Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

Позивач 18 лютого 2015 року звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказав, що він з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі з 16 вересня 2005 року, шлюб було розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 13 серпня 2010 року. Від подружнього життя мають сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 05 грудня 2013 року визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з батьком [PERSON] З жовтня 2012 року син проживає разом з позивачем і знаходиться на його утриманні. Рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 06 травня 2006 року з нього стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу). Позивач працює в ПАТ «Євраз ДМЗ ім. Петровського» та отримує заробітну плату. Позивач просив звільнити [PERSON], [INFO], уродженця [INFO] від сплати аліментів на користь [PERSON], на утримання сина [PERSON], [INFO], які стягуються з нього за рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 06 травня 2006 року в розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягненням сином повноліття; стягувати з [PERSON], [INFO], уродженки [INFO] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини заробітку (доходу) щомісяця, до повноліття дитини. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив задовольнити, в подальшому просив слухати справу у його відсутність. Відповідач в судовому засіданні позовну вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення, в подальшому просила слухати справу у її відсутність. Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню по наступним підставам. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 16 вересня 2005 року зареєстрували шлюб, який в подальшому було розірвано (а.с.7). Від спільного подружнього життя мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.8). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2006 року з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття сина (а.с.11). Згідно ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Так, рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2013 року, яке набрало чинності, визначено місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], з батьком [PERSON] (а.с.9-10). Згідно довідки, за підписом голови квартального комітету № 54 Ленінського району м. Дніпропетровська, [PERSON] проживає разом з сином [PERSON] за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Нарвська, 86 (а.с.13), що і не заперечувалося в судовому засіданні відповідачем. Відповідно до вимог ст. 201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Частиною другою ст. 188 СК України визначено, що батьки можуть бути звільнені від обов'язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. В судовому засіданні встановлено, що неповнолітній [PERSON], [INFO] знаходиться на повному матеріальному утриманні свого батька [PERSON], який офіційно працює в ПАТ «Євраз ДМЗ ім. Петровського» та отримує заробітну плату (а.с.14). Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині звільнення від сплати аліментів підлягають задоволенню, оскільки у судовому засіданні встановлено та підтверджено належними доказами, що одержувач аліментів матеріально не утримує дитину, яка на теперішній час мешкає разом з платником аліментів - батьком та знаходиться на його повному утриманні. Як зазначено у ст. ст. 180 - 181 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька. В даному випадку норми закону передбачають обов'язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи вказаний розмір аліментів, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних членів сім'ї, інші обставини, що мають істотне значення. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, враховуючи те, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги у частині стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], також підлягають задоволенню. У відповідності до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. З відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати у вигляді судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп., оскільки позивач при зверненні у суд із позовом в частині стягнення аліментів був звільнений від сплати судових витрат, та на користь позивача судовий збір в розмірі 243,60 грн. У в зв'язку з вищевикладеним, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача є законні та обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved