Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

Позивач 26.01.2021 року звернулася до суду з зазначеним вище позовом, посилаючись на наступні обставини. Вона та [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, вони припинили спільне проживання, при цьому відповідач у добровільному порядку не надавав допомоги на утримання дитини. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.04.2015 року було стягнуто з відповідача на її користь на утримання сина аліменти у розмірі ј частини його заробітку. Поки Відповідач працював аліменти стягувалися примусово, але з січня 2019 року він не працює та не сплачує аліменти. Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє зацікавленості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами в школі, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, а навпаки створились умови, які шкодять інтересам дитини. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються нею самостійно без участі відповідача. Відповідно до наданої характеристики з місця проживання [PERSON] , він не працює, систематично вживає алкогольні напої, веде антисоціальний спосіб життя, в його будинку відсутні комунікації та взагалі не придатний для житла. Вважає, що зазначені факти, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків відносно свого неповнолітнього сина. На підставі викладеного, просить суд позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір. Ухвалою судді Нікопольського міськрайонного суду від 30.03.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, відкрито провадження по даній справі, витребувано у третьої особи вмотивований висновок про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його сина. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду від 25.05.2021 року закрито підготовче провадження по вказаній справі, справу призначено до слухання по суті. 02.06.2021 року на виконання ухвали суду від 30.03.2021 року службою у справах дітей Нікопольської міської ради надано рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 26.05.2021 року № 399 «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] ». Позивач у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та без фіксації процесу технічними засобами, на позовних вимогах наполягає (а.с. 41). Відповідача [PERSON] було сповіщено про розгляд справи в порядку прощеного провадження з викликом сторін оголошенням на сайті Судової влади України, згідно вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Причина неявки суду не відома. Представник Нікопольської міської ради, [PERSON] до суду не з`явився, надав на адресу суду заяву, згідно якої просить розглянути справу без його участі та без фіксації процесу технічними засобами, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити (а.с. 42). Справу розглянуто у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутності сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов на підставі ст.ст. 164-167 СК України підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). На даний час неповнолітній [PERSON] проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні (а.с. 7). Згідно довідки про заборгованість по аліментам та розрахунку заборгованості по аліментам, наданих начальником Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), у відділі виконавчої служби перебуває на примусовому виконанні виконавче провадження АСВП 47462274, щодо примусового виконання виконавчого листа № 2/0182/1199/2015 від 24.04.2015 року про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] [INFO] у розмірі ј частини заробітку та станом на 31.12.2020 року заборгованість зі сплати аліментів становить 69196,26 грн.(а.с. 12-13). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що відповідач не цікавиться життям сина та здоров`ям, не спілкується з ним, не надає матеріальної допомоги на його утримання з січня 2019 року, не піклується про нього взагалі тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Всі питання щодо виховання, навчання сина вирішуються нею самостійно, без підтримки відповідача. Згідно характеристики на неповнолітнього [PERSON] , 2006 року народження, наданої адміністрацією КЗ «Нікопольська середня загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 24», де навчається [PERSON] , батько ні разу не навідувався до школи за час навчання сина (а.с. 10). Згідно побутової Характеристики на [PERSON] , складеної Квартальним комітетом № 33 (а.с. 8) та характеристики від сусідів (а.с. 9), відповідач на даний час не працює, характеризується негативно, систематично вживає алкогольні напої, веде антисоціальний спосіб життя, в його будинку відсутні комунікації та взагалі будинок не придатний для житла. Рішенням виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області від 26.05.2021 року за № 399 було затверджено висновок від 26.05.2021 року за № 399 служби у справах дітей Нікопольської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до його сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 36-37) Відповідно до ч.2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.2 ст. 157 Сімейного кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно п.2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх зобов`язань по вихованню дитини. Відповідно до положень ч.ч.2,3 ст.166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до п.п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Інтереси дітей захищаються передусім не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Так, згідно з положеннями ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч.8 ст.7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що [PERSON] самоусунувся від виховання дитини, довгий час з дитиною не спілкується, вихованням сина не займається, не цікавиться успіхами та життям дитини, не намагається дбати про його потреби. Поважних причин щодо неможливості відповідачем виконувати свої обов`язків по вихованню дитини судом не встановлено. У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.ч.1,2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Враховуючи викладене, те, що відповідач самоусунувся від виховання дитини, а його відношення до своїх батьківських обов`язків виключає участь у житті малолітньої дитини, те, що він свідомо та добровільно відмовився від виконання покладених на нього обов`язків по вихованню дитини, суд вважає за можливе позов задовольнити, позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] у рахунок відшкодування судового збору 908,00 грн.

Outcome: approved