Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

Позивач [PERSON] 14.03.2019\~звернулась до\~суду з\~позовомпро стягнення з відповідача [PERSON] аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку відповідача, але не менше мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину, який становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дітей. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 17.05.2002 перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Московського районного суду м. Харкова у справі № 643/12126/16-ц шлюб між ними розірвано. Від спільного проживання мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з нею. Відповідач працездатний, інших осіб на утриманні не має, аліменти нікому не виплачує, добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей їй не надає, що змушує її звернутися до суду із зазначеним позовом. Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою судді від 18.03.2019 у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідач відзив на позовну заяву не надав. 17.04.2019 судом постановлено ухвалу про звернення до компетентного суду Російської Федерації із судовим дорученням про проведення процесуальних дій, а саме, для вручення відповідачу [PERSON] копії позовної заяви з доданими до неї документами, судового виклику відповідача [PERSON] в судове засідання та про допит відповідача, та провадження у справі зупинено до надходження відповіді від\~іноземного суду\~або іншого\~компетентного органу\~іноземної держави\~на судове\~доручення про\~надання правової\~допомоги(а.с.16-17). 17.01.2020 до суду надійшло повідомлення Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про неможливість виконання доручення Московського районного суду м. Харкова щодо вручення документів і проведення окремих процесуальних дій відносно [PERSON] . Ухвалою суду від 20.01.2020 провадження у справі поновлено. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити, розглянути справу без її участі, про що зазначила у письмовій заяві. Відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, вивчивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що сторони з 17.05.2002 по 20.12.2016 перебували у зареєстрованому шлюбі, рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20.12.2016 у справі № 643/12126/16-ц шлюб між сторонами розірваний (а.с.8). Від шлюбу сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.3,4). Неповнолітні діти зареєстровані та проживають разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї та прописку та Інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова (а.с.6,10). Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 № 789-ХІІ та набрала законної чинності для України 27 вересня 1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до положень ч.1 ч. 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За змістом\~статті 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Положеннями статті 27 Конвенції «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 р., передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до положень ч.1 ч. 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2 )\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів;\~3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 -1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 -2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів;\~4) інші обставини, що мають істотне значення. Р озмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. М інімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. М інімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідач працездатний, відомості про наявність та розмір доходу відповідача та про інших осіб, яких він зобов`язаний утримувати, суду не надані та матеріали справи таких відомостей не містять. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до\~положень ст.\~183\~СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. За таких обставин вимога про стягнення з відповідача аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідача обґрунтована та підлягає задоволенню. Разом з тим, вимога про стягнення аліментів у розмірі, не менше мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину, який становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не підлягає задоволенню з наступних підстав. Положеннями ст. 182 СК України визначено, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. З урахуванням вищевикладеного, а також, що відомості про наявність та розмір доходу відповідача у суду відсутні та відсутні підстави вважати, що відповідач має достатній заробіток для сплати аліментів у заявленому позивачем розмірі, суд задовольняє позов частково, та стягує з відповідача на користь позивача аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі щомісячно 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При зверненні до суду позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: partial