1 Порядку не передбачено способів встановлення фактичного місця проживання дітей, а йдеться лише про розгляд документів, передбачених цих пунктом, серед яких щодо підтвердження місця проживання вказані лише копія паспорта заявника, довідка про реєстрацію місця проживання заявника (у разі коли в паспорті відсутні дані про реєстрацію місця проживання) та довідка про реєстрацію місця проживання дитини. При цьому відповідачем не обгрунтовано, на підставі яких норм чинних нормативно-правових актів відбувалося підтвердження місця проживання дитини з заявником за місцем їх фактичного, а не зареєстрованого, місця проживання. Разом із цим, суд вважає необгрунтованими доводи позивача та її представника про те, що в оспорюваному рішенні не зазначено конкретні строки та країни перебування дитини за кордоном, оскільки форма цього рішення відповідає додатку 14 зазначеного вище Порядку, яким затверджено саме таку форму рішення. Також є необгрунтованими доводи представника позивача про те, що незазначення в оспорюваному рішенні конкретних строків та країн перебування дитини за кордоном призводить до неоднозначного тлумачення, який абзац ч. 5 ст. 157 СК України підлягає застосуванню, зокрема на який строк - не більше одного місяця, чи більше одного місяця дитина може виїжджати за кордон без її згоди, оскільки зазначеною нормою СК України встановлено, що питання тимчасового виїзду за межі України на строк до одного місяця самостійно вирішує той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, - у разі, якщо інший з батьків не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, а на строк до одного місяця і більше - у разі наявності заборгованості зі сплати аліментів, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості. Суд також вважає, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 643/1090/17, про застосування яких позивач вказувала в позовній заяві та її представник посилалась, даючи пояснення в судовому засіданні, про те, що надання дозволу на виїзд дитини за кордон без зазначення конкретної адреси місця перебування дитини за межами України та не надання доказів на підтвердження повернення дитини на територію України створює ситуацію правової невизначеності та непрогнозованості, оскільки в тій справі судом вирішувався спір між батьками дитини про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон без згоди батька, а в даній справі предметом позову є оскарження рішення органу опіки і піклування про підтвердження місця проживання дитини, а не вирішення спору між батьками щодо виїзду дитини за кордон, тому спірні правовідносини є іншими. Однак, зважаючи на те, що судом установлено, що подані [PERSON] документи не в повному обсязі відповідали п. 72-1 Порядку, про що детально описано вище, суд не може стверджувати про законність такого рішення, посилаючись лише на дотримання його форми. При цьому суд вважає необгрунтованими викладені у відзиві на позовну заяву доводи про те, що оспорюване рішення набрало законної сили, оскільки позивач протягом 10 днів його не оскаржила, позаяк із наданої самим відповідачем копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що це рішення позивач отримала 27 березня 2020 року, а згідно з поштовим штампом на конверті, в якому позовна заява надійшла до суду, вона відправлена 06 квітня 2020 року, що не перевищує 10 днів із дня отримання позивачем оспорюваного рішення. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення шляхом визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 25 березня 2020 року № 255 «Про затвердження висновку служби у справах дітей управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей про підтвердження місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , для її тимчасового виїзду за межі України». У зв`язку з задоволенням позову відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача 840,80 гривень сплаченого судового збору.

Outcome: approved