Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

Позивач [PERSON] в інтересах малолітнього [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом та просила суд визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO], по 1/ 8 частині квартири [ADDRESS]. У обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що [INFO] померла її донька [PERSON]. 17 березня 2014 року позивача було призначено опікуном малолітнього [PERSON], [INFO], який є сином померлої [PERSON]. Після смерті [PERSON] залишилося належне їй майно, а саме: 1/ 4 частини квартири [ADDRESS]. Проте 16 жовтня 2014 року нотаріус відмовила позивачу у вчиненні нотаріальних дій в зв'язку з відсутністю реєстрації права власності на 1/ 4 частину квартири. Позивач у судове засідання не з'явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, її представник надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, у якій також зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 20.01.2014 відділом реєстрації смерті у м. Києві, актовий запис №1306 (а.с.9). Позивач є матір'ю [PERSON], що підтверджується її свідоцтвом про народження (а.с.8). Відповідно до розпорядження Оболонської РДА в м. Києві від 17.03.2014 року № 143, позивача було призначено опікуном малолітнього [PERSON], [INFO], який є сином померлої [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.7, 10). Після смерті [PERSON] залишилося належне їй майно, а саме 1/ 4 частини квартири [ADDRESS]. Позивач звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини. Проте 16 жовтня 2014 року нотаріус відмовила позивачу у вчиненні нотаріальних дій в зв'язку з відсутністю реєстрації права власності на 1/ 4 частину квартири (а.с.12). Відповідно до свідоцтва від 21.03.2013 року № 942 квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], належить на праві спільної часткової власності [PERSON] (позивач), та членам її сім'ї: [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частинах. Положеннями статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Узагальнивши судову практику Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі від 16.05.2013 № 24- 753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказав, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно ч. 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. З довідки форми №3 з місця проживання про склад сім'ї та прописку №2322 від 20 квітня 2016 року, виданої Комунальним концерном «Центр Комунального сервісу» вбачається, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] - власник, [PERSON] - син, [PERSON] - онук. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази кожен окремо та у їх сукупності, на підставі вказаних норм закону, враховуючи, що позивач та малолітній [PERSON] є єдиними спадкоємцями померлої [PERSON] за законом першої черги, суд доходить висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та законні, а тому їх необхідно задовольнити. На підставі викладеного, ст. ст. 1218, 1220, 1222, 1260, 1261, 1276 ЦК України, ст. ст. 10, 15, 60, 61, 80, 82, 169, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved