Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-25 00:00:00

Позивач [PERSON], в особі представника за довіреністю [PERSON], в лютому 2018 року звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., Дніпровський РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню посилаючись на те, що постановою Дніпровського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 07 лютого 2018 року відкрито виконавче провадження № 55714101 про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в сумі 2 976 461,55 грн. Вказане виконавче провадження відкрите на виконання виконавчого напису від 16 листопада 2017 року № 21129, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. Про наявність вказаного виконавчого провадження та виконавчого напису позивач дізналася 16 лютого 2018 року. Вказала на те, що вона не отримувала письмової вимоги нотаріуса та/або кредитора щодо усунення порушень. Крім того, сума заборгованості, яка зазначена у виконавчому написі, не відповідає дійсності, оскільки існує спір щодо суми нарахованих штрафів, пені та комісії. При цьому, жодних звернень, претензій чи вимог банку позивач не отримувала. Разом з тим, з виконавчого напису нотаріуса не вбачається на підставі яких саме поданих документів, які б підтверджували безспірність та розмір заборгованості, його було вчинено. Зазначила, що станом на день вчинення виконавчого напису, нотаріус не мав достатніх правових підстав для вчинення виконавчого напису, а тому він суперечить вимогам чинного законодавства та має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою суду від 26 березня 2018 року задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову. В травні 2018 року представник відповідача подав відзив з якого вбачається, що позовні вимоги відповідачем не визнаються виходячи з наступного. 21 серпня 2007 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № KITVGL81550011 відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит в сумі 300 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 11,52% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 21 серпня 2027 року. В забезпечення виконання зобов'язань, 21 серпня 2007 року сторони уклали договір іпотеки KITVGL81550011 за умовами якого позивач надала в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS]. 08 вересня 2017 року на адресу позивача було направлено письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором. Зазначив, що для вчинення виконавчого напису ПАТ КБ «ПриватБанк» надав всі необхідні документи, що передбачені Переліком, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Ухвалою від 10 травня 2018 року частково задоволено клопотання представника позивача про забезпечення доказів, витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р.О. документи на підставі яких останнім вчинено виконавчий напис № 21129 від 16 листопада 2017 року. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених у відзиві, просить відмовити в його задовленні. Представники третіх осіб в судове засідання не з»явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Суд, вислухавши думку представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 21 серпня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір (а.с. 122-124). Відповідно до п. 7.1 кредитного договору банк зобов'язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 21 серпня 2007 року по 21 серпня 2027 року включно у вигляді непоновлювальної лінії в розмірі 329 815,00 доларів США на наступні цілі: на придбання чотирикімнатної квартири, загальною площею 134,10 кв.м., житловою площею 85,90 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] у сумі 300 000,00 доларів США, а також у розмірі 29 815,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадку та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору за сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,96% на місяць на загальну суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0,04% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного договору. В подальшому між сторонами укладено додаткові угоди № 1 від 21 серпня 2007 року та № 5 від 14 липня 2010 року (а.с. 124 зворот, 125). 21 серпня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено іпотечний договір (а.с. 64-69). Згідно п. 1 вказаного договору, предметом цього договору є надання іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, зазначеного в п. 33.3 цього договору, в забезпечення виконання зобов'язань іпотекодавця перед іпотекодержателем в силу чого іпотекодержатель має право в разі невиконання іпотекодавцем зобов'язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами іподекодавця. Відповідно до п. 33.3 договору іпотеки, в забезпечення виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно (предмет іпотеки), а саме: чотирьох кімнатну квартиру загальною площею 134,10 кв.м., житлова площа - 85,90 кв.м. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Воробйовою К.В. 21 серпня 2007 року за реєстровим № 131. За змістом ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. За змістом ч. 3 ст. 33 вказаного Закону України, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. 16 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. видано виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 21129 (а.с. 8). На примусове виконання вищезазначеного виконавчого напису нотаріуса, 07 лютого 2018 року Дніпровським РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження (а.с. 9-10). Згідно п. 3.1 глави 16 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. При цьому, безспірною є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що відповідно виключає можливість судового спору між сторонами з приводу стягнення заборгованості за кредитним договором. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Так, у постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07 лютого 2014 року № 2 «Про узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову у їх вчиненні», зазначається, що виконавчий напис на договорі іпотеки/застави може бути вчинений лише у випадку, коли вимоги кредитора є безспірними і з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору минуло не більше трьох років (строк позовної давності). При цьому сам факт подання нотаріусу заперечень боржника чи іпотеко/заставодавця щодо зобов'язання, забезпеченого іпотекою/заставою, а також наявність судової справи про стягнення кредитної заборгованості свідчить про наявність спору між кредитором/заставодержателем і заставодавцем. У зв'язку з цим вчинення нотаріусом виконавчого напису може слугувати підставою для його оскарження. Таким чином, в обов'язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов'язання. Однак, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. не перевірив безспірність вимог банку та чи мало місце часткове погашення боргу позичальником, чим порушив ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Виходячи із положень ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю або в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Крім того, відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за №1172. Із моменту прийняття цієї постанови і до 10 грудня 2014 року була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно (п. 1 Переліку). 10 грудня 2014 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних відносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями (п. 2 Переліку). Саме цю норму застосував приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., вчиняючи оскаржуваний виконавчий напис. Проте, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 визнано незаконним та нечинним зазначений вище розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних відносин», а відтак Перелік повернувся до попередньої редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі, зазначена постанова набула законної сили, при цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено: «Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв'язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальникам, вважає за необхідне визнати не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття», а тому суд приходить до висновку, що оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, зокрема ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та Постанові Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року, оскільки вчинений на не передбаченому Переліком борговому документі - кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений, а тому не підлягає виконанню Згідно вимог статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] щодо визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 21129 від 16 листопада 2017 року. На виконання вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір в сумі 704,80 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved