Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

Позивач 27.07.2016 року звернулася до суду з указаним позовом, який мотивувала тим, що 24.04.2015 року в с.Боромля трагічно загинув її брат [PERSON]. Причиною смерті брата позивача стало вбивство, яке було скоєно іншим її братом [PERSON], що підтверджується вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18.08.2015 року. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина: житловий будинок з господарчими будовами, які розташовані на неприватизованій земельній ділянці в с.Боромля по вул.Гагаріна, 51. На випадок своєї смерті спадкодавець заповіт не складав. Спадкоємцями після померлого є позивач та її брат [PERSON], який за твердженням позивача згідно із статтею 1224 ЦК України не має право на спадщину, оскільки своїми умисними діями позбавив життя спадкодавця. Батьки позивача померли у 80 роках минулого століття. Інших спадкоємців у померлого брата позивача немає. Позивач своєчасно подала заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON], подавши відповідну заяву до нотаріуса. Звернувшись до державного нотаріуса Тростянецької нотаріальної контори, останнім позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів. Будинок та господарські будівлі відповідно до технічного паспорту були побудовані у 1955 та 1972 році. Спадкодавець був господарем житлового будинку в с.Боромля по вул.Гагаріна, 51, про що було внесено відповідний запис під № 1380 до господарської книги [PERSON] сільської ради. Земельна ділянка була відведена для будівництва та обслуговування будинку, а також для ведення особистого селянського господарства. За життя померлий спадкодавець не приватизував земельну ділянку. З моменту уведення у дію Закону України «Про власність» з 15.03.1991 року спадкодавець не отримав свідоцтво про право власності на господарство. За час користування домогосподарством [PERSON] не здійснював будівельних робіт. Під час звернення до реєстраційної служби з метою реєстрації домогосподарства за указаною адресою, позивачу було розяснено, що оскільки вказані побудови були зведені до 05.08.1992 року, то право власності можна зареєструвати, але у центрі надання адміністративних послуг було розяснено, оскільки указаний будинок у погосподарській книзі записаний за померлим [PERSON], то визначення права власності на ці побудови можливо лише за рішенням суду. Посилаючись на указані обставини, [PERSON] просила суд усунути від права на спадкування за законом [PERSON], [INFO], після смерті [PERSON], який помер 24.04.2015 року; визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом після смерті брата [PERSON], який помер 24.04.2015 року, на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані по вул.Гагаріна, 51 у с.Боромля Тростянецького району Сумської області на неприватизованій земельній ділянці. Позивач у судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити. У судовому засіданні пояснила, що будинок будувала батьки позивача, які померли у 80 роках. Позивач до 1987 року проживала у спірному будинку з братами та батьками, а потім почала жити окремо. Старші брати - [PERSON] та [PERSON] після смерті батьків продовжили жити у вказаному будинку, своїх родин вони не мали, не були одружені, дітей не було. Померлий брат позивача [PERSON] був власником та головою домогосподарства згідно господарського обліку, що ведеться сільською радою. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, повідомлявся судом належним чином про розгляд справи за місцем відбування покарання у Сумській виправній колонії № 116 Управління Державної пенітенціарної служби України в Сумській області, не заперечив проти позову та проведення судового розгляду без його участі (а.с.49,57). Представник відповідача [PERSON] сільської ради Тростянецького району Сумської області у судове засідання не зявився, надав заяву, в якій вказує, що проти позовних вимог не заперечує та просить суд справу розглядати у його відсутність (а.с.43,44). Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з таких мотивів. Батьками позивача [PERSON], [INFO], були [PERSON], який помер 09.08.1985 року та [PERSON], яка померла 13.03.1980 року (а.с.13,14). Рідними брата [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.16,17). [PERSON] помер 24.04.2015 року у віці 50 років у с.Боромля Тростянецького району Сумської області (а.с.9). Відповідно до довідки [PERSON] сільської ради Тростянецького району Сумської області від 05.05.2016 року [PERSON] на день смерті був зареєстрований за адресою: [INFO], разом з ним були зареєстровані - брат [PERSON], [INFO], та співмешканка - [PERSON]. Заповіт від імені [PERSON] виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради не посвідчувався (а.с.21,75). Позивач на момент смерті брата [PERSON] була зареєстрована та проживала окремо по вул.Гагаріна, 76 у с.Боромля Тростянецького району (а.с.8). Відповідно до Інформаційної довідки із Спадкового реєстру від 10.08.2016 року після смерті [PERSON], який помер 24.04.2015 року, 06.05.2015 року а Тростянецькою районного державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №57420074, де є заява [PERSON] про прийняття спадщини (а.с.40,41). Вирішуючи вимогу [PERSON] про усунення відповідача [PERSON] від права на спадкування після смерті [PERSON], суд виходить з таких мотивів. Згідно із статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до частини 1 статті 1224 ЦК України не мають права на\~спадкування\~особи, які\~умисно\~позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя. Положення абзацу першого цієї частини не застосовується до особи, яка вчинила такий\~замах, якщо спадкодавець, знаючи про це, все ж призначив її своїм спадкоємцем за\~заповітом. Оскільки діяння, зазначені у згаданій нормі права, є кримінально карними, то вони повинні бути підтверджені належними і допустимими доказами, якими є вирок суду або постанова про закриття кримінальної справи з нереабілітуючих підстав. За змістом статей 1261, 1262 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Ураховуючи, що померлий [PERSON] заповіту не склав за життя, право на спадкування одержують спадкоємці за законом. Судом не установлено спадкоємців [PERSON], які за законом належать до першої черги. Отже, позивач та відповідач як рідні сестра та брат померлого є його спадкоємцями за законом, що належать до другої черги. Позивач прийняла спадщину, подавши заяву до нотаріуса у встановлений статтею 1272 ЦК України строк, відповідач [PERSON] також прийняв спадщину, оскільки на момент смерті проживав разом із спадкодавцем. Вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 18.08.2015 року, який набрав законної сили 18.09.2015 року, [PERSON], [INFO], визнано винним у вчиненні злочину, передбачено частиною 1 статті 115 КК України - умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння сперті [PERSON], що відбулось 24 квітня 2015 року на присадибній ділянці домогосподарства по вул.Гагаріна, 51 у с.Боромля Тростянецького району. Указаним вироком суду [PERSON] призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі (а.с.27-29). За таких обставин, суд вважає вимогу позивача про усунення відповідно до частини 1 статті 1224 ЦК України [PERSON] від права на спадкування після смерті [PERSON] обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки відповідач умисно позбавив життя спадкодавця. Вирішуючи вимогу позивача про визнання за нею права власності на житловий будинок з господарськими спорудами по вул.Гагаріна, 51 у с.Боромля Тростянецького району у порядку спадкування за законом після смерті рідного брата [PERSON], суд виходить з таких мотивів. Державним нотаріусом Охтирської районної державної нотаріальної контори [PERSON] постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.05.2016 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок за адресою с.Боромля Тростянецького району Сумської області вулиця Гагаріна, 51 через відсутність у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину оригіналів правовстановлюючих документів (а.с.18). Відповідно до роз'яснень, які містяться в абзаці 3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Ураховуючи відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач обґрунтовано звернулася до суду. Як установлено судом часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є 24.04.2015 року, на час розгляду справи і вирішення судом спору про спадкування строк, визначений частиною 1 статті 1298 ЦК України закінчився. Ураховуючи, що з двох спадкоємців за законом другої черги - [PERSON] та [PERSON] останній підлягає усуненню від права на спадкування після смерті [PERSON], а тому його єдиною спадкоємицею за законом залишається [PERSON] Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкт нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Досліджені судом докази, а також матеріали витребуваної судом за згодою позивача інвентаризаційної справи на домоволодіння № 51 по вулиці Гагаріна в с.Боромля Тростянецького району Сумської області в їх сукупності дає підстави для висновку, що спірне домоволодіння є об'єктом завершеного будівництва, проте свідоцтво про право власності на спірний житловий будинок в матеріалах справи відсутнє. За довідкою Комунального підприємства Охтирської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт» станом на 31.12.2012 року реєстрація права власності за адресою: Сумська область, Тростянецький район, с.Боромля, вул.Гагаріна,51 відсутня (а.с.20). На підставі технічного паспорту, виготовленого 06.07.2016 року судом установлено, що по вул.Гагаріна, 51 в с.Боромля Тростянецького району Сумської області у 1955 році побудовані житловий будинок з прибудовою, у 1972 році - сарай-прибудова, погріб, літня кухня-сарай, погрібник, ворота та огорожа (а.с.24-26). При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Відповідно до абз.60 п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року №127, не належать до самочинного будівництва індивідуальні житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, що побудовані до 05 серпня 1992 року. Чинне на час побудови будівель спірного домоволодіння законодавство не обмежувало строки видачі правовстановлюючих документів і реєстрації закінченого будівництвом житла. Відповідно до пункту 6 Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», затвердженою наказом Мінкомунгоспу УРСР від 31 січня 1966 року не підлягали реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Крім того, виникнення права власності на житлові будинки не залежало від державної реєстрації такого права. Ураховуючи, що спірний будинок з господарськими будинками розташований у сільській місцевості с.Боромля Тростянецького району, він не підлягав державній реєстрації і виникнення право власності на нього не залежало від державної реєстрації такого права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі тощо. Відповідно до даних погосподарського обліку, що ведеться [PERSON] сільською радою (особовий рахунок 1380 погосподарської книги сільської ради) домоволодіння за адресою с.Боромля Тростянецького району вул.Гагаріна за № 51 належить померлому 24.04.2015 року [PERSON], [INFO], який є головою домогосподарства. Земельна ділянка загальною площею 0,25 га була надана [PERSON] у користування (а.с.21-23, 80-84). Таким чином, після смерті [PERSON] позивач, яка є єдиним спадкоємцем за законом, прийняла спадщину в установленому порядку, в силу ст.ст.1218, 1222, 1223, 1224, 1262 ЦК України набула у порядку спадкування за законом право власності на нерухоме майно - належний померлому житловий будинок з господарськими спорудами, які не є самочинним будівництвом, і розташовані на земельній ділянці, яка була надана сільською радою спадкодавцю у користування. Однак за відсутності правовстановлюючих документів на ім'я померлого, позивач згідно з положеннями статті 67 Закону України «Про нотаріат» позбавлена можливості одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на це нерухоме майно, тому захищаючи її охоронювані законом права, таке право власності слід визнати за ним рішенням суду. За таких обставин, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved