overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

Позивач [PERSON] 18 жовтня 2016 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Зазначені позовні вимоги обґрунтовує тим, що шлюб між ними зареєстровано 18 грудня 2004 року Відділом РАЦС Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, про що видано свідоцтво про одруження серії 1-ИД № 098880 та зроблено актовий запис № 1820. Від шлюбу у них народився син [PERSON]. Спільне життя з відповідачем не склалося, у них відсутнє взаєморозуміння та різні погляди на сімейне життя. У звязку з цим між ними припинилися шлюбні стосунки. Подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. З цих підстав позивач [PERSON] просить розірвати шлюб. В судове засідання позивач [PERSON] подала заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила розглянути справу в її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак подав заяву, в якій просив слухати справу в його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 18 грудня 2004 року сторони вступили у зареєстрований шлюб, про що зроблено запис № 1820 Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області. Від даного шлюбу в подружжя є син [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії 1?ИД № 000839 від 14 березня 2005 року, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області. Як слідує з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги, між сторонами відсутнє взаєморозуміння, в них різні погляди на сімейне життя. У звязку із цим припинилися їх подружні стосунки, сторони перестали вести спільне господарство. Сім'я сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхній дітей, що\~ має істотне значення. За вказаних обставин судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, тому відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України, з [PERSON] в користь [PERSON] слід стягнути судовий збір за подання позову про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

Позивач [PERSON] 18 жовтня 2017 року пред'явив до суду позов до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу . В обгрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що шлюб зареєстрований 17 січня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції . Від шлюбу [INFO] народилася дочка [PERSON] . Внаслідок різних поглядів на сімейне життя між ним та відповідачем відсутні взаєморозуміння та повага один до одного, що призвело до того, що він та відповідач припинили подружні відносини, перестали вести спільне господарство . За таких обставин просить шлюб розірвати, проти примирення категорично заперечує, оскільки перебування у шлюбі суперечить його інтересам, що мають істотне значення. У судове засіданні позивач [PERSON] не прибув, подав заяву про проведення судового розгляду за його відсутності, вказав ,що заявлені позовні вимоги підтримую та просить задовольнити їх у повному обсязі . Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, попередньо подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначила , що позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає . Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] вступили у зареєстрований шлюб 17 січня 2013 року, про що зроблено актовий запис за №38 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, яким 17 січня 2013 року видане Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу сторін [INFO] народилася дочка [PERSON] , про що 19 липня 2016 року зроблено актовий запис №1811 Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області . Внаслідок різних поглядів на сімейне життя та відсутність взаєморозуміння та поваги один до одного, сторони припинили подружні відносини, перестали вести спільне господарство . Згідно із вимогами ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Натомість позивачем зазначено, що перебування у шлюбі суперечить його інтересам, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За вказаних обставин, суд вважає , що сім'я сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. Таким чином, судом установлено, що між сторонами втрачено почуття поваги та любові, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є таким, що суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення, тому відповідно до вимог ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

Позивач [PERSON] 18 квітня 2016 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В поданій до суду позовній заяві посилалася на те, що 02 червня 2013 року з відповідачем зареєструвала шлюб, мають доньку [PERSON], [INFO]. Вказувала, що подружнє життя не склалося, в травні 2014 року вимушена була залишити відповідача, на даний час фактично створила нову сім'ю та має намір зареєструвати інший шлюб. Просила суд розірвати зареєстрований з відповідачем шлюб та залишити їй прізвище [PERSON]. В судовому засіданні позивач повністю підтримала подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини, на розірванні шлюбу наполягала. Пояснила, що спільно з відповідачем не проживають близько двох років, вжиті наміри для збереження сім'ї позитивних результатів не дали, зараз має намір зареєструвати шлюб з іншим чоловіком. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, уповноваживши представника на ведення справи в суді від його імені. Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на те, що між сторонами існує спір щодо участі батька у вихованні малолітньої дитини, тому просила суд надати сторонам термін для примирення. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши докази в справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Зокрема, судом встановлено, що сторони по справі [PERSON], [INFO], та [PERSON] [INFO], з 02 червня 2013 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як встановлено судом та не заперечувалося представником відповідача в судовому засіданні, сторони по справі [PERSON] та [PERSON] спільно не проживають близько двох років. Наявність між сторонами спору щодо участі батька у вихованні та утриманні дитини жодним чином не свідчить про можливість відновлення подружніх стосунків. Суд приходить до висновку, що збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам сторін та моральним засадам суспільства. При цьому суд враховує ту обставину, що позивач [PERSON] має намір створити нову сім'ю, а відповідач [PERSON], звертаючись в суд з вимогами до [PERSON] про визначення місця проживання дитини жодним чином не висловлює намірів на збереження даного шлюбу. При вирішенні справи суд також виходить з того, що з урахуванням фактичних взаємин подружжя відсутні підстави для надання терміну для примирення оскільки такі дії не зможуть привести до збереження сім'ї, а матимуть виключно формальний характер, що не допоможе зберегти сім'ю. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

Позивач [PERSON] 18 квітня 2016 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] спілки «Полтава і полтавці» про стягнення заборгованості за договором внесення внеску. В своїй позовній заяві позивач посилалася на те, що 14 жовтня 2013 року укладала з відповідачем договір № 197 про внесення внеску члена кредитної спілки та внесла на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 6223 грн. Вказувала, що по закінченню строку договору сума коштів відповідачем повернута не була. Просила суд, стягнути з [PERSON] спілки «Полтава і полтавці» на її користь вклад за договором про внесення внеску члена кредитної спілки в сумі 6223 грн., нараховані відсотки в сумі 2444,77 грн. Позивач звернулася в суд з заявою про розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Суд, дослідивши зібрані по справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, 14 жовтня 2013 року між [PERSON] спілкою «Полтава і полтавці» та позивачем [PERSON] укладено договір № 197 про внесення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок. Згідно з умовами договору позивач спочатку внесла на депозитний рахунок грошові кошти в розмірі 6223 грн., а відповідач зобовязався повернути вклад та проценти на умовах договору. При цьому днем закінчення стоку вкладу сторони визначили 14 квітня 2015 року, а процентну ставку 24 % річних. В подальшому між сторонами було укладено додаткову угоду з визначенням строку дії договору до 14 жовтня 2015 року. Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що між сторонами з вказаного договору виникли відповідні правовідносини, які регулюються умовами договору та чинним законодавством. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та ЦК України. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Як встановлено судом, по закінченню терміну дії договору сума вкладу позивачу повернута не була. Зокрема, згідно з довідкою № 1780 від 30 жовтня 2015 року, наданою відповідачем, за договором № 197 від 14 жовтня 2013 року борг складає 6223 грн., нараховані відсотки в розмірі 2444,77 грн. Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що в даному випадку відповідач порушив умови договору та всупереч вимог чинного цивільного законодавства кошти вкладу позивачу не повернув. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, необхідно стягнути з КС «Полтава і полтавці» на користь позивача заборгованість за договором № 197 від 14 жовтня 2013 року в сумі 6223 грн. та 2444,77 грн. нарахованих відсотків. Також з відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

Позивач [PERSON] 18 квітня 2017 року звернулась до суду із позовом та просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування будинком №12 по вул.Гулі Корольової в м.Переяслав-Хмельницькому Київської області. Посилається на те, що їй на праві приватної власності на підставі Свідоцтва\~про право власності на нерухоме майно належить будинок № 12 по вул. Гулі Корольової в м.Переяслав-Хмельницькому Київської області. Відповідач [PERSON], бувша невістка, у вищезазначеному будинку зареєстрована, але не проживає з лютого 2016 року, участі в утриманні будинку, сплаті комунальних платежів не приймає, її особисті речі в будинку відсутні. Реєстрація відповідача в будинку порушує її права, як власника житла, та створює певні обовязки для неї, позбавляє\~ її можливості скористатися житловою субсидією. До суду позивач [PERSON] не зявилася, направила заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду не зявилася, направила заяву про визнання позову, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу ч. 2 ст. 405 цього Кодексу, член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В силу ч.4 ст.174 цього Кодексу, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки відповідач позов визнала, визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. На підставі викладеного, ст.ст. 319, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

Позивач [PERSON] 18 квітня 2017 року звернулася до суду із позовом і просить розірвати шлюб, зареєстрований з відповідачем 25 вересня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції Київської області (актовий запис № 228). Свої вимоги обґрунтовує тим, що сімейне життя з відповідачем не склалося із-за різних характерів та поглядів на життя, відповідач не розуміє її як дружину. Внаслідок цього в сім`ї почали виникати сварки, свідком яких був їх неповнолітній син Захар, [INFO]. В даний час сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, направила заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] не зявився, направив заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнав в повному обсязі, не заперечує проти розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки відповідач [PERSON] позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі на підставі ч. 4 ст. 174 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

позивач [PERSON] 18 липня 2016 р. звернулася до Дружківського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що з 12 жовтня 1988 року вона знаходилась із відповідачем у зареєстрованому шлюбі. 29 жовтня 2002 року у них народився син [PERSON] . Спільне життя з відповідачем не склалось. Дитина мешкає разом з нею, відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не оказує. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини на утримання сина [PERSON]. В судове засіданні позивачка [PERSON] з'явилася, позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи його було повідомлено належним чином судовими повістками, про що в справі є розписки. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. 224 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони з 12 жовтня 1988 року знаходяться у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до актового запису № 431 від 15 листопада 2002 року, батьком [PERSON], [INFO] є [PERSON] (а.с. 8 ) Згідно зі ст.. 180 Сімейного Кодексу батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В наступний час відповідач проживає окремо від сімї, матеріально сім'ю не підтримує та грошей на утримування неповнолітньої дитини не надає. Згідно зі ст.. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде сплачуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи обставини справи, суд вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти на свого неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини свого заробітку, але не менше розміру встановленому законом. Відповідно до ч. 4 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача треба стягнути судові витрати у розмірі 551 грн. 20 коп. в дохід держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

Позивач [PERSON] , 18 липня 2019 року звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сімейні стосунки у них не склались, не ведуть спільного господарства. Від даного шлюбу у сторін неповнолітніх дітей немає. На даний час шлюбних стосунків вони не підтримують, їх шлюб носить формальний характер, тому вважає його збереження таким, що буде суперечити його інтересам. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечує щодо розірвання шлюбу. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 05 серпня 1977 року сторони зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис №901 Тернопільським міським відділом ЗАГСу. Від даного шлюбу у сторін неповнолітніх дітей немає. Судом з`ясовано, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, їх шлюб носить формальний характер, тому його збереження неможливе та недоцільне, оскільки буде суперечити інтересам позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхній дітей, що має істотне значення. При таких обставинах, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. На підставі 141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача підлягає до стягнення судовий збір за подання позову про розірвання шлюбу.

Outcome: approved