Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 27 липня 2015 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02 жовтня 2009 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя у них не склалося, так як вони не зійшлися характерами. Через різні погляди на життя та відсутність взаєморозуміння між ними постійно виникали сварки. Шлюбні відносини між ними припинені, вони майже рік разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу з відповідачем неможливе та суперечить їх інтересам та інтересам дитини. Тому просила розірвати шлюб, місце проживання малолітнього сина визначити з нею та залишити прізвище [PERSON]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала, в їх обґрунтування пояснила так, як викладено вище в описовій частині рішення, просила не призначати строк для примирення, так як повністю втратила почуття любові до чоловіка. Понесені нею витрати, пов'язані з оплатою судового збору просила не стягувати на її користь з відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, по телефону повідомив, що позов дружини визнає повністю, погоджується на розірвання шлюбу, просив розглядати справу без його участі, так як він проживає за межами України в місті Майкоп Краснодарського краю Російської Федерації та пояснив, що втратив почуття любові до дружини, шлюб між ними розпався остаточно, вони з дружиною дійшли згоди щодо розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з матір'ю. Строку для примирення просив не призначати. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази справи, суд прийшов до висновку, що позов є законний, обґрунтований доказами, а тому підлягає задоволенню. Установлено, що сторони перебувають у шлюбі з 02 жовтня 2009 року. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Шлюб сторін виявився невдалим, вони припинили сімейні стосунки і на протязі приблизно одного року проживають окремо, спільного господарства не ведуть, так як не знаходять взаєморозуміння між собою. Сторони просили суд не призначати їм строку для примирення, так як збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їх дитини, бажання відновити сімейні стосунки у сторін відсутні. Шлюб розпався з вини обох сторін. Згідно статті 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Цих вимог сторони не дотрималися, що призвело до руйнування сім'ї. Відповідно до ст.5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно ч.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. За таких обставин суд з підстав статей 110-112 Сімейного кодексу України постановляє рішення про розірвання шлюбу між сторонами, місце проживання дитини за домовленістю сторін визначає з матір'ю. Відповідно до ч.1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач при зверненні до суду з позовом сплатила судовий збір в дохід держави в сумі 243,60 гривень (а.с.1), ці витрати позивач не просила стягувати з відповідача на її користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved