Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

Позивач [PERSON] в лютому 2015 року пред'явила до суду позов до відповідача [PERSON] про стягнення 3% річних у розмірі 9080,01 гривень за неналежне виконання відповідачем у період з 18 грудня 2013 року по 23 лютого 2015 року укладеного між ними 27 травня 2013 року договору позики. Зазначені вимоги обґрунтовує тим, що 27 травня 2013 року між ними укладено у формі розписки договір позики, за умовами якого позивач позичила відповідачу 9000 доларів США на строк до 27 червня 2013 року. Однак у зазначений строк відповідач позичених коштів не повернув, у зв'язку з чим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 лютого 2014 року з відповідача стягнуто 9000 доларів США боргу за договорами позики від 27 травня 2013 року, що еквівалентно 71937 гривень та 3% річних в сумі 1028,78 гривень. Однак рішення суду відповідач не виконує, боргу за договором позики по даний час не сплатив, що не позбавляє позивача права вимагати стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми у зв'язку з невиконанням ним зобов'язання за зазначеним договором. В судове засідання представник позивача [PERSON] - [PERSON] подав заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити, розглянувши справу в його відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, повторно до суду не з'явився, не повідомивши про причини неявки. Заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача згідно з поданою ним письмовою заявою не заперечив проти такого вирішення справи, та відповідно до вимог ст. 225 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Рішенням Тернопільського Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 лютого 2014 року, яке набрало законної сили, з [PERSON] стягнуто в користь [PERSON] 9000 доларів США боргу за договором позики від 27 травня 2013 року, що еквівалентно 71937 гривень та 3% річних в сумі 1028,78 гривень. Як слідує з зазначеного рішення суду, відповідно до письмової розписки від 27 травня 2013 року [PERSON] позичив у [PERSON] 9000 доларів США, які зобов'язався повернути до 27 червня 2013 року. Однак зобов'язання за вказаним договором позики не виконав, боргу не повернув. З цих підстав із відповідача в користь позивача стягнуто суму боргу за договором позики від 27 травня 2013 року, в тому числі 3 % річних від простроченої суми за період з 27 травня 2013 року до 17 грудня 2013 року. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як слідує з довідки № 34/7205/09 від 20 березня 2015 року, виданої Другим відділом державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, на виконанні відділу перебуває виконавчий лист про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] 73155,00 гривень боргу за договором позики від 27 травня 2013 року. Станом на 20 березня 2015 року боржником зазначений виконавчий документ не виконано - ні повністю, ні частково. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Беручи до уваги, що судом не здобуто доказів про те, що відповідач [PERSON] виконав зобов'язання за договором позики від 27 травня 2013 року, зобов'язання між сторонами існують, та їх змістом є обов'язок [PERSON] повернути позичені кошти. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом За змістом цієї норми закону нарахування 3% річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення. За вказаних обставин, беручи до уваги, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 лютого 2014 року з [PERSON] в користь [PERSON] стягнуто 3% річних від простроченої суми, починаючи з дня прострочення виконання грошових зобов'язань до 17 грудня 2013 року, які відповідачем сплачені не були, то позивач набув права на отримання від відповідача відповідних нарахувань, починаючи з 18 грудня 2013 року. Як слідує з наведеного в позовній заяві розрахунку, за період з 18 грудня 2013 року по 23 лютого 2015 року, 3% річних від простроченої суми за вказаним договором становить 9080,01 гривень. При цьому, враховуючи, що розрахунок 3% річних за період з 18 грудня 2013 року по 23 лютого 2015 року проводиться шляхом добутку суми заборгованості і кількості днів прострочення, помноженого на 3 та поділеного на 365 і на 100, судом установлено, що обчислення позивачем суми, яку він просить стягнути з відповідача, не перевищує суми, яка обчислена шляхом застосування зазначеної методики. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до переконання про наявність підстав для задоволення вимог позивача шляхом стягнення в її користь із відповідача 3% річних у розмірі 9080,01 гривень за неналежне виконання у період з 18 грудня 2013 року по 23 лютого 2015 року укладеного між сторонами 27 травня 2013 року договору позики. Крім цього, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню 243,60 гривень понесених позивачем і документально підтверджених судових витрат. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 559, 625 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved