Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

Позивач [PERSON] 30 квітня 2015 року звернулась до Кодимського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини місячного доходу (заробітку) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця. В позові зазначила, що від шлюбу з відповідачем має доньку [PERSON], [INFO], яка перебуває на її утриманні. Відповідач проживає окремо, ухиляється від надання дитині матеріальної допомоги, не утримує її, матеріально не забезпечує, хоча зобовязаний це робити та має таку можливість. Вона сама не здатна забезпечити дитину всім необхідним. Зазначила також, що відповідач служить в полку патрульної служби при Одеському управлінні ГУМВС України в Одеській області, тому має постійний заробіток. З цих підстав просила стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання доньки у розмірі ? частини місячного доходу (заробітку) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця. В судове засідання позивач не зявилась, надавши заяву про підтримання своїх позовних вимог, які просила задовольнити, розглянувши справу без її участі. На заочний розгляд справи погодилась. Відповідач [PERSON] в судове засідання двічі не зявився, хоча належним чином, завчасно з дотриманням вимог ч.4 ст. 74 ЦПК України був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчать його розписки в отриманні судових повісток, що є в справі (поштові повідомлення №00551375 від 04.06.2015 року та №00573654 від 30.07.2015 року). Про причини неявки відповідач суд не повідомив, клопотання про перенесення розгляду справи чи розгляд справи без його участі не надав, тому, вважаючи його належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, суд визнає причину його неявки неповажною і відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України вважає необхідним зі згоди позивача ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши позов позивача, а також письмові докази, що є у справі, вважає можливим позов задовольнити у повному обсязі з таких підстав. Стаття 51 Конституції України та ст.ст.150 і 180 СК України встановлюють для батьків обовязок виховувати та утримувати своїх неповнолітніх дітей до їх повноліття. В судовому засіданні встановлено, що сторони у справі позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 17 вересня 2010 року перебувають у шлюбу, від якого мають спільну дитину доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ЖД №261683, виданого 23 лютого 2011 року Грабівською сільською радою Кодимського району Одеської області. В даний час сторони подружніх відносин не підтримують, між собою не спілкуються, проживають окремо, дитина перебуває на утриманні позивача (довідка Грабівської сільської ради №351 від 28 квітня 2015 року). Отже, відповідач зобовязаний утримувати свою малолітню доньку, проте свій обовязок належним чином не виконує, що було встановлено в судовому засіданні. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобовязання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав неповнолітніх дітей при ухиленні батьків від обовязку їх утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. Так, згідно ст.181 СК України по рішенню суду кошти на утримання неповнолітньої дитини (аліменти) можуть бути присуджені в частині від доходу (заробітку) платника аліментів, або в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України аліменти у твердій грошовій сумі визначаються, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають важливе значення. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дітей, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника інших дітей, непрацездатних осіб, інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] працює в полку патрульної служби при Одеському управлінні ГУМВС України в Одеській області, отримує щомісячний заробіток у вигляді заробітної плати, тому при визначені розміру аліментів, які підлягають сплаті відповідачем, суд враховує зазначені вище обставини і вважає необхідним визначити аліменти у частці від доходу відповідача у заявленому позивачем розмірі. На підставі викладеного,

Outcome: approved