Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

Позивач F [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до відповідача F [PERSON], про розірвання шлюбу. У позовній заяві позивач посилається на те, що [PERSON] з 1992 року проживав у громадянському шлюбі з громадянкою [PERSON] Молдова - [PERSON] (дошлюбне прізвище Максименко). Під час спільного проживання у них народилося троє дітей: [PERSON], 27.10.1994р.н., [PERSON], 29.06.1997р.н., на даний час повнолітні, та [PERSON], 19.10.2000 р.н.(копія свідоцтва про народження серії І-ФМ F130427 додається). 19 вересня 2015 року вони з відповідачкою уклали шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, про що в книзі реєстрації шлюбів був зроблений відповідний актовий запис за F 483. На даний час шлюбні відносини між ними припинені. Подальше сумісне життя і збереження сімFї вважає неможливим. Причиною для подання заяви про розірвання шлюбу є постійні сварки, ревнощі дружини, відсутність сімейних стосунків, відсутність почуттів прихильності та любові один до одного, взаємоповаги та взаєморозуміння, що є передумовою для подружніх відносин. Позивач просить шлюб, укладений між ним та відповідачем розірвати. 04.08.2017 року суддею Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Згідно з ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 вересня 2018 року було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON], про розірвання шлюбу, зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON], про стягнення аліментів. В подальшому відповідно до протоколу повторного авторозподілу справи дану справи передано для розгляду судді Тхір О.А. Відповідно до ухвали суду від 07.03.2019 року справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання на 27.03.2019 року, яке в останній раз відкладено у зв'язку з неявкою сторін на 03.04.2019 року. Ухвалою суду від 03.04.2019 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті на 07.05.2019. В матеріалах справи наявна зустрічна позовна заява, яку прийнято до провадження та розгляду разом з первісною позовною заявою. Обґрунтовуючи зустрічну позовну заяву про стягнення аліментів [PERSON] посилається на те, що вона одноособово займається вихованням свого неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. який проживає разом з матір'ю за адресою: 88000. Ужгородський р-н. с.Анталовці, вул.Перемоги,46. Батько юнака - [PERSON]П. ухиляється від обовFязків по вихованню дитини, участі у вихованні не приймає, не цікавляться духовним, фізичним та соціальними, розвитком сина, матеріальної допомоги для гідного розвитку дитини не надає. Враховуючи зазначене, просить суд стягнути стягнути із [PERSON], с.Анталовці, вул.Перемоги, 46, Ужгородського району, на користь [PERSON], с.Анталовці, вул.Перемоги, 46, Ужгородського району, аліменти па утримання [PERSON], [INFO] у розмірі 3000 (три тисячі) гривень, щомісячно до досягнення дитиною повноліття починаючи від дня пред'явлення позову. Відзив на первісну позовну заяву не подано. Відзив на зустрічну позовну заяву подано представником позивача за первісним позовом 08.10.2018, в якому зазначено, що у зустрічному позові [PERSON] вказує, що вона одноособово займається вихованням неповнолітнього сина [PERSON], 19.10.2000р.н. та зазначає, що син проживає разом з матірFю за адресою: Ужгородський р-н, с.Анталовці, вул.Перемоги, 46. Такі доводи позивача не відповідають дійсності, оскільки згідно довідки F 1711 виданої виконкомом Худлівської сільської ради [PERSON] з червня 2018 року фактично проживає за адресою: [INFO], а син - проживає за адресою: [INFO]. Утриманням [PERSON] П.П.2000р.н., займається його тітка [PERSON] з якою проживає неповнолітній син сторін, що підтверджується її письмовою заявою від 18.09.2018 року, яка бажає надати суду пояснення з цього питання та підтвердити факти, викладені у заяві. Жодним доказом позивач у зустрічному позові не підтвердила, що син перебував на її утриманні, а відтак відпали підстави для стягнення аліментів з відповідача по зустрічному позову [PERSON] Позивач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом в судове засідання не зFявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, проте в їх інтересах діють представники. Від [PERSON] 26.07.2017 року через канцелярію суду надійшла заява, в якій останній просив розглянути справу за його відсутності, також вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник позивача (відповідача за зустрічною позовною заявою) [PERSON] у даному судовому засіданні підтримала позов з підстав, наведених у позовній заяві, а позовні вимоги за зустрічним позовом її довіритель не визнає, посилаючись на те, що [PERSON] знаходиться на заробітках за кордоном, діти проживають разом з його сестрою та він відіграє визначальну роль у їх утриманні та вихованні. Окрім того, представником позивача 08.10.2018 року подано заяву про виклик свідка у даній справі F сестри [PERSON], [PERSON], з метою спростування доводів представника позивача за зустрічним позовом про стягнення аліментів. Вказану заяву задоволено, у судовому засіданні допитано у якості свідка [PERSON], яка повідомила під присягою, що дійсно, батько [PERSON] утримує та виховує дітей, які проживають разом з нею, матір участі в утриманні дітей не бере вже тривалий час, покинула сім'ю і дітей і проживає окремо від них. Допитаний в якості свідка [PERSON], син сторін, який на час розгляду справи є повнолітнім, будучи під присягою, повідомив обставини, які повністю узгоджуються з показаннями даними свідком [PERSON], та підтвердив, що матір давно покинула їх, а його і брата виховувала в тітка, батько тривалий час на заробітках. Представник відповідача (позивача за зустрічною позовною заявою) [PERSON] у даному судовому засіданні підтримав зустрічну позовну заяву, просить задовольнити у повному обсязі з підстав, наведених у ній. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступних висновків. Зі свідоцтва про шлюб серії І-ФМ F 130427 встановлено, що 19 вересня 2015року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, про що в книзі реєстрації шлюбів був зроблений відповідний актовий запис за F 483. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серії І-ФМ F 350294, виданого Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області. Тобто на момент звернення до суду з позовом сину сторін ще не виповнилось 18 років. Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімFєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовFязків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обовFязків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого звFязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно з якою позов про розірвання шлюбу може бути предFявлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд зFясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося. Про це свідчать ті обставини, що вони сімейних стосунків не підтримують та разом не проживають. Вжитими судом заходами щодо примирення сторін зберегти шлюб не вдалось. Враховуючи наведене, зFясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сімFя розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. Щодо позовної вимоги позивача за зустрічною позовною заявою суд констатує наступне. За змістом ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року F 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобовFязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обовFязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Як встановлено судом в ході розгляду справи, спільна дитина сторін, яка на час звернення з позовною заявою до суду була неповнолітньою, проживає з тіткою (сестрою батька дитини) за адресою: Ужгородський район, с. Анталовці, вул. Перемоги, 46 та знаходиться на утриманні батька, а мати дитини фактично проживає за іншою адресою, що підтверджується довідкою, виданою Худлівською сільською радою F1711 від 18.09.2018, та показаннями наданими в суді свідком [PERSON] Таким чином, проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та показання свідка, доходжу висновку про необґрунтованість зустрічних позовних вимог щодо стягнення аліментів. Представником позивача за зустрічним позовом не надано жодних вагомих доказів підтвердження обставин, на які останній посилається при подачі зустрічного позову. А єдиний доказ на підтвердження спільного проживання матері з дитиною - довідку сільської ради до уваги не бере, оскільки вона є неналежним доказом, та відомості, викладені в ній спростовані іншими дослідженими в судовому засіданні доказами. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Таким чином вимоги за зустрічною позовною заявою є необґрунтованими та не доведеними, тому в задоволенні слід відмовити. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

Outcome: approved