Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

Позивач 24.07.2017 року звернувся до суду Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про втрату користування житловим приміщенням та анулювання правової реєстрації фізичної особи В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що їй, [PERSON], відповідно до договору дарування квартири та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.03.2014 року належить на праві сумісної власності з її неповнолітнім сином [PERSON] квартира 66 по проспекту Свободи Людвіга у будинку 50 у місті Харкові. В вказаній квартирі зареєстрована вона, [PERSON], її неповнодітній син [PERSON] та її колишній чоловік [PERSON]. На теперішній час шлюб з [PERSON] розірвано, з колишнім чоловіком вона не проживає та підтримує шлюбно- сімейних стосунків. Їй матеріально важко оплачувати комунальні послуги за [PERSON], а також вона позбавлена можливості розпоряджатися своїм майном. Позивач [PERSON] звернулась до суду з заявою з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, через канцелярію суду звернувся з заявою, у якій зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з договору дарування та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] на праві сумісної власності з її неповнолітнім сином [PERSON] квартира [ADDRESS] Відповідно до довідки з місця проживання у квартирі за адрсеою місто Харків, пр [PERSON], 50, кв. 66 зареєстрований [PERSON], колишній чоловік позивача [PERSON] Відповідно до рушення №2011/15053/12 Дзержинського районного суду міста Харкова від 24.12.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, рішення набрало законної сили. На теперішній час позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] не підтримую шлюбно- сімейних стосунків та відповідач мешкає окремо. Позивачка [PERSON] самостійно несе тягар сплати за комунальні платежі. Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вимог ч.1 ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Доказів, які б свідчили про поважність причин відсутності відповідача в спірному домоволодінні, суду не надано. За таких обставин, суд вважає, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням за адресою: квартира 66 розташована по проспекту Л. Свободи, 50 в м. Харкові, так як на даний момент за вказаною адресою він не проживає, не проводить оплату житлово-комунальних послуг. Крім того, позивач не бажає, щоб відповідач був зареєстрований у квратирі. Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд. Відповідно до вимог Цивільного кодексу України право на проживання відповідача в спірній квартирі залежить від права самого власника і є похідним від нього. Згідно зі ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто позивач змушена нести витрати за комунальні послуги за себе та за зареєстрованого у її будинку відповідача. Відповідно до ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною 1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідач правом участі у судовому засіданні не скористався, письмових заперечень щодо поданого позову до суду не надав, тобто використав свої процесуальні права як особи, яка бере участь у справі, на власний розсуд, що не суперечить вимогам\~\~ч.2 ст. 11 ЦПК України та не порушує нічиїх прав, свобод та інтересів. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що вказаний позов слід задовольнити в повному обсязі, а саме визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі ст.71, 72 ЖК України,

Outcome: approved