Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство «Українська страхова компанія «ГАРАНТ АВТО» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу, в якому зазначив, що між 29.09.2012 року між [PERSON] акціонерним товариством «Українська страхова компанія «ГАРАНТ АВТО» та [PERSON] був укладений договір цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/9392285, забезпечений транспортний засіб за вказаним договором є автомобіль [NUMBER]. 06.12.2012 р. водій [PERSON], керуючи забезпеченим транспортним засобом автомобілем [NUMBER], порушив вимоги Правил дорожнього руху внаслідок чого скоїв наїзд на автомобіль [NUMBER], та «ВАЗ», д/н [NUMBER]. Позивач виконуючі договірні зобовязання, перерахував власникам пошкоджених автомобілів страхове відшкодування у загальному розмірі 14 603, 78 грн. Тому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на їх користь збитки у розмірі 14 603,78 грн. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилався на обставини зазначені в запереченнях. Суду зазначив, що місце пригоди не залишав, а навпаки був там присутній, своєї вини не заперечував та давав пояснення, щодо причин вчинення ДТП. Одразу не помітив зіткнення свого автомобіля з іншими транспортними засобами зупинився проїхавши через перехрестя, що не може розцінюватись, як залишення місця ДТП. Просить суд відмовити в задоволенні позову. Вислухавши відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідача [PERSON], який керував автомобілем [NUMBER] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. ст. 122-4, 124 КУпАП, та визнано винним у спричинені дорожньо - транспортної пригоди, та накладено адміністративне стягнення в розмірі 340 грн., ще підтверджується постановою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17.01.2013 р. Згідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Враховуючи, що постановою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17.01.2013 р. відповідача [PERSON], було визнано винним ст. 122-4 КУпАП, тобто залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні, а тому посилання відповідача на те, що він не залишав місце пригоди є безпідставним. Згідно до повідомлення потерпілої особи про дорожньо транспортну пригоду від 12.12.2012 року, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобілю ВАЗ 21130 120 - 20, д/н [NUMBER], яким керував [PERSON], власником автомобіля є [PERSON]. Відповідно до страхового акту № 000010656/01 потерпілому [PERSON] позивач сплатив кошти внаслідок пошкодження автомобіля ВАЗ 21130 120 - 20, д/н [NUMBER] в розмірі 3199, 88 грн. Згідно до повідомлення потерпілої особи про дорожньо транспортну пригоду від 07.12.2012 року, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобілю [NUMBER], яким керував [PERSON], та є власником вище зазначеного автомобіля. Відповідно до страхового акту № 000005949/01 потерпілому [PERSON] позивач сплатив кошти внаслідок пошкодження автомобіля [NUMBER] в розмірі 11 403, 90 грн. Відповідно до звіту про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодження транспортному засобу «ЗАЗ», д/н [NUMBER], № 24/12/12 від 24.12.2012 року, складено ПП [PERSON], розмір заподіяної шкоди автомобілю [PERSON] складає 11 601, 67 грн. Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно до ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземним транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземним транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно до ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземним транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Виходячи з вище наведеного та те, що позивачем було здійснено відшкодування шкоди за водія, який спричинив дорожньо - транспортну пригоду та те, що в судовому засіданні не підтверджено, що відповідач не залишав місце пригоди, а тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати в розмірі 243,60 грн., а тому, сплачені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved