Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-03 00:00:00

Позивач 16 січня 2020 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що вона є рідною тіткою [PERSON] , померлого [INFO] , та є спадкоємцем третьої черги за законом після його смерті. [INFO] померла мати [PERSON] - [PERSON] (рідна сестра позивача), після її смерті з заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, не встигши оформити спадщину після смерті [PERSON] 23 листопада 2018 року із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернувся його син [PERSON] , але строк для прийняття спадщини був пропущений. Позивач 24 грудня 2019 року подала заяву до Другої ДДНК з проханням видати свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] , однак постановою нотаріуса від 24 грудня 2019 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва. Причиною пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини є необізнаність в законодавстві. Позивач просила суд визначити їй додатковий строк у один місяць для подання нею заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . У судове засідання позивач не з`явився, натомість його представник позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача - територіальної громади в особі Дніпровської міської ради у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, письмово просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. У відзиві на позов представник відповідача зауважив, що юридичну необізнаність позивача не можна вважати поважною, оскільки вона не пов`язана з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами на вчинення цих дій. Представник Другої дніпровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, письмово просив ухвалити рішення згідно діючого законодавства. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (а.с. 61). [PERSON] 17 липня 2019 року звернулась до Другої Дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті її племінника [PERSON] , померлого [INFO] (а.с. 60 оберт). Постановою державного нотаріуса Другої Дніпровської державної нотаріальної контори Олехнович Л.Ю. від 24 грудня 2019 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] . У вказаній постанові зазначено, що спадкоємцем [PERSON] за законом є його тітка [PERSON] , яка прийняла спадщину шляхом подачі відповідної заяви. [INFO] померла мати [PERSON] - [PERSON] . З заявою про прийняття спадщини звернувся батько [PERSON] - чоловік померлої [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, не встигши оформити спадщину на своє ім`я. [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані за однією адресою, а саме: [ADDRESS] . 23 листопада 2018 року з заявою про прийняття спадщини після [PERSON] звернувся син померлих - [PERSON] , але строк для прийняття спадщини було пропущено. 24 листопада 2018 року [PERSON] для звернення до суду була надана постанова про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька [PERSON] у зв`язку з пропуском строку для подачі заяви про прийняття спадщини, однак [PERSON] до суду не звернувся, оскільки помер [INFO] . Тому вирішити питання щодо оформлення спадщини після смерті [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не можливо (а.с. 68-69). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України в постанові від 23 серпня 2017 року у справі № 1320цс17. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було пропущено строк для звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , оскільки з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса позивач звернулась 17 липня 2019 року, тобто в межах шестимісячного строку, передбаченого ч. 1 ст. 1270 ЦК України, тому підстави для визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] відсутні. Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. У статті 16 ЦК України визначений загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів, а також зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Варто враховувати, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. За змістом статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (рішення в справі Афанасьєв проти України, 5.04.2005). Таким чином, особа має право пред`явити до суду таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Тобто позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки належним способом захисту в даному випадку є звернення до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно після смерті [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . З урахуванням викладеного, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв`язку у сукупності, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, у зв`язку з чим за рахунок відповідача не відшкодовуються. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed