Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

Позивач [PERSON], в особі представника - [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про поділ майна подружжя. Посилається на те, що позивач з 16.10.1992 року по 19.09.2014 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] Під час перебування у шлюбі вони, 25.01.2007 року придбали транспортний засіб марки ВАЗ 21104, д.н.з. [NUMBER], кузов [NUMBER], який зареєстрований на відповідача. На даний час угоду про добровільний розподіл спільного майна між ними не досягнуто, оскільки відповідач вважає себе одноосібним власником. Враховуючи, що спірний автомобіль знаходиться у фактичному користуванні відповідача, а його поділ в натурі є неможливим, позивач просить стягнути з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON], [INFO] вартість 1/2 частки автомобіля марки ВАЗ 21104, державний номер [NUMBER], кузов № [NUMBER], в розмірі 38078 грн. та припинити право спільної сумісної власності на нього. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, обґрунтував вищенаведеним та просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні, позовні вимоги визнала не заперечувала проти їх задоволення. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, заслухавши доводи сторін, вважає, що визнання представником відповідача позову не суперечить закону, позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до ст. 61 ч. 3 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 19.09.2014 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] 16.10.1992 року зареєстрували шлюб, який було розірвано 19.09.2014 року (а.с. 7). Будучи в шлюбі, сторони придбали транспортний засіб марки «ВАЗ 21104», д.н.з. [NUMBER], кузов [NUMBER]. Згідно довідки територіального сервісного центру №7341 регіонального сервісного центру МВС в Чернівецькій області №328 від 11.08.2016 року вказаний транспортний засіб зареєстрований за відповідачем [PERSON] (а.с. 8). Згідно висновку №15/09/16 від 15.09.2016 року ринкова вартість автомобіля марки ВАЗ, модель 21104, 2007 р.в. д.н.з [NUMBER] станом на 15.09.2016 року становила 76156 (сімдесят шість тисяч сто п'ятдесят шість) гривень. У відповідності до ст. 60 СК України, ст. 368 ч. 3 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 61, ст. 63 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Також в ст. 69 СК України йдеться про можливість поділу спільного майна подружжя незалежно від розірвання шлюбу за їх взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Дана норма регламентована ч.1 ст.70 СК України, ч.2 ст.372 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки рухоме майно відповідача [PERSON], а саме спірний транспортний засіб, було набуте ним в період шлюбу з позивачем [PERSON], то він є їх спільною сумісною власністю подружжя, а їх частки в цьому майні є рівними, оскільки між ними відсутні будь-які домовленості, а також відсутній шлюбний договір. Відповідно до ч. 3 ст. 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу Частинами 1-3 ст. 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга ст.183 цього кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Приписами ч.2 ст.183 ЦК України встановлено, що неподільною є річ, яку неможна поділити без втрати її цільового призначення. Виходячи з викладеного, суд констатує факт, що спірний транспортний засіб є саме неподільною річчю. За таких обставин, виділ у натурі 1/2 частки цього спільного майна є неможливим, проте позивач бажає такого виділу, про що заявив вимогу до суду. Виходячи зі змісту зазначених норм закону та положень ст.ст. 21, 24, 41, Конституції України, ст.ст. 316, 317, 319, 358, 361 ЦК України, право власника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками і такому його праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов'язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду справи судом. Обов'язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ частки. При цьому не передбачається обов'язковість згоди інших співвласників на такий виділ та залежність від мотивів, з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ. Зазначена правова позиція викладена в ухвалі колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 15.02.2012 р., що згідно ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України. При визначенні розміру компенсації суд приймає до уваги, що ринкова вартість автомобіля марки ВАЗ, модель 21104, 2007 р.в. д.н.з станом на 15.09.2016 року становила 76156 гривень. Виходячи із цієї суми, вартість 1/2 частини автомобіля становить 38078 грн. За таких обставин, суд вважає, що задовольняючи позовні вимоги про стягнення грошової компенсації вартості частки позивача, слід стягнути з відповідача на її користь 38078 грн. в рахунок відшкодування вартості 1/2 частини спірного автомобіля. Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦПК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Таким чином, наслідком отримання позивачем [PERSON] компенсації за свою частку є припинення її права власності на 1/2 частину автомобіля. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, з відповідача належить також стягнути судові витрати понесені позивачем за сплату судового збору в розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 21, 24, 41, Конституції України, ст. ст. 60,61,63, 69, 71 СК України, ст.183, 364, 370,372 ЦК України,

Outcome: approved