Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

позивач 27.12.2017р. звернувся до суду з позовом до відповідача пославшись на те, що з 2003року по 2015рік перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, за цей час у них народилося двоє дітей : 26.08.2004 року- дочка [PERSON], та 12.12.2009 року-син [PERSON]. Позовні вимоги мотивує тим, що рішенням суду від 22.10.2013 року їх шлюб був розірваний, і з того часу діти залишилися проживати з матірю відповідачкою по справі, якій він за рішенням суду з 15.08.2014р. регулярно сплачує на утримання дітей аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку. Крім сплати аліментів, він постійно приймав участь у житті дітей, відвідував їх, діти періодично проживали у нього, яким він створював належні умови проживання. Починаючи з 01.09.2017р. у звязку з тим, що діти не знаходили порозуміння, підтримку та турботу зі сторони матері, яка вигнала їх з дому, діти з того часу проживають з ним. 04.12.2017р. органом опіки та піклування Пустомитівської РДА прийнято висновок про визначення місця проживання його малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] разом з ним-батьком дітей, за місцем проживання у с. Малечковичі. Оскільки діти з вересня 2017р. проживають разом з ним та перебувають на його повному утриманні, тому на даний час його становище як платника аліментів змінилося, і з цих підстав відпали підстави для стягнення з нього аліментів, визначених за рішенням суду. Просить визначити місце проживання його малолітніх дітей разом з ним батьком, за його місцем проживання [INFO], а також звільнити його від сплати аліментів на користь відповідачки. В судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримав позовні вимоги та просить їх задовольнити. Додатково пояснив, що після того, як відповідач вигнала дітей із дому і діти стали проживати разом з ним, відповідач життям дітей не цікавилась, не провідувала їх. І тільки після того, як він звернувся в суд з даним позовом та [PERSON] отримала виклик в суд, остання в лютому 2018р. без погодження з ним забрала сина зі школи до себе, і з того часу дитина проживає з відповідачкою. Для зручності дітей, він перевів їх навчатися в іншу школу - за місцем теперішнього проживання, піклується про них та утримує, у нього є всі належні умови для проживання дітей, він має постійне місце праці та доходи, проживає в одному будинку разом з батьками та сімєю рідної сестри, тому вони теж допомагають йому піклуватися про дітей, виховувати та утримувати їх. Діти фізично здорові, навчаються в школі добре та бажають проживати з ним, оскільки скаржились, що мати про них не турбувалась. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечили, в задоволенні якого просять відмовити. З даних в судовому засіданні пояснень відповідача [PERSON] та її відзиву на позов слідує, що після розлучення з позивачем, діти залишилися проживати з нею, на утримання яких позивач за рішенням суду сплачував їй аліменти. Розлучившись, позивач переїхав проживати до своїх батьків, але вона не перешкоджала йому спілкуватися з дітьми, який систематично забирав дітей до себе на вихідні та під час шкільних канікул. Вважає, що батько не має можливості приділяти уваги дітям стільки, скільки вона, а тому діти до їх повноліття повинні проживати з нею, так як в неї є всі необхідні умови для проживання та гармонійного розвитку. Зазначила, що останнім часом у неї існують непорозуміння з донькою [PERSON], якій 13 років, причиною цього вважає її перехідний вік. Сина забрала проживати до себе в лютому 2018р., так як вважала, що той не був доглянутий, а також у звязку з тим, що син хоче проживати разом з нею. Представник відповідача [PERSON] зазначила, що у відповідача [PERSON] є всі умови для проживання дітей разом з нею, що вона, як мати, може проявити більше уваги дітям та турбуватися про них, а тому в інтересах дітей необхідно, щоб ті проживали з матірю. Вважає, що у дівчинки [PERSON] перехідний вік, можливо мати в цілях виховання суворо повелась з нею, а тому та не хоче з мамою проживати. Зазначила, що в даний час діти відвідують одну школу, спілкуються між собою, і у батька немає перешкод у спілкуванні з дітьми. Представник третьої особи-Органу опіки та піклування Пустомитівської РДА [PERSON] підтримав Розпорядження органу опіки та піклування від 04.12.2017р. про визначення місце проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] разом з батьком [PERSON] за його місцем проживання. Зазначив, що під час розгляду комісією у листопаді 2017р. питання про визначення місця проживання дітей, діти викликалися та їх думка з цього приводу була врахована. Зокрема, дівчинка [PERSON] повідомила, що хоче жити з татом, а хлопчик [PERSON] сказав, що хоче жити з сестричкою у тата. Також пояснив, що на час розгляду питання визначення місця проживання дітей, між батьком та матірю не було розбіжностей з цього приводу, тобто за їх спільною згодою місце проживання дітей було визначено за місцем проживання батька. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що являється рідною сестрою позивача [PERSON], який перебував у шлюбі з відповідачкою, та з якою має двох спільних дітей [PERSON] та [PERSON]. Після того, як брат розлучився, діти залишилися проживати з матір»ю, але батько часто забирав дітей до себе, піклувався про них, між батьком та дітьми існують хороші родинні стосунки. Їй відомо, що відповідачка раніше неодноразово виганяла дітей з дому, а також вигнала дітей з дому приблизно 28-29 серпня 2017р., перед початком навчального року, які змушені були вночі самі їхати до батька, і з того часу залишилися проживати з ним у їх будинку. Їй же діти казали, що хочуть жити разом з батьком. На даний час батько утримує дітей та піклується про них, а так як вони проживають спільно в одному будинку, то в цьому йому допомагають їх батьки-пенсіонери, а також вона, її чоловік та діти. Діти виховуються в атмосфері добра і поваги, яких вони привчають до навчання та праці. Діти доглянуті, в школі навчаються добре. В судовому засіданні малолітній свідок [PERSON] ( 13 років) повідомила суду, що в кінці серпня 2017р. мати вигнала з дому її з братом [PERSON], і тому вони самі у вечірній час на автобусі приїхали до батьки, де залишилися проживати. Вигнавши їх з дому, мама протягом 2-х місяців ними не цікавилась, не провідувала їх. З мамою вона не хоче жити, так як та не приділяє їй уваги, заставляє бавити дітей, а теперішній чоловік мами до неї «чіпляється». Батько піклується про неї та брата, купує все необхідне, бабуся смачно готує їсти, і тому вона та братик хочуть жити з татом. Але на початку лютого 2018р. мама забрала братика зі школи до себе, тому він проживає з мамою в даний час. В школі з братиком вона спілкується, який їй розповів, що хоче повернутися до тата, але мама купила йому планшет і сказала, що коли він повернеться до тата, то забере у нього планшет. Повно та всебічно зясувавши обставини справи, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, суд встановив наступне. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 СК України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (пункти 2 і 3 статті 5 Сімейного кодексу України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Статтею 9 Конвенції про права дитини(ратифікована Постановою Верховної Ради України 27.02.1991р.) визначено, що держави учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур , що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сімя є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сімї разом із батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Відповідно до ст. 3 СК України сімя є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сімї своїх батьків і тоді, коли вони спільно не проживають. [PERSON] ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі, а також чи розірвали шлюб. В силу приписів ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків, а дитини, яка досягла 10 років за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Судом встановлено, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 22.10.2013р. шлюб, зареєстрований 30.09.2003 року між [PERSON] та [PERSON], розірвано. На час розгляду справи в суді відповідач змінила прізвище [PERSON] на прізвище [PERSON], що підтверджується довідкою від 10.01.2018р. (а.с 18). Рішенням Пустомитівського районного суду від 03.10.2014р., вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON],[INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.08.2014 року і до досягнення дітьми повноліття ( а.с.23). [PERSON] Постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.03.2016р. та Довідки з місця праці, [PERSON] з 15.08.2014р. по лютий 2018р. регулярно сплачує [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON], заборгованості зі сплати аліментів не має ( а.с.16, 56). Сторони у справі є батьками малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 6-7). Розпорядженням Органу опіки та піклування Пустомитівської районної державної адміністрації №938 від 04.12.2017 року визначено місце проживання малолітніх дітей [PERSON],[INFO], та [PERSON], [INFO], разом з батьком [PERSON] за адресою Львівська область Пустомитівський район, с.Малечковичі,вул.Чайковського,48 ( а.с.8). Дані про можливе оскарження чи відміну рішення, відсутні. Як вбачається із складеного станом на 17.10.2017р. Акту обстеження житлово-побутових умов, позивач [PERSON] зареєстрований та проживає в житловому будинку за адресою с.Малечковичі, вул.Чайковського,48, разом з ним проживають без реєстрації його діти [PERSON] і [PERSON], який здійснює за ними догляд та утримує їх ( а.с.9). [PERSON] характеристик з місця навчання, діти [PERSON] та [PERSON] до 31.08.2017р. навчалися у відповідно, Годовицькій та Басівській загальноосвітніх школах, по місцю навчання характеризуються позитивно, яким батьки приділяли достатньо уваги у вихованні та навчанні ( а.с.41,42). [PERSON] Довідок з місця навчання, в даний час [PERSON] навчається у 8-ому, а [PERSON] у 2-ому класах Наварійської ЗОШ I-III ступенів ( а.с.10), виданими 26.02.2018р. Пустомитівською ЦРЛ довідками підтверджується, що позивач [PERSON] не перебуває на обліку у нарколога та лікаря-психіатра (а.с.51,52). З Довідки, виданої 26.02.2018р. Львівським обласним відділенням Комітету з фізичного виховання та спорту МОН України слідує, що [PERSON] з червня 2008 року постійно працює на посаді тесляра, його сукупний дохід за серпень 2017р.- січень 2018р. становить 21609,63 грн. ( а.с.53). За місцем проживання та місцем праці [PERSON] характеризується позитивно, як кваліфікований, добросовісний та дисциплінований працівник ( а.с.54,55). [PERSON] обстеження житлово-побутових умов, складеного станом на 30.01.2018р., відповідач [PERSON] зареєстрована та проживає в належному їй на праві власності житловому будинку за адресою с.Басівка, вул.Шевченка,18, разом з нею проживають: син [PERSON] - [INFO]; сестра [PERSON]-[INFO] та племінниця [PERSON] - [INFO] (а.с.40). Судом у ході розгляду справи прийнято рішення про недоцільність заслуховування дитини [PERSON], зважаючи на його вік, оскільки це може спричинити виникнення негативних наслідків психологічного характеру. Тому суд приймає до відома видану 21.03.2018р. Наварійською ЗОШI-III психологічну характеристику учня [INFO], згідно якої сприйняття дитиною сімейної ситуації не відображає конфліктного спрямування між батьком та матірю, натомість спостерігається незадоволеність відсутністю братика [PERSON] чи сестри [PERSON], які знаходяться нарізно. На даний час спостерігається брак емоційного спілкування з батьком, сумує за ним. Характеристика матері позитивна, любов виявляється безпосередньо, відзначається зовнішня краса. До батька ставиться позитивно-емоційно привязаним, відзначається бажання бачити батька вдома частіше. Відзначається бажання бути нероздільним з сестрою [PERSON] ( а.с.70). З встановлених в судом обставин слідує, що за спільною згодою сторін малолітні діти [PERSON] та [PERSON] з вересня 2017р. по січень 2018р. включно проживали разом спільно з батьком за його місцем проживання, але з лютого 2018р. відповідач, всупереч попередніх домовленостей, їх розлучила, забравши молодшу ( 8-річну) дитину проживати до себе, що свідчить про відсутність на даний час згоди між батьками щодо того, з ким із них будуть проживати малолітні діти. Відповідно до ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції, згідно з якою Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. На час розгляду справи в суді донька сторін, яка досягла тринадцяти років та може приймати участь щодо визначення місця свого проживання шляхом надання особистої прихильності одному з батьків, висловила категоричне бажання проживати з батьком. Син сторін, який досяг 8 років, відповідно до свого віку, не відображає конфліктного спрямування між батьком та матірю сторонами по справі, але відзначається бажанням бачити батька частіше, відчуває брак емоційного спілкування з батьком, сумує за ним, а також відзначається бажанням бути нероздільно з сестрою [PERSON]. У рішенні ЄСПЛ від 01.07.2017р. у справі «М. Є. проти України» наголошується, що в усіх випадках основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її звязків із сімєю, крім випадків, коли сімя є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Крім того, суд керується ст. 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. Схожа норма міститься також у ч.6 ст.7 СК України, відповідно до якої рівність прав і обовязків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сімї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» («Sommerfeidv. Germamy») від 08 липня 2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» («Zauneggerv. Germany») від 03 грудня 2009 року). При цьому під забороною розлучення дитини з своєю матірю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обовязковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі матері прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини. Виходячи з засад диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом із пояснень сторін у справі, свідків, та письмових доказів встановлено, що сторони у справі згідно їх стану здоровя та відповідальності перед дітьми, здатні в повній мірі піклуватися про своїх дітей, виховувати їх, забезпечувати їх всім необхідним, оскільки недієздатними або обмежено дієздатними у встановленому судом порядку не визнані, мають стійкі соціальні звязки, доказів або обставин, які свідчили про неможливість батьками виховувати своїх дітей, не надано. Як вбачається з пояснення представника органу опіки та піклування, при розгляді питання щодо місця проживання малолітніх дітей, останні ще у листопаді 2017р. висловили своє бажання проживати з батьком та проживали разом з ним з вересня 2017 року, і проти цього не заперечувала їх мати - відповідач по справі. Дані факти також знайшли своє підтвердження в суді в березні 2018 року. Приймаючи рішення, суд враховує особисту прихильність обох дітей, і зокрема старшої, доньки до батька, що є необхідною умовою їх належного виховання, яким потрібен також авторитет і допомога батька. Малолітні діти - рідні сестра та брат росли, розвивалися та виховувались разом, а тому є тісно привязаними одне до одного, і розпад сімї батьків повинен бути найменш болючим для них, і з цих підстав їх розділяти небажано. При цьому також враховано, що мати дітей створила другу сімї з іншим чоловіком, з яким має спільну дитину, що між вітчимом та дівчинкою [PERSON] не склалися приязні стосунки, і така висловилась проти проживання разом з матірю та її чоловіком, і ці обставини суд розцінює як неможливість проживання дитини [PERSON] разом з матірю. З огляду на встановлені обставини та що сторони не дійшли згоди щодо визначення місця проживання їх малолітніх дітей, беручи до уваги найкращі інтереси малолітніх дітей і що визначення їх місця проживання має відбуватися в їхніх інтересах, а не в інтересах однієї із сторін спору, і що на обох батьків покладено обовязок по утриманню та вихованню дітей, суд приходить до висновку про визначення місця проживання дітей [PERSON] та [PERSON] з їх батьком [PERSON] за його місцем проживанням. Частиною 1 ст.192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або змінено за рішенням суду за позовом платника аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану та в інших випадках. [PERSON] ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначення розміру платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом предявлення позову вимагати звільнення від них. У звязку із визначенням місця проживання дітей [PERSON] та [PERSON] разом з їх батьком [PERSON] - платником аліментів, змінюються і обставини, що впливають на припинення сплати цих платежів, так як діти знаходяться на утриманні платника аліментів, і з цих підстав [PERSON] слід звільнити від сплати аліментів, визначених за рішенням суду від 03.10.2014 року. З врахуванням вище зазначеного суд вважає, що позовні вимоги є підставними, а тому підлягають до задоволення повністю У звязку задоволенням позову, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім та документально підтверджені судові витрати зі спали судового збору у розмірі 1280,00 грн.

Outcome: approved