Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

Позивач 25.10.2016 року звернулась до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а 10.11.2016 надала уточнену позовну заяву, відповідно до якої просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] З позовної заяви та уточненої позовної заяви вбачається, що позивач є власницею квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] Вказану квартиру вона придбала відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 21.04.2016 року у відповідача [PERSON]. Після продажу квартири колишній власник не знявся з реєстраційного обліку за місцем проживання. Однак [PERSON] не проживає в зазначеній квартирі вже більше шести місяців. Той факт, що у квартирі зареєстрований колишній власник, заважає позивачу повноцінно користуватися та розпоряджатися своєю власністю. [PERSON] неодноразово намагалась вирішити це питання з відповідачем в позасудовому порядку, однак він ніяк не реагував на її прохання самостійно знятися з реєстраційного обліку за колишнім місцем проживання. Позивач, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, однак від неї на адресу суду надійшла заява про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розглянути справу за її відсутності, у разі неявки відповідача проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач двічі викликався до суду на розгляд справи, однак в призначений час в судове з'явився, про причини неявки не повідомив, клопотання про відкладення судового розгляду або проведення розгляду справи за його відсутності не надав. На підставі вищезазначених письмових заяв суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст. ст. 169, 197, 224 ЦПК України. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як зазначено у ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як зазначено у ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог судом достовірно встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: Відповідно договору купівлі продажу квартири від 21.04.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Кілійського районного нотаріального округу Одеської області Юрченком М.Є., зареєстровано в реєстрі за № 540 [PERSON] продав та передав у власність, а [PERSON] купила та прийняла у власність квартиру [ADDRESS], житловою площею 32,4 кв.м., загальною площею 54,2 кв.м. Згідно копії домової книги в квартирі [ADDRESS] зареєстрований: [PERSON], [INFO]. Згідно акту депутата Кілійської міської ради [PERSON] від 23.01.2017 року, за адресою: [ADDRESS], фактично проживає [PERSON], 1988 року народження. За зазначеною адресою прописаний [PERSON], 1989 року народження, однак фактично він там не проживає. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла не інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Оскільки позивач є власницею квартири [ADDRESS], тому вона має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права власності щодо особи, яка не є співвласником зазначеного будинку, проте там зареєстрована, шляхом визнання її такою, що втратила право на користування цим жилим приміщенням. Слід зазначити і те, що згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16.01.12 р. у справі № 6 - 57цс11, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник, згідно вимог ст. ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом, зокрема ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України, які стосуються права проживання в житловому приміщенні члена сім'ї власника житлового будинку чи квартири. У відповідності до ч.2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство Отже, серед членів сім'ї наймача законодавець в житлових правовідносинах виділяє дві категорії: 1. безспірні члени сім'ї (дружина, чоловік, діти, батьки) та 2. особи, які проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Судом достовірно встановлено, що відповідач не є а ні співвласником зазначеної квартири, а ні членом сім'ї власників, згідно визначеного ч.2 ст. 64 ЖК України переліку, його також не можна віднести до інших членів сім'ї, оскільки він вже тривалий час не проживає з власниками, спільного господарства з ними не веде. Окрім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON]вже тривалий час не проживає в квартирі [ADDRESS], яка належить позивачу на праві приватної власності. Поважність причин відсутності відповідача за місцем реєстрації судом не встановлено. На підставі вищезазначеного суд приходить до висновку, що відповідач втратив право на користування квартирою [ADDRESS]

Outcome: approved