Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

Позивач 18.09.2018 звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на її користь на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі 3000,00 грн. щомісячно, та на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку у твердій грошовій сумі 1700,00 грн. щомісячно. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 13.06.2015 у Червонозаводському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції зареєстрований шлюб між нею та відповідачем. Від шлюбу вони мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], який зареєстрований, проживає та після розірвання шлюбу залишається проживати разом з нею за адресою: [ADDRESS]. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, взаємні обов'язки, ведення господарства та з інших побутових причин, між ними втрачено почуття поваги, любові і довіри, що стало причиною численних сварок. З листопада 2017 року шлюбні відносини вони не підтримують, разом не проживають, спільне господарство не ведуть. Позивач зазначає, що спільне життя та збереження сім'ї неможливо та суперечить її інтересам, спір щодо поділ спільного майна та місця проживання дитини між нею та відповідачем відсутній. Відповідач офіційно не працює, проте отримує дохід, коштів на утримання дитини їй не надає, інших осіб, яких він мав би утримувати, немає, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклується про сина, тривалий час не спілкується з ним. Позивач також зазначає, що на утримання дитини нею щомісячно витрачається 8000 - 10000 гривень, вважає, що відповідач має можливість виплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 3000,00 грн. щомісячно. Крім того, вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною та отримує 860,00 грн. щомісячної державної допомоги при народження дитини, якої не вистачає для належного та достатнього забезпечення дитина та її самої, а тому просить стягнути з відповідача аліменти і на свої утримання у розмірі 1700,00 грн. щомісячно, оскільки відповідач спроможний сплачувати цю суму. Відповідач подав письмовий відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнав частково, в частині розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1000,00 грн. щомісячно, в іншій частині позовних вимог просив відмовити. Як на підставу своїх заперечень відповідач посилається на те, що фактично шлюбно-сімейні відносини з позивачем припинені з жовтня 2018. Викладені у позові доводи не відповідають фактичним обставинам, а саме, він турбується про свого сина та витрачає на нього кошти. Стосовно стягнення аліментів зазначає, що з 28.03.2018 він офіційно зареєстрований як безробітний у Харківському МЦЗ, нерухоме та рухоме майно в нього відсутнє, на даний час він постійно шукає роботу, а тому сплачувати аліменти у тому розмірі, який вимагає позивач, він не має можливості, але може сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1000,00 грн., що становить половину його прибутку (а.с.28-29). В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач та його представник у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог в частині розірвання шлюбу не заперечували, позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку визнали частково, відповідач погодився сплачувати на утримання неповнолітньої дитини по 1000,00 грн. щомісячно, та на утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку - 1000,00 грн., посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, вивчивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 13.06.2015 у Червонозаводському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 270 зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], після реєстрації шлюбу позивачу присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.7). Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.8). Сторони тривалий час не підтримують шлюбно-сімейні відносини, разом не проживають, спільне господарство не ведуть, обидва бажають розірвати шлюб. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, та за заявою позивача після розірвання шлюбу суд залишає їй прізвище [PERSON]. Як встановлено у судовому засіданні, і не заперечується учасниками справи, неповнолітній [PERSON], [INFO] проживає разом з матір'ю - позивачем у справі за адресою: [ADDRESS]. Відповідач офіційно зареєстрований як безробітний у Харківському МЦЗ з 28.03.2018, що підтверджується відповідною довідкою (а.с.30), дохід відповідача за період з березня 2018 по вересень 2018 склав 9399,37 грн. Інші особи, яких відповідач зобов'язаний утримувати, відсутні. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 № 789-ХІІ та набрала законної чинності для України 27 вересня 1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до положень ч.1 ч. 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2 ) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 -1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 -2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Р озмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. М інімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. М інімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до положень ч.2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку підлягають частковому задоволенню, в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 1500,00 грн. щомісячно та на утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку у твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 грн. щомісячно з наступних підстав. Згідно положень ч.1 ч.2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Прожитковий мінімум на дитину віком до 6 становить: з 01.07.2018 по 30.11.2018 - 1559,00 грн.; з 01.12.2018 по 30.06.2019 - 1626,00 грн.; з 01.07.2019 по 30.11.2019 - 1699,00 грн.; з 01.12.2019 - 1779,00 грн. На час розгляду справи дитині [PERSON], [INFO] виповнилося три роки, та як зазначила позивач у судовому засіданні, вона на теперішній час працює, отримує дохід. Відповідач зареєстрований офіційно як безробітний, проте працездатний, не є інвалідом, інших осіб, яких зобов'язаний утримувати, немає. Суд прийшов до висновку, що для забезпечення гармонійного розвитку неповнолітньої дитини, необхідним буде встановлення розміру аліментів, що підлягає стягненню з відповідача, у сумі твердій грошовій сумі 1500,00 грн. щомісячно, що відповідає розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та на утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку по 1000,00 грн. щомісячно. При зверненні до суду позивач понесла судові витрати по сплаті судового збору в частині вимоги про розірвання шлюбу у розмірі 704 грн. 80 коп. (а.с.1), та звільнена від сплати судового збору в частині вимоги про стягнення аліментів на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідача на користь позивача понесені судові втрати по сплаті судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп., та в дохід держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: partial