Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Акінчіна І.Г., звернулася до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про встановлення факту сумісного проживання та знаходження на утриманні. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є дружиною [PERSON] , з яким вони з 1983 року проживали у м. Донецьк Донецької області та вели спільне господарство. [INFO] чоловік позивача помер, після чого стан здоров`я позивача погіршився, вона залишилася одна з малолітнім сином на руках. За життя чоловіка позивач повністю перебувала на його утриманні, він все життя пропрацював в шахті, мав високий заробіток. Але внаслідок отриманої на виробництві тяжкої травми, став інвалідом першої групи з 15.05.1997 року, а через дві неділі помер, отримавши пенсію тільки за два прожитих тижня. Позивач зазначила, що вона отримує пенсію за віком в розмірі 2542,64 грн. З метою переходу на пенсію покійного чоловіка у зв`язку з втратою годувальника, позивач звернулася до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області з відповідною заявою, на що отримала рішення № 1706 від 25.06.2019 року про відмову в переведенні з одного виду пенсії на інший. В обґрунтування вказаного рішення зазначено, що в поданому позивачем пакеті документів відсутні документи, що засвідчують факт перебування на утриманні померлого годувальника [PERSON] . Встановлення факту перебування на утриманні померлого чоловіка необхідно позивачу для оформлення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, у зв`язку з чим вона просила встановити факт перебування [PERSON] , [INFO] , на утриманні свого чоловіка, [PERSON] , [INFO] , та факт сумісного їх проживання за адресою: [ADDRESS] , на момент смерті [PERSON] , яка сталась [INFO] . Представником відповідача було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Представник відповідача зазначив, що позивач [PERSON] перебуває на обліку в Добропільському об`єднаному управлінні Пенсійного Фонду України з 22.06.2018 року як отримувач пенсії за віком. 20.06.2019 року [PERSON] звернулася до відповідача з заявою про переведення з одного виду пенсії (за віком) на інший (у зв`язку з втратою годувальника). Рішенням в.о.начальника управління ПФУ № 1706 від 25.06.2019 року позивачу було відмовлено в переведенні з одного виду пенсії на інший у зв`язку з тим, що не було надано документів, підтверджуючих факт перебування на утриманні померлого годувальника [PERSON] . Щодо довідки про сумісне проживання з померлим годувальником, виданої Житлово-будівельним кооперативом «Мир-198» м. Донецьк, копію якої додано до позовної заяви, то відповідач звертає увагу на те, що вищезазначену довідку на момент звернення до управління позивачем надано не було. Крім того, управління вказує на те, що довідка видана вже після прийняття спірного рішення, рішення прийнято 25.06.2019 року, а довідка видана 02.07.2019 року. Також управління вважає за доцільне зазначити, що довідка про сумісне проживання видана 02.07.2019 року на території м. Донецьк. Таким чином, прийнята до уваги зазначена довідка бути не може, оскільки видана органами, які розташовані на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Окрім того, відповідач зазначає, що рішення про відмову в переведенні з одного виду пенсії на інший не містить посилань, що відмовою в переведенні стало те, що позивачем не доведено факт сумісного проживання, підставою для відмови стало лише те, що не надано документів, підтверджуючих факт перебування на утриманні. Таким чином, наявні у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для відмови в задоволенні позовної заяви [PERSON] . Позивач в судовому засіданні 22 листопада 2019 року суду пояснила, що вона з 1983 року проживала в м. Донецьк разом зі своїм чоловіком [PERSON] , з яким перебувала в зареєстрованому шлюбі. Чоловік позивача на шахті отримав тяжку виробничу травму, внаслідок чого йому було встановлено І групу інвалідності. Після смерті чоловіка позивач залишилася одна з двома малолітніми дітьми. Позивач зазначила, що вона є вимушеною переселенкою, перебуває на обліку в Добропільському об`єднаному ПФУ в Донецькій області та отримує пенсію за віком. Розмір пенсії є досить маленьким, оскільки позивач працювала вихователем в дитячому садку. Вона мала намір перейти на пенсію у зв`язку із втратою годувальника і звернулася з пакетом документів до відповідача, який своїм рішенням відмовив їй у проведенні вказаних дій, оскільки нею не було надано документів, підтверджуючих факт перебування її на утриманні у померлого чоловіка. Позивач також зазначила, що її чоловік все життя працював у шахті, протягом 25 років. Після отриманої травми чоловік позивача повинен був піти на пенсію, але не встиг оформити пенсію за віком, оскільки помер, але документи до управління ПФУ встиг подати. Позивач просила задовольнити позовні вимоги і встановити факт її сумісного проживання з померлим чоловіком [PERSON] та перебування на його утриманні по день його смерті. Представник відповідача в судовому засіданні 22 листопада 2019 року зазначив, що у задоволенні позовних вимог заперечує, просить відмовити в позові. Повідомив суду, що позивач дійсно зверталася до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області із заявою про переведення її з одного виду пенсії (за віком) на інший (у зв`язку із втратою годувальника). Рішенням в.о. начальника управління позивачу було відмовлено у зв`язку з тим, що нею не було надано документів, які б підтверджували факт перебування на утриманні у померлого чоловіка [PERSON] . Допитані в якості свідків в судовому засіданні 22 листопада 2019 року [PERSON] та [PERSON] суду показали, що вони є родичками позивача [PERSON] . Зазначили, що позивач разом із своїм померлим чоловіком весь час до дня його смерті проживали разом. [PERSON] помер давно, а позивач залишилася одна з двома малолітніми дітьми, на яких отримувала допомогу у зв`язку із втратою годувальника. [PERSON] все життя пропрацювала вихователем в дитячому садку. Окрім того, свідки зазначили, що їм відомо, що чоловік позивача працював шахтарем, отримував високу заробітну плату, доходів родини вони точно не знають, але можуть підтвердити, що весь час позивач з чоловіком проживали однією сім`єю та вели спільне господарство. Сторони в судове засідання, призначене на 17 грудня 2019 року, не з`явилися, про дату, час та місце проведення цього засідання повідомлялись належним чином. В той же час, від позивача в матеріалах справи міститься заява з проханням проводити розгляд справи без її участі. Від представника відповідача в матеріалах справи також міститься клопотання про розгляд справи без його участі, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 23 липня 1983 року Кіровським відділом РАЦС м. Донецьк (а.с. 9). Відповідно до копії трудової книжки, заведеної на імя чоловіка позивача [PERSON] , останній дійсно працював на шахті з 11.11.1972 року по 24.05.1997 року (а.с. 16-17). Згідно копії довідки серії МСЕ № 240790 , [PERSON] внаслідок отриманого трудового каліцтва став інвалідом першої групи (а.с. 18). Чоловік позивача [PERSON] помер [INFO] в м. Донецьк, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 28 травня 1997 року Кіровським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Донецька (а.с. 10). З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] перебуває на обліку в Добропільському об`єднаному УПФУ Донецької області та отримує пенсію за віком, загальний розмір пенсії за період з січня 2019 року по липень 2019 року склав 17798,48 грн., що підтверджується довідкою Добропільського об`єднаного УПФУ (а.с. 15). З матеріалів справи вбачається, що позивач зверталася до Добропільського об`єднаного управління ПФУ Донецької області із заявою про переведення з одного виду пенсії (за віком) на інший (у зв`язку з втратою годувальника). Рішенням в. о. начальника управління № 1706 від 25 червня 2019 року про відмову в переведенні з одного виду пенсії на інший позивачу було відмовлено у вчиненні вказаних дій, оскільки в пакеті документів, наданих останньою, відсутні документи, що засвідчують факт перебування на утриманні померлого годувальника [PERSON] (а.с. 12-13). Згідно інформації, наданої Добропільським ОУ ПФУ Донецької області на виконання ухвали суду про витребування доказів, у представника відповідача відсутня можливість надати довідку про розмір отримуваної пенсії [PERSON] , оскільки останній не перебував на обліку в органах Пенсійного фонду України (а.с. 40-42). В той же час, позивачем було надано до суду довідку, видану Житлово-будівлеьним кооперативом «МИР-198, про те, що [PERSON] , [INFO] , проживала з чоловіком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , та знаходилася на утриманні чоловіка. Допомога з боку чоловіка була основним та постійним джерелом доходів до існування (а.с. 11). Ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey) (Страсбург, 10 травня 2001 року заява №25781/94), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. У справі Намібії так званого «намібійського винятку» зазначений виняток полягає у тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких документів як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, рішення суду в такій категорії справ має ґрунтуватися на дотриманні вимог ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справ, на які сторони посилаються як на підстави своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на непідконтрольній Україні території. Тому суд вважає за необхідне прийняти як докази у справі довідку з місця проживання позивача, оскільки інформація, яка міститься в ній, підтверджується іншими доказами по справі, які були досліджені в судовому засіданні, зокрема, поясненнями свідків. Окрім того, представником позивача на доведення факту перебування на утриманні [PERSON] позивача було надано до суду копію наказу № 691 від 25.09.1997 року по шахті «Лідіївка» «Про виплату одноразової допомоги», відповідно до змісту якого керівництвом шахти було прийнято рішення про виплату [PERSON] одноразову допомогу у зв`язку зі смертю чоловіка [PERSON] в розмірі 5-річного заробітку в сумі 15126 грн. на родину та на кожного утриманця в сумі 3025,20 грн., разом 21176,40 грн. Також в матеріалах справи міститься лист в.о. начальника Добропільського ОУ ПФУ Донецької області, відповідно до якого при попередній правовій оцінці розмір пенсійної виплати [PERSON] у зв`язку з втратою годувальника за матеріалами архівної електронної пенсійної справи складатиме 5955,61 грн. (а.с. 49). Таким чином, вказана сума пенсії значно перевищуватиме дохід, який на сьогоднішній день отримує позивач. Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. У справах «Стек та інші проти Сполученого Королівства», «Пічкур проти України» Європейський Суд з прав людини зазначив, якщо у державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Якщо держава вирішує створити механізм соціальних виплат, вона повинна зробити це у спосіб, що відповідає статті 14 Конвенції щодо заборони дискримінації. Дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях. У практиці ЄСПЛ напрацьовані також три головні критерії, що їх слід оцінювати з тим, щоб зробити висновок чи відповідає певний захід втручання у право власності принципу правомірного і допустимого втручання, сумісного з гарантіями ст.1 Першого протоколу, а саме чи є такий захід законним; чи переслідує втручання в право власності «суспільний інтерес»; чи є такий захід пропорційним переслідуваним цілям. За оцінкою ЄСПЛ не буде вважатись пропорційним втручання, яке становить «особистий та надмірний тягар» для особи. У цій справі право позивача на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника стало залежним від відомостей про спільне проживання та перебування позивача на утриманні у померлого чоловіка, що призвело до ситуації, в якій остання, маючи право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, виявилась позбавленою права на вказану пенсію лише на тій підставі, що нею не надано до Добропільського об`єднаного ПФУ Донецької області документів, підтверджуючих факт перебування останньої на утриманні у чоловіка. Така відмінність у ставленні при призначенні пенсії даного виду не може бути визнана виправданою з точки зору об`єктивних та розумних обґрунтувань, оскільки право особи на вибір місця проживання не може обмежувати інші належні особі права, у тому числі - право на отримання пенсійних виплат. Аналізуючи зібрані по справі докази, взявши до уваги показання свідків, допитаних в судовому засіданні, відомостей про отримання позивачем допомоги від роботодавця померлого чоловіка, враховуючи розмір пенсії, який отримує позивач та який вона отримуватиме у разі переведення її на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, суд дійшов висновку, що позивач спільно проживала з [PERSON] та знаходилася на утриманні свого померлого чоловіка, оскільки вони разом проживали однією сім`єю за місцем своєї реєстрацїі, вели спільне господарство по день його смерті. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved