Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] 19.02.2015 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в загальному розмірі 788 159,61грн. з яких 112 535, 13 грн. проценти, 675 624,48 грн .- пеня. Позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що 01 березня 2013 року між ним та [PERSON] укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до якого [PERSON] передав [PERSON] грошову позику в розмірі 3600,00 доларів США під 8% процентів на місяць від суми позики, що становить 288 доларів США., які вона зобов'язалася повернути у повному обсязі до 01 вересня 2013р. На підтвердження отримання грошових коштів у сумі 3600,00 доларів США [PERSON] надала письмову розписку. Однак починаючи з липня 2013 року відповідач припинила виконувати свої зобов'язання за договором позики, нею були припинені будь-які виплати, у зв'язку з чим, позивач 05.12. 2013 року звернувся до Пустомитівського районного суду Львівської області із позовною заявою про стягнення заборгованості. Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 23.07.2014 року позовні вимоги [PERSON] задоволено, та вирішено стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики від 01.03.2013 року у сумі 96 819,44 грн., розрахунок погашення заборгованості проводився станом на 29.11.2013 року. Незважаючи на це, рішення суду до даного часу залишається невиконаним та [PERSON] не вживає ніяких заходів щодо погашення заборгованості. Позивач вважає, що з 30.11.2013 року по 16.02.2015 року у відповідача виникла заборгованість по сплаті процентів яка становить 25935,88 дол. США, що станом на дату подачі заяви в суд згідно офіційного курсу НБУ складає 788 159,61 грн. Представник позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених у ньому та просить такий задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, від неї надійшло заперечення на позов, в задоволенні позову просить відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, рішенням Пустомитівського районного суду від 23.07.2014 року встановлено, що 01.03.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого [PERSON] отримує від [PERSON] грошові кошти в розмірі 3600,00 дол. США. під 8% на місяць від суми позики, яка становить 288 дол. США і зобов'язується ці кошти повернути до 01.09.2013 року. Окрім того судом встановлено, що позивач свої зобов'язання за договором від 01.03.2013 року виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кошти у розмірі 3600, 00 дол. США, що стверджується рукописним текстом розписки підписаної [PERSON] У зв'язку з не виконанням відповідачкою своїх зобов'язань за договором позики від 01.03.2013 року Пустомитівським районним судом Львівської області 23.07.2014 року винесено рішення та додаткове рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики від 01.03.2013 року в загальній сумі 96 819, 44 грн. Відповідно до п. 1.3 Договору позики проценти виплачуються до моменту повної виплати основної суми позики із розрахунку від суми позики. Згідно ч. 1 ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Судом встановлено, що з часу постановлення рішення суду від 23.07.2014 року відповідач [PERSON] не вживає ніяких заходів щодо погашення заборгованості, а рішення суду залишається невиконаним. Як роз'яснено в п. 17 ПП ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Тобто чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Враховуючи викладене з відповідача підлягає стягненню заборгованість по сплаті процентів з 01.12.2013 року по 01.02.2015 року у розмірі 4320,00 дол. США, що розраховується за формулою 3600,00 дол. США * 8% = 288 дол. США; 288 дол. США *15 місяців = 4320 дол. США.) Виходячи з офіційного курсу НБУ станом на 16.02.2015 року розмір заборгованості відповідача по сплаті відсотків за користування кредитом становить 4320,00 дол. США* 26,0498 грн. = 112 535,13 грн. Щодо вимог позивача про стягнення пені за весь час прострочення у розмірі визначеному пунктом 5.2 договору позик, и а саме 1% від суми прострочення за кожний день прострочення, що становить 25 935,88 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 16.02.2015 року становить 675 624,48 грн. суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Оскільки розмір пені яку позивач просить стягнути з відповідача майже в дев'ять разів перевищує суму основної позики, з відповідача

Outcome: approved