Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] 12 січня 2017 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що вона була зареєстрована та мешкала в [INFO], яке знаходиться в зоні проведення АТО, має соціальний статус внутрішньо переміщеної особи та зареєстрована в [INFO] (стара назва Леніна), 7, Кременчуцького району, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 09 листопада 2016 року. 10 січня 2004 року у відділі ЗАГС Матвеєво-Курганського району Ростовської області Російської Федерації, між нею та [PERSON] був укладений шлюб . У зв'язку з проведенням АТО вона була вимушена виїхати зі свого місця проживання, а відповідач залишився мешкати в місті Сніжне Донецької області. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Оскільки сімейно-шлюбні відносини між нею та відповідачем тривалий час фактично припинені, їх сім'я розпалася. Вони різні люди і мають різні погляди на спільне життя, в кожного з них різні інтереси. Вважає, що за виниклих обставин їх подальше спільне сімейне життя і збереження сім'ї неможливе і суперечить її інтересам, а тому вона прийшла до висновку, що розірвання шлюбу є єдиним виходом для них побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне уявлення про сім'ю у їх спільної дитини. Просила розірвати шлюб, визначити місце проживання дочки з нею, судові витрати стягнути з відповідача. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала повністю, просила не надавати строку для примирення, так як вона повністю втратила почуття до чоловіка, збереження шлюбу суперечить її інтересам. Судові витрати просила не стягувати з відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, згідно телефонограми був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, своїх заперечень проти позову не подав. Дослідивши письмові докази справи, суд прийшов до висновку, що позов є законний, обґрунтований доказами, а тому підлягає задоволенню. Установлено, що сторони перебувають у шлюбі з 10 січня 2004 року. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO] (а.с.9). Позивач разом з дочкою проживають в [INFO] (стара назва Леніна), 7, Кременчуцького району, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 09 листопада 2016 року (а.с.6). Шлюбні відносини сторони припинили, спільного господарства не ведуть, тривалий час проживають окремо за різними адресами, у них різні погляди на спільне життя та інтереси, відсутність взаєморозуміння. Позивач втратила почуття до чоловіка, шлюб розпався з вини обох сторін. Бажання та наміру відновити сімейні стосунки у сторін відсутні. Суд не призначає сторонам строк для примирення, так як збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Згідно статті 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Цих вимог сторони не дотрималися, що призвело до руйнування сім'ї. Частинами 7-10 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ч.1,2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до статті 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно ч.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.\~ За таких обставин суд з підстав статей 110-112 Сімейного кодексу України постановляє рішення про розірвання шлюбу між сторонами. Місце проживання дитини суд визначає з матір'ю. Відповідно до ч.1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно квитанції позивач [PERSON] сплатила судовий збір в сумі 640 гривень (а.с.1), які позивач не просила стягувати з відповідача на свою користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved