Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

Позивач [PERSON] 12 березня 2021 року звернувся до суду з позовом до Приватного Акціонерного Товариства «Шахтоуправління «Покровське», третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебував в трудових відносинах з відповідачем по справі в період з 06.12.2001 року по 24.06.2020 року, працював гірником з ремонту гірничих виробок, прохідником. Під час роботи в шахті він отримав професійні захворювання. Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, йому були встановлені діагнози: хронічний бронхіт ІІ ст. в фазі затихаючого загострення, дифузний пневмофіброз, ЛН І-ІІ ст. (один-два), хронічна попереково-крижова радикулопатія S1 праворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, були також встановлені обставини та причини професійного захворювання. Згідно довідці МСЕК від 16 лютого 2021 року позивачу встановлено 60% втрати професійної працездатності безстроково, третю групу інвалідності. Його моральні страждання полягають у наступному: Він, пропрацювавши тривалий час на підприємстві відповідача, втратив можливість в подальшому працювати фізично. Як зазначено в його індивідуальній програмі реабілітації інваліда, він має обмеження до пересування та трудової діяльності, потребує амбулаторного, стаціонарного та санаторно-курортного лікування, медичного спостереження у терапевта та невролога, фізичної реабілітації. Як вказано у медичному висновку ЦЛЕК від 28 грудня 2020 року, йому протипоказана робота у умовах впливу пилу, дії токсичних та подразнюючих речовин, дискомфортного мікроклімату, фізичних перенавантажень. Таким чином, він вимушений постійно проходити лікування від професійної хвороби, що порушує звичний, нормальний перебіг його життя, вимушений постійно приймати ліки, його переслідує кашель та задуха, слабкість, болі у грудній клітці та у спині, що посилюються навіть при незначному фізичному навантаженні, оніміння в правій нозі, які завдають йому суттєві незручності і турбують його більше п`яти років. Заподіяну позивачу моральну шкоду він оцінює у 60000 грн з розрахунку по 1000 грн за кожний відсоток втрати професійної працездатності. Оцінюючи моральну шкоду в зазначену суму, він виходив з тривалості та глибини моральних та фізичних страждань, тяжкості захворювань, з безлічі негативних наслідків для нього, які виникли внаслідок отримання професійного захворювання, а також незворотності значного погіршення стану його здоров`я. 12 березня 2021 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Філь О.Є. 17 березня 2021 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 02 квітня 2021 року представник відповідача ПрАТ ШУ «Покровське» надав суду відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що відповідно до ч. 5 ст. 153 КЗпП України працівник має право відмовитися від дорученої роботи, якщо створилася виробнича ситуація, небезпечна для його життя чи здоров`я або людей, які його оточують, і навколишнього середовища. За весь час роботи позивач жодного разу не заявляв про порушення з боку відповідача умов його праці. Відповідач не приховував тяжкість і шкідливість технологічного процесу. Позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я. Якщо внаслідок недбалості медичних працівників та внаслідок свідомого приховування позивачем фактів погіршення свого здоров`я у позивача не було під час медичних оглядів виявлено професійних захворювань та він не був своєчасно усунутий від дії шкідливих факторів виробничого середовища, то це є іншими обставинами, про які йдеться в ст. 23 ЦК України та які повинен суд врахувати при визначенні розміру моральної шкоди. Позивач знав про погіршення стану свого здоров`я, однак, при цьому продовжував працювати в умовах шкідливих факторів, тобто навмисно сприяв розвиненню свого професійного захворювання та збільшенню шкоди для свого здоров`я, чим допустив порушення ст. 14 Закону України «Про охорону праці». Крім того, у відзиві зазначено, що вимога позивача про стягнення з відповідача 60000 грн моральної шкоди не відповідає вимогам розумності і справедливості. Достатнім розміром грошових коштів, якою можуть бути відшкодовані моральні страждання позивача буде 24000 грн з утриманням обов`язкових платежів, у задоволенні решти позовних вимог представник відповідача просив відмовити. Крім того, представник відповідача надав про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 500 грн (а.с. 57-63). 25 березня 2021 року представник третьої особи Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області надав суду пояснення, згідно яким просив розглянути справу без участі представника управління та винести рішення на розсуд суду (а.с. 52-53). З`ясувавши обставини у справі, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем ПрАТ «ШУ «Покровське» з 06.12.2001 року по 24.06.2020 року, працював гірником з ремонту гірничих виробок, прохідником, був звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 10-20) 12 січня 2021 року був складений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, згідно якому зазначено, що позивачу були встановлені діагнози: хронічний бронхіт ІІ ст. в фазі затихаючого загострення, дифузний пневмофіброз, ЛН І-ІІ ст. (один-два), хронічна попереково-крижова радикулопатія S1 праворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, були також встановлені обставини та причини професійного захворювання (а.с. 21-25). Згідно довідці МСЕК від 16 лютого 2021 року позивачу вперше встановлено 60% втрати професійної працездатності довічно, третю групу інвалідності (а.с. 26-27). Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Законом України Про охорону праці, а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров`я або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Судом встановлено, що тяжкі та шкідливі умови праці призвели до професійного захворювання позивача. Висновком МСЕК від 16.02.2021 року позивачу було встановлено 60% втрати професійної працездатності за сукупністю професійних захворювань, він визнаний інвалідом 3 групи безстроково (а.с. 26-27). В зв`язку цим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування моральної шкоди. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обов`язку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами статті 237-1 КЗпП України. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив згідно висновку МСЕК 60% працездатності, визнаний інвалідом третьої групи. Позивач тривалий час перебував на лікуванні, лікування за наслідками професійного захворювання він продовжує і зараз (а.с. 29-37). Стан здоров`я позивача залишається досить тяжким, в зв`язку з чим він відчуває великий дискомфорт. Він і надалі потребує лікування. Позивачу внаслідок професійного захворювання була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він зазнав і продовжує зазнавати дуже сильного фізичного болю і страждань, після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму. Вищезазначене законодавство, а також роз`яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» пов`язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на її відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоров`я позивача, те, що професійна працездатність в зв`язку з професійним захворюванням згідно висновку МСЕК втрачена на 60%, позивач визнаний інвалідом третьої групи безстроково. Виходячи з\~викладеного,\~суд вважає\~можливим стягнути\~з відповідача\~на користь\~позивача в\~рахунок \~відшкодування моральної\~шкоди 38000\~грн. з утриманням з цієї суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн. Позивач просив стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 2600,00 грн. згідно наданого розрахунку (1000,00 грн.- вивчення документів та складання позовної заяви 5 годин, 1600,00 грн. представництво інтересів в суді) (а.с. 43). Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно п.\~3\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України\~інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладені\~обставини справи,\~а саме\~те,\~що позивач\~ [PERSON] \~був вимушений\~звертатися за\~правничою допомогою,\~витрачаючи на\~це грошові\~кошти,\~враховуючи,\~що справа\~не представляє\~значної складності,\~те,\~що позовні\~вимоги задоволені\~частково,\~те,\~щовсі\~необхідні матеріали\~були в\~наявності і\~збирати їх\~не було\~необхідності,\~складання позовної\~заяви також\~не представляло\~складності,\~справа розглядалась\~в порядку\~спрощеного провадження\~без повідомлення\~сторін, виходячи з критерію реальності адвокатських послуг (їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, за надання правничої допомоги адвокатом Варцаба О.Д. на користь [PERSON] з відповідача ПрАТ «ШУ «Покровське» має бути стягнуто 1000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial