Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

Позивач 17.08.2020 року звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. Їй належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстровані вона, її донька [PERSON] та її онуки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що [PERSON] та її син [PERSON] не проживають у її квартирі з березня 2016 року без поважних причин, їх особистих речей у квартирі також немає. Відсутність відповідача з сином у належній їй квартирі підтверджується Актом про не проживання від 12.08.2020 року, затвердженим Керівником ОСББ «Ст. Разіна-61». Їй відомо, що відповідач з сином проживає у свого чоловіка, [PERSON] за адресою - [ADDRESS] . Добровільно знятися з реєстрації відповідач не бажає. Реєстрація відповідача з сином у належній їй квартирі створює перешкоди в користуванні та розпоряджанні майном. Крім того, вона вимушена нести додаткові витрати за відповідача та її сина при оплаті комунальних послуг. В добровільному порядку дане питання вирішити неможливо. Враховуючи вказані обставини, вона змушена звернутися до суду з даним позовом та просить суд усунути перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження належною їй квартирою [ADDRESS] , визнавши [PERSON] та її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування цією квартирою. Ухвалою про відкриття провадження від 16.10.2020 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Третій особі роз`яснено право подати пояснення щодо позову чи відзив на позовну заяву. Відповідачу було направлено ухвалу про відкриття провадження з доданими до неї документами за адресою її реєстрації (а.с. 28) у встановленому порядку. Згідно поштового повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідач отримала ухвалу суду про відкриття провадження у справі 18.08.2021 року (а.с. 34). Клопотань до суду не надійшло, відповідач не скористався правом на відзив. Третя особа - Служба у справах дітей Нікопольської міської ради правом подати пояснення щодо позову чи відзив на позов не скористалася, будь-яких заяв чи пояснень на адресу суду направлено не було. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, положення ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов на підставі ст.ст. 16,319,321,383,386,391, 405 ЦК України підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 03.09.2010 року, посвідченого Іопелем С. О. , приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області, зареєстровано в реєстрі за № 2432, належить квартира [ADDRESS] (а.с. 6-9). Згідно довідки керівника ОСББ «Ст. Разіна-61» від 12.08.2020 року, за адресою - [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] 2013 року народження (а.с. 10). За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області (а.с. 18), відповідач [PERSON] [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивач посилався на те, що відповідач та її малолітній син [PERSON] , [INFO] за вказаною адресою не проживають, їх особистих речей у квартирі також немає. У відповідності до Акту про не проживання від 12.08.2020 року, засвідченого керівником ОСЮЮ «Ст. Разіна-61» зареєстровані але не мешкають [PERSON] та [PERSON] з березня 2016 року (а.с. 11). Відповідно до ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2.4.7.11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності прав приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Згідно із ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно статті 6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Згідно частини 2 статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно частини 1 статті 242 Цивільного кодексу України, батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Дитина набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Отже, дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Виходячи з вищезазначеного, місцем проживання дитини віком до 10 років та від 10 до 14 років, не може бути адреса відмінна від адреси її батьків (усиновлювачів чи опікунів). Судом встановлено, що [PERSON] дійсно разом з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] зареєстровані у квартирі [ADDRESS] , однак така реєстрація носить лише формальний характер, оскільки відповідач з малолітньою дитиною не проживає у будинку тривалий час без поважних причин, мешкає за іншою адресою. Реєстрація відповідача та її сина у вказаній квартирі створює позивачу перешкоди в користуванні та розпоряджанні своїм майном. Крім того, позивач вимушена нести додаткові витрати за відповідача та її сина при оплаті комунальних послуг. Враховуючи викладене, що суд вважає за необхідне позов задовольнити.

Outcome: approved