Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-24 00:00:00

Позивач [PERSON] в серпні 2019 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому просила стягнути аліменти з відповідача на її користь на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи із дня пред`явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття. На обґрунтування своїх вимог позивач вказала, що 16 червня 2012 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. В шлюбі у них народилася дочка - [PERSON] , [INFO] . Відповідач ухиляється від покладеного на нього у відповідності до ст.180 СК України обов`язку утримувати свою дитину. [PERSON] аліменти нікому не платить, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків немає. Тому позивач просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 03.12.2019 року дану цивільну справу передано на розгляд за підсудністю до Октябрського районного суду м.Полтави. 27 грудня 2019 року ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави зазначену цивільну справу прийнято до провадження та вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач надіслав на адресу суду відзив на позов, в якому просив позов задовольнити частково, стягнути аліменти у розмірі 1/6 частки його заробітку. Вказав, що у нього на утриманні перебувають непрацездатні батьки. Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 13.01.2020 року стягнуто з нього на користь батька [PERSON] аліменти у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з 09.12.2019 року. Відповідач на даний час не працевлаштований, а також не зареєстрований як підприємець. Ураховуючи, що він має на утриманні трьох осіб: двох непрацездатних батьків та малолітню дочку, вважає за можливе сплачувати аліменти позивачу у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу). У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, в позовній заяві просила справу розглядати за її відсутності, та задовольнити позов повністю. Відповідач та його представник до суду не з`явились, до суду надійшла заява, у якій просили розглянути справу за їх відсутності, а позов задовольнити частково. За вказаних обставин, суд вважає можливим судовий розгляд проводити за відсутності сторін, ураховуючи положення ст.ст.211, 223 ЦПК України, на підставі наявних у справі даних і представлених доказів. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як установлено в судовому засіданні, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 16 червня 2012 року (а.с.2). Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Вознесенську реєстраційної служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області (а.с.3). Як убачається з матеріалів позову на даний час дитина виховується матір`ю, батько дитини на її утримання матеріальну допомогу не надає. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст.7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положень ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Приймаючи рішення та задовольняючи вимоги позивача щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд виходить з положень ст.51 Конституції України, та ст.180 СК України, згідно з якими батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст.7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Відповідно обов`язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Визначаючи розмір аліментів, згідно з вимогами ст.182 СК України суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, а також те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, виходячи з обов`язку батьків утримувати неповнолітніх дітей, враховуючи потреби дитини, її стан здоров`я та вік, зважаючи на матеріальне становище відповідача, який зазначив, що має дохід, але доказів щодо перешкод у своєму працевлаштуванні не надав, разом із тим, є працездатною особою, не хворіє та за станом здоров`я може працювати, до того ж, обов`язок [PERSON] по утриманню неповнолітньої дитини є абсолютним, батьки дитини проживають окремо, дитина проживає з позивачем, і позивач не в змозі самостійно забезпечити дитину в достатньому обсязі для її розвитку, оскільки протилежного не доведено, тому суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, його було підтверджено протягом розгляду справи. Тому, суд вважає визначити розмір аліментів - 1/4 частки всіх видів заробітку відповідача [PERSON] щомісячно на користь позивача на утримання дочки. При визначенні розміру аліментів суд бере до уваги, що відповідач [PERSON] за рішенням суду також має обов`язок щодо утримання свого батька, а також можливість надання утримання дочці її матір`ю. Що стосується посилань відповідача на те, що він не в змозі платити аліменти в розмірі 1/4 частки, суд вважає ці доводи необґрунтованими та такими, що спростовуються письмовими матеріалами справи. Крім того, на підтвердження вказаних обставин стороною відповідача не надано будь-яких належних і допустимих доказів щодо неможливості за матеріальним становищем надавати утримання своїй дитині у визначеному обсязі, а також доказів щодо матеріального чи іншого забезпечення відповідачем своїх батьків, так само як і не представлено жодного доказу щодо участі у забезпеченні потреб неповнолітньої дитини взагалі. Сама по собі наявність рішення суду про стягнення аліментів на користь непрацездатного батька, яке винесено 13 січня 2020 року, ще не свідчить про виконання відповідачем своїх обов`язків щодо такого утримання, а долучені до справи копії свідоцтва про народження відповідача та пенсійного посвідчення матері не підтверджують таких обставин. Згідно з ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно з ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 840,80 гривень на корить державного бюджету, оскільки позивач звільнена від його сплати при подачі позову.

Outcome: approved