Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] 19 вересня 2014 року звернувся до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до відповідача [PERSON] про визнання правочину дійсним та визнання права власності на легковий автомобіль. Ухвалою суду від 23 жовтня 2014 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено [PERSON]. В своєму позові позивач [PERSON] вказав, що 15 вересня 2007 року він купив у відповідача [PERSON] легковий автомобіль марки «ВАЗ-2106», 1984 року випуску, номерний знак [NUMBER], про що вони склали письмову розписку, в якій продавець зобов'язався оформити угоду у встановленому законом порядку, однак після цього, позивач через відсутність грошових коштів не зміг оформити договір купівлі-продажу, а коли така можливість з'явилась у відповідача закінчився строк дії довіреності, відповідно до якої він продав спірний автомобіль. В даний час посвідчити укладену угоду не можуть, оскільки власник автомобіля [PERSON] (батько відповідача) помер, а у самого відповідача [PERSON] скінчився термін дії довіреності, відповідно до якої він продав автомобіль. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідачі [PERSON] (визнаний таким як сторона спірного правочину, а також як спадкоємець померлого [PERSON] за законом першої черги - син померлого) та [PERSON] (визнана відповідачем на підставі ст.1261 ЦК України як спадкоємиця померлого [PERSON] за законом першої черги - дружина померлого) в судовому засіданні позовну заяву [PERSON] визнали та пояснили, що померлий [PERSON] останні роки свого життя важко хворів, не міг ходити, тому у червні 2010 року видав своєму сину - відповідачу [PERSON] генеральну довіреність на право управління та розпорядження належним йому легковим автомобілем марки «ВАЗ-2106», 1984 року випуску, номерний знак [NUMBER]. Через сімейні обставини восени 2007 року відповідач [PERSON] продав зазначений автомобіль за 17000 грн. позивачеві [PERSON], запропонувавши оформити всі необхідні документи та перереєструвати автомобіль в Держаавтоінспекції, однак, на той час у позивача були відсутні необхідні грошові кошти, а коли через деякий час він звернувся з проханням оформити цю угоду, то строк дії виданої [PERSON] довіреності закінчився, а сам [PERSON] помер. Підтвердили, що дійсно спірна угода мала місце, сторони домовились щодо всіх необхідним умов угоди, наразі будь-які претензії відсутні, на спірний автомобіль в порядку спадкування не претендують і не претендуватимуть в майбутньому. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними письмові докази, враховуючи визнання позову відповідачами, що не суперечить вимогам закону і не порушує законних прав і інтересів сторін та третіх осіб, суд відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України вважає можливим позов задовольнити з таких підстав. За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставою їх виникнення, поряд з іншими, є договори та інші правочини. Згідно із ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Пункт другий цієї ж статті встановлює, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п.1 ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що 15 вересня 2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], який на підставі виданої 12 червня 2007 року [PERSON] довіреності, зареєстрованої за реєстром №2376, діяв від імені власника автомобіля [PERSON], у простій письмовій формі був укладений правочин купівлі-продажу, за яким відповідач [PERSON] від імені власника автомобіля [PERSON] продав позивачеві [PERSON] належний йому легковий автомобіль марки «ВАЗ-21061», 1984 року випуску, номерний знак [NUMBER], який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого 07 квітня 2000 року Котовським МРЕВ, належав [PERSON]. На підтвердження вказаної угоди сторони (позивач [PERSON] та відповідач [PERSON]) у простій письмовій формі уклали угоду (розписку). На виконання вказаного правочину позивач сплатив продавцеві обумовлену вартість автомобіля в сумі 17000 грн., а той, у свою чергу, прийняв плату та передав позивачеві автомобіль і правовстановлюючі документи на нього, які позивач прийняв. Отже, відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] внаслідок укладення угоди купівлі-продажу виникли відповідні цивільні права та обов'язки. Укладаючи спірний правочин, відповідач [PERSON] діяв від імені власника автомобіля [PERSON] на підставі виданої останнім довіреності від 12 червня 2017 року, зареєстрованої за реєстром №2376, строком дії до 12 червня 2010 року. Факт укладення між [PERSON] та [PERSON] договору доручення, а також обсяг повноважень [PERSON], підтверджується довідкою державного нотаріуса Кодимської державної нотаріальної контори Налдіної М.М. №831/01-14 від 24 жовтня 2014 року, яка посвідчувала вказаний договір доручення. Так, відповідно до ст.1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Окрім цього, згідно із ч.1 ст.237, ч.1 ст.238 та 239 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Отже, суд констатує наявність у відповідача [PERSON] на момент укладення спірного правочину всіх необхідних повноважень на продаж позивачеві [PERSON] належного довірителю [PERSON] легкового автомобіля марки «ВАЗ-21061», 1984 року випуску, номерний знак [NUMBER], Згідно із ст.638 ЦК України договір вважається укладеним, коли між сторонами у належній формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні, є необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони досягнуто згоди. В той же час, оформити автомобіль в органах Державтоінспекції позивач [PERSON] не може через закінчення строку дії виданої відповідачу [PERSON] довіреності від 12 червня 2007 року та смерть власника автомобіля [PERSON], який помер [INFO] (свідоцтво по смерть серії [NUMBER], видане 12 січня 2008 року відділом ДРАЦС Кодимського районного управління юстиції в Одеській області). Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Судом встановлено, що сторони правочину - продавець і покупець - досягли згоди з усіх істотних умов купівлі-продажу вказаного транспортного засобу, зокрема - погодили сам факт його купівлі-продажу, визначили його ціну, яку позивач сплатив продавцеві, що підтверджується письмовою розпискою, наявною у справі, та прийняв майно у своє володіння, а продавець прийняв грошові кошти за вказаний автомобіль та передав його, а також правовстановлюючі документи на нього позивачеві, які позивач прийняв, що свідчить про виконання сторонами вказаного правочину. При цьому, укладена між сторонами в простій письмовій формі угода купівлі-продажу без її судового визнання та підтвердження, не може бути підставою для реєстрації автомобіля за позивачем [PERSON] в органах Державтоінспекції, оскільки серед документів, на підставі яких здійснюється реєстрація транспортного засобу відповідно до пункту 8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388, в редакції, що діяла на час спірних відносин, не значаться укладені в простій письмовій формі договори купівлі-продажу між фізичними особами. Не містить такої підстави для перереєстрації транспортного засобу і п.35 наведених Правил. З цих підстав суд вважає необхідним позов [PERSON] задовольнити, оскільки обраний ним спосіб захисту свого порушеного права відповідає положенням ст.16 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved