Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

Позивач [PERSON] 02 грудня 2015 року звернувся до Кодимського районного суду з позовом до Пиріжнянської сільської ради Кодимського району Одеської області про поновлення строку позовної давності, встановлення факту прийняття спадщини та визнання в порядку спадкування за законом права на земельну частку (пай), яка залишилась після смерті його батька - [PERSON]. В позовній заяві позивач вказав, що [INFO] помер його батько [PERSON], який за життя отримав право на земельну частку (пай) із земель Пиріжнянської сільської ради Кодимського району Одеської області. Позивач є єдиним спадкоємцем спадщини померлого батька за законом першої черги, вказану спадщину у передбаченому законом порядку прийняв, але отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом не може через відсутність оригіналу сертифікату за земельну частку (пай), який втрачено. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] (діє відповідно до ордера адвоката та витягу з надання правової допомоги) позов [PERSON] підтримав та просив його задовольнити, вказавши, що позивач спадщину померлого батька прийняв, оскільки на час його смерті проживав разом з ним та доглядав за ним, однак через втрату сертифікату позбавлений можливості захистити своє порушене право в позасудовому порядку. Представник відповідача - Пиріжнянської сільської ради Кодимського району Одеської області в судове засідання не з'явився, надавши до суду письмову заяву №05-06/02 від 13 січня 2016 року, в якій позовні вимоги позивача визнав та просив розглянути справу без нього. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, а тому суд вважає можливим розглянути справу без участі представника відповідача. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши позовну заяву позивача та надані сторонами письмові докази, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін і інших осіб, відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, вважає можливим позов задовольнити з таких підстав. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданим 26 листопада 1999 року Пиріжнянською сільською радою Кодимського району Одеської області. Факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та померлим [PERSON], як між сином та батьком, підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER], виданого 05 березня 1981 року відділом РАЦС м.Кодима Одеської області. Визначаючи якими правовими нормами слід керуватися при вирішенні зазначеного спору (зокрема, нормами Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року чи Цивільного кодексу України в редакції 2004 року), суд виходить з наступного. Відповідно до п.п.4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто після 01 січня 2004 року. Правила Книги 6 цього кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим кодексом чинності. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.1 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах по спадкування» роз'яснив, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР, якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз.14 п.1 Інформаційного листа №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, вказав, що у відповідності з п.5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила книги шостої Цивільного кодексу можуть застосовуватись лише до спадщини, яка відкрилась після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким із спадкоємців, право на спадкування в яких виникло відповідно до норм ст.ст.529-531 ЦК УРСР. Шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився 25 травня 2000 року, вказана спадщина у передбаченому на той час порядку прийнята позивачем, тому, з врахуванням абз.3 п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року та абз.13 і 14 п.1 та п.2 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, застосуванню для вирішення заявленого позивачем позову підлягають норми Цивільного кодексу УРСР, який з 01 січня 2004 року втратив чинність, але був чинним на момент виникнення та існування спірних правових відносин. Статтею 71 ЦК УРСР (1963 року), як і ст.257 ЦК України (2004 року), встановлений трирічний строк позовної давності для захисту порушеного права. Початок перебігу строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов, тобто коли особа дізналась про порушення свого права. Позивачем вказаний строк пропущений. Порушене право підлягає захисту, якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності. Позивач втратив правовстановлюючий документ на спадкове майно, окрім цього є юридично неграмотною особою, постійно проживає у сільській місцевості, де відсутній нотаріус і з яким відсутнє регулярне транспортне сполучення. Ці обставини зашкодили йому своєчасно звернутись до суду з позовом про захист свого порушеного права, а тому причину пропуску ним строку позовної давності суд визнає поважною та поновлює цей строк. Судом встановлено, що померлий [PERSON] за життя мав право на майнову частку (пай) члена колективного сільськогосподарського підприємства «Перемога» с.Пиріжна Кодимського району Одеської області, розміром 2.23 умовних кадастрових гектарів, яка була посвідчена сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданим Кодимською районною державною адміністрацією. Належність померлому [PERSON] вказаної земельної частки (паю) підтверджується довідками відділу Держгеокадастру в Кодимському районі №29-1516-99.13-792/15-15 від 21 грудня 2015 року та Пиріжнянської сільської ради Кодимського району Одеської області №776 від 22 липня 2015 року. Статтею 524 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємство здійснюється за законом або за заповітом. Спадкоємство за законом здійснюється у разі відсутності заповіту. Судом встановлено, що заповіту померлий [PERSON] не склав, тому позивач [PERSON], як рідний син померлого, є спадкоємцем його спадкового майна за законом першої черги. Відповідно до ст.ст.525 та 526 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем її відкриття - останнє постійне місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Свідченням прийняття спадщини є подача спадкоємцем до нотаріуса заяви про прийняття спадщини або фактичний вступ спадкоємця в управління та володіння спадковим майном, при цьому такі дії мають бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця (ст.525, ч.2 ст.549 ЦК УРСР). Судом на підставі довідки Пиріжнянської сільської ради Кодимського району №1245 від 10 грудня 2015 року встановлено, що позивач [PERSON] та померлий [PERSON] постійно проживали разом в одному помешканні, зокрема в [ADDRESS], вели спільне господарство, позивач доглядав за померлим, після його смерті проводив його поховання, доглядає та утримає його майно. Вказані обставини в контексті ст.549 ЦК УРСР свідчать про прийняття позивачем спадщини після смерті батька [PERSON], оскільки він фактично вступив в управління та володіння належним їй спадковим майном. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» №4 від 24 червня 1983 року (яка втратила чинність, але роз'яснювала спірні правові відносини на момент їх виникнення та існування), якщо позивач протягом встановленого строку для прийняття спадщини вступив в управління та володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання за ним права власності на спадкове майно. Відповідно до ст.560 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, мають одержати в державній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Однак, реалізувати вказане право позивач позбавлений можливості, оскільки правовстановлюючий документ на належну померлій земельну частку (пай), зокрема сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] втрачений, оголошення про що було розміщене в газеті «Вісті Кодимщини» від 21 березня 2015 року. При цьому, як вказав Пленум Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в п.11 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай), який відповідно до п.17 Перехідних положень Земельного кодексу України діє до моменту видачі особі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку. Отже, встановивши факт прийняття позивачем [PERSON] спадщини після смерті батька [PERSON], суд, з огляду на відсутність у позивача можливості позасудового захисту порушеного права на спадщину померлого, вважає можливим в порядку спадкування за законом визнати за ним право власності на спадщину у вигляді земельної частки (паю), яка залишилась після смерті батька [PERSON], оскільки за змістом ст.549 ЦК УРСР позивач є таким, що прийняв цю спадщину. На підставі викладеного,

Outcome: approved