Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] , мешкає за адресою: [ADDRESS] ) звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ), в якому просить: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти, а саме: основна сума боргу у розмірі 78854,20 гривень (що станом на дату подання позовної заяви еквівалентно 2832 долари США 00 центів); неустойку у розмірі 506243,96 гривень; інфляційні збитки у розмірі 5086,10 гривень; 3% річних у розмірі 4154,43 гривень. В обґрунтування позову зазначив, що між сторонами був укладений Договір позики №15/06/17-1 від 15 червня 2017 року, відповідно до якого відповідачу було надано грошові кошти в сумі 46046,49 гривень, що за курсом НБУ на день укладення Договору позики еквівалентно 1770 доларів США. Відповідач зобов`язався повернути позику у визначений цим договором строк, тобто до 15.09.2017. За домовленістю сторін позика є безвідсотковою. Про отримання коштів відповідачем було складено розписку від 15.06.2017 року. 22.02.2019, сторонами було укладено додаткову угоду до Договору позики, якою було змінено розмір позики з 46046,49 грн. на - 76471,44 грн., (що з курсом НБУ еквівалентно 2832 доларів США) та продовжено строк виконання основного зобов`язання до 15.05.2019 року. Про що відповідачем було також складено розписку від 22.02.2019 року. Однак, суму боргу відповідачем повернуто не було. Пунктом 10 Договору позики визначено, що у разі прострочення виконання зобов`язання Позичальником за даним договором Позичальник зобов`язаний сплаті Позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За несвоєчасне повернення позики Позичальник сплачує Позикодавцю неустойку у розмірі 1% за кожний календарний день існування простроченої заборгованості, від суми заборгованості. Вказане узгоджується з ч. 2 ст. 625 ЦК України. Тому просить позов задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження (а.с. 18 - 19). Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 30). 07.07.2021 до суду від представника позивача - адвоката Жекало І.С. надійшла заява про вирішення питання про розподіл судових витрат, а саме: судовий збір у розмірі 5943,39 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 гривень. До заяви надано квитанцію до прибуткового касового ордеру № 07/07-1 від 07.07.2021; договір про надання правничої допомоги № 15/02-1 від 15.02.2021 між адвокатом Жекало І.С. та Ковальчуком В.В.; акт виконаних робіт від 07.07.2021 до Договору про надання правничої допомоги № 15/02-1 від 15.02.2021 (а.с. 40 - 42). Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судові засідання, призначені на 26.05.2021, 08.07.2021, 17.08.2021 та 23.09.2021 не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, за наявності згоди позивача, суд постановив ухвалу від 23.09.2021 про заочний розгляд справи згідно зі ст.ст. 280-281 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 червня 2017 року між [PERSON] (Позикодавець) та [PERSON] (Позичальник) було укладено Договір позики №15/06/17-1. Відповідно до п. 1 Договору Позикодавець передає у власність Позичальнику, а Позичальник приймає у власність від Позикодавця грошові кошти в сумі 46046 (сорок шість тисяч сорок шість) гривень 49 коп., що за курсом НБУ (1 долар США = 26.014971 грн.) на день укладення Договору позики еквівалентно 1770 (одна тисяча сімсот сімдесят доларів США 00 центів, в свою чергу, Позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк, та згідно з визначеними цим договором умовами Сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку передбаченому цим Договором буде відповідати еквіваленту 1770 (одна тисяча сімсот сімдесят) долари США 00 центів за курсом НБУ на дату здійснення платежу, не пізніше ніж через 3 (три) місяці з моменту укладення даного договору, тобто до 15.09.2017 року. За домовленістю Сторін позика є безвідсотковою. Згідно з пунктом 10 Договору у разі прострочення виконання зобов`язання Позичальником за даним договором, Позичальник зобов`язаний сплаті Позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За несвоєчасне повернення позики (її чергової частини за графіком) Позичальник сплачує Позикодавцю неустойку у розмірі 1% за кожний календарний день існування простроченої заборгованості, від суми заборгованості (а.с. 5 - 6). Відповідно до розписки [PERSON] від 15 червня 2017 року, він отримав від [PERSON] позику 46046 (сорок шість тисяч сорок шість) гривень 49 коп., що за курсом НБУ (1 долар США = 26.014971 грн.) на день укладення Договору позики еквівалентно 1770 (одна тисяча сімсот сімдесят) доларів США 00 центів. Вказану суму, згідно з Договором позики №15/06/17-1, зобов`язався повернути в строк до 15.09.2017 включно (а.с. 7). 22 лютого 2019 року між [PERSON] (Позикодавець) та [PERSON] (Позичальник) було укладено додаткову угоду до Договору позики №15/06/17-1 від 15.06.2017, якою було змінено розмір позики з 46046,49 грн. на - 76471,44 грн., (що з курсом НБУ еквівалентно 2832 доларів США) та продовжено строк виконання основного зобов`язання до 15.05.2019 року (а.с.8). Відповідно до розписки [PERSON] від 22 лютого 2019 року, він отримав від [PERSON] позику 76471,44 гривень, що за курсом НБУ (1 долар США = 27.002630 грн.) на день укладення Договору позики еквівалентно 2832 (дві тисячі вісімсот тридцять два) долари США 00 центів. Вказану суму, згідно з додатковою угодою від 22.02.2019 до Договору позики №15/06/17-1, зобов`язався повернути в строк до 15.05.2019 включно (а.с. 9). Частиною 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (в т.ч. грошові кошти в такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Статтею 1047 ч. 2 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. При цьому, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог щодо Кодексу. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Із ст. 545 ЦК України, яка регулює підтвердження виконання зобов`язання, вбачається, що якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. ст. 610-612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності, договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Згідно ч. 1 ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та не повернув борг протягом обумовленого періоду, що свідчить про обгрунтованість позовних вимог про стягнення з [PERSON] грошових коштів у розмірі 78854,20 гривень. Також суд вважає, що вимоги про стягнення 3 % річних за прострочення повернення позики в розмірі 4154,43 грн. та інфляційних збитків у розмірі 5086,10 грн. підлягають задоволенню, так як вони знайшли своє підтвердження доказами під час розгляду справи. Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача неустойки у розмірі 505 243,96 грн. суд звертає увагу на наступне. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності боржника. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Зокрема, такими правилами є правила про неустойку (статті 549-552 ЦК України). Аби неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини 3 статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина 1 статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а носить саме компенсаційний характер. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві. З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення суми нейстойки зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначити розмір відповідальності відповідача за невиконання умов договору позики та стягнути неустойку у сумі 39427,10 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із невиконанням умов договору позики, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням встановлених у справі обставин. Окрім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 гривень. Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч.3,4,5 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Між позивачем та адвокатом Жекало І.С. 15 лютого 2021 укладено договір про надання правничої допомоги № 15/02-1. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано копію вказаного Договору, акт виконаних робіт від 07.07.2021, квитанцію до прибуткового касового ордера № 07/07-1 від 07.07.2021. Суд враховує правову позицію висловлену у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Позаяк склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи). Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Враховуючи особливості предмета спору, суб`єктний склад правовідносин, ціну позову, а також характер виконаної адвокатом роботи та критерій розумності її розміру, суд вважає, що зазначені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 гривень є завищеними, а тому суд дійшов висновку про зменшення розміру зазначених витрат та стягнення у відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 6 000,00 гривень. Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідача слід стягнути в користь позивача сплачений судовий збір в сумі 1275,22 гривень, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial