Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

Позивач 15.02.2016 року звернувся в суд з позовом до Кіровоградського обласного центру зайнятості в якому просив визнати його звільнення з посади провідного інженера з експлуатації будівель та капітального будівництва відділу капітального будівництва незаконним; визнати, що його було звільнено у зв»язку із здійсненням повідомлення про порушення вимог Закону України № 1700-УІІ від 14.10.2014 року «Про запобігання корупції» іншою особою; поновити його на посаді провідного інженера з експлуатації будівель та капітального будівництва відділу капітального будівництва Кіровоградського обласного центру зайнятості; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.10.2016 року до дня поновлення на роботі. Позов обґрунтований тим, що він працював на посаді головного спеціаліста відділу капітального будівництва Кіровоградського обласного центру зайнятості з 02.10.2014 року. У зв»язку із змінами в організації праці в Кіровоградському обласному центрі зайнятості від 02.03.2015 року був переведений на посаду провідного інженера з експлуатації будівель та капітального будівництва відділу капітального будівництва. 30.11.2015 року на виконання вимог Закону України № 1700-УІІ від 14.10.2014 року «Про запобігання корупції» він здійснив повідомлення про порушення вимог вказаного Закону іншою особою, а саме: подав письмову заяву на ім»я директора Кіровоградського обласного центру зайнятості щодо конфлікту інтересів у начальника відділу капітального будівництва [PERSON] під час виконання нею своїх службових обов»язків. В порушення п.3 ст. 53 вищезгаданого Закону наказом № 43-К/О від 21.01.2016 року був звільнений з зв»язку із скороченням штатів за п.1 ст. 40 КЗпП України. Вважає звільнення незаконним, так як в порушення п.4 ст. 42 КЗпП України відповідачем не було прийнято до уваги його переважне право на залишення на роботі як працівника, який навчається у навчальному закладі без відриву від виробництва. Посилаючись на вказані обставини, норми діючого законодавства, просить задовольнити позов. Позивачем неодноразово уточнювались позовні вимоги, а саме: згідно уточнень від 04.03.2016 року позивач просить у разі наявності підстав для поновлення його на роботі як працівника, який був звільнений у зв»язку із здійсненням ним повідомлення про порушення Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, він відмовляється від такого поновлення, просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу із розрахунку 127,20 грн. за день та стягнути на його користь компенсацію в розмірі 23 087,20 грн., що відповідає середньомісячному заробітку. Згідно уточнень від 04.04.2016 року просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.02.2016 року по 08.04.2016 року 8 951,94 грн. за мінусом отриманих коштів 2 951,50 грн.; стягнути компенсацію в розмірі 21 931,56 грн. на підставі ст. 235 КЗпП України; змінити дату та формулювання причин звільнення відповідно: з 29.01.2016 року на 08.04.2016 року, п.1 ст. 40 КЗпП України на ч.3 ст. 38 КЗпП України, відповідно до ст. 44 КЗпП України стягнути на його користь вихідну допомогу із розрахунку тримісячного заробітку за виключенням раніше сплаченої вихідної допомоги - 7 364,22 грн. - 3 600,96 грн. Згідно уточнень від 09.06.2016 року також просить стягнути на його користь і компенсацію за невикористану відпустку із розрахунку 5 днів в сумі 564,55 грн. При розгляді справі позивач відмовився від позовних вимог щодо поновлення його на роботі та проси суд залишити позов в цій частині без розгляду, так як на даний час він працевлаштований. В судовому засіданні позивач позов підтримав, посилаючись на надані суду докази, доводи та міркування, викладені в позовній заяві обставини, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, неодноразово надавала заперечення проти позовних вимог позивача та посилаючись на викладені в них обставини, просила відмовити в його задоволенні як у безпідставному. Третя особа - директор Кіровоградського обласного центру зайнятості [PERSON] в судове засідання не з»явився, про час та місце слухання справи повідомлявся, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що дійсно позивач [PERSON] працював на посаді головного спеціаліста відділу капітального будівництва Кіровоградського обласного центру зайнятості з 02.10.2014 року. У зв»язку із змінами в організації праці в Кіровоградському обласному центрі зайнятості від 02.03.2015 року був переведений на посаду провідного інженера з експлуатації будівель та капітального будівництва відділу капітального будівництва. Як вбачається із запису 25 від 02.03.2015 року проходження державної служби позивачем припинено у зв»язку із втратою чинності розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.06.1994 року № 410 «Про внесення посад працівників державної служби зайнятості до відповідних категорій посад державних службовців» набранням чинності наказу Мінсоцполітики від 16.12.2014 року № 1043 «Про умови оплати праці працівників державної служби зайнятості» Наказу Державного центру зайнятості від 19.02.2015 року № 20 «Про зміни організації праці істотних умов праці в державній службі зайнятості», наказу обласного центру зайнятості від 23.02.2015 року № 28-Д-2015 «Про зміни в організації праці, істотних умов праці в Кіровоградській обласній службі зайнятості». 26.02.2015р. [PERSON] подав заяву про його переведення з посади головного спеціаліста відділу капітального будівництва на посаду провідного інженера з експлуатації будівель відділу капітального будівництва. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Вказане висловлено в правовій позиції в постанові Верховного Суду України від 27 червня 2012 року № 6-65цс12, при зміні внутрішньої (організаційної) структури юридичної особи, звільнення згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України проводиться лише з підстав скорочення чисельності або штату працівників у зв'язку з такими змінами, при умові дотримання власником вимог ч.2 ст.40, ст.ст.42,43,49-2 КЗпП України. Як зазначалося згідно до наказу № 43-К/О від 21.01.2016 року 29 січня 2016 року позивач звільнений з роботи в зв'язку з скороченням штатів, згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України. Щодо позовної вимоги про визнання того, що позивача було звільнено у зв'язку з здійсненням повідомлення про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, дані вимоги не містять підтвердження та не пов'язані з його звільненням в зв'язку з скороченням чисельності працівників Кіровоградського обласного центру зайнятості, що підтверджується наступним. Наказ Державної служби зайнятості (Центрального апарату) від 22.10.2015 року № 206 «Про затвердження граничної чисельності працівників державної служби зайнятості» Кіровоградським обласним центром зайнятості отримано 23.10.2015 року відповідно до вхідного номеру № 688/1205 від 23.10.2015 року. Наказ № 143-Д-2015 «Про зміну структури та штатного розпису Кіровоградської обласної служби зайнятості», яким внесені зміни до структури та штатного розпису Кіровоградського обласного центру зайнятості з 01.02.2016 року та виведено одну посаду провідного інженера з експлуатації будівель та капітального будівництва прийнято 28.10.2015 року. Службова записки начальника відділу капітального будівництва [PERSON] з пропозицією скоротити позивача датована 27.11.2015 року. Наказ Кіровоградського обласного центру зайнятості від № 331-К/О згідно до якого всі працівники попереджалися про наступне вивільнення прийнято 27.11.2015 року. 30 листопада 2015 року від позивача [PERSON] на ім'я директора Кіровоградського обласного центру зайнятості надійшла заява про порушення, на його думку, вимог Закону України «Про запобігання корупції» начальником відділу капітального будівництва Кіровоградського обласного центру зайнятості [PERSON] в частині запобігання та врегулювання конфлікту інтересів. Порушень антикорупційного законодавства, про які зазначив позивач, було врегульовано 28 квітня 2015 року згідно резолюції директора Кіровоградського обласного центру зайнятості з дотриманням вимог та термінів передбачених ст. ст. 28, 29 та 33 Закону України «Про запобігання корупції». Про результати розгляду його заяви [PERSON] ознайомлений 03.12.2015 року. Як пояснила в судовому засіданні представник відповідача заява [PERSON] не мала негативних наслідків для Кіровоградського обласного центру зайнятості та не несла загрозу його інтересам. Суд приходить до висновку, що звільнення [PERSON] 29 січня 2016 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України не є порушенням п. 3 ст.53 антикорупційного закону, оскільки ця подія жодним чином не пов'язана з вищевказаною заявою. Керівництвом обласного центру зайнятості 27.11.2015 року прийнято рішення про звільнення позивача в зв'язку з скороченням чисельності по п. 1 ст. 40 КЗпП України - до отримання від нього заяви про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» начальником відділу капітального будівництва Кіровоградського обласного центру зайнятості [PERSON] Як пояснив позивач після звільнення з роботи, 02.02.2016 року він звернувся до прокуратури з заявою про підозри у вчиненні [PERSON] дій з ознаками корупційних порушень. Як вбачається з відповіді на ім»я [PERSON] від 02.03.2016 №03/1-1763-16 прокуратура, як орган протидії корупції, вказує, що «Директором обласного центру зайнятості відповідно до вимог ст.ст. 28,29,33 Закону України «Про запобігання корупції», вжито заходів щодо врегулювання вказаного конфлікту інтересів шляхом застосування зовнішнього контролю при опрацюванні документів з вищевказаними юридичними особами». Згідно з вимогами ч.3 ст. 235 КЗпП, у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті. Згідно уточнених позовних вимог позивач просить змінити причину звільнення, на ч.3 ст. 38 КЗпП України (в зв'язку з невиконанням Кіровоградським обласним центром зайнятості законодавства про працю), посилаючись на переведення його з 02.03.2015р. на посаду провідного інженера з експлуатації будівель відділу капітального будівництва без попередження не пізніше як за два місяці про зміну істотних умов праці. Частиною 3 ст. 49-2 КЗпП України передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Позивачу не було запропоновано іншу роботу у зв'язку із відсутністю вакантних посад, які б не підлягали скороченню з 01.02.2016 року. Згідно з ч.1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. На виконання вимог ч. 1 ст. 43 КЗпП України Кіровоградський обласний центр зайнятості звернувся з поданням до профспілкового комітету Кіровоградського обласного центру зайнятості 28.12.2015 року за № 12-42/1252/01. 30 грудня 2015 року Кіровоградський обласний центр зайнятості отримав згоду профспілкового комітету Кіровоградського обласного центру зайнятості на звільнення відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України працівників обласного центру зайнятості, в тому числі і Позивача. Крім того, позивач є членом профспілкового комітету Обласного центру зайнятості отримав рекомендацію звернутися до обласного комітету профспілок працівників державних установ про надання згоди на його звільнення урахуванням вимог ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». З урахуванням вимог ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» Кіровоградський обласний центр зайнятості 30.12.2015 року за № 12-42/1258/16 звернувся з поданням до Кіровоградської обласної профспілкової організації працівників державних установ з поданням про надання згоди на звільнення по п. 1 ст. 40 КЗпП України членів профкому обласного центру зайнятості, в тому числі і позивача. 06.01.2016 року отримав погодження про звільнення [PERSON]М, згідно до п.1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штатів та змінами у штатному розпису Кіровоградського обласного центру зайнятості. Суд приходить до висновку, що при звільненні [PERSON] Кіровоградським обласним центром зайнятості дотримано вимоги ст. 43 КЗпП України та ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Вирішуючи питання про скорочення чисельності та визначаючись з кандидатурами на скорочення з 28.10.2015 року по 27.11.2015 року керівництво керувалося виключно нормами трудового законодавства. Кіровоградським обласним центром зайнятості враховано вимоги ст. 42 КЗпП України, де зазначено, що «при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці». При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; Враховуючи посадові обов'язки та функції, які виконувала [PERSON], більший стаж успішної роботи у відділі капітального будівництва - 4 роки 7 міс., а позивача - 1 рік 3 міс. - працівником з більш високою продуктивністю праці визначено [PERSON] Судом встановлено, що 18.02.2016 року позивач зареєструвався в Кіровоградському міськрайонному центрі зайнятості як безробітний, виплата допомоги по безробіттю йому відкладено на 1 місяць по 29.02.2016 року згідно до п.4 ст. 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», при звільненні з роботи йому виплачена середньомісячна вихідна допомога, виплата допомоги відкладаються на один місяць з дати звільнення. За період з 01.03.2016 року по 22.03.2016 року йому нараховано допомогу по безробіттю в сумі 782,35 грн. Згідно до ч.3 ст. 235 КЗпП, у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті. Згідно уточнених позовних вимог позивач просить змінити причину звільнення, на ч.3 ст. 38 КЗпП України (в зв'язку з невиконанням Кіровоградським обласним центром зайнятості законодавства про працю), посилаючись на переведення його з 02.03.2015 року на посаду провідного інженера з експлуатації будівель відділу капітального будівництва без попередження не пізніше як за два місяці про зміну істотних умов праці. Судом встановлено, що 26.02.2015 року [PERSON] подав заяву про його переведення з посади головного спеціаліста відділу капітального будівництва на посаду провідного інженера з експлуатації будівель відділу капітального будівництва. В підтвердження порушення Кіровоградським обласним центром зайнятості законодавства про працю позивач посилається на Акт перевірки фінансово-господарської діяльності Кіровоградського обласного центру зайнятості № 15-6 від 25.12.2015 року. Судом встановлено, що на наданий ним Акт ревізії Кіровоградський обласний центр зайнятості направляв заперечення та отримав від перевіряючої структури Висновки на заперечення до Акта перевірки фінансово-господарської діяльності Кіровоградського обласного центру зайнятості від 19.01.2016 року № ДЦ-15-272/0/1-16, де, зокрема, на стор. 12 зазначено, що Державна служба зайнятості (Центральний апарат) повністю прийняла заперечення обласного центру зайнятості щодо того, що порушень вимог ст. 32 КЗпП України при переведенні працівників з 02.03.2015 року на нові умови оплати праці в зв'язку з зміною істотних умов праці в діях обласного центру зайнятості немає. Згідно із частиною першою статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, що кореспондується висновками, викладеними в постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року № 6-116цс15. Таким чином суд приходить до висновку, що позивач звільнений з роботи згідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України (в зв'язку з скороченням чисельності), його звільнення ніяк не пов'язане із здійсненим ним повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, а тому позовні вимоги є необґрунтованим та не підтверджуються доказами, наданими позивачем. Вимога заяви про уточнення позовних вимог від 09.06.2016 року щодо виплати компенсації за невикористану відпустку в сумі - 564,55 грн. не відповідає вимогам чинного законодавства, так як відповідно до ч.1 ст. 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Відповідно до ст. 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі суд одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки (до моменту звільнення), а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей (частина перша ст. 24 Закону України «Про відпустки» . Законодавством про працю України не передбачено повернення працівником грошової компенсації за всі невикористані ним дні щорічної відпустки в разі поновлення його на роботі. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 82 КЗпП час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно із законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (у тому числі час оплачуваного вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу), зараховується до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку. Виплата працівнику компенсації за невикористану відпустку в разі відмови позивача від поновлення на роботі чинним законодавством не передбачено, тому ця вимога є безпідставною. Враховуючи вказані обставини, суд приходить дло висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК україни, суд відносить судові витрати по даній справі за рахунок держави. На підставі викладеного і ст. ст. 40, 43, 49-2, 233, 235 КЗпП України,

Outcome: dismissed