Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

позивач [PERSON] 01.07.2019 р. звернувся в суд із позовом до відповідачів Міністерства оборони України, Державного підприємства «Львівський військовий лісокомбінат», в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ Державного секретаря Міністерства оборони України №24-ДП від 17.05.2019 р.; визнати незаконним та скасувати наказ директора Державного підприємства «Львівський військовий лісокомбінат» №193-ОС від 31.05.2019 р.; поновити його на роботі на посаді директора Державного підприємства «Львівський військовий лісокомбінат» та поновити дію Контракту з керівником Державного підприємства «Львівський військовий лісокомбінат» від 12.03.2018 р., а також зобов`язати відповідача Державне підприємство «Львівський військовий лісокомбінат» виплатити йому середню заробітну плату за час вимушеного прогулу із дня звільнення по день поновлення на роботі. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 12.03.2018 р. між ним та Міністерством оборони України (далі - МОУ) укладено контракт про прийняття його на посаду директора Державного підприємства «Львівський військовий лісокомбінат» з 12.03.2018 р. по 11.03.2021 р. Однак 17.05.2019 р. Державним секретарем МОУ видано наказ №24-ДП, яким його звільнено з роботи з посади директора вказаного підприємства на підставі п.8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України та розірвано Контракт відповідно до підпунктів «а», «в», «р» пункту 23 Контракту. На момент видання цього наказу він вже тиждень перебував на лікуванні, відтак, з огляду на те, що жодної інформації ні в телефонному режимі, ні з використанням засобів поштового, факсимільного зв`язку, інформаційної системи Інтернет від МОУ він не отримував - про видання оскаржуваного наказу дізнався лише 03.06.2019 р., а саме у перший день виходу на роботу після закінчення лікування. Цього ж дня йому стало відомо, що 31.05.2019 р. керівником ДП «Львівський військовий лісокомбінат» видано наказ №193-ОС, який містить розпорядження щодо його звільнення з роботи з 31.05.2019 р. відповідно до п.8 ч.1 ст. 36 КЗпП України на підставі наказу Державного секретаря МОУ від 17.05.2019 р. №24-ДП. Вказані накази вважає незаконними з таких підстав. Всупереч п. 4 постанови КМУ від 09.10.2013 р. №818, яким передбачено, що звільнення працівника з посади керівника підприємства, зареєстрованого на території міста обласного значення, погоджується головою облдержадміністрації, такої процедури не було дотримано, а саме оскаржуваний наказ МОУ виданий без попереднього погодження з головою Львівської обласної державної адміністрації. Також вказує, що на виконання Декрету КМУ від 15.12.1992 р. «Про управління майном, що є у загальнодержавній власності» постановою КМУ від 19.03.1993 р. №203 було затверджено «Положення про порядок укладання контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, при найманні на роботу», відповідно до п.16 розділу «Розірвання контракту» якого передбачено, що розірвання контракту з ініціативи органу управління майном проводиться з урахуванням гарантій, встановлених чинним законодавством. Однією із таких гарантій, що і закріплено у ст. 47 КЗпП України, є те, що у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, він зобов`язаний в день звільнення видати трудову книжку, провести повний розрахунок з працівником та у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи, при цьому відсутність працівника на роботі в день звільнення не є тією обставиною, яка звільняє власника від виконання цього обов`язку. Вказані норми були також проігноровані. Окрім цього, зазначає, що у наказі про звільнення не вказано в чому конкретно проявилось невиконання покладених на нього обов`язків, коли саме мало місце порушення умов контракту з його боку. Також із оскаржуваного наказу є незрозумілим які саме порушення ним умов контракту утворили систему, як одну з підстав дострокового розірвання з ним контракту, чи входять до цієї системи порушення вимог фінансового законодавства та порушення порядку передачі майна, закріпленого за Державним підприємством, коли саме мали місце ці порушення. Всупереч ст. 149 КЗпП України, якою передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення, власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, йому не пропонували надати такі пояснення, що не дозволило забезпечити об`єктивність та встановити поважність причин неналежного, на думку Органу управління майном, виконання ним трудових обов`язків. Окрім цього, вказує, що відповідно до п.12 ч.4 ст. 10 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» призначення на посаду керівника підприємства, установи, організації, що належить до сфери управління міністерства та звільнення з цієї посади здійснює Державний секретар МОУ, а відтак будь-яка інша посадова особа не наділена компетенцією щодо призначення на посаду та звільнення з посади керівника підприємства. При виданні оскаржуваного наказу від 31.05.2019 р. посадова особа, за підписом якої він був виданий, вийшла за межі своїх повноважень, визначених Законом. Окрім цього, такий наказ, як і наказ МОУ видані в період його перебування на лікуванні, що суперечить нормам ч. 3 ст. 40 КЗпП України. Ухвалою від 02.07.2019 р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду. Від представника відповідача ДП «Львівський військовий лісокомбінат» Гребеняка Б.Т. 01.08.2019 р. надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними та не обґрунтованими, з огляду на таке. Вагомою і беззаперечною підставою для звільнення [PERSON] з посади директора ДП «Львівський військовий лісокомбінат» було не виконання умов контракту, а наказ начальника Головного управління майна та ресурсів від 21.02.2019 р. №61 «Про проведення перевірки на Державному підприємстві «Львівський військовий лісокомбінат». Комісією Головного управління майна та ресурсів із залученням спеціалістів з ведення лісового господарства державних лісогосподарських підприємств, що належать до сфери управління МОУ, було виявлено значну кількість грубих порушень, які не були усунуті директором підприємства [PERSON] та ним не було вжито невідкладних заходів щодо збереження державного майна. Окрім цього, зазначає, що позивач раніше притягався до дисциплінарної відповідальності наказом МОУ №83ДС/КП від 18.05.2018 р., що свідчить про системне нехтування посадовими обов`язками. У зв`язку із системними порушеннями в роботі директора ДП «Львівський військовий лісокомбінат» [PERSON] було звільнено з роботи, а тимчасово виконуючим обов`язків директора призначено Гребеняка Б.Т . Також зазначає, що 25.06.2019 р. із позивачем проведено розрахунок та виплату коштів при звільненні на загальну суму 32 939 грн. 58 коп. Окрім цього, щодо посилань позивача на його незаконне звільнення під час перебування на лікарняному, вказує, що відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, у тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. На контрактну форму трудового договору не поширюється положення ст. 9 КЗпП України про те, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно із законодавством України про працю, є недійсними. Виходячи з особливостей порядку та змісту контракту, у ньому передбачено підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання контракту. Тому правила заборони звільнення керівника з підстав, передбачених у контракті, під час відпустки або перебування на лікарняному, в цьому випадку не застосовуються. Із врахуванням вищенаведеного, просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача Міністерства оборони України Сорока А.В. 01.08.2019 р. подав відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] із таких підстав. Щодо посилання позивача на незаконність наказу про звільнення з причини перебування ним на лікарняному, то такі є хибними, оскільки на контрактну форму трудового договору не поширюється положення ст. 9 КЗпП України про те, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно із законодавством України про працю, є недійсними. Спір між сторонами виник із приводу припинення трудового договору з працівником з підстав, передбачених контрактом - п.8 ст. 36 КЗпП України, а не у зв`язку із звільненням працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, а тому норми ч. 3 ст. 40 КЗпП України на ці правовідносини не поширюються. Окрім цього, на адресу Головного управління майна та ресурсів у встановленому порядку не надходив рапорт директора підприємства від 10.05.2019 р. №185 про перебування [PERSON] на лікуванні, також позивачем, як директором підприємства, не було видано наказ про його вибуття на лікування та призначення тимчасово виконуючого обов`язки директора. Щодо покликання позивача на видання наказу Державного секретаря МОУ від 17.05.2019 р. без попереднього погодження з головою Львівської ОДА, зазначив, що Порядок погодження з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, який затверджений постановою КМУ 09.10.2013 р. №818 (далі - Порядок), передбачає процедуру погодження, крім керівників підприємств, установ, організацій Збройних Сил та інших військових формувань, МВС, а також керівників навчальних закладів, що призначаються на посаду за умовами конкурсу. Окрім цього, посилається на Положення про Міністерство оборони України (МОУ), затверджене постановою КМУ від 26.11.2014 р. №671, відповідно до якого МОУ є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфера оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період. Таким чином, вважає, що МОУ не зобов`язане в імперативному порядку погоджувати питання звільнення/призначення керівників підприємств з головою Львівської обласної державної адміністрації. Щодо твердження позивача на відсутність у наказі Державного секретаря МОУ підстав звільнення, вказав, що у такому наказі чітко вказані підстави звільнення, передбачені контрактом. Зокрема, у наказі від 17.05.2019 р. чітко вказано відповідно до яких саме пунктів контракту він розривається, крім того вказано і документ, на підставі якого було видано наказ, - це наказ Державного секретаря МОУ від 17.05.2019 р. №24-ДП, який був виданий на підставі подання начальника Головного управління майна та ресурсів (далі - ГУМтаР) від 13.05.2019 р., в якому зазначено за невиконання яких саме умов контракту, слід розірвати контракт з керівником ДП «Львівський військовий лісокомбінат». Також у відзиві наводить перелік фактів, які утворили систему порушень контракту позивачем та перелік підстав для подання начальника Головного управління майна та ресурсів про розірвання контракту з позивачем [PERSON] . Окрім цього, представник зазначає, що не відповідають дійсності твердження позивача про те, що у нього не вимагали пояснень стосовно виявлених порушень, оскільки начальником ГУМтаР надано письмове доручення від 05.03.2019 р. №503/8/2027 щодо прибуття 07.03.2019 р. [PERSON] для ознайомлення з актом службової перевірки ДП «Львівський військовий лісокомбінат» від 01.03.2019 р., однак такий не прибув без поважних причин та будь-яких пояснень не надав. Від представника позивача Василькевича В .М . 19.08.2019 р. надійшла відповідь на відзив відповідача МОУ, у якій представник просить відхилити доводи, викладені у відзиві відповідача на позовну заяву, як юридично неспроможні, та зазначає, що наведені у відзиві аргументи та трактування норм трудового законодавства, не спростовують обґрунтування позовних вимог позивача. У судовому засіданні позивач та його представники позов підтримали з підстав, що наведені у позовній заяві та відповіді на відзив, просять позов задовольнити в повному обсязі. Позивач [PERSON] , будучи допитаним в якості свідка, додатково пояснив, що був призначений на посаду директора ДП «Львівський військовий лісокомбінат» за результатами конкурсу за погодженням голови Львівської обласної державної адміністрації. Будучи директором підприємства, він діяв в межах контракту, укладеного між 12.03.2018 р. між ним та Міністерством оборони України, щоквартально подавав звіт. Щодо перевірки на підприємстві на підставі наказу начальника Головного управління майна та ресурсів № 61 від 21.02.2019 р., зазначив, що не був присутній під час такої, акт службової перевірки від 01.03.2019 р. йому не був наданий, пояснення щодо виявлених порушень йому надати не пропонували. Окрім цього, зазначив, що у порушення КЗпП України, був звільнений під час перебування на лікарняному, про перебування на лікування в електронній формі повідомляв ДП «Львівський військовий лісокомбінат». Представники відповідача Міністерства оборони України у судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог [PERSON] , надали пояснення, які відповідають змісту їх відзиву, просять відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача ДП «Львівський військовий лісокомбінат» у судовому засіданні просить відмовити в задоволенні позову з підстав, наведених у поданому 01.08.2019 р. підприємством відзиві. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до такого висновку. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, наказом Державного секретаря Міністерства оборони України № 10-ДП від 12.03.2018 р. [PERSON] за результатами конкурсного відбору призначений на посаду директора Державного підприємства «Львівський військовий лісокомбінат» (а.с. 14, 82). Додатком на вказаного наказу № 10-ДП від 12.03.2018 р. є контракт з керівником Державного підприємства «Львівський військовий лісокомбінат» від 12.03.2018 р., який підписаний Державним секретарем Міністерства оборони України (від органу управління майно) Дублян О.В. та [PERSON] та укладений на термін з 12.03.2018 по 11.03.2021 року (а.с. 83-88). На підставі наказу начальника Головного управління майна та ресурсів № 61 від 21.02.2019 р. про проведення перевірки на державному підприємстві «Львівський військовий лісокомбінат», на підприємстві було здійснено перевірку фактів порушення директором ДП «Львівський військовий лісокомбінат» окремих питань фінансово-господарської діяльності (а.с.96-97). З акту службової перевірки від 01.03.2019 р., затвердженого начальником Головного управління майна та ресурсів 05.03.2019 р., вбачається, що за результатом оперативного моніторингу діяльності підприємства комісія дійшла висновку, що управління підприємством здійснюється з порушенням умов Контракту, укладеного з керівником, а саме [PERSON] порушено вимоги абз. 2, 14, 16, 21, 22, 27, 31, 34 пункту 7 розділу 2 Контракту (а.с. 98-114). У зв`язку із вищенаведеними виявленими порушеннями, а також у зв`язку із зверненням громадських організацій Львівщини до Кабінету Міністрів України стосовно зловживань та недбалого ставлення щодо виконання своїх службових обов`язків директором ДП «Львівський військовий лісокомбінат» [PERSON] , начальник Головного управління майна та ресурсів, за погодженням т.в.о. директора Департаменту внутрішнього аудиту МОУ та начальника Управління з питань запобігання та виявлення корупції МОУ, 13.05.2019 р. виніс подання про припинення контракту та звільнення з посади директора ДП «Львівський військовий лісокомбінат» [PERSON] у зв`язку із невиконанням умов контракту на підставі пп. «а», «в», «р» п. 23 розділу 5 Контракту (а.с. 129-130). Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] у періоди часу з 10.05.2019 р. по 14.05.2019 р., з 15.05.2019 р. по 17.05.2019 р., з 18.05.2019 р. по 27.05. 2019 р., з 28.05.2019 р. по 31.05.2019 р. перебував на амбулаторному лікуванні, що підтверджується Листком непрацездатності серія АВИ № 627631 Військово-медичного клінічного центру м.Львів, виданим 10 травня 2019 р. (а.с.22). Рапортом від 10.05.2019 р. [PERSON] повідомив начальника Головного управління майна та ресурсів про те, що перебуває на лікуванні (а.с.19). Наказом Державного секретаря Міністерства оборони України № 24-ДП від 17.05.2019 року [PERSON] звільнено з роботи директора Державного підприємства «Львівський військовий лісокомбінат» на підставі п.8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України та розірвано з ним контракт, укладений 12.03.2018 р., відповідно до пп. «а», «в», «р» п. 23 розділу 5 Контракту (а.с. 23, 131). Відповідно до наказу наказом № 193-ОС від 31.05.2019 р. про припинення трудового договору (контракту), директора [PERSON] звільнено з 31.05.2019 р. за п.8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України на підставі Наказу державного секретаря Міністерства оборони України № 24-ДП від 17.05.2019 р. (а.с.24). Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно з п.8 ч.1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є, зокрема, підстави, передбачені контрактами. Відповідно до п. 12 ч.4 ст. 10 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» (станом на день виникнення спірних правовідносин) державний секретар міністерства відповідно до покладених на нього завдань призначає на посаду та звільняє з посади керівників підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління міністерства. Пунктом 1.4 Інструкції про порядок призначення та звільнення керівників державних підприємств, що належать до сфери управління Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 5ДС від 13.04.2017 р. (далі - Інструкція), призначення та звільнення з посад керівників підприємств здійснюються за погодженням з головою відповідної місцевої державної адміністрації відповідно до Закону України «Про місцеві державні адміністрації». Відповідно до ч.2 ст.36 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» керівники підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, призначаються та звільняються з посад за погодженням з головою відповідної місцевої державної адміністрації, крім керівників установ, підприємств і організацій Збройних Сил та інших військових формувань України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції, а також керівників навчальних закладів, що призначаються на посаду за умовами конкурсу. Частиною 6 ст. 39 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» до повноважень голови місцевої державної адміністрації належить погодження у встановленому порядку призначення на посади та звільнення з посад керівників не підпорядкованих підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління органів виконавчої влади вищого рівня, крім керівників установ, підприємств і організацій Збройних Сил та інших військових формувань України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції. Постановою Кабінету Міністрів України №818 від 09.10.2013 р. було затверджено «Порядок погодження з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади» (далі - Порядок), згідно п.4 якого пропозиція щодо погодження призначення на посаду та звільнення з посади погоджується, зокрема щодо керівника підприємства, яке зареєстроване на території міста обласного і республіканського Автономної Республіки Крим значення, - відповідно з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головою облдержадміністрації. Таким чином наведеними вище нормами законодавства закріплено обов`язкове погодження з головою обласної державної адміністрації звільнення з посади керівника підприємства, що належить до сфери управління органів виконавчої влади вищого рівня. Пунктом 6 Порядку передбачено, що повідомлення про погодження або вмотивовану відмову у погодженні призначення на посаду або звільнення з посади керівника підприємства разом з карткою погодження (вмотивованої відмови) призначення на посаду або звільнення з посади керівника підприємства не пізніше 5 днів після її надходження надсилається керівникові центрального органу виконавчої влади, які додаються до особової справи кандидата на посаду за місцем роботи. Доводи відповідача Міністерства оборони України про те, що не вимагається обов`язкове попереднє погодження з головою Львівської обласної державної адміністрації звільнення з посади керівника державного підприємства, оскільки згідно з Порядком така згода не вимагається для звільнення керівників підприємств, установ, організацій Збройних сил та інших військових формувань, не заслуговують на увагу, з огляду на таке. Відповідно до п. 1 Порядку, такий визначає процедуру погодження з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих держадміністрацій призначення на посаду та звільнення з посади (крім звільнення за власним бажанням) керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі - підприємство), крім керівників підприємств, установ, організацій Збройних Сил та інших військових формувань, МВС, а також керівників навчальних закладів, що призначаються на посаду за умовами конкурсу. Державне підприємство «Львівський військовий лісокомбінат» є спеціальним лісогосподарський підприємством, що належить до сфери управління Міністерства оборони України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Збройні Сили України», збройні сили України - це військове формування, на яке, відповідно до Конституції України, покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Статтею 3 цього ж Закону Збройні Сили України мають таку загальну структуру: Генеральний штаб Збройних Сил України як головний орган військового управління; Об`єднаний оперативний штаб Збройних Сил України як орган управління міжвидовими та міжвідомчими угрупованнями військ (сил); види Збройних Сил України - Сухопутні війська, Повітряні Сили, Військово-Морські Сили; з`єднання, військові частини, військові навчальні заклади, установи та організації, що не належать до видів Збройних Сил України; окремий рід військ - Десантно-штурмові війська Збройних Сил України; окремий рід сил - Сили спеціальних операцій Збройних Сил України. Організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій. У статті 1 Закону України «Про оборону України» надано визначення поняттю «військове формування», як створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій. З огляду на викладене та зважаючи на те, що Державне підприємство «Львівський військовий лісокомбінат» не є підприємством Збройних сил України та не є військовим формуванням, на керівника такого підприємства поширюється загальний порядок його звільнення, передбачений вищевказаним Порядком. Як вбачається з наказу Державного секретаря Міністерства оборони України № 24-ДП від 17.05.2019 року, звільнення [PERSON] з посади директора Державного підприємства «Львівський військовий лісокомбінат» було здійснено 17.05.2019 р., в той час, як звернення до Львівської обласної державної адміністрації з пропозицією Державного секретаря Міністерства оборони України щодо погодження такого звільнення, було скеровано листом від 14.05.2019 р № 220/2543. Зазначене підтверджується листом Львівської облдержадміністрації № 5/25-4008/0/2-19/1-4 від 20.06.2019 р. (а.с.58). У відповідь на такий лист, перший заступник голови Львівської обласної державної адміністрації 20.05.2019 р. надав відповідь Державному секретареві МОУ про те, що для прийняття рішення щодо погодження звільнення [PERSON] з посади директора ДП «Львівський військовий лісокомбінат» слід надати детальнішу інформацію щодо порушень умов контракту (а.с.58). У відповідь на такий лист першого заступника голови Львівської обласної державної адміністрації, лише 24.09.2019 р. (після звільнення позивача та розгляду справи в суді) за вих.№220/4794 Державний секретар МОУ направив лист голові Львівської обласної державної адміністрації для прийняття рішення щодо погодження звільнення [PERSON] з посади директора ДП «Львівський військовий лісокомбінат» із наведеною інформацією щодо порушень умов контракту. Таким чином, суд приходить до висновку, що звільнення [PERSON] з посади директора державного підприємства було здійснено без погодження з головою Львівської обласної державної адміністрації, що є необхідною передумовою такого звільнення. Саме лише звернення з листом 14.05.2019 р. не є погодженням, адже на дату звільнення - 17.05.2019 р., що є лише третім днем після звернення, відповідь від Львівської обласної державної адміністрації отримано не було. Отже, судом встановлено порушення ч. 2 ст. 36, ч.6 ст. 39 ЗУ «Про місцеві державні адміністрації», а також Інструкції про порядок призначення та звільнення керівників державних підприємств, що належать до сфери управління Міністерства оборони України та Порядку погодження з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади. Щодо обґрунтування позовних вимог про незаконність оскаржуваного наказу у зв`язку із виданням такого в період перебування позивача на лікуванні, слід зазначити таке. Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Як встановлено судом, [PERSON] перебував на амбулаторному лікуванні станом на день звільнення 17.05.2019 р. Суд вважає доводи відповідачів про правомірність звільнення в період тимчасової непрацездатності, так як на працівників, що працюють за контрактом не поширюються гарантії, передбачені ч. 3 ст. 40 КЗпП України, безпідставними з таких підстав. Основним нормативно-правовим актом, який регулює трудові правовідносини в Україні, є Кодекс законів про працю України. Згідно з ч. 3 ст. 21 КЗпП України контракт - це особлива форма трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін; сфера застосування контракту визначається законами України. Громадяни України мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (ч.1, ч.2 ст. 24 Конституції України). У ст. 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, зокрема у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, У § 49 Рішення у справі «Пічкур проти України» від 7 листопада 2013 року Європейський суд з прав людини акцентував увагу на тому, що відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимної мети або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною метою. Конституційний Суд України вказував, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі працівників повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими (абзац сьомий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини рішення від 7 липня 2004 року № 14-рп/2004). Положеннями ч.3 ст. 40 КЗпП України закріплені гарантії захисту працівника від незаконного звільнення, що є спеціальними вимогами законодавства, які мають бути реалізовані роботодавцем для дотримання трудового законодавства. Однією з таких гарантій є, зокрема, сформульована у законодавстві заборона роботодавцю звільняти працівника, який працює за трудовим договором і на момент звільнення є тимчасово непрацездатним або перебуває у відпустці. Отже, нерозповсюдження такої вимоги на трудові правовідносини за контрактом є порушенням гарантій захисту працівників від незаконного звільнення та ставить їх у нерівні умови порівняно з працівниками інших категорій. Відповідно до ст. 9 КЗпП України умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними. Таким чином, положення ч. 3 ст. 40 Кодексу є такими, що поширюються на усі трудові правовідносини та не суперечать Конституції України, а працівники, які працюють за контрактом не можуть бути звільнені в день тимчасової непрацездатності або в період перебування у відпустці, оскільки це зумовить нерівність та дискримінацію цієї категорії працівників, ускладнить їх становище та знизить реальність гарантій трудових прав громадян, встановлених Конституцією і законами України. Наведене також узгоджується з висновками Конституційного Суду України, викладеними у рішенні від 4 вересня 2019 року № 6-р(II)/2019 у справі 3-425/2018(6960/18). Із врахування вищезазначених норм та встановлених судом обставин, оскільки відповідно до п.12 ч.4 ст. 10 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» (в редакції станом на день звільнення) державний секретар міністерства, відповідно до покладених на нього завдань, призначає на посаду та звільняє з посади керівників підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління міністерства, а іншою особою вказаною нормою не передбачено можливості призначення чи звільнення керівника підприємства іншою особою, слід визнати незаконним та скасувати наказ Державного секретаря Міністерства оборони України № 24-ДП від 17.05.2019 року, що і тягне за собою незаконність наказу керівника підприємства ДП «Львівський військовий лісокомбінат» № 193-ОС від 31.05.2019 р. про звільнення [PERSON] з посади директора ДП «Львівський військовий лісокомбінат». Питання дотримання строків та порядку розрахунку при звільнення судом не досліджувалось, оскільки таке не є предметом оскарження в суді, що відповідає ч. 1 ст. 13 ЦПК України, якою передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1-2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Оскільки звільнення позивача [PERSON] відбулося з порушенням законодавства, на його користь з відповідача Державного підприємства «Львівський військовий лісокомбінат» підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу, розмір якого визначено у відповідності з вимогами статті 235 КЗпП України та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року №348). Відповідно до п. 5 вказаної постанови основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. У відповідності до п. 8 цього Порядку, з урахуванням розрахунку середньої заробітної плати [PERSON] (а.с. 177) та розшифровки заробітної плати [PERSON] (а.с. 178), встановлено, що середньоденна заробітна плата останнього становить 919 грн 58 коп. за день. Кількість днів вимушеного прогулу - 83, а відповідно розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 76 325 грн. 14 коп. (83 х 919,58), який слід стягнути з відповідача Державного підприємства «Львівський військовий лісокомбінат» на користь позивача [PERSON] . Разом з цим, п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше, ніж за один місяць та у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого.

Outcome: approved