Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

Позивач [PERSON] в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON], третя особа приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Салій Г.Я., у якому просить визнати недійсним договір від 26 вересня 2016 року про розірвання договору дарування квартири [ADDRESS], укладеного 29.05.2013 року між [PERSON] та [PERSON], оформлений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Салій Г.Я. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що із 05 листопада 2005 року по 29 листопада 2016 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON]. У даному шлюбі народилося двоє дітей: син - [PERSON], [INFO] та син - [PERSON], [INFO]. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 листопада 2016 року шлюб між ними розірвано. [INFO] року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на трикімнатну квартиру [ADDRESS], яку [PERSON] отримав в дарунок від свого батька [PERSON] на підставі договору дарування від 29 травня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Салій Г.Я. [PERSON], у відповідності до чинного законодавства, зокрема вимог ст.ст.717-722 ЦК України, своєчасно прийняв об'єкт дарування - квартиру, зареєстрував право власності на неї у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та більш ніж 3 (три) роки, як повноправний власник, проживав спільно з членами своєї сім'ї у належній йому на праві власності квартирі, тобто у повному обсязі володів, користувався, розпоряджався нею. Договір дарування від 29 травня 2013 року, був реальним правочином, таким що відповідає всім вимогам чинного законодавства, зокрема ст.ст. 203 та 717 ЦК України, та спрямований на реальне настання правових наслідків, а саме набуття [PERSON] у повному обсязі права власності на зазначене нерухоме майно. [PERSON] та діти, від їх народження проживали і були зареєстровані (прописані) у вказаній квартирі. З моменту набуття чоловіком права власності на подароване житло, (з травня 2013 року по січень 2017 року), ними спільно та своєчасно сплачувались всі комунальні послуги, вони разом утримували квартиру в належному стані, жодних претензій ніколи ні від кого не було. Оскільки, діти [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом, позивачка, упередбачений законом термін, звернулася до приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Олексишин М.Ю., з приводу оформлення спадщини в інтересах малолітніх дітей, про що 04.01.2018 року була заведена спадкова справа. Однак, їй стало відомо, що спадкове майно - квартира [ADDRESS], на момент відкриття спадкової справи, за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за [PERSON], зареєстрованою не значиться. Згідно інформації, отриманої від державного реєстратора Тернопільської міської ради від 29.01.2018 року, за даними Державного реєстру прав та нерухомого майна, приватним нотаріусом Салій Г.Я. 26 вересня 2016 року було проведено відчуження нерухомого майна - квартири [ADDRESS], а саме оформлено договір про розірвання договору дарування, укладений 29.05.2013 року та внесено відповідні зміни до державного реєстру. Позивач переконана, що відчуження житла відбулося за змовою [PERSON] та [PERSON], з корисливою метою, всупереч чинному законодавству та інтересам їх малолітніх дітей, на випередження, за день до звернення в суд із позовом про розірвання шлюбу. Позивач вважає, що договір про розірвання договору дарування від 26 вересня 2016 року, як правочин, є незаконним, недійсним, та суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки відбулося відчуження майна стороною, всупереч інтересам двох малолітніх дітей, без відому органу опіки та піклування, та в порушення строків позовної давності. Договір про розірвання договору дарування, є також таким, що не відповідає вимогам ст.ст. 214, 651 ЦК України, оскільки суперечить вимогам ст.13, та п.б ст. 203 ЦК України, а тому оформлення нотаріусом договору про розірвання договору дарування на підставі ст. 48 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України є недопустимим, оскільки правочин, який вчиняється батьками (усиновлювачами), зокрема проведення відчуження нерухомого майна не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилися, подавши заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримують повністю з підстав, які викладені у позовній заяві та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав та проти їх задоволення не заперечує. Приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Салій Галина Ярославівна в судове засідання не з'явилася, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Представник Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином. Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд встановив. Із 05 листопада 2005 року [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі із [PERSON]. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 листопада 2016 року шлюб між ними розірвано. У даному шлюбі народилося двоє дітей: син - [PERSON], [INFO] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 14 березня 2007 р. Відділом РАЦСу Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України) та син - [PERSON], [INFO] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане Відділом РАЦСу Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України). Згідно договору дарування квартири від 29 травня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Салій Г.Я., зареєстровано в реєстрі за №860, [PERSON] подарував [PERSON] трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії [NUMBER], на підставі даного договору дарування від 29 травня 2013 року за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS]. Як вбачається із довідки №0402, виданої 04.01.2018 року ПМП «Совр», у квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Згідно інформації, отриманої від державного реєстратора Тернопільської міської ради від 29.01.2018 року, за даними державного реєстру прав та нерухомого майна, приватним нотаріусом Салій Г.Я. 26 вересня 2016 року було проведено відчуження нерухомого майна - квартири [ADDRESS], а саме оформлено договір про розірвання договору дарування, укладений 29.05.2013 року та внесено відповідні зміни до Державного реєстру. 29 травня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено нотаріально посвідчений договір про розірвання договору дарування квартири, відповідно до умов якого, сторони домовились розірвати договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Салій Г.Я. 29 травня 2013 року та зареєстрованого в реєстрі вчинення нотаріальних дій за номером 860. Статтею 177 СК України, статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» та статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» передбачено обов'язок, а саме необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямоване на захист майнових прав дітей. У постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20.01.2016 (справа №6-2940цс15), від 10.02.2016 (№6-3005цс15); від 11.05.2016 (№6-806цс16) констатується, що норма ст.177 СК, ст.17 Закону «Про охорону дитинства» та ст.12 Закону «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямована на захист прав дітей. Вчинення батьками дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує заборону, встановлену ст.17 Закону «Про охорону дитинства». Така правова позиція Верховного Суду України відображена в постанові від 6.04.2016 (справа №6-589цс16). Відповідно до частин 2-4 статті 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що здійснюються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. У відповідності до п.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За змістом ч.6 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК, правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) й суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги те, що відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав повністю, а також те, що при укладенні спірного договору не було дотримано вимог ст.177 Сімейного Кодексу України, ст.17 Закону України «Про охорону дитинства», ст.12 закону «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» в частині обов'язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на відчуження майна, право на користування якого має неповнолітня дитина, суд вважає, що слід визнати недійсним договір від 26 вересня 2016 року про розірвання договору дарування квартири [ADDRESS], укладений 29.05.2013 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Салій Г.Я. та зареєстрований в реєстрі за №1830 На підставі наведеного,

Outcome: approved