Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

Позивач [PERSON] [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком. Посилається на те, що житловий будинок по вул.Колгоспній, 17 в с.Юрківці Заставнівського району Чернівецької області належить йому на праві приватної власності відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.09.2014 року. В цьому будинку він не зареєстрований та не проживає. Однак тут же зареєстрований та проживає відповідач [PERSON] який є його дядьком, але не є членом його сімї. Спільного господарства вони разом не ведуть. Між ними не має жодних домовленостей щодо порядку використання житла. Відповідач постійно не проживав в будинку, а лише зареєстрований там. Реєстрація відповідача в даному житловому будинку перешкоджає йому вільно розпоряджатися власним майном. Добровільно зніматись з реєстраційного обліку [PERSON] не бажає. Саме з цих підстав просить задовольнити позовні вимоги, визнати відповідача таким, що втратив право на користування його житловим будинком шляхом зняття його з реєстраційного обліку в Заставнівському РС УДМС у Чернівецькій області. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що його довіритель є власником спірного житлового будинку на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Дане майно йому залишив покійний дід [PERSON], який помер 06.12.2013 року. відповідачу було відомо про таке розпорядження спадкодавця і він не оспорював його жодним чином. В свою чергу відповідач успадкував земельну ділянку на яку також отримав відповідне Свідоцтво. На даний момент позивач перебуває в Італії де навчається та має намір розпорядитися спірним житловим будинком шляхом його продажу, але цьому перешкоджає той факт, що там зареєстрований та проживає [PERSON] Останній не є членом сімї позивача, між ними не існує жодних домовленостей щодо порядку використання житла. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вказав, що він заперечує проти заявлених позовних вимог та просив відмовити в задоволенні позову. Посилається на ту обставину, що дійсно його батько [PERSON] помер в 2013 році і на випадок смерті склав заповіт. Згідно останнього він є спадкоємцем майна, що складається з земельної ділянки, а житловий будинок батько заповів його племіннику позивачу по справі. Вони отримали Свідоцтва про право на спадщину. На даний момент він дійсно зареєстрований в житловому будинку в с.Юрківці по вул..Колгоспній, 17, однак проживає в літній кухні. Доглядає за господарством, тримає свійську птицю та обробляє город, що є біля будинку. Також зазначив, що добровільно сплачує комунальні платежі. Вважає, що він має право на частку в даному спірному житловому будинку. Представник відповідача в судовому засіданні вказав, що позовні вимоги вони не визнають, оскільки вважають, що вони є безпідставними. Зазначив, що його довіритель є рідним дядьком позивача, з 2005 року він зареєстрований в спірному житлі, раніше вів спільне господарство зі своїми батьками, допомагав їм. З 2013 року живе там постійно, а тому має право на проживання. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, просив справу розглядати у його відсутності. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, заслухавши пояснення свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, з \~матеріалів справи встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.09.2014 року (а.с. 30) власником житлового будинку №17 по вул.Колгоспній в с.Юрківці, Заставнівського району Чернівецької області є позивач [PERSON] [PERSON]. Дане майно він успадкував після смерті свого діда [PERSON], який помер 06 грудня 2013 року. З цього ж Свідоцтва вбачається, що житловий будинок складається з господарських будівель та літньої кухні. Як вбачається з довідки Юрковецької сільської ради від 23.08.2016 року №1345 (а.с. 8) відповідач [PERSON] дійсно зареєстрований за спірною адресою, але на даний час не проживає. Факт своєї відсутності в 2016 році протягом пяти місяців по місцю своєї реєстрації не заперечував і сам відповідач, оскільки в той час перебував на заробітках за кордоном. З довідки Юрковецької сільської ради від 27.07.2016 року №1366 вбачається, що відповідач проживає вже за адресою місця знаходження спірного житлового будинку. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] повідомили, що є сусідами та їм відомо, що відповідач проживає за зазначеною адресою більше двох років, обробляє земельну ділянку, тримає домашню птицю. Разом з тим, ніхто із зазначених осіб не зміг повідомити про існування будь-яких домовленостей між сторонами з приводу використання житлового будинку. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] дійсно раніше проживав у спірному житловому будинку та є зареєстрований в ньому. Однак після смерті свого батька в 2013 році та переході права власності на житловий будинок до позивача, відповідач перестав бути членом сімї власника житла. Вони не повязані взаємними правами та обовязками. Домовленостей щодо подальшого проживання та користування спірним майном між сторонами не має. Саме тому права на користування будинком він не має. Такий висновок суду ґрунтується на матеріалах справи, нормах житлового та цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Таким чином, виникнення права членів сімї власника квартири на користування цим житлом та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на квартиру. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст. 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відомості щодо укладення між сторонами договору найму (оренди) житла у відповідності до ст.ст. 810, 814 ЦК України у суду відсутні. Таким чином, позивач як власник не може на свій розсуд користуватись та розпоряджатись належним йому на праві власності будинком, оскільки відповідач чинить перешкоди в цьому, не знімаючись з реєстрації в ньому, чим порушує його права власника, які по закону підлягають захисту. Саме тому, суд вважає, що належить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим будинком, власником якого є позивач. Статтею 7 ч.1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою). З вказаної норми закону вбачається обовязок органів, які наділені в силу закону відповідними повноваженнями, в даному випадку сектор у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Заставнівського РВ УМВС України в Чернівецькій області, зняти з реєстраційного обліку особу щодо якої є рішення, що набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням. Оскільки даний обовязок передбачений самим законом, то для його дублювання в рішенні суду не має підстав, а тому вимога позивача про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим будинком шляхом зняття з реєстраційного обліку в Заставнівському районному секторі УДМС у Чернівецькій області [PERSON] задоволенню не підлягає.

Outcome: partial