Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся 04.04.2016 року до суду з вказаним позовом до ПАТ «КБ «ПРАВЕКС-БАНК». Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 05 серпня 2008 року між ним та АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» було укладено кредитний договір № 5536-006/08Р за умовами якого банк зобовязувався у встановленому законодавством порядку надати йому грошові кошти в сумі 60000,00 доларів США на споживчі цілі. Фактично кошти були видані в позадоговірному порядку. [PERSON] намагався частинами повернути отримані кошти, але у звязку із скрутним фінансовим становищем припинив повернення коштів в 2009 році. В 2016 році Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРАВЕКСБАНК» звернулось в суд з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON], обґрунтовуючи свої вимоги саме вказаним кредитним договором та стверджуючи, що кредит наданий на підставі п. 2.1 кредитного договору, де передбачено, що видача кредиту здійснюється шляхом видачі готівки з каси банку. Ознайомившись з текстом позовної заяви КБ «ПРАВЕКСБАНК» [PERSON] дізнався про те, що банком не визнається факт видачі грошових коштів в позадоговірному порядку та про те, що банк, обґрунтовуючи свої вимоги до нього як споживача, посилається на норму кредитного договору, яка є недійсною. [PERSON] зазначив, що такими діями порушуються його права як споживача фінансових послуг, що потребує їх судового захисту. Виходячи з цього [PERSON] звернувся до суду з позовом про захист прав споживача шляхом визнання пункту 2.1 кредитного договору недійсним та встановлення факту видачі грошових коштів в позадоговірному порядку. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, направив до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 серпня 2008 року між [PERSON] та АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» було укладено кредитний договір № 5536-006/08Р за умовами якого банк зобовязувався у встановленому законодавством порядку надати йому грошові кошти в сумі 60000,00 доларів США на споживчі цілі. Позивач не заперечує факт отримання в банку грошових коштів, проте він не знав як саме було оформлено видачу грошових коштів, копії відповідних документів на руки йому не видавались. Про порушення його права дізнався з позову ПАТ «КБ «ПРАВЕКС-БАНК», поданому банком до суду в лютому 2016 року. Ознайомившись з позовною заявою КБ «ПРАВЕКС-БАНК» про стягнення заборгованості, [PERSON] звернув увагу на те, що банком не були додані до позову жодні бухгалтерські документи, які б підтверджували факт видачі йому коштів саме на підставі кредитного договору. У відповідності до ст. 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Банк як фінансова установа, отримавши в установленому законом порядку банківську ліцензію та відповідний письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, який є генеральною ліцензією на валютні операції, на час виникнення спірних правовідносин, мав право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті у відповідності до ліцензії та згідно письмового дозволу. Відповідний висновок підтверджено, зокрема, в постанові Верховного Суду України від 21.03.2011 року у справі № 6-7ц11. Отже банківська установа повинна проводити операції в суворій відповідності до генеральної ліцензії та письмового дозволу на здійснення валютних операцій. Згідно письмового дозволу № 7-1 від 03 грудня 2001 року «ПРАВЕКС-БАНК» мав право здійснювати операції з валютними цінностями при веденні рахунків клієнтів (резидентів та нерезидентів) в іноземній валюті. Згідно вимог абзацу 9 пункту 2.1.1 «Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України» (затверджена Постановою Правління НБУ від 30.12.1998 року № 566) документи на отримання (видачу) готівкових коштів мають бути оформлені відповідно до вимог Національного банку України щодо ведення касових операцій. Відповідно до пункту 4 глави 3 «Інструкції про касові операції в банках України» (затверджена Постановою Правління НБУ від 14.08. 2003 року № 337) видача готівки іноземної валюти за заявою на видачу готівки здійснюється фізичним особам з їх поточних, вкладних (депозитних) рахунків, переказу без відкриття рахунку, а також за операціями з відшкодування банкнот іноземних валют прийнятих на інкасо. Отже видача готівкових валютних коштів наданих в якості кредиту, можлива за заявою фізичної особи - резидента лише з її власного поточного, вкладного (депозитного) рахунку, на який відповідні кошти мають бути перераховані Банком. Про це свідчить і підпункт а) пункту 7.13 «Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» (затверджена Постановою Правління НБУ від 12.11.2003 року № 492), згідно якого виплата готівкою іноземної валюти за дорученням фізичної особи здійснюється з її поточного рахунку в іноземній валюті. У відповідності до ст.ст. 1058, 1059, 1066, 1067 ЦК України належність банківського рахунку певній особі та умови користування (обслуговування) рахунку визначаються у відповідному договорі, для якого встановлена обовязкова письмова форма. У відповідності до п. 7.1 статті 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні та кореспондентські рахунки. Між позивачем і відповідачем договір про відкриття поточного рахунку не укладався, поточний рахунок позивачу не відкривався. Відсутні відомості про відкриття поточного рахунку позичальнику і в кредитному договорі. Наведені висновки не спростовані відповідачем. У відповідності до п. 1.5 Інструкції з бухгалтерського обліку кредитних, вкладних (депозитних) операцій та формування і використання резервів під кредитні ризики в банках України (затверджена Постановою Правління НБУ від 15.09.2004 року № 435) яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, облік кредитних, вкладних (депозитних) операцій та нарахованих доходів і витрат за такими операціями в іноземній валюті та банківських металах здійснюється аналогічно до порядку обліку кредитних, вкладних (депозитних) операцій у національній валюті. Згідно до пункту 2.1 глави 2 розділу ІІ «Бухгалтерський облік кредитних операцій» вказаної Інструкції надані кредити відображаються в бухгалтерському обліку банківської установи такою проводкою: Дебет: Рахунки для обліку наданих кредитів (рахунки типу 2202 або 2203); Кредит: Рахунки клієнтів (рахунки типу 2600 або 2620). Отже умова пункту 2.1 кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем, про видачу кредиту у вигляді готівкової валюти без відкриття банківського рахунку клієнта (отримувача кредиту) є недійсною, оскільки не відповідає імперативним приписам наведених вище законодавчих норм, положенням ст. 1066 ЦК України, статтям 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність. Така дія як видача кредиту в іноземній валюті фізичній особі резиденту без відкриття поточного рахунку клієнта виходить за межі дозволу (№7-1 від 03.12.2001 року), отриманому КБ «ПРАВЕКСБАНК» від Національного Банку України на право здійснення банківських операцій. У відповідності до ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215, ст. 217, ст. 236 ЦК України, п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» вказане положення кредитного договору підлягає визнанню в судовому порядку недійсним з моменту укладення кредитного договору. За відсутності належних бухгалтерських документів, які б підтверджували факт видачі валютних коштів в порядку надання кредиту в іноземній валюті фізичній особі резиденту у встановленому законодавством порядку, суд приходить до висновку про позадоговірний характер видачі валютних коштів позивачу. У відповідності до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені будь-які факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З огляду на приписи ч. 4 ст. 256 ЦПК України у випадку, якщо в заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, відповідний факт підлягає встановленню судом в порядку позовного провадження. Оскільки видача готівкових кредитних коштів в іноземній валюті могла бути здійснена в 2008 році виключно через поточний рахунок позивача, і такий рахунок позивачу банком взагалі не відкривався, а валютні кошти через нього не видавались, то видані позивачу кошти є такими, що надані банком в позадоговірному порядку. Зазначений факт має юридичне значення, оскільки свідчить про те, що майнові зобовязання [PERSON] з повернення кредиту і сплати процентів перед КБ «ПРАВЕКСБАНК» на підставі кредитного договору № 5536-006/08Р від 05.08.2008 року не виникли. Відповідно до ст. ст.\~10,\~11,\~209,\~212,\~214,\~215, ЦПК України, ст.ст. 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. 203, ч. 1 ст. 215, ст. 217, ст. 236 ЦК України, ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», суд,-

Outcome: approved