Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-08 00:00:00

Позивач [PERSON] 01 вересня 2015 року звернулась до районного суду з позовом до відповідача і прохала стягнути з нього борг по оплаті праці в сумі 2356,58грн, середній заробіток за час затримки проведення розрахунку по день проведення повного розрахунку в сумі 4710грн та 500грн моральної шкоди, спричиненої несвоєчасною виплату заробітної плати. При цьому вказувала, що працювала у відповідача завідуючою оздоровчим пунктом ПАТ «Галещинський машинобудівний завод сільськогосподарських машин та обладнання» з 02.08.2011 року і була звільнена за власним бажанням 08.10.2014 року. При звільненні відповідач не провів з нею повного розрахунку, не виплатив нараховану заробітну плату. Не одноразово вона зверталась до відповідача з вимогою провести розрахунок з нею, але до цього часу розрахунок не проведений, чим їй завдана моральна шкода, що полягає у обмеженні життєвих можливостей користуватися заробленими коштами. Позивач [PERSON] направила до суду заяву, в якій свої вимоги уточнила, погодившись з наданою відповідачем довідкою про розмір боргу по заробітній платі і надала розрахунок середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку по день винесення судового рішення в сумі 5232,4грн. Позивач прохала задовольнити її вимоги у повному обсязі і справу розглянути у її відсутність. Відповідач представника в судове засідання не направив, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, направив довідку з інформацією про розмір боргу і середньомісячний заробіток, заперечень проти позову не надав. Враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи і відсутність сторін в судовому засіданні, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наданих доказів в порядку ст. 224 ЦПК України без фіксування процесу технічними засобами. Суд, вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи і оцінивши надані докази, встановив наступні фактичні данні і відповідні їм правовідносини. Встановлено, що позивач прийнята на роботу інструктором з оздоровчої роботи оздоровчого пункту на 0,5 ставки згідно наказу №100-П від 02.08.2011 року і 01.04.2014 року переведена завідуючою оздоровчим пунктом ( наказ №27-П від 31.03.2014 року). Вона звільнена з займаної посади за власним бажанням 08.10.2014 року згідно наказу № 83-п від 08.10.2014року. Із наданої відповідачем довідки вбачається, що заборгованість по заробітній платіперед позивачем становить 2356,58грн, а середній заробіток становить 604грн. Відповідно до ст.115 КЗпП України відповідач зобов»язаний виплачувати заробітну плату працівнику двічі протягом місяця і за ст.116 КЗпП України в день звільнення працівника виплатити йому всі належні від підприємства суми. Дані вимоги закону відповідач не виконав, чим порушив трудові права позивача, і зобов»язаний відповідно до ст.117 КЗпП України виплатити середньомісячний заробіток за час затримки проведення розрахунку при звільненні. Розмір середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку становить, виходячи із середнього заробітку 604грн і 253 робочих днів затримки, 5232,4грн. Зазначена сума разом із невиплаченою заробітною платою підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Посилаючись на спричинення моральної шкоди невиплатою заробітної плати, позивач не надала суду доказів, що свідчать про її розмір, характер і настання негативних наслідків, а тому її вимога про стягнення моральної шкоди не знайшла свого підтвердження при судовому розгляді справи і задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави 487,2грн судового збору, від сплати яких звільнений позивач. З урахуванням викладеного, ст. 115 КЗпП України,

Outcome: partial