Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

Позивач [PERSON] , від імені якої на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 30 січня 2019 року діє адвокат Боруш А.О., звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому, в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя просила визнати за нею (позивачем) право власності на Ѕ ідеальну частку житлового будинку літ. «УУ1У2», загальною площею 166, 4 кв.м, у т.ч. житлової - 38, 7 кв.м, який знаходиться за адресою [ADDRESS] . На обґрунтування позовних вимог зазначила, що між нею (позивачем) та відповідачем 03.05.1991 року було зареєстровано шлюб, про що було складено відповідний актовий запис №370, який було розірвано 28.04.1998 року, про що складено актовий запис за №162. 16 березня 2001 року між нею (позивачем) та відповідачем було зареєстровано шлюб, актовий запис №137 та рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 28.01.2019 року (справа №405/7993/18), яке набрало законної сили 28.02.2019 року, шлюб було розірвано. За час шлюбів у них з відповідачем народилося двоє дітей - донька [PERSON] та син [PERSON] . Вказала, що за період шлюбу нею з відповідачем було проведено реконструкцію двоповерхової господарської будівлі під житловий будинок за адресою [ADDRESS] , який у 2015 році було введено в експлуатацію. Відповідно до декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівельні роботи на якому виконувалися на підставі повідомлення про початок їх виконання, зареєстровані в Управлінні ДАБІ у Кіровоградській області 31.08.2015, замовником яких зазначено відповідача, при цьому, згідно з даними декларації, зазначений будинок складається з 2-ох поверхів, загальна площа якого (будинку) становить 166, 4 кв.м, у т.ч. житлова - 38, 7 кв.м, нежитлова - 127, 7 кв.м. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на 45/100 частки домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 335, 7 кв.м, у т.ч. житлової - 120 кв.м, яке складається із: Аааа2-а7 - житловий будинок, загальна площа - 169, 3 кв.м, житлова площа - 81, 3 кв.м; УУ1У2 - житловий будинок, загальна площа - 166, 4 кв.м, житлова площа - 38, 7 кв.м, ВІ К - погріб, Е- сарай-альтанка, ллІ - оглядова яма, Н О Р вигрібна яма, С- гараж, Т - сарай, КрКр1 - ганок; к к1 - козирок, І- замощення, N-N5 -огорожа. Зазначене майно має статус спільного сумісного майна подружжя в силу приписів ст.ст.57, 60 СК України, на підставі чого на нього розповсюджуються правила поділу майна, передбачені ст.71 СК України. Разом з тим, оскільки між нею (позивачем) та відповідачем не досягнуто згоди щодо порядку поділу спірного будинку, є усі підстави визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишити майно у їх спільній частковій власності. Ухвалою суду від 03 червня 2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Підготовчі дії у справі: Відповідачем [PERSON] подано відзив на позов, зареєстрований в суді 18 липня 2019 року за вх.№17744, за яким, заявлені позивачем позовні вимоги вважає необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки твердження позивача, викладені в позові щодо того, що об`єкт нерухомого майна по [ADDRESS] , відносно якого було проведено реконструкцію під житловий будинок, має статус спільного сумісного майна, а тому підлягає поділу, - грунтується на припущеннях. Крім того, позивачем не надано та не підтверджено належними та допустимими доказами спільної участі її як дружини, коштами або працею у набутті зазначеного майна, у будівництві житлового будинку на земельній ділянці, що належить йому на праві власності при прийнятті спадщини. Окрім того, вказав, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 13.02.1985 року він отримаав у спадщину частину будинку, що розташована за адресою: [ADDRESS] після смерті свого діда [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 31.07.1987 року він отримав у спадщину 1/3 частину будинку, що розташований за адресою [ADDRESS] після смерті батька [PERSON] .Тим самим, за вказаною адресою він (відповідач) мав зареєстроване право власності, яке отримав при прийнятті спадщини частково у 1985 р., 1987 р.Більш того, відповідно до інформації Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Кіровоградській області, замовником в Декларації про готовність до експлуатації об`єкта по [ADDRESS] від 25.06.2015 року виступає саме він (відповідач). У відповіді на відзив, яка зареєстрована судом 24 липня 2019 року за вх.№18235представник позивача [PERSON] - адвокат Боруш А.О. вважав доводи відповідача, якими обгрунтовано відзив на позов необгрунтованими, неспроможними та такими, що не грунтуються на нормах матеріального права.Вказав, щопредметом поділу як спільного сумісного майна подружжя є житловий будинок літ. «УУ1У2», загальною площею 166, 4 кв.м, у т.ч. житлової - 38, 7 кв.м, щодо якого була проведена реконструкція з двоповерхової господарської будівлі під житловий будинок та відповідно до декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівель, роботи на якому виконувалися на підставі повідомлення про початок їх виконання, зареєстрованої в Управлінні ДАБІ у Кіровоградській області 31.08.2015 року, будинок складається з двох поверхів, тим самим, спірний житловий будинок як об`єкт права (нерухома річ) був створений у 2015 році, тобто в період шлюбу. Тим самим, вказаний житловий будинок не відноситься до спадкового майна, яке отримано відповідачем у спадщину у 1985 та 1987 роках, та не є його (відповідача) особистою власністю, при цьому, сама по собі обставина того, що житловий будинок зареєстровано за відповідачем, - не доводить його право особистої власності на нього. Вказав, що розірвання шлюбу між сторонами не припиняє в силу приписів ч.1 ст.68 СК України права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу, та в разі поділу такого майна відповідно до ст.70 СК України, частки дружити та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в т.ч., в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції покладається на того з подружжя, який її спростовує. Разом з тим, всупереч процесуального обов`язку спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуто ними в період шлюбу відповідач не надав суду жодного доказу того, що для придбання спірного житлового будинку ним були витрачені повністю або частково кошти, які належали йому особисто. Ухвалою суду від 10 вересня 2019 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті з викликом в судове засідання учасників справи. Крім того, витребувано з Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно міської ради міста Кропивницького належним чином засвідчену копію реєстраційної справи на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Під час розгляду справи по суті: Представники позивача [PERSON] адвокат БорушА.О. (діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 30 січня 2019 року), адвокат Науменко І.Ф. (діє на підставі ордеру серії ВА №1000554 від 01 серпня 2019 року) в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених в позові, а так само підтримали доводи, викладені у відповіді на відзив на спростування позиції відповідача, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та в його інтересах представник - адвокат Троянська І.В. ( діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги №429 від 10.07.2019 року, ордеру серії КР №141398 від 18.07.2019 року), позов визнав частково, не погодився з визначенням позивачем ідеальної частки у спільному сумісному майні подружжя. Підтримали відзив на позов. Вважали, що позивачем не надано та не підтверджено належними доказами спільної участі її коштами або працею у набутті майна, у будівництві житлового будинку на земельній ділянці, належній відповідачу на праві власності при прийнятті ним спадщини. Крім того, відповідач також зазначив, що позивач забезпечена житлом та їй належить майно - домоволодіння, розташоване по [ADDRESS] . Заслухавши представників позивача [PERSON] - адвокатів Боруш А.О., Науменка І.Ф., відповідача [PERSON] та в його інтересах адвоката Троянську І.В., зваживши доводи, викладені в позові на обґрунтування позовних вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст. 12 та ст. 13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, що регулює спірні правовідносини, та є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи, та не заперечувалося учасниками справи, що сторони уклали шлюб 03 травня 1991 року, про що 03 травня 1991 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області складено актовий запис за №370, та 28 квітня 1998 року, актовий запис №162, шлюб між сторонами було розірвано, про що свідчить Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00022017362 від 01 лютого 2019 року. В подальшому, а саме: 16 березня 2001 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований Центральним відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровоградського обласного управління юстиції, актовий запис №137. Рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 28 січня 2019 року (Справа №405/7993/18), яке набрало законної сили 28 лютого 2019 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Центральним відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровоградського обласного управління юстиції, актовий запис №137, - розірвано. Відповідно до приписів ч.1 ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом бо домовленістю (договором) сторін. В свою чергу, звертаючись до суду за захистом свого права позивач як на підстави заявлених позовних вимог зазначила, що за період шлюбу нею та відповідачем було проведено реконструкцію двоповерхової господарської будівлі під житловий будинок за адресою [ADDRESS] ), який у 2015 році було введено в експлуатацію, тим самим, зазначене нерухоме майно має статус спільного сумісного майна подружжя, та відповідно на нього розповсюджуються правила поділу майна, та в разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, їх частки є рівними. Разом з тим, відповідач не визнає її (позивача) право на зазначений об`єкт нерухомого майна, між ними також не досягнуто згоди щодо порядку поділу спірного будинку, що стало підставою для звернення її (позивача) за захистом порушеного права з позовом до суду. В свою чергу, з наданих на виконання ухвали суду від 10 вересня 2019 року Відділом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно копій документів, які зберігаються у реєстраційній справі у формі електронних копій на домоволодінні, розташоване за адресою: [ADDRESS] , судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 лютого 1985 року, посвідченого Першою Кіровоградською державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за №4-341, та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 31 липня 1987 року,посвідченого Першою Кіровоградською державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за №1-3126, [PERSON] належить 1/6 та 1/9 частини відповідно житлового будинку літ.Аа-а7, загальною площею 169, 30 кв.м, житловою площею 81, 30 кв.м. Співвласниками зазначеного будинку літ.Аа-а7, за адресою [ADDRESS] , окрім [PERSON] , є також [PERSON] та [PERSON] . Судом також встановлено, що відповідно до декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівельні роботи на якому виконувалися на підставі повідомлення про початок їх виконання, затвердженого Управлінням ДАБІ у Кіровоградській області 31 серпня 2015 року, за якою проведено реконструкцію двоповерхової господарської будівлі під житловий будинок, замовник [PERSON] , повідомлення про початок будівельних робіт від 25.06.2015 року, реєстраційний номер КД №062151760074, будівельний паспорт №1750, виданий управлінням містобудування та архітектури Кіровоградської міської ради від 18.06.2015 року (реконструкція двоповерхової господарської будівлі літ.»Л», «М2» під житловий будинок) за адресою [ADDRESS] , та відповідно технічної інвентаризації: кількість поверхів 2, загальна площа 166, 4 кв.м, житлова площа 38, 7 кв.м, нежитлова площа 127, 7 кв.м. Вважати закінченим будівництвом об`єкт готовим до експлуатації. З матеріалів технічної інвентаризації домоволодіння за адресою [ADDRESS] , проведеної КП «Кіровоградський земельно-кадастровий центр», судом встановлено, підтверджується матеріалами справи та не заперечувалося учасниками справи, що на земельній ділянці за адресою [ADDRESS] , розташовані два житлові будинки, а саме: житловий будинок літ.Ааа2-а7, загальною площею 169, 3 кв.м, житловою площею 81, 3 кв.м, співвласниками якого є відповідач [PERSON] , а також [PERSON] та [PERSON] , а також житловий будинок літ.УУ1УІІ, загальною площею 166, 4 кв.м, житловою площею 38, 7 кв.м., всього загальною площею домоволодіння (буд.літ.Ааа2-а7 та буд.літ.УУ1УІІ) 335, 7 кв.м., який було реконструйовано з двоповерхової господарської будівлі у 2015 році, та саме цей об`єкт нерухомості є предметом спору між сторонами. Заявою від 14 вересня 2015 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , - співвласники будинку по [ADDRESS] надали згоду на зміну часток, належних їм у домоволодінні по [ADDRESS] та, зокрема, відповідно до Акта розрахунку ідеальних часток по [ADDRESS] , складеного 18 вересня 2015 року КП «Кіровоградський земельно-кадастровий центр», [PERSON] визначена ідеальна частка з урахуванням житлового будинку літ.А з прибудовами та житлового будинку літ.У з прибудовами літ.У1УУІІ, яка становить 45/100 частки. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26 квітня 2019 року за [PERSON] державним реєстратором реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції Кіровоградської області Нікітенком О.В. зареєстровано на праві приватної спільної часткової власності 45/100 частки домоволодіння, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер 46848823, виданого 03 листопада 2015 року реєстраційною службою Кіровоградського міського управління Кіровоградської області. При цьому, домоволодіння складається (опис об`єкта): загальна площа -335, 7 кв.м, житлова площа 120 кв.м., Ааа2-а7 - житловий будинок, загальна площа 169, 3 кв.м, житлова площа 81, 3 кв.м, УУ1УІІ - житловий будинок,загальна площа - 166, 4 кв.м, житлова площа - 38, 7 кв.м, ВІ К - погріб, Е-сарай-альтанка, лл1 - оглядова яма, Н О Р вигрібна яма, С- гараж, Т- сарай, КрКр1 - ганок, к к1 - козирок, І- замощення, N-N5 -огорожа. З огляду на зазначене, суд констатує, що в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, було проведено реконструкцію двоповерхової господарської будівлі під житловий будинок за адресою [ADDRESS] (на даний час м.Кропивницький) та який 31 серпня 2015 року було введено в експлуатацію та зареєстровано право власності за відповідачем [PERSON] . Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тим самим, судом відзначається, що тлумачення зазначеної статті дозволяє зробити висновок, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуто ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована і один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в т.ч., в судовому порядку, при цьому, тягар доказування обставин, необхідних для спростовування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно з законом, не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту) (ч.1 ст.61 СК України), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.ч.1, 2 ст.71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2 ст.364 ЦК України). У постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року №6-2465цс16 вказується, що у разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна із сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBOB.V. v. THENETHERLANDS, №14448/88, параграф 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року). З огляду на викладене вище, судом відзначається, що за принципом змагальності, визначеним в ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 80, 81 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, які мають значення для вирішення справи, при цьому докази мають бути належними, тобто такими, які містять інформацію щодо предмета доказування; достатніми, тобто такими, що у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, а також допустимими, тобто такими, що можуть бути підтверджені певними засобами доказування, більш того, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі вищевикладеного, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих учасниками справи доказів, враховуючи також, що відповідачем не спростовано шляхом подання суду належних та допустимих доказів, презумпцію спільності майна подружжя - житлового будинку літ.»УУ1У2», загальною площею 166, 4 кв.м, в т.ч. житловою площею 38, 7 кв.м, який знаходиться за адресою [ADDRESS] , реконструкція якого з двоповерхової господарської будівлі була проведена в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, та житловий будинок було введено в експлуатацію 31 серпня 2015 року, суд приходить до висновку про те, що зазначене спірне нерухоме майно - є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та їх частки (позивача та відповідача) є рівними, незважаючи на те, що право власності зареєстровано за відповідачем, на підставі чого у порядку поділу спільної сумісної власності подружжя за позивачем [PERSON] слід визнати право власності на Ѕ частку, що є ідеальною часткою, житлового будинку літ. «УУ1У2» загальною площею 166, 6 кв.м, у тому числі житловою площею 38, 7 кв.м, який знаходиться за адресою [ADDRESS] . При вирішенні судом питання про розподіл між сторонами судових витрат по справі з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, які складаються з судового збору в розмірі 2 153 грн. 05 коп., сплаченого позивачем при пред`явленні позову до суду, а також приймаючи до уваги предмет заявленого позивачем позову та визнання за позивачем права власності на Ѕ частину житлового будинку, суд вважає за доцільне понесені позивачем судові витрати по справі, що складаються з судового збору, залишити по фактично понесеним. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved