Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

Позивач [PERSON] 27.09.2017 року звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, [PERSON] у справах дітей Вінницької міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні баби з онукою [PERSON] [INFO], встановивши наступний час у спілкуванні: щосуботи з 11 год. до 20 год. неділі, щовівторка з 16 год. до 20 год., щороку 20 грудня, 25 грудня, 2 січня, 9 березня, 10 вересня з 10 год. до 20 год., літні, весняні, зимові канікули другу половину канікул проводити з бабусею позивачем по справі. Позов мотивований тим, що 09.09.2013 року донька позивача [PERSON] народила доньку [PERSON]. Відомості про батька дитини у свідоцтві про народження дитини були записані відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України (зі слів матері). 03.06.2015 року донька позивача [PERSON] трагічно загинула, після чого позивач з онукою почали проживати вдвох. Згідно розпорядження голови Вінницької районної державної адміністрації №313 від 08.07.2015 року [PERSON] було надано статус дитини сироти і влаштовано в сімю родичів. Через деякий час зявився [PERSON], який звернувся до суду з позовом про визнання батьківства, який рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 15.04.2016 року задоволено. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 19.05.2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Так, згідно наведених вище рішень, [PERSON] визнано батьком [PERSON]. Позивач позитивно ставилася до того, що в житті її онуки зявився батько, однак в подальшому його спілкування з дитиною почало погано впливати на останню: вона стала збудливою, неспокійною, погано спала. В січні-лютому 2016 року дитина перебувала на лікуванні у ВОПНЛ, виписана в задовільному стані. Наразі дитина проживає з відповідачем, який почав з нею проживати в серпні 2017 року. Відповідач не дає позивачу можливості спілкуватися з онукою. Зі слів сусідів відповідача дитина не відвідує дитячий садок, не спілкується з дітьми. Позивач занепокоєна ситуацією, що склалася, вважає, що її спілкування з онукою позитивним чином впливатиме на дитину, сприятиме розширенню її світогляду. В позасудовому порядку питання спілкування позивача з онукою вирішити неможливо, позивач позбавлена можливості спілкуватись зі своєю онукою [PERSON], що порушує її права, передбачені ст. 257 Сімейного кодексу України. Викладене стало підставою для звернення позивачем з вказаним позовом до відповідача до суду. Відповідачем [PERSON] 07.02.2018 року надано до суду пояснення щодо позовних вимог позивача, в яких він пояснив, що доводи, наведені позивачем в позовній заяві, не відповідають дійсності. Позивач перешкоджала його батьківству, остання руйнувала його відносини з нині померлою [PERSON] В результаті дій відповідача дитина набула статусу дитини-сироти, перебувала тривалий час в чужій сімї [PERSON] Позивач, приймаючи участь в розгляді справи про встановлення батьківства відповідача, давала неправдиві свідчення стосовно особи відповідача та обставин його відносин з [PERSON] та донькою, ставила під сумнів його батьківство. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач і на даний час ставить під сумнів його батьківство, попри те, що вказана обставина встановлена рішеннями судів, що набули законної сили. Додатково вказав, що його відносини з донькою після тривалих судових процесів налагодилися, він проживає з нею, дитина відвідує дитячий садочок, активно розвивається. Натомість позивач знову намагається все зруйнувати, тому пропонує обумовити побачення баби з дитиною в присутності батька задля створення нормальних сімейних стосунків, зміни поведінки та ставлення позивача до нього як до батька дитини. Позивач психологічно впливала на дитину для створення негативного образу відповідача як батька дитини. Позивач вдавалася до ганебних видумок з тим, щоб перешкодити батьківству відповідача. Відповідач вважає висновок органу опіки та піклування незаконним, оскільки на засіданні комісії [PERSON] була відсутня, вона постійно проживає в Італії, на засіданні комісії її представляла [PERSON], яка відповідала на всі питання уповноважених представників служби. Відповідач вважає, що висновок прийнято з наданням переваги у спілкуванні з дитиною [PERSON] В ході розгляду справи ухвалою суду від 09.11.2017 року без винесення окремого процесуального документу задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про витребування від [PERSON] у справах дітей Вінницької міської ради письмового висновку про доцільність чи відсутність доцільності визначення способів участі [PERSON] у спілкуванні з дитиною [PERSON], [INFO]. За результатами розгляду вказаного питання службою у справах дітей надано відповідний висновок від 04.01.2018 року, згідно якого служба у справах дітей висловила свою позицію по суті виниклого спору (а.с. 50-52). В судовому засіданні, що відбулось 16.04.2018 року позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги та просили суд їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Додатково повідомила, що вона має бажання і змогу спілкуватись з онукою, разом з тим, відповідачем по справі у цьому їй чиняться перешкоди. Так, за останні шість місяців дитину вона бачила лише 2 рази. Відповідач заборонив їй відвідувати дитину у дитячому садочку, про що написав відповідну заяву завідуючому ДНЗ. На запитання суду повідомила, що вона визнає відповідача батьком дитини та цього факту не оспорює. З 03.06.2015 по червень 2017 року її онука проживала разом з нею, однак опіку над дитиною було оформлено на її рідного брата [PERSON] З 09.09.2013 по 03.05.2015 дитина проживала з матірю у квартирі позивача по вул. Космонавтів 41/51 в м. Вінниці. В цей час позивач перебувала в Італії. Після смерті дочки позивач приїхала на похорон і застала в квартирі [PERSON], який проживав з нею у цій квартирі два дні (час похорону). Надалі, з 05.06.2015 року [PERSON] забрав дитину до себе. В червні 2015 року [PERSON] прийшов в опікунську раду, де вони домовились, що всі вони будуть проживати разом в [INFO] за місцем проживання позивача. Внаслідок вказаної домовленості відповідач разом з дитиною переїхав проживати до позивача, де вони проживали разом до 12 червня 2015 року. 12 червня 2015 року відповідач від неї виїхав, а дитина залишилась проживати з нею, де проживала до червня 2017 року. В цей період було оформлено опіку над дитиною на її рідного брата. Вона бажає спілкуватись та опікуватись дитиною. Вважає, що запропоновані нею дні спілкування з дитиною є найбільш оптимальними, оскільки дитина позбавлена материнського піклування, а тому просила встановити їй графік: щосуботи з 11 год. до неділі 20 год.; щовівторка з 16 год. до 20 год. це один будній день у тиждень; 20 грудня це день наступний за днем [PERSON]; 25 грудня це день Різдва Христового; 2 січня це день наступний за днем [PERSON]; 9 березня це день наступний за днем 8 березня; 10 вересня це день наступний після дня народження дитини. В судовому засіданні відповідач [PERSON] повідомив, що позовні вимоги він визнає частково. Зазначив, що з 2010 року він проживав разом з [PERSON] по 03.06.2015 року (по день її смерті). Спочатку вони проживали по вул. 600-річчя, а потім по вул. Космонавтів в квартирі позивача. В 2013 році в них народилась дочка, однак він не був записаний батьком дитини. До часу смерті [PERSON] дитина позивача не знала. Після похорону [PERSON], яка перебувала з ним у фактичних шлюбних відносинах, дитина залишилась проживати разом з ним. 09.06.2015 року він домовився з позивачем проживати разом, щоб разом виховувати дитину. Разом з тим, таке їх проживання мало місце до 12.06.2015 року, після чого позивач його змусила піти з місця її проживання. До нього викликали поліцію та писали на нього необґрунтовані скарги. Після цього він зміг забрати дитину лише в червні 2017 року, коли закінчились суди з приводу визнання його батьківства. Він визнає, що дитина повинна бачитись з бабусею, однак бабуся повинна бачитись з дитиною виключно у його присутності. Загалом позовні вимоги він визнає в частині побачень позивача з дитиною щосуботи з 11 год. до 20 год.; щовівторка з 17 год. до 20 год. в його присутності; у всі післясвяткові дати про які просить позивач з 10 год. 20 год. в його присутності. Щодо перебування дитини у позивача у літні, весняні та зимові канікули за місцем її проживання позовні вимоги не визнає, оскільки всі побачення позивача з дитиною мають здійснюватись виключно у його присутності, щоб позивач не формувала у дитини негативну думку про відповідача як батька дитини. На запитання суду повідомив, що спілкування дитини з позивачем у вівторок може мати місце виключно з 17 год., оскільки в цей будній день дитина перебуває у садочку та необхідно дотримуватись режиму перебування дитини в закладі (сон, харчування, тощо). В день тижня неділю дитина відвідує недільну школу, а тому побачення бабусі з дитиною в цей день виключається. Також повідомив, що на даний час між позивачем та відповідачем склались негативні стосунки та між ними дійсно виникали та виникають суперечки з приводу виховання дитини. На запитання суду також повідомив, що дитина бажає спілкуватись з бабусею, проводити з нею час, дитина сумує за бабусею. На запитання суду, що обумовило написання 19.10.2017 року (після внесення на розгляд суду позивачем позовної заяви) заяви до завідуючого ДНЗ № 15 про заборону на території та в приміщенні дитячого садка відвідувати, фотографувати та робити відео його доньки без його дозволу повідомив, що ця заява не стосувалась конкретно позивача по справі, а стосувалась всіх інших сторонніх осіб. В судовому засіданні допитана в якості свідка [PERSON] повідомила, що вона перебуває в дружніх відносинах з позивачем, з відповідачем в жодних відносинах не перебуває. Про відповідача як про батька дитини вона дізналась в серпні 2017 року, коли відповідач забрав дитину проживати до себе. Свідок є практичним психологом і знає позивача з дитинства. З дитиною вона познайомилась в 2016 році, коли позивач приїздила до неї додому в гості (смт. Вороновиця). Коли дитину забрав відповідач, вона один раз відвідувала дитину у нього вдома. Відповідач заборонив їй згадувати за родичів по материній лінії, а також показувати фотографії її іграшок, що залишились у бабусі. Батько дитини не мотивував їй таку заборону. Повідомила, що батько займався дитиною, вони вчили алфавіт, тощо. В судовому засіданні допитаний в якості свідка [PERSON] повідомив, що [PERSON] він знає приблизно з 2007 року. Покійна мати дитини проживала сама з 2005 року по вул. 600-річчя. Вона жила сама як до так і після народження дитини. Покійна ніколи не говорила хто був батьком дитини. Свого часу він був опікуном дитини і добре знає всі обставини справи. Коли відповідач проживав разом з ними, одного дня [PERSON] покупав дитину і виставив її на протяг, іншого разу він нагодував дитину чимось незрозумілим, внаслідок чого всі вони пересварились. Потім [PERSON] від них пішов, а згодом забрав дитину за рішенням суду. В судовому засіданні допитана в якості свідка [PERSON] повідомила, що позивач є дружиною її рідного брата. Вона знає відповідача з того часу як померла мати дитини. [PERSON] не називала батька дитини. В іншій частині надала покази аналогічні за змістом показів, що були надані [PERSON] Представник третьої особи на стороні позивача - [PERSON] у справах дітей Вінницької міської ради [PERSON] в судових дебатах повідомила, що відповідач при формуванні позиції служби у справах дітей по суті спору не допустив службу для обстеження матеріально побутових умов проживання дитини. Зазначила, що відповідачем чиняться перешкоди в спілкування баби з онукою, разом з тим, для налагодження відносин між позивачем та відповідачем службою у справах дітей у висновку висловлено позицію з приводу визначення графіку спілкування баби з онукою на протязі першого місяця спілкування з дня набрання рішенням законної сили в присутності батька, в подальшому служба вважає, що побачення баби з дитиною мають відбуватись без присутності батька, оскільки враховуючи конфліктні відносини між позивачем та відповідачем така присутність буде поглиблювати конфлікт між сторонами по справі і негативно відображатись на морально психологічному стані самої дитини. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, усунувши перешкоди бабі у спілкуванні з онукою, визначивши її участь у спілкуванні з онукою, однак встановивши меншу тривалість часу спілкування, ніж зазначено в позовній заяві, виходячи з наступного. Згідно рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 15.04.2016 року у справі №128/2061/15-ц [PERSON] визнано батьком [PERSON], народженої 09.09.2013 року матір`ю [PERSON], про що здійснено актовий запис про народження № 3591 від 20.09.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області (а.с.68-75). Судами апеляційної та касаційної інстанції рішення суду залишено без змін (а.с.76-82). Позивач [PERSON] є матірю померлої [PERSON], яка 09.09.2013 року народила дитину [PERSON], а отже позивач по справі є бабою [PERSON] (а.с.7-9, 11). Згідно свідоцтва про смерть серії І-АМ №319751 [PERSON] померла 03.06.2015 року (а.с.10). Після смерті [PERSON] [PERSON] та [PERSON] намагалися досягнути згоди щодо участі баби у вихованні дитини та спілкуванні з нею, певний час позивач та відповідач проживали спільно, однак на протязі короткого проміжку часу (у червні 2015 року) між ними виникли непорозуміння та неприязні стосунки, що обумовило виїзд відповідача з місця проживання позивача. Вказана обставина визнається сторонами по справі, а тому в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України вказана обставина не підлягає доказуванню. Позиція [PERSON] з невизнання [PERSON] батьком [PERSON] при розгляді Вінницьким районним судом Вінницької області справи № 128/2061/15ц стала підставою поглиблення неприязних відносин позивача та відповідача і посилення конфлікту при вирішенні питання участі баби у спілкуванні з онукою після встановлення батьківства відповідача відносно малолітньої [PERSON] та початку проживання дитини з батьком за місцем його проживання (а.с. 68 82). Судом встановлено, що питання участі баби у вихованні та спілкуванні з онукою станом на час розгляду цієї справи (справа № 127/20626/17) залишається неврегульованим. Між сторонами по справі існують напружені та неприязні стосунки, що не дає можливості досягти згоди щодо участі баби у спілкуванні з онукою. Позиція відповідача щодо обумовлення спілкування баби з онукою виключно в його присутності є категоричною та такою, що з його точки зору не підлягає обговоренню. У висновку органу опіки і піклування Вінницької міської ради від 04.01.2018 р. № 01-00-011-603 орган опіки і піклування Вінницької міської ради вважає доцільним визначити [PERSON] наступний спосіб участі у вихованні онуки [PERSON], [INFO], протягом місячного терміну: щовівторка з 16.00 год. до 20.00 год., щосуботи з 10.00 год. до 20.00 год., щороку 20 грудня, 25 грудня, 2 січня, 8 березня, 10 вересня з 10.00 год. до 20.00 год., спільний відпочинок дитини з бабою влітку протягом двох тижнів за домовленістю з батьком дитини; по закінченню місячного терміну: щовівторка з 16.00 год. до 20.00 год., щосуботи з 11.00 год. до неділі 09.00 год., щороку 20 грудня, 25 грудня, 2 січня, 8 березня, 10 вересня з 10.00 год. до 20.00 год., спільний відпочинок дитини з бабою влітку протягом двох тижнів за домовленістю з батьком дитини (а.с. 50-52). Відповідно до ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. До особистих немайнових прав дитини відноситься, зокрема право дитини жити і виховуватися в родині; право дитини на спілкування з обома батьками, дідусем, бабусею, братами, сестрами й іншими родичами. Дотримання і захист цих особистих прав дитини гарантується державою, що виходить з інтересів і потреб кожної дитини. За змістом ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року ( далі Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. У цьому звязку суд зазначає те, що на протязі усього судового розгляду як відповідач так і його представник категорично наголошували на тому, що дитина може спілкуватись з бабусею (позивачем по справі) виключно в присутності батька. Згідно відповіді завідувача КЗ «ДНЗ №15 ВМР» №90 від 15.12.217 року, що надана на запит представника позивача №В-1 від 27.11.2017 року, [PERSON] 21.09.2017 року зарахована до закладу за заявою батька [PERSON] 19.10.2017 року батьком дитини подано заяву про заборону на території приміщення дитячого садка відвідувати, фотографувати та робити відео його доньки (тільки з його письмового дозволу) (а.с.88-89). Як встановлено судом вказану заяву [PERSON] було подано на шостий день після того, як він дізнався про наявність в провадженні суду справи за позовом [PERSON] до нього про визначення участі баби у спілкуванні з онукою. Наведені обставини, як окремо одна від одної так і в сукупності свідчать про те, що [PERSON] чиняться перешкоди [PERSON] у спілкуванні з її онукою, оскільки відповідач не бажає аби позивач по справі спілкувалась з дитиною у його відсутність, з метою недопущення формування у дитини негативної думки щодо нього (позиція відповідача) (а.с. 25). Про наявність наведених перешкод вказувала і представник служби у справах дітей виконавчого комітету Вінницької міської ради [PERSON] в судових дебатах. З аналізу наведеного вище та повідомлених в судовому засіданні позивачем, відповідачем та свідками [PERSON], [PERSON] обставин, суд приходить до висновку, що між позивачем та відповідачем наявні напружені, конфлікті, неприязні та навіть зневажливі взаємовідносини, які призводять до спілкування на підвищених тонах, поливання один одного брудом, що обумовлює неможливість ведення спокійного діалогу з приводу визначення порядку участі позивача у спілкуванні з дитиною в досудовому порядку. Морально психологічна ситуація яка склалась між сторонами по справі через дії та поведінку як однієї так і іншої сторони, створює перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною, в тому числі і через позицію відповідача у справі про необхідність обумовлення участі при побаченнях позивача з дитиною у його присутності, попри те, що позивач має право бачитись з дитиною. Таку позицію відповідача, суд розцінює критично, оскільки як позиція відповідача про необхідність його участі при побаченнях позивача з дитиною, так і позиція позивача про недоцільність такого порядку її спілкування з дитиною в присутності інших осіб були категоричними, та в ході розгляду справи судом встановлено, що недосягнення згоди в цій частині не дозволило вирішити спір в досудовому порядку. Суд не приймає до уваги доводи відповідача в частині того, що написана ним до ДНЗ № 15 заява про обмеження спілкування інших осіб на території садочку не стосується позивача, оскільки він будучи обізнаним про наявність в провадженні суду цієї справи міг у своїй заяві обумовити можливість спілкування позивача з дитиною на території дитячого садочку, однак цього не зробив. Позиція відповідача (щодо обумовлення його присутності при спілкуванні позивача з дитиною) не може бути перешкодою у спілкуванні позивача з [PERSON], як баби з онукою, а тому такі перешкоди підлягають усуненню, шляхом визначення порядку участі позивача у спілкуванні з дитиною. Згідно зі ст. 263 СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу . За змістом ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Враховуючи встановлені обставини справи, рекомендації, які викладені у висновку органу опіки і піклування Вінницької міської ради, які суд частково враховує, та з метою якнайкращого забезпечення інтересів дитини, в тому числі щодо її спілкування з рідною бабусею, при відсутності піклування матері дитини у звязку з її смертю, суд вважає, що позивачу [PERSON] слід визначити наступний спосіб участі у вихованні дитини, а саме: кожного вівторка з 17 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. за місцем проживання дитини; кожної суботи з 11 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. за місцем проживання [PERSON]; щороку 20 грудня, 25 грудня, 2 січня, 09 березня, 10 вересня з 10 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. за місцем проживання [PERSON]; щорічно влітку спільний відпочинок дитини з бабою протягом двох тижнів, період якого визначати за спільною домовленістю [PERSON] та [PERSON]. При цьому судом враховано, що кожного вівторка дитина перебуває в дитячому садочку, яким забезпечується відповідний режим життєдіяльності дитини (денний сон, харчування, тощо), та позицію відповідача, згідно якої дитину щовівторка можна забирати з дитячого садочку з 17 год. 00 хв. А тому спілкування бабусі з онукою у цей день слід обумовити саме з 17 год. 00 хв., а не з 16 год. 00 хв., як просить позивач чи як наведено у висновку служби у справах дітей Виконавчого комітету Вінницької міської ради. Щодо вимог в частині спілкування бабусі з онукою щосуботи з 11 год. 00 хв. до 20 год. неділі, суд вважає, що достатнім часом для спілкування бабусі з онукою у вихідні дні буде час з 11 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. цієї ж суботи. До вказаного суд приходить з огляду на те, що батько дитини має переважне право на спілкування з дитиною та враховуючи його зайнятість на роботі у будні дні, він також має право провести один вихідний день зі своєю дочкою. Щодо вимог позивача про її участь у спілкуванні з дитиною на протязі кожної другої половини весняних, літніх та зимніх канікул, суд вважає що достатнім часом для спільного відпочинку баби з онукою буде спільний відпочинок влітку дитини з бабою протягом двох тижнів, період якого сторони по справі мають узгоджувати спільно. Разом з тим суд не вбачає обґрунтованих підстав для встановлення обовязкової присутності батька дитини при побаченнях дитини з бабусею (за місцем проживання останньої, чи під час спільного відпочинку влітку), оскільки між сторонами існують напружені, неприязні та конфліктні стосунки і присутність батька на таких побаченнях буде поглиблювати наявний конфлікт та особисту неприязнь сторін по справі і таким чином така присутність буде додатковим психотравмуючим фактором для дитини, спричинить дискомфорт та переживання дитини через напружені відносини між її рідними. Поведінка сторін по справі в судовому засіданні та їх словесні вирази відносно один одного, а також досліджені матеріали справи свідчать про наявність неприязних відносин між сторонами по справі. Досліджені в судовому засіданні обставини не обумовлюють підстав для застосування ч. 2 ст. 159 СК України, в частині встановлення побачень з дитиною позивачем в присутності відповідача. Обумовлення таких побачень баби з дитиною в присутності батька, в розумінні ч. 2 ст. 159 СК України не буде сприяти інтересам дитини, така позиція відповідача обумовлена виключно захистом власних інтересів, а не інтересів дитини. При цьому суд приймає до уваги повідомлену відповідачем обставину про особисту прихильність дитини до позивача по справі, вік дитини, а також те, що дитина на протязі двох років проживала в сімї позивача, що не призвело до будь яких психотравмуюючих факторів для дитини. Дитина в силу обєктивних обставин (смерть матері) дійсно перебувала в умовах сильного психотравмуючого фактору, разом з тим причинного звязку з таким станом поведінки позивача чи відповідача судом не встановлено. Ч. 2 ст. 16 ЦК України встановлює способи, якими суд може захистити порушене або невизнане право особи. У вказаній статті закону також наведено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлено договором або законом. З аналізу фактичних обставин справи та наявних доказів суд приходить до висновку, що право позивача на участь у спілкуванні з дитиною порушене, а тому таке право позивача підлягає захисту у спосіб усунення перешкод у спілкуванні з онукою шляхом визначення порядку її участі у спілкуванні з дитиною онукою. Суд відхиляє пропозицію служби у справах дітей Виконавчого комітету Вінницької міської ради, що висловлено у висновку, щодо обумовлення на протязі місячного строку спілкування баби з онукою в присутності батька з наведених вище підстав, доцільності спілкування у запропонованому форматі суд не вбачає. Враховуючи викладене вище, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити частково, а саме визначити позивачу порядок її участі у спілкуванні з онукою: кожного вівторка з 17 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. за місцем проживання дитини; кожної суботи з 11 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. за місцем проживання [PERSON]; щороку 20 грудня, 25 грудня, 2 січня, 09 березня, 10 вересня з 10 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. за місцем проживання [PERSON]; щорічно влітку спільний відпочинок дитини з бабою протягом двох тижнів, період якого визначати за спільною домовленістю [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 36 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. Враховуючи часткове задоволення позову немайнового характеру суд визначає, що 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при подачі позову до суду, слід залишити за позивачем, решту 50 відсотків (320 гривень) слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial