Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , звернувся до Берегівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідачів [PERSON] та [PERSON] , третя особа на стороні позивача: Виноградівська районна державна адміністрація Закарпатської області, про усунення перешкод у користуванні майном, позбавлення права користування житловим приміщенням та виселення. Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 25.11.2020 дану цивільну справу передано на розгляд до Виноградівського районного суду Закарпатської області у відповідності до положень п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України. Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 10.06.2021 залучено до участі у справі у якості\~третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача як правонаступника третьої особи Вилоцьку селищну раду Берегівського району Закарпатської області. Позовні вимоги мотивовано тим, що у 2015 році [PERSON] успадкував за заповітом житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказаний будинок належить позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14 липня 2020 року, реєстровий № 420. У липні 2020 року позивач вирішив вселитися разом із своєю матір`ю - [PERSON] та своїми братом [PERSON] та сестрою - [PERSON] у будинок, однак виявилося, що в ньому проживають невідомі люди - [PERSON] та [PERSON] , які невідомо як вселилися туди. На неодноразові заклики позивача звільнити будинок відповідачі не реагують. Подальше проживання відповідачів у будинку перешкоджає позивачу та його сім`ї у користуванні та розпорядженні ним. Сторони та третя особа будучи повідомленими про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися. Представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у відсутність сторони позивача. Представник третьої особи Вилоцької селищної ради надіслав до суду заяву про підтримання заявлених вимог та розгляд справи у його відсутність. У відповідності до порядку, встановленого ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд, приймаючи до уваги, що позивач не заперечує щодо такого вирішення справи, вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до висновку, що позовна заява є підставною та підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач в своїй заяві. \~ \~ \~ \~У відповідності до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст. 319 ЦК України), і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону (ч.1 ст. 319 ЦК України). Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України). Право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном передбачено ст.391 ЦК України. В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14 липня 2020 року реєстровий № 420. У даному житловому приміщенні значаться зареєстрованими та проживають відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які не є членами сім`ї позивача, незнайомі йому люди. Відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Реєстрація відповідачів у будинку, належному позивачу порушує право останнього передбачене ст. 317 ЦК України, а саме: перешкоджає вільному користуванню та розпорядженню майном. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, який означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Права власника житлового будинку (квартири) визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСР. Так, частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право имагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 16 листопада 2016 року в справі № 6-709цс16. Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з имогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право (п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, окрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідачі не являються членами сім`ї позивача, як власника будинку, в розумінні статей 64, 156 ЖК УРСР, не являються такі і наймачами зазначеного житла, скільки позивач не укладав з ними договір найму жилого приміщення, обов`язковість кладення якого передбачено статтею 158 зазначеного Кодексу. Втім, такий договір між позивачем і відповідачами не укладався, а відтак - в станніх відсутні правові підстави для користування належним позивачеві на праві власності будинком. Верховний Суд України в Постанові від 05 листопада 2014 року в справі № 6-158цс14 сформував правову позицію, згідно з якою право членів сім`ї власника будинку ористуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є. Із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, провадиться в судовому порядку. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, окрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим риміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. 71, 72,116, 56 ЖК України, ст. 405 ЦК України). За встановлених судом обставин позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved