Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

Позивач 21 лютого 2019 року звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що з 1993 року проживав однією сім`єю з відповідачкою [PERSON] без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS] , вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство, виховували дітей, але свої відносини не реєстрували в державних органах. Цей факт підтверджується показами свідків. За час спільного проживання однією сім`єю, вони з відповідачкою [PERSON] придбали у власність житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , який 22 грудня 2018 року [PERSON] подарувала своїй дочці [PERSON] (відповідачці по справі), без його згоди. Просив визнати недійсним договір дарування № 801 від 22 грудня 2018 року, який був укладений між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Білозерського районного нотаріального округу Херсонської області Луб`янським В.А.; встановити факт спільного проживання його ( [PERSON] ) та [PERSON] однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 1 січня 2004 року по 1 січня 2019 року; в порядку поділу спільно нажитого майна подружжя визнати за ним [PERSON] право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . 25 березня 2019 року у справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 18 квітня 2019 року від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого, відповідачка позовні вимоги не визнала та просила у задоволенні позову відмовити, так як вона не проживала з [PERSON] однією сім`єю, не вела з ним спільне господарство, спільного бюджету не мали, дітей не виховували. Ухвалою суду від 4 червня 2019 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду. Відповідно до ухвали суду від 11 липня 2019 року до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Білозерського районного нотаріального округу Херсонської області Луб`янського Віктора Андрійовича. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Харченко Д.М. позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Зокрема позивач [PERSON] суду пояснив, що в 1992 році познайомився з [PERSON] . З 1993 року вони почали проживати однією сім`єю, спочатку в житловому будинку по [ADDRESS] , а згодом купили квартиру по [ADDRESS] , яку продали, та у 1996 році купили житловий будинок по [ADDRESS] , де вони з [PERSON] проживали в літній кухні. Він працював та всі зароблені кошти віддавав [PERSON] , так як в сім`ї, окрім нього ніхто не працював. В домобудівлі він ремонтував водопровід, та робив все по господарству, за його кошти оплачувалося навчання онуки [PERSON] . Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Кравцов С.І. позовні вимоги не визнав з підстав зазначених у відзиві, просив у задоволенні позову відмовити. Відповідачка [PERSON] та її представник - адвокат Кравцов С.І. позовні вимоги не визнали, просили у задоволенні позову відмовити. Зокрема відповідачка [PERSON] суду пояснила, що її мати [PERSON] не проживала із [PERSON] однією сім`єю, як чоловік та дружина. Коли вони поселилися в селі Чорнобаївка, то рідний брат матері попросив взяти [PERSON] на квартиру та прописати, так як останній не міг влаштуватися на роботу. Участі в придбанні спірного житлового будинку [PERSON] не приймав, спільне господарство з матір`ю вони не вели, проживав у належній її матері домобудівлі, зокрема у літній кухні, як квартирант. 22 грудня 2018 року мати подарувала їй спірний житловий будинок, будь-яких підстав для визнання його недійсним немає, так як мати, як власниця домобудівлі, мала право розпорядитися своєю власністю на власний розсуд. Вони з матір`ю займалися продажем риби в місті Херсоні, а тому мали самостійний заробіток. Звичайно [PERSON] , як чоловік, допомагав їм щось відремонтувати, інколи піднести сумки до автобуса. Кошти для купівлі житлового будинку в селі Чорнобаївка у них були від продажу квартири в місті Херсоні. Крім того, [PERSON] був одружений та до нього приїздила дружина із сином. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Білозерського районного нотаріального округу Херсонської області Луб`янський В.А. в частині позовних вимог, щодовизнання недійсним договору дарування № 801 від 22 грудня 2018 року, який був укладений між [PERSON] та [PERSON] , суду пояснив, що ним посвідчувався цей договір, підстав для визнання його недійсним не вбачається, так як укладений та посвідчений у відповідності з чинним законодавством. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши надані сторонами докази, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи зі слідуючого: Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 5 частини 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до статті 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Частинами 1 та 2 статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Враховуючи зазначені норми закону слід зробити висновок, що стаття 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази того, що сторони не перебувають у будь-якому іншому шлюбі, докази ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Такий висновок зробив Верховний суд у постанові від 25 січня 2018 року у справі № 337-5266/15-ц. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною, визначеною законом, законною підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Зазначене підтверджується позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі №643/6799/17. Відповідно до статтей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Конституційний суд України у своєму рішенні від 3 червня 1999 року у справі № 1-8/99 зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Тривалість спільного проживання чоловіка та жінки, як ознака наявності сім`ї на законодавчому рівні не визначена. Водночас. строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Отже, ознаками фактичної сім`ї, що складає фактичний шлюб між чоловіком та жінкою є: спільне проживання чоловіка і жінки; спільний побут; взаємні права і обов`язки. Таким чином, предметом доказування у спорі про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу є такі обставини, що мають матеріально-правове значення: чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі, між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, а саме: спільне проживання, спільний побут, наявність взаємних прав та обов`язків. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу № 260, укладеного 5 серпня 1996 року між [PERSON] та [PERSON] , остання купила у [PERSON] за 300 000000 карбованців домобудівлю, розташовану по [ADDRESS] . Цей договір було зареєстровано на Херсонській товарній біржі «Ізумруд» 5 серпня 1996 року за реєстровим номером 260. Відповідно до рішення Білозерського районного суду Херсонської області (справа № 2-863/2007) у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , Херсонської товарної біржи «Ізумруд» про визнання договору купівлі-продажу дійсним, позов задоволено повністю. Визнано договір купівлі-продажу домобудівлі, укладений між [PERSON] та [PERSON] , яка розташована за адресою: [ADDRESS] , посвідчений Херсонською товарною біржею «Ізумруд» 5 серпня 1996 року за реєстровим номером 260 - дійсним. Визнано за [PERSON] право власності на домобудівлю, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , Відповідно до договору дарування житлового будинку№ 801 від 22 грудня 2018 року, який був укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Білозерського районного нотаріального округу Херсонської області Луб`янським В.А. та зареєстрований в реєстрі за № 801, [PERSON] подарувала [PERSON] належний їй на праві особистої власності житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] . У судовому засіданні за клопотанням позивача були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] . Зокрема. свідок [PERSON] , суду пояснила, що з [PERSON] , яка є її сусідкою, перебуває у неприязних стосунках, так як між ними існував спір, щодо земельної ділянки. З 1996 року [PERSON] проживає разом з [PERSON] , як сім`я Їй відомо, що вони все робили спільно, [PERSON] та її дочка називали [PERSON] «дєдом». [PERSON] отримувала пенсію своєї матері та [PERSON] . Після пожежі в їхньому будинку [PERSON] «робив» дах та вікна. Вона бачила, як вони разом ходили по вулиці, [PERSON] проводив до автобуса [PERSON] та [PERSON] коли вони їздили до міста Херсона, а потім зустрічав їх. У них у дворі вона не була, але знає, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] та [PERSON] разом проживали з весни 1996 року, він впевнений, що вони проживали, як чоловік та жінка, тобто сім`я, вони разом працювали, в тому числі і на базарі. [PERSON] проживав у літній кухні. Йому також відомо, що вони міняли дах після пожежі. Однак покази цих свідків не свідчать, що в період часу з січня 2004 року по 1 січня 2019 року [PERSON] та [PERSON] мали спільний бюджет, вели спільне господарство, надавали взаємну матеріальну допомогу та підтримку один одному. Отже, свідки не підтвердили, що відносини між сторонами були сталі, притаманні подружжю та вони за спільні кошти придбали спірне майно, а саме домобудівлю, розташовану по [ADDRESS] . За чиї кошти було придбане спірне майно свідки не повідомили, їм тільки відомо, що у літній кухні цієї домобудівлі проживав [PERSON] . Ці свідки ніколи не були в приміщеннях домобудівлі, а ні на її території, а тому їх твердження, що сторони вели спільне господарство, є сумнівними. За клопотанням відповідачів. у судовому засіданні були допитані в якості свідків [PERSON] (дочка [PERSON] ) та [PERSON] (онука [PERSON] ). Свідок [PERSON] суду пояснила, що в 1996 році [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] продали [PERSON] належну їм на праві спільної власності двохкімнатну квартиру [ADDRESS] за 512000000 карбованців. В цьому ж році за 300000000 карбованців її мати [PERSON] купила домобудівлю, розташовану по [ADDRESS] та зареєструвалася за вказаною адресою. В 1997 році брат матері попросив матір взяти на квартиру та прописати [PERSON] , так як останній не міг влаштуватися на роботу без реєстрації. З того часу [PERSON] проживав у літній кухні, платив квартплату, щось допомагав по господарству, інколи допомагав матері носити сумки на базар. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знає [PERSON] з 1997 року, як квартиранта, який проживає у літній кухні. [PERSON] , коли його прохали, міг щось зробити по господарству, на городі він не працював, будь-які будівельні робот також не виконував. Після пожежі в будинку ремонт проводився за рахунок їх сім`ї, а також за кошти у сумі 4000 грн, які їм виділила сільська рада. [PERSON] будь-яких коштів не надавав. Крім того, жодних коштів на її навчання [PERSON] не надавав, навчання повністю оплачував її батько. Відповідно до судової практики Верховного суду, а саме постанови Верховного суду від 15.08.2019 року, справа № 588/350/15-ц навіть факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання іншим із подружжя коштів, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю. Відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15 та №6-1568цс16, №6-801цс16, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Звертаючись із позовом до суду позивач не надав будь-якої інформації про своє працевлаштування та щодо джерела отримання ним доходів. Натомість договором купівлі-продажу від 25 липня 1996 року, укладеного між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (як продавцями) та [PERSON] , як покупцем) підтверджується, що відповідачка разом зі своєю родиною (дочками, онуками та зятем) продали двохкімнатну квартиру [ADDRESS] за 512000000 карбованців. В цьому ж році, а саме 5 серпня, за 300000000 карбованців [PERSON] купила домобудівлю, розташовану по [ADDRESS] . При цьому, слід зазначити, що відповідно до будинкової книги на домобудівлю, розташовану по [ADDRESS] [PERSON] була зареєстрована за цією домобудівлею 20 вересня 1996 року, а [PERSON] майже через півроку, а саме 7 березня 1997 року. Позивач не був власником вище вказаної квартири, а тому, його посилання, що він із [PERSON] продав квартиру не відповідають дійсності. Будь-яких доказів, що спірна домобудівля придбана внаслідок спільної праці його та [PERSON] , як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету) позивач не надав. Також не надав доказів, щодо наявності спільних витрат; спільного бюджету; спільного харчування; купівлі майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; та інші докази, які б засвідчують реальність сімейних відносин між ним та [PERSON] . Крім того, на час вчинення правочину, а саме купівлі-продажу спірної домобудівлі, розташованої по [ADDRESS] [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та цей шлюб, згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, було розірвано 22 листопада 2001 року. Таким чином, у задоволенні вимог, щодо встановлення факту спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 1 січня 2004 року по 1 січня 2019 року слід відмовити. Відмовляючи у частині цих позовних вимог, суд погоджується із відзивом на позовну заяву, який був поданий відповідачкою [PERSON] в тій частині, що позивач посилається на норми СК України, який набрав чинності 1 січня 2004 року, в той час коли права і обов`язки щодо спірного майна виникли в момент його придбання, а саме у 1996 році. Враховуючи, що позовні вимоги про визнання недійсним договору дарування № 801 від 22 грудня 2018 року, який був укладений між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Білозерського районного нотаріального округу Херсонської області Луб`янським В.А. та поділ спільно нажитого майна подружжя, визнання за [PERSON] права власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] витікають із вимоги про встановлення факту спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 1 січня 2004 року по 1 січня 2019 року, яка задоволенню не підлягає, то і ці вимоги про визнання договору дарування недійсним та поділ майна не підлягають задоволенню. Позивач не довів своє право на спірне майно, а отже його згода (передбачена статтею 65 СК України) при укладенні договору дарування, укладеного між відповідачами не вимагалася, а отже і підстав для визнання цього договору недійсним, відповідно до статтей 203 частини 1, 215 частини 1, 216 частиною 1 СК України та поділу спірного майна не вбачається. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed