Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-27 00:00:00

Позивач 16.07.2020 року звернувся до суду з вищевказаним позовом та просить визнати за ним право власності на житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер його батько - [PERSON] , до складу спадкової маси після смерті якого увійшло право власності на вказаний вище будинок, який він успадкував після смерті свої матері - [PERSON] . Своїм майном на випадок смерті батько не розпорядився, а тому спадкування після його смерті здійснюється за законом почергово. Позивач являється спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті батька, та до дня його смерті проживав разом з ним, а тому вважається таким, що прийняв спадщину, однак не в змозі зареєструвати свої спадкові права в нотаріальному порядку, оскільки останній за життя не зареєстрував за собою право власності на вказаний вище житловий будинок, який він успадкував після смерті матері - [PERSON] . З цих підстав просить позов задовольнити. У судове засідання позивач та його представник, адвокат Сидорак Н.Б., не з`явилися, остання подала заяву про розгляд справи у їх відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить такі задовольнити. Представник відповідача - Жирівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явилися, однак скерували на адресу суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, зазначили, що позовні вимоги визнають, на спадщину після смерті [PERSON] не претендують. Оскільки в судове засідання не явилися всі учасники справи, суд відповідно до вимог ст.223 та ст.247 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити рішення у їх відсутності та на підставі наявних у справі даних і доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, відповідно та з дотриманням норм матеріального та процесуального права суд вважає, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане повторно 30.08.2016 року. До складу спадщини після смерті [PERSON] , у відповідності до вимог 1218 ЦК України, увійшло право власності на житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 31,1 кв.м., житловою площею 15,2 кв.м., підсобною площею 15,9 кв.м. Вказаний вище житловий будинок [PERSON] успадкував після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном. З довідки Жирівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 953 від 20.11.2019 року, слідує, що згідно погосподарських книг Жирівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області житловий будинок [ADDRESS] рахується за [PERSON] та на балансі сільської ради не перебуває. З технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] , складеного станом на 04.11.2019 року слідує, що за даною адресою знаходиться збудований у 1950 році житловий будинок, який складається з коридору, кімнати, кухні та комірки, загальною площею 31,3 кв. м., житловою - 15,2 кв.м., допоміжною 15,9 кв.м. Згідно правового висновку Верховного Суду в постанові 350/1850/17 від 31.08.2020, який враховується судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, факт того, що [PERSON] за життя не оформив свого права на спадкове майно після смерті матері, не має правового значення для вирішення питання щодо наявності права на це майно у його спадкоємців, оскільки відповідно до частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, Судом встановлено, що спадщина відкрилась [INFO] - в день смерті спадкодавця [PERSON] та на час дії ЦК УРСР 1963 року. Тому дані правовідносини регулюються розділом VІІ «Спадкове право» ЦК УРСР 1963 року, статтею 524 якого визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До спадкоємців першої черги спадкування після смерті [PERSON] , згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] та свідоцтв про народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] , належить його дружина - [PERSON] , що та діти - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі статтями 549, 554 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Згідно правового висновку викладеного у постанові ВС від 25.03.2020 року у справі № 305/235/17, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: зокрема довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР 1963 року, якщо спадкоємець в установлений ст. 549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). З довідки Жирівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 18.12.2019 року № 1025 слідує, що [PERSON] до дня смерті [INFO] проживав та був зареєстрованим в [ADDRESS] . Разом з [PERSON] на день його смерті були зареєстрованими його дружина - [PERSON] , [INFO] , та діти - [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] . До дня смерті [PERSON] його син - [PERSON] вів з батьком спільне господарство, доглядав його до смерті, займався похоронами, після смерті вступив в управління спадковим майном. Згідно довідки ЛОКП «БТІ та ЕО» № 4680 від 16.10.2019 року реєстрація права власності на житловий будинок [ADDRESS] не здійснювалася. Таким чином судом встановлено, що позивач являється єдиним спадкоємцем першої черги за законом майна батька - [PERSON] , який прийняв спадщину шляхом фактично вступу в управління або володіння спадковим майном, проте не має можливості здійснити своє право на спадкування в позасудовому порядку із-за того, що останній життя не оформив свого права на спадкове майно після смерті матері. Відповідачі у справі - які входить в число спадкоємців першої черги за законом, на спадщину після смерті [PERSON] не претендують, про що свідчать подані ними заяви. Статтями 328, ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 16 Цивільного кодексу України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Приписами ст.328 ч.2 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З врахуванням наведеного вище, позовні вимоги підставні та підлягають задоволенню.

Outcome: approved