Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

Позивач [PERSON] 19.06.2018 р. звернулась в суд із позовом, в якому просить стягувати з відповідача на її користь: аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO], в розмірі 1/4 від всіх видів доходів відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття; аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], який продовжує навчання у Львівському національному університеті ім. І.Франка, в розмірі 1/4 від всіх видів доходів відповідача, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати подання позову і до закінчення ним навчання чи до досягнення 23 років; стягнути додаткові витрати на оплату навчання сина [PERSON], [INFO], який продовжує навчання у Національній академії сухопутних військ ім.П.Сагайдачного в розмірі 1/2 витрат на навчання у 2017-2018 році та у 2018-2019 році, згідно контракту про надання освітніх послуг до закінчення навчання. В обґрунтування позову покликається на те, що з 11.03.1997 року перебуває з відповідачем у зареєстрованих шлюбних відносинах. У зв'язку з тим, що подружні відносини між ними не склались, позивач звернулась до Шевченківського районного суду м.Львова із позовом про розірвання шлюбу. У шлюбі в сторін народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] На даний вона не проживає разом із [PERSON], із дітьми проживає у квартирі батька. Батько дітей протягом тривалого часу не бере участі у вихованні та утриманні їх дітей, весь тягар утримання дітей несе вона. Їх неповнолітня донька навчається в школі, син навчається у Львівському національному університеті ім.І.Франка, є студентом третього курсу. Крім того, син проходить військову підготовку в Національній академії сухопутних військ ім.П.Сагайдачного, вартість проходження такої підготовки 7 300 грн. на один навчальний рік. У сина відсутні кошти, він не працює, а тільки навчається, тому всі витрати по навчанню несе вона. Оскільки крім навчання вона несе також витрати щодо купівлі інших необхідних речей, у неї виникла недостатність коштів. Також зазначає, що батько дітей працює в Управлінні Служби безпеки України, має стабільний високий дохід, а відтак має змогу сплачувати аліменти. Ухвалою суду від 05.07.2018 р. у справі відкрито провадження. Позивач в судове засідання не з'явилась, 24.07.2018 р. через канцелярію суду надійшла заява від позивача [PERSON] про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, не заперечує проти ухвалення у справі заочного рішення. У зазначений відповідачу строк в ухвалі від 24.07.2018 р. про відкриття провадження у справі, останній не надав суду відзив на позовну заяву, в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. З урахуванням наведеного, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11.03.1997 року, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів громадянського стану 11.03.1997 р. (а.с.4). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.5). Судом встановлено, що сторони не проживають разом, діти: [PERSON] та [PERSON] проживають з матір'ю за адресою: [ADDRESS], та перебувають на її утриманні (а.с.6). Жодних доказів участі у матеріальному забезпеченні дітей відповідачем [PERSON] не надано. Згідно із ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її батька і у твердій грошовій сумі. Частинами 1, 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи те, що неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO], знаходяться на утриманні позивача, відповідач не надає фінансову допомогу на її утримання, з нього слід стягувати аліменти в примусовому порядку. З положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 р. № 789-ХІІ, а також вищезазначених норм Сімейного кодексу України, вбачається, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. На підставі вищенаведеного, при визначенні розміру аліментів, суд враховує задовільний стан здоров?я та матеріальне становище дитини, яку утримує позивачка, матеріальне становище відповідача, який працює, та приходить до висновку, що з відповідача в користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] слід щомісячно стягувати аліменти у розмірі 1/4 всіх видів доходу, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. На думку суду, вказаний розмір аліментів є достатнім для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до довідки №907, виданої 16.04.2018 р. Львівського національного університету ім.І.Франка, [PERSON] є студентом вказаного закладу третього курсу денної форми навчання факультету прикладної математики та інформатики, закінчує навчання у червні 2019 року (а.с.8). Крім того, згідно із довідкою №207 від 24.04.2018 р., [PERSON] проходить курс військової підготовки в Національній академії сухопутних військ ім.П.Сагайдачного, завершує проходження такої у липні 2019 року (а.с.9). Відповідно до контракту №594/17 від 21.09.2017 р., вартість проходження підготовки за 2017-2018 р. становить 7 300 грн., за 2018-2019 р. - 7 300 грн. (а.с.10). Згідно із ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно із ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків, суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд відповідно до вимог ст. ст. 199, 200 СК України бере до уваги те, що обов'язок утримувати повнолітніх сина, дочку, які продовжують навчання, покладається рівною мірою на матір і батька. При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я платника аліментів, який є працездатною особою та працює, виходячи із характеру спірних правовідносин, що виникли між сторонами та враховуючи вищенаведені обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність в даному випадку передбачених законом підстав для задоволення вказаної позовної вимоги і вважає достатнім для покриття пов'язаних із навчанням витрат повнолітнього сина, стягувати із відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів доходів щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до закінчення сином [PERSON] навчання, але не довше, ніж до досягнення ним 23 років. В частині стягнення вказаного розміру аліментів з врахуванням того, що аліменти не повинні бути меншими, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, позивачу слід відмовити, оскільки, встановлення мінімального розміру аліментів допускається при вирішенні питання про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. Щодо позовної вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] додаткових витрат на оплату навчання сина, слід зазначити таке. Статтею 6 СК України передбачено, що статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Згідно із ст. 1 Конвенції про права дитини - дитиною є кожна людська істота до досягнення вісімнадцятирічного віку, якщо за законом, застосовуваним до даної особи, вона не досягає повноліття раніше. Статтею 185 СК України визначено один із видів виконання такого обов'язку, зокрема участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Частиною першою статті 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Також з аналізу статті 185 СК України вбачається, що правила та порядок участі батьків у додаткових витратах на дитину поширюються на правовідносини щодо обов'язку батьків по утриманню неповнолітніх дітей, а тому її правила не можуть бути розповсюджені на правовідносини, які виникли між сторонами на утримання повнолітнього сина. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу. Аналогічну правову позицію висловив Верховний суд України у постанові від 24 лютого 2016 року про стягнення додаткових витрат на дитину по справі № 6-1296цс15. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач [PERSON] не довела наявність додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, та з урахуванням того, що даним рішенням вирішено стягувати з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина до закінчення ним навчання, суд приходить до висновку про відсутність підстав для покладення на нього обов'язку щодо участі у додаткових витратах, пов'язаних з його навчанням. У відповідності до вимог ч.1 ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 19.06.2018 р. та в порядку ч. 1 ст. 430 ЦПК України допускається негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, слід зазначити наступне. Оскільки позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 704,80 грн. судового збору.

Outcome: partial