Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON] 20 січня 2021 року звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Селидіввугілля» про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебував в трудових відносинах з відповідачем по справі періодично з 24.01.1992 року по 23.04.1997 року, з 16.09.1998 року по 30.08.1999 року та з 11.08.2008 року по 04.07.2016 року, працюючи в підземних умовах праці з повним робочим днем в шахті, був звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, що підтверджується трудовою книжкою. Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 22.06.2017 року було встановлено наявність професійних захворювань: хронічна радикулопатія L5S1 ліворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями та стійким больовим компонентом; хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст.; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість ІІ ст. за класифікацією [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідці МСЕК йому 28.08.2017 року була вперше встановлена третя група інвалідності за професійним захворюванням, 60 % втрати професійної працездатності до 01.09.2019 року. 07.11.2019 року він був оглянутий на МСЕК повторно, йому була встановлена третя група інвалідності за професійним захворюванням, 60 % втрати професійної працездатності, з яких 30% хронічна попереково-крижова радикулопатія, 20% хронічний бронхіт, 10% приглухуватість, безстроково. Він тривалий час вимушений був лікуватися як амбулаторно, так і стаціонарно, що підтверджується виписками з медичної карти. Лікування за наслідками професійного захворювання продовжує і зараз. Стан його здоров`я залишається досить тяжким, в зв`язку з чим він відчуває великий дискомфорт. Він і надалі потребує лікування. Вважає, що внаслідок професійного захворювання була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він зазнав і продовжує зазнавати дуже сильного фізичного болю і страждань, після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму. Все це разом вплинуло на його образ життя, на сімейний бюджет, оскільки для лікування необхідні чималі кошти. Внаслідок професійного захворювання він втратив нормальні життєві зв`язки і йому доводиться приймати додаткові зусилля для організації свого життя та життя своєї родини, він не може реалізовувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання. Вищевикладені обставини негативно відбиваються на його душевному стані. Він відчуває душевні страждання та переживання, у нього з`явилося почуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням незворотності наслідків захворювань та тяжкого стану його здоров`я. У нього критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому та соціальному відношенні, громадянина. Його заробітна плата була основним засобом для існування, зараз він позбавлений можливості повноцінно виконувати свої сімейні обов`язки, може розраховувати лише на щомісячні виплати втраченого заробітку, що додає йому багато неприємних відчуттів. Він проживає в приватному будинку, проживання в якому потребує постійної підтримки будинку, надвірних будівель. Частину роботи він вимушений виконувати сам, проте для виконання деяких робіт змушений запрошувати сторонніх людей за матеріальну допомогу. Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює у 90000 грн. Оцінюючи моральну шкоду в зазначену суму, він виходить з тривалості та глибини моральних та фізичних страждань, тяжкості захворювань, з безлічі негативних наслідків для нього, які виникли внаслідок отримання професійних захворювань, а також незворотності значного погіршення стану здоров`я. 20 січня 2021 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Філь О.Є. 22 січня 2021 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 02\~лютого 2021\~року представник\~відповідача Державного\~підприємства «Селидіввугілля» надав суду відзив на позовну заяву, в якій просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що позивачем не надано до суду жодних доказів спричинення йому моральних страждань, порушення його нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми або інших негативних наслідків. Крім того, у позовній заяві позивачем не наведено розрахунку розміру моральної шкоди, яку він просить стягнути, не зазначено з яких міркувань та підстав він виходив при визначенні суми 90000,00 грн. Позивач, укладаючи трудовий договір з відповідачем був повідомлений та ознайомлений під розпис про його права і обов`язки, про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати небезпечних і шкідливих виробничих факторів, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. При цьому позивач свідомо приймав запропоновані умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я і його наслідки, та при цьому за період праці на підприємстві до травня 2017 року від позивача не надходило жодних скарг щодо погіршення стану здоров`я внаслідок умов праці. Під час проходження медичних оглядів він був визнаний придатним до праці у підземних умовах. З`ясувавши обставини у справі, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем ДП «Селидіввугілля» з 24.01.1992 року по 23.04.1997 року, з 16.09.1998 року по 30.08.1999 року та з 11.08.2008 року по 04.07.2016 року, працюючи в підземних умовах праці з повним робочим днем в шахті, був звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, що підтверджується трудовою книжкою (а.с. 8-12). Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії від 16 травня 2017 року № 18/427 позивачу було вперше встановлено наявність професійного характеру захворювання: хронічна радикулопатія L5S1 ліворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями та стійким больовим компонентом; хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст.; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість ІІ ст. за класифікацією [PERSON] та [PERSON] (а.с. 20). Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 22.06.2017 року було встановлено наявність професійних захворювань: хронічна радикулопатія L5S1 ліворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями та стійким больовим компонентом; хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст.; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість ІІ ст. за класифікацією [PERSON] та [PERSON] . Встановлено, що причиною професійного захворювання є недосконалість технологічних процесів, важка фізична праця, підйом та перенесення важкості, відсутність на підприємстві ЗІЗ-протирадикулітних поясів (а.с. 13). Згідно довідці МСЕК позивачу 28.08.2017 року була вперше встановлена третя група інвалідності за професійним захворюванням, 60 % втрати професійної працездатності до 01.09.2019 року(а.с. 15). 07.11.2019 року позивач був оглянутий на МСЕК повторно, йому була встановлена третя група інвалідності за професійним захворюванням, 60 % втрати професійної працездатності, з яких 30% хронічна попереково-крижова радикулопатія, 20% хронічний бронхіт, 10% приглухуватість, безстроково (а.с. 16). Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Законом України Про охорону праці, а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров`я або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Судом встановлено, що тяжкі та шкідливі умови праці призвели до професійних захворювань позивача. Висновком МСЕК позивачу було встановлено 60% втрати професійної працездатності, він визнаний інвалідом 3 групи безстроково (а.с. 16). В зв`язку цим 20.01.2021 року позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування моральної шкоди. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обов`язку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами статті 237-1 КЗпП України. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в зв`язку з професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив згідно висновку МСЕК 60% працездатності, визнаний інвалідом третьої групи безстроково. Позивач тривалий час перебував на лікуванні, лікування за наслідками професійного захворювання він продовжує і зараз (а.с. 17-24). Стан здоров`я позивача залишається досить тяжким, в зв`язку з чим він відчуває великий дискомфорт. Він і надалі потребує лікування. Позивачу внаслідок професійних захворювань була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він зазнав і продовжує зазнавати дуже сильного фізичного болю і страждань, після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму. Все це разом вплинуло на його образ життя, на сімейний бюджет, оскільки для лікування необхідні чималі кошти. Внаслідок професійного захворювання він втратив нормальні життєві зв`язки і йому доводиться приймати додаткові зусилля для організації свого життя та життя своєї родини, він не може реалізовувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання. Вищевикладені обставини негативно відбиваються на його душевному стані. Він відчуває душевні страждання та переживання, у нього з`явилося почуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням незворотності наслідків захворювань та тяжкого стану його здоров`я. У нього критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому та соціальному відношенні, громадянина. Вищезазначене законодавство, а також роз`яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» пов`язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на її відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоров`я позивача, те, що професійна працездатність в зв`язку з професійними захворюваннями згідно висновку МСЕК втрачена на 60 %, позивач визнаний інвалідом третьої групи безстроково. Виходячи з викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 45000 грн. Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial