Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] 11 листопада 2013 року в інтересах свого неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], звернулася до Кодимського районного суду Одеської з позовом до Лабушненської сільської ради Кодимського району Одеської області про визнання в порядку спадкування за заповітом права приватної власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON] та [PERSON]. В своєму позові позивач [PERSON] вказала, що [INFO] року помер [PERSON]., а [INFO] року - [PERSON], кожен з яких за життя був власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення, частки в пайовому фонді СТОВ «Зоря» с.Лабушне Кодимського району та грошових вкладів в Ощадбанку України. Заповітами від 15 травня 2012 року [PERSON] та [PERSON] все належне їм майно, а також все те, що буде належати їм на час смерті, заповіли своєму внуку - [PERSON], який на час відкриття спадщини був неповнолітнім, тому відповідно до ч.4 ст.1268 ЦК України вважається такими, що прийняв спадщину. У зв'язку з цим просила позов задовольнити. В судове засідання позивач не з'явилась, надавши заяву про розгляд справи без її участі. Свій позов підтримала та просила його задовольнити. Представник Лабушненської сільської ради Кодимського району Одеської області Євтодій Н.А. (сільський голова) надав до суду письмову заяву від 23 січня 2013 року №02-12/27, в якій позов [PERSON] визнав у повному обсязі та просив справу розглянути без його участі. Згідно з положенням ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв'язку з цим, суд вважає можливим клопотання позивача та представника відповідача задовольнити та розглянути вказану цивільну справу без їхньої участі на підставі наявних у справі письмових доказів. Дослідивши позовну заяву позивача, а також додані до неї письмові докази, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону і не порушує прав та інтересів сторін та третіх осіб, суд відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України вважає можливим позов задовольнити у повному обсязі з таких підстав. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Встановлено, що [INFO] року помер [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане відділом ДРАЦС Кодимського районного управління юстиції в Одеській області), а [INFO] року - [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане відділом ДРАЦС Кодимського районного управління юстиції в Одеській області). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді: - земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва №13/3, площею 2.00 га., яка розташована на території Лабушненської сільської ради Кодимського району Одеської області та належала йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №073237, виданого 01 квітня 2004 року Кодимською районною державною адміністрацією Одеської області відповідно до розпорядження №232 від 24 лютого 2002 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів за №242; - частки в пайовому фонді (майнового паю) СТОВ «Зоря» с.Лабушне Кодимського району Одеської області у розмірі 0.31% пайового фонду СТОВ, вартістю 3240 грн., яка належала йому відповідно до майнового сертифікату серії ОД-ХІІ-ІХ №000093, виданого 26 березня 2003 року Лабушненською сільською радою Кодимського району Одеської області. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді: - земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва №13/5, площею 2.00 га., яка розташована на території Лабушненської сільської ради Кодимського району Одеської області та належала їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №073240, виданого 01 квітня 2004 року Кодимською районною державною адміністрацією Одеської області відповідно до розпорядження №232 від 24 лютого 2002 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів за №243; - частки в пайовому фонді (майнового паю) СТОВ «Зоря» с.Лабушне Кодимського району Одеської області у розмірі 0.26% пайового фонду СТОВ, вартістю 2729 грн., яка належала їй відповідно до майнового сертифікату серії ОД-ХІІ-ІХ №000092, виданого 26 березня 2003 року Лабушненською сільською радою Кодимського району Одеської області; - грошового вкладу, розміщеного на рахунках в ТВБВ №10015/0395 Одеського обласного управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», зокрема на рахунку [NUMBER] з залишком вкладу 6 грн.68 коп. та на компенсаційному рахунку [NUMBER] з залишком вкладу 9090 грн.70 коп., а також на рахунку [NUMBER] з залишком вкладу 1 грн.78 коп. та на компенсаційному рахунку [NUMBER] з залишком вкладу 6264 грн.70 коп., заповідальні розпорядження щодо яких від 12 листопада 1990 року складені на користь [PERSON] (позивача у справі). Відповідно до ст.1225 ЦК України спадкування земельної ділянки відбувається на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Право на грошовий вклад входить до складу спадщини, при цьому, вкладник має право розпорядитись своїм вкладом, склавши заповіт або зробивши відповідне розпорядження банку чи фінансовій установі (ст.1228 ЦК України). Таким чином, заповіт та заповідальне розпорядження за своєю правовою природою є тотожними поняттями та однаковими юридично значимими подіями. Встановлено, що заповідальні розпорядження [PERSON] щодо належних їх грошових вкладів від 12 листопада 1990 року були складені померлою на користь [PERSON] (позивача у справі). В той же час, заповітом від 15 травня 2012 року померла [PERSON] все належне їй майно, а також все те, що буде належати їй на час її смерті, заповіла своєму внуку - [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.3 ст.1254 ЦК України кожен наступний заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Таким чином, складене [PERSON] заповідальне розпорядження від 12 листопада 1990 року щодо належних їй грошових вкладів втратило юридичну значимість з моменту складення нею заповіту на користь малолітнього [PERSON], тобто з 15 травня 2012 року. Відтак, спадкоємцем всього належного померлій [PERSON] майна за заповітом є малолітній [PERSON]. Він же є спадкоємцем за заповітом від 15 травня 2012 року і всього належного померлому [PERSON] спадкового майна. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно з положенням ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину. Відповідно до ч.4 ст.1268 ЦК України неповнолітня чи малолітня особа вважається такою, що прийняла спадщину, якщо вона не відмовились від неї (ч.2, 3, 4 ст.1273 ЦК України). Відомостей про відмову малолітнього [PERSON] та його законного представника [PERSON] від спадщини [PERSON] та [PERSON] судом не встановлено, натомість спроби позивача у нотаріальному порядку, а згодом - в судовому, оформити прийняття спадщини померлих свідчать про їх бажання у встановленому законом порядку прийняти цю спадщину. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем за заповітом спадкового майна [PERSON] та [PERSON] та з врахуванням його малолітнього віку вважається таким, що прийняв спадщину, у зв'язку з чим суд вважає необхідним позов задовольнити. Ціна позову у справі складає 102743 грн.82 коп. (40705.48грн. - вартість земельної ділянки [PERSON]; 40705.48грн. - вартість земельної ділянки [PERSON]; 15363.86 грн. - грошовий вклад [PERSON]; 3240 грн. - вартість майнового паю [PERSON] та 2729 грн. - вартість майновою паю [PERSON]). Відтак, відповідно до п/п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року, розмір судового збору у справі складає 1027 грн.44 коп., від сплати якого позивач [PERSON], як особа, яка звернулась до суду в інтересах малолітньої дитини, підлягає звільненню у відповідності з вимогами ст.39 ЦПК України та п.7 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved