Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 30 липня 2015 року звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02 серпня 2004 року. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Протягом останніх двох років подружнього життя відносини між ними значно погіршилися. Між ними постійно виникали непорозуміння та конфліктні ситуації, у зв'язку з чим у лютому 2014 року вони припинили шлюбні відносини та з того часу проживають окремо. Вважає, що їх шлюб повністю себе вичерпав і його необхідно розірвати, оскільки вони не підтримують шлюбні відносини протягом більше року та він не має жодного наміру відновлювати шлюбні відносини з відповідачкою, так як має бажання створити нову сім'ю. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу з відповідачкою неможливе та недоцільне. Тому просив розірвати шлюб, місце проживання сина визначити з матір'ю. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав, в їх обґрунтування пояснив так, як викладено вище в описовій частині рішення, просив не призначати строк для примирення, так як повністю втратив почуття любові до дружини, фактично створив іншу сім'ю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала повністю та пояснила, що втратила почуття любові до чоловіка, шлюб розпався остаточно, просила не призначати строку для примирення. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази справи, суд прийшов до висновку, що позов є законний, обґрунтований доказами, а тому підлягає задоволенню. Установлено, що сторони перебувають у шлюбі з 02 серпня 2004 року. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні стосунки сторони припинили з лютого 2014 року і з того часу проживають окремо, спільного господарства не ведуть, так як не знаходять взаєморозуміння між собою. Позивач проживає у Російській Федерації з іншою жінкою і фактично створив нову сім'ю. Сторони просили суд не призначати їм строку для примирення, так як збереження шлюбу суперечить їх інтересам, бажання відновити сімейні стосунки у сторін відсутні, вони втратили почуття один до одного. Шлюб розпався з вини обох сторін. Згідно статті 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Цих вимог сторони не дотрималися, що призвело до руйнування сім'ї. Відповідно до ст.5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно ч.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. За таких обставин суд з підстав статей 110-112 Сімейного кодексу України постановляє рішення про розірвання шлюбу між сторонами, місце проживання сина за домовленістю сторін визначає з матір'ю. Відповідно до ч.1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач при зверненні до суду з позовом сплатив судовий збір в дохід держави в сумі 243,60 гривень (а.с.1), який не просив стягувати з відповідача на його користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved