Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] 20.04.2018 р. звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON], зареєстрований 17.11.2000 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 900, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося по причині втрати між ними почуття взаємоповаги, любові, довіри, через відсутність взаєморозуміння, що призвело до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин. Від шлюбу мають спільного сина - [PERSON], [INFO]. З огляду на те, що вони з відповідачем протягом певного часу не проживають як подружжя, а саме з 2013 р., не ведуть спільне господарство, фактичні шлюбні відносини між ними припинені з цього часу, позивач не вбачає можливим будь-яке подальше збереження шлюбу. Шлюб між ними носить формальний характер, а тому збереження шлюбу буде суперечити інтересам кожного з них. Примирення позивач вважає неможливе. Ухвалою суду від 07.05.2018 р., відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 20.08.2018 р., закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 12.02.2019 р., надано [PERSON] та [PERSON] строк для примирення один місяць. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві. Зазначив, що фактичні шлюбні відносини з відповідачем припинено з 2013 р., з цього часу вони не підтримують шлюбних стосунків, шлюб носить формальний характер, спільного господарства не ведуть. Позивач зазначив, що примирення не відбулося, а тому він наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем. Відповідач в судовому засіданні заперечувала щодо розірвання шлюбу з позивачем. Зазначила про те, що вона намагалась відновити стосунки з позивачем, однак він не бажає примирення та відновлення сімейних стосунків. Так, заслухавши пояснення позивача та відповідача, врахувавши їх доводи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 17 листопада 2000 р., у Відділі реєстрації актів громадянського стану Московського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис № 900, що підтверджується даними свідоцтва про одруження. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції у м. Києві 07.06.2001 р. 12.02.2019 р. в судовому засіданні відповідач заявила клопотання про надання подружжю строку на примирення. Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК України). Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Ухвалою суду від 12.02.2019 р., надано [PERSON] та [PERSON] строк для примирення один місяць, однак, як встановлено в судовому засіданні, за вказаний строк примирення між сторонами не досягнуто. Позивач в судовому засіданні наполягав на розірванні шлюбу з відповідачем. Таким чином, суд вважає, що причини, на підставі яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить його інтересам, що має істотне значення. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад в сім'ї має не тимчасовий характер, що підтверджується матеріалами справи, а подальше спільне проживання в шлюбі стало неможливим, оскільки взаєморозуміння між сторонами втрачено, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. При таких обставинах шлюб підлягає розірванню. З урахуванням наведеного‚ на підставі ст.ст. 24, 56, 104, 105, 110, 111, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved