Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] 09 листопада 2015 року звернувся до суду з позовом до Прилуцької НГРЕ ДП «Чернігівнафтогазгеологія» НАК «Надра України» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування позову [PERSON] вказав, що до 21 жовтня 2015 року він працював сторожем на Пирятинській дільниці Прилуцької НГРЕ ДП «Чернігівнафтогазгеологія» НАК «Надра України». Наказом начальника Прилуцької НГРЕ ДП «Чернігівнафтогазгеологія» НАК «Надра України» за № 111-к від 21.10.2015 його звільнено з роботи за угодою сторін. Проте, заробітна плата позивачу не була виплачена, на день звернення до суду заборгованість становить 16526 гривень 38 коп. У звязку із вищезазначеним [PERSON] звернувся до суду із позовом до Прилуцької НГРЕ ДП «Чернігівнафтогазгеологія» про стягнення заборгованість по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку, у якому просить стягти з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 16526 гривень 38 коп, середній заробіток по день розрахунку по 58 грн 41 коп щоденно, та у повернення судових витрат 1100 грн. До початку судового засідання позивач свої позовні вимоги змінив, указавши належним відповідачем ДП НАК «Надра України» «Чернігівнафтогазгеологія» у звязку з добровільною виплатою заробітної плати, виключив вимогу про стягнення заробітної плати в сумі 16526 гривень 38 коп, залишивши вимогу про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, уточнивши період, за який прохає стягнути заробітну плату з 21 жовтня по 23 грудня 2015 року та доповнивши позовні вимоги проханням про стягнення з відповідача у відшкодування моральної шкоди 2000 грн, посилаючись на доводи, указані в позовній заяві, позивач просив позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлений у встановлений законом спосіб. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, надані сторонами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 47 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України ) передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені ст. 116 КЗпП України. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій частині строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно приписів ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як передбачено Постановою Пленуму Верховного суду України за № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Відповідно до п. 3 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Пунктом 8 розділу 4 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановляння рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: До 21 жовтня 2015 року позивач [PERSON] працював сторожем на Пирятинській дільниці Прилуцької НГРЕ ДП «Чернігівнафтогазгеологія» НАК «Надра України». Наказом начальника Прилуцької НГРЕ ДП «Чернігівнафтогазгеологія» НАК «Надра України» за № 111-к від 21.10.2015, [PERSON] звільнено з роботи за угодою сторін, що підтверджується копією наказу (а.с. 5). На час звернення до суду заборгованість Прилуцької НГРЕ ДП «Чернігівнафтогазгеологія» НАК «Надра України» по заробітній платі перед [PERSON] становила 16526 гривень 38 коп (а.с. 6). 28 грудня 2015 року заборгованість по заробітній платі позивачу відповідачем виплачена в повному розмірі, що встановлено в судовому засіданні оглядом SMS-повідомлення банку про надходження заробітної плати в повному розмірі на мобільному телефоні позивача. Проте, позивач просить стягнути на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з 21 жовтня по 23 грудня 2015 року в сумі 2628 грн 45 коп. Відповідно до ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Тому на користь позивача суд уважає можливим стягнути заробітну плату за час затримки розрахунку з 22 жовтня по 23 грудня 2015 року, тобто, за 45 робочих днів. Оскільки середньоденна заробітна плата позивача становить 58 грн 11 коп (985,79 + 1454, 76 : 42 = 58,11), то за 45 робочих днів розмір заробітної плати складає 2614 грн 95 коп (58,11 * 45 = 2614,95). Саме вказана сума підлягає стягненню на користь позивача. Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до розяснень, викладених в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Як було встановлено судом, позивачу в порушення вимог трудового законодавства не було вчасно виплачено заробітну плату при звільненні відповідачем, що порушило його гарантоване Конституцією України права на оплату праці, чим позивачу завдано моральну шкоду, у звязку тим, що він був зобовязаний докладати зусиль для відновлення свого порушеного права, з урахуванням характеру, обсягу та тривалості моральних страждань, які він зазнав, а також, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним відшкодувати моральну шкоду в розмірі 500 грн. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наведених вище підстав. Приписами ч.ч. 1 та 2 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), установлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з відповідача стягуються судові витрати в дохід держави. Позивачем сплачено за правову допомогу 1950 грн (а.с. 9, 32), із яких обґрунтованими суд уважає 1500 грн, які необхідно стягнути з відповідача на його корить.

Outcome: partial