Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON] 21.11.2016 року звернувся до суду з позовом до ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди, повязаної з професійним захворюванням. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з відповідачем по справі він перебував у трудових відносинах, працюючи гірничомонтажником підземним, був звільнений з роботи 17.09.2013 року за п. 2 ст. 40 КЗпП України за станом здоровя. Під час роботи на підприємстві він отримав професійне захворювання хронічна поперекова крижова радикулопатія з помірно вираженими мязово-тинічним, лівобічним корінцевим, больовим синдромами, вираженими статико-динамічними порушеннями. Його загальний стаж роботи 32 роки 5 місяців 2 дні, за професією 11 років 2 місяці, стаж роботи в умовах впливу шкідливих факторів 29 років 10 днів. За результатами проведення розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання складено відповідний акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4. В подальшому комісією МСЕК йому було встановлено третю групу інвалідності та 30% стійкої втрати професійної працездатності безстроково. Вважає, що умовами виробництва йому заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він пропрацювавши тривалий час в підземних умовах, під впливом шкідливих факторів, перебуваючи в трудових відносинах з відповідачем, був вимушений звільнитись з роботи за станом здоровя, змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, він став інвалідом. Практично постійно він відчуває біль, потребує постійного лікування. Все це вплинуло на його спосіб життя, на сімейний бюджет, оскільки для лікування необхідні чималі гроші. Також він втратив нормальні життєві звязки і йому доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Заподіяну йому моральну шкоду позивач оцінює в 50000 грн. та просить стягнути її з відповідача. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. В судове засідання представник відповідача ПАТ ШУ «Покровське» не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність та заперечення проти позову. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем ПАТ ШУ «Покровське» з 07.09.2009 року, працюючи гірничомонтажником підземним з повним робочим днем в шахті, був звільнений з роботи 17.09.2013 року за п. 2 ст. 40 КЗпП України за станом здоровя (а.с. 6-10). Під час роботи на підприємстві він отримав професійне захворювання хронічна поперекова крижова радикулопатія з помірно вираженими мязово-тинічним, лівобічним корінцевим, больовим синдромами, вираженими статико-динамічними порушеннями, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 22.09.2014 року, згідно якому встановлено, що професійне захворювання виникло в зв»язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовлених впливом промислового фактору важкість праці (а.с. 26-27). Вперше він був оглянутий МСЕК 02.10.2014 року, його було визнано інвалідом 3 групи, встановлено 50% втрати професійної працездатності внаслідок професійного захворювання до 01.11.2016 року (а.с. 24). 20.10.2016 року він був повторно оглянутий на МСЕК, йому було підтверджено третю групу інвалідності та встановлено 50% втрати професійної працездатності безстроково за професійним захворюванням (а.с. 25). Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Законом України Про охорону праці, а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоровя або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов»язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Судом встановлено, що тяжкі та шкідливі умови праці призвели до професійного захворювання позивача. Висновком МСЕК від 02.10.2014 року позивачу [PERSON] вперше було встановлено 50% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності до 01.11.2016 року, 20.10.2016 року при повторному огляді МСЕК йому було встановлено 50 % втрати професійної працездатності за професійним захворюванням та тертю групу інвалідності безстроково (а.с. 24-25). В зв»язку з цим 21.11.2016 року позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування моральної шкоди. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обовязку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами статті 237-1 КЗпП України. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в звязку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив згідно висновку МСЕК первинно 50% працездатності в зв»язку з професійним захворюванням, визнаний інвалідом 3 групи безстроково. Після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина, у нього з»явилось почуття тривоги перед майбутнім. Позивач вимушений постійно проходити тривалі курси лікування. Вищезазначене законодавство, а також розяснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» повязують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих звязків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, розясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на його відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоровя позивача, те, що професійна працездатність в зв»язку з професійним захворюванням втрачена згідно висновку МСЕК на 50% працездатності, він визнаний інвалідом 3 групи безстроково. Виходячи з викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 25000 грн. Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров»я. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial