Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

Позивач [PERSON] 05 липня 2016 року звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08 червня 2013 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачкою не склалося через зміну характерів після одруження та після її вагітності. Між ними не має взаєморозуміння, розходяться погляди на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дитини, часто виникали суперечки з нецензурною лайкою. Тому шлюбні відносинри вони припинили 08 червня 2015 року, спільне господарство не ведуть. Вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечить його інтересам та інтересам дружини щодо створення нової сім'ї, а також інтересам дитини. Тому просив розірвати шлюб. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав, в їх обґрунтування пояснив так, як викладено вище в описовій частині рішення, просив не призначати строк для примирення, так як повністю втратив почуття до дружини. Тому просив шлюб розірвати, місце проживання малолітньої дитини визначити з матір'ю, а понесені ним судові витрати не стягувати з відповідача на його користь. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, погоджується на розірвання шлюбу, вважає, що шлюб розпався остаточно, просила не призначати строку для примирення. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази справи, суд прийшов до висновку, що позов є законний, обґрунтований доказами, а тому підлягає задоволенню. Установлено, що сторони перебувають у шлюбі з 08 червня 2013 року. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Через різні погляди на життя та постійні сварки вони припинили сімейні стосунки і понад один рік проживають окремо за різними адресами, так як не знаходять взаєморозуміння між собою. Сторони втратили почуття один до одного, шлюб розпався з вини обох сторін. Бажання та наміру відновити сімейні стосунки у них відсутні. Просили суд не призначати їм строк для примирення, так як збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Згідно статті 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Цих вимог сторони не дотрималися, що призвело до руйнування сім'ї. Частинами 7-10 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ч.1,2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до статті 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно ч.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. За таких обставин суд з підстав статей 110-112 Сімейного кодексу України постановляє рішення про розірвання шлюбу між сторонами. Місце проживання дитини за домовленістю сторін суд визначає з матір'ю. На підставі викладеного,

Outcome: approved