Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

Позивач [PERSON] в грудні 2016 р. звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [ADDRESS], відносно неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] та відносно малолітньої доньки - [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 21 січня 2010 р. рішенням Солом'янського районного суду м. Києва було розірвано шлюб між ним та відповідачем [PERSON] Від шлюбу вони з відповідачем мають двох спільних дітей, а саме сина - [PERSON], [INFO], та доньку - [PERSON], [INFO]. Спільний син [PERSON] проживає з позивачем з 2013 р. за власним бажанням. Донька [PERSON] проживає з позивачем з грудня 2015 р. також за власним бажанням. 04.11.2015 р. рішенням Солом'янського районного суду м. Києва було задоволено частково позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. Так, відповідно до рішення суду від 04.11.2015 р. місцем проживання малолітньої [PERSON], [INFO], було визначено з батьком - [PERSON]. Позивач посилається на те, що відповідачу було відомо місце проживання спільних дітей. Спорів стосовно місця проживання дітей не було, відповідач не заперечувала, що діти проживатимуть із позивачем. Він жодним чином не обмежував відповідача у змозі бачитися з дітьми, однак до кінця травня 2016 р. [PERSON] дітей не навідувала та їх життям не цікавилась, жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної або будь-якої іншої участі у вихованні дітей. Через байдужість відповідача до своєї доньки, остання не була влаштована до першого класу, внаслідок чого втратила рік навчання. На сьогоднішній день всі питання щодо виховання дітей, вирішуються позивачем самостійно, без жодної участі та підтримки з боку відповідача. Діти знаходяться на повному утриманні позивача. Відповідно до характеристики [PERSON], [INFO], є студентом першого курсу НТУУ «КПІ» денної форми навчання, сумлінно ставиться до навчання, має добрі академічні успіхи, приймає активну участь у суспільному житті факультету та університету, кооптований до комітету профспілки факультету. Має та підтримує дружні та колегіальні стосунки з колективом, та з повагою ставиться до професорсько-викладацького складу. Бере участь в творчих колективах факультету. Виявляє схильність до наукової та дослідницької діяльності. Відповідно до характеристики [PERSON], [INFO], дитина навчається в середній загальноосвітній школі №69 у м. Києві з 01.09.2016 р. Дитина акуратна, охайна, працьовита, врівноважена, позитивна, охоче бере участь у колективних справах і проявляє власну творчість, чим укріплює добрі стосунки з колективом. До однокласників та вчителів ставиться з повагою. Відповідач поводить себе агресивно, як до позивача, так і до спільних дітей. Її агресія є наслідком зловживання наркотичних речовин. На сьогоднішній день, відповідач не працевлаштована. Відповідно до характеристики від 15.11.2016 р., позивач працює на посаді директора ТОВ «ДЕДАЛ-ІНСТРУМЕНТ» з 17.04.2006 р. З партнерами та клієнтами фірми відноситься ввічливо, у колективі - комунікабельний, у складних ситуаціях завжди націлений на винайдення компромісних рішень, до вирішення задач підходить творчо. Являється людиною з високими моральними якостями. Не зловживає спиртними напоями, намагається ухилятись від конфліктних ситуацій. Любить своїх дітей, проводить з ними свої відпустки та весь свій вільний час. Позивач зазначає, що для дітей ним забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між ним та дітьми склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють їх належному вихованню, повноцінному світосприйняттю життя та оточуючих людей. Діти дуже люблять свого батька та більш прихильні до нього, ніж до матері [PERSON] Таким чином, з метою піклування про дітей [PERSON] та [PERSON], для уникнення негативних наслідків у житті дітей як з моральної, так і з правової точки зору, позивач вважає за необхідне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO]. Ухвалою суду від 15.05.2017 р. до участі у справі в якості третьої особи залучено Службу у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації. Позивач та його представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві, та надані докази. Позивач пояснив суду, що відповідач [PERSON] ухилилася від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей, не цікавиться та не піклується їх фізичним, духовним та культурним розвитком , станом їх здоров'я, не надає жодної допомоги. Усі необхідні дітям умови для здорового, повноцінного, фізичного і духовного росту й розвитку, забезпечує позивач самостійно, зі своїх власних доходів, та жодної допомоги від матері дітей не отримує. Байдуже відношення відповідача до своїх дітей свідчить про ухилення останньої від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дітей, що є достатньою підставою для позбавлення її батьківських прав. Тому позивач просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, будь-яких заяв, клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надходило. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, відповідно до ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у відсутність відповідача, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечували в судовому засіданні позивач та його представник. Представник третьої особи Служби у справах дітей Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про розгляду справи повідомлялися належним чином. До суду від представника третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника служби у справах дітей Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації та відповідний висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON], 2008 р. народження. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, врахувавши їх доводи та вивчивши надані письмові докази у сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 21 січня 2010 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей: сина [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві 22.06.2010 р. (повторно), та доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві 12.06.2008 р. З пояснень позивача встановлено, що спільний син [PERSON] проживає з позивачем з 2013 р. за власним бажанням. Донька [PERSON] проживає з позивачем з грудня 2015 р. також за власним бажанням. Згідно довідки форми №3, виданої Центром обслуговування споживачів №1 КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» 08.10.2014 р. за № 2043, діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстровані разом з позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 04.11.2015 р., позов [PERSON] до [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, з задоволено частково. Визначено місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO], з батьком [PERSON]. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 12.04.2017 р., стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 26 грудня 2016 р. до досягнення дітьми повноліття. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР №798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За приписом ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена переш за все на батьків. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Згідно ч.1-3 ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позивач в судовому засіданні пояснив, що відповідач [PERSON] ухилиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей, не спілкується з дітьми, не цікавиться та не піклується їх фізичним, духовним та культурним розвитком, станом їх здоров'я, не надає жодної допомоги. Усі необхідні дітям умови для здорового, повноцінного, фізичного і духовного росту й розвитку, забезпечує позивач самостійно, зі своїх власних доходів, та жодної допомоги від матері дітей не отримує. Байдуже відношення відповідача до своїх дітей свідчить про ухилення останньої від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дітей, що є достатньою підставою для позбавлення її батьківських прав. [PERSON], [INFO], є студентом першого курсу НТУУ «КПІ» денної форми навчання, сумлінно ставиться до навчання, має добрі академічні успіхи, приймає активну участь у суспільному житті факультету та університету, кооптований до комітету профспілки факультету. Має та підтримує дружні та колегіальні стосунки з колективом, та з повагою ставиться до професорсько-викладацького складу. Бере участь в творчих колективах факультету. Виявляє схильність до наукової та дослідницької діяльності. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до характеристики [PERSON], [INFO], дитина навчається в середній загальноосвітній школі №69 у м. Києві з 01.09.2016 р. Дитина акуратна, охайна, працьовита, врівноважена, позитивна, охоче бере участь у колективних справах і проявляє власну творчість, чим укріплює добрі стосунки з колективом. До однокласників та вчителів ставиться з повагою. Як вбачається з листа КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Солом'янського району м. Києва від 12.01.2017 р., відповідно до інформації про дитину [PERSON], [INFO], дівчинка оглянута ЛОР лікарем, д-з: аденоїдні вегетації. За осінь 2016 р. двічі перенесла ГРВІ. На прийом до лікаря-педіатра дитини приходить з батьком. Згідно листа Служби у справах дітей та сім'ї міського центру дитини від 27.09.2017 р. № 185, вбачається, що Міським центром дитини було розглянуто звернення ССД Солом'янської РДА м. Києва за № 108/24-2412 від 09.08.2017 р. про проведення психологічної роботи з малолітньою [PERSON], 2008 р. народження, з метою вивчення психоемоційного стану та особистих характеристик, особливостей дитячо-батьківських відносин, прихильності до батьків, у зв'язку з позбавленням батьківських прав матері [PERSON]. Була проведена діагностика малолітньої [PERSON] Результати роботи показали сформовану міцну емоційну прихильність дівчинки, як до батька, так і до старшого брата [PERSON]. Дівчинка не визначила в своїх роботах матір жодного разу. З одного боку, дівчинка не визначила маму, проте, в методиці «Сімейка Гномс» визначила для неї ті ж емоції, що і собі: щастя, радість, надія, а в методиці «Дерево сімейних цінностей» вибрала для себе найбільш значущими такі цінності, як сім'я, любов, дах над головою, це асоціюється у [PERSON] з позитивними переживаннями, що говорить про незадоволену потребу дівчинки у турботі з боку матері та бажання дитини мати повну сім'ю. З матеріалів справи встановлено, що позивач [PERSON] працює, матеріально та житлом забезпечений, позитивно характеризується за місцем роботи. Так, відповідно до характеристики від 15.11.2016 р., позивач працює на посаді директора ТОВ «ДЕДАЛ-ІНСТРУМЕНТ» з 17.04.2006 р. З партнерами та клієнтами фірми відноситься ввічливо, у колективі - комунікабельний, у складних ситуаціях завжди націлений на винайдення компромісних рішень, до вирішення задач підходить творчо. Являється людиною з високими моральними якостями. Не зловживає спиртними напоями, намагається ухилятись від конфліктних ситуацій. Любить своїх дітей, проводить з ними свої відпустки та весь свій вільний час. Під час обстеження умов проживання дітей за адресою: [ADDRESS], працівниками служби у справах дітей Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації 14.11.2017 р. було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] разом з батьком [PERSON] проживають в квартирі, де створені умови для навчання, відпочинку та фізичного розвитку дитини, що підтверджується актом. Відповідно до довідки №061/203/05/06/1057 від 01.10.2018 р., [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [ADDRESS], перебуває на обліку в Київському міському психоневрологічному диспансері № 5. Згідно довідки - розрахунку заборгованості по аліментам від 20.09.2018 р. № 88371, виданої державним виконавцем ВДВС Солом'янського РУЮ м. Києва. заборгованість по аліментам [PERSON] за виконавчим листом № 760/22362/16-ц, виданого Солом'янським районним судом м. Києва від 12 квітня 2017 р. про стягнення аліментів на користь [PERSON], станом на 20.09.2018 р. становить 66546,21 грн. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], [INFO] (спільний син сторін), повідомив суду, що матір [PERSON] не врівноважена, не опікувалась належним чином ним та малолітньою сестрою [PERSON], била сестру, вчиняла психологічний тиск, не готувала їжу, відбирала у них гроші, які надавав батько. Після розірвання шлюбу між батьками він спочатку проживав з матір'ю до 14 років, а з осені 2013 р. він самостійно прийняв рішення жити з батьком, який згодом забрав і сестру. На сьогодні мати не цікавиться ними, їх життям, здоров'ям та навчанням, не надає їм з сестрою матеріальної підтримки, не займається вихованням, не вітає з днем народження. За своєю ініціативою він інколи відвідує матір, приблизно один раз на три місяці. Матері відомо, що батько звернувся до суду про позбавлення її батьківських прав, але вона повідомила, що їй байдуже. Малолітня сестра [PERSON] не згадує про матір. Відповідно до висновку від 04.12.2017 р. № 108-20874 про доцільність позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої [PERSON], 2008 р. народження. Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не забезпечує дітей необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми у обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання ними освіти. Зазначені фактори, суд розцінює як ухилення [PERSON] від виховання дітей і приходить до висновку про свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов'язками. Згідно норм Сімейного Кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст. 6). Як зазначено у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], станом на день розгляду справи, досягнув 18 років, а тому відповідача щодо нього не може бути позбавлено батьківських прав. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками щодо дитини - малолітньої [PERSON], [INFO], є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення її батьківських прав. Тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial