Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-20 00:00:00

Позивач [PERSON] 05 грудня 2017 року звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] про стягнення витрат на поховання спадкодавця, в якій просив стягнути з відповідача витрати на поховання померлої [PERSON] у розмірі 3 173,95 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [INFO] року від хронічної ішемічної хвороби серця - антеросклеротичного кардіосклерозу померла його мати та мати відповідача, [PERSON]. Розпорядження на випадок свої смерті, тобто заповіту, померлою [PERSON] складено не було. Спадкоємцями першої черги є він та відповідач, як сини померлої. Всі витрати, пов'язані із похованням померлої [PERSON] поніс він. Загальна сума вказаних витрат становить 6 347,90 грн. Відповідач не брав жодної участі в організації поховання рідної матері. Позивач зазначає, що між ними з відповідачем склалися неприязні стосунки, в добровільному порядку компенсувати ? частину витрат, понесених позивачем у зв'язку з похованням [PERSON], відповідач не бажає. Тому, з метою захисту свого порушеного права, позивач змушений звернутися з позовом до суду. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, яким ЦПК України викладеного в новій реакції. Відповідно до п. 9 ч. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 29.03.2018 року до суду від представника позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої представник позивача просить стягнути з відповідача витрати на поховання померлої [PERSON] у розмірі 4 789,74 грн. та судові витрати /а.с.а.с. 95-97/. Подана заява про збільшення розміру позовних вимог мотивована тим, що сума пред'явлених за позовом первісних вимог складає 3173,95 грн., що є половиною витрат, які здійснив [PERSON] для поховання їхньої з відповідачем матері - [PERSON]. При пред'явленні вказаних вимог позивачем було враховано вартість оплачених ним послуг з кремації померлої, вартість труни, покривала, шалі, церковного набору, вінку, ритуальної подушки, вартість ритуальних послуг, вартість урни для праху, ритуального конверту, вартість послуг організатора тощо. Спадкодавець [PERSON] 08.12.2015 року була похована на Ніколо-Архангельському кладовищі, що знаходиться в місті Балашиха Московської області Російської Федерації. Оскільки транспортування урни з прахом до місця захоронення входить до комплексу дій, які здійснюються для проведення поховання, то проїзд до місця захоронення та в зворотному напрямку входить до витрат на поховання. Транспортування урни з прахом померлого спадкодавця здійснювалося позивачем особисто шляхом перевезення залізничним транспортом. Вартість транспортування урни з прахом [PERSON] складається з вартості залізничних квитків на пасажирський потяг, що разом становить 3231,58 грн. Тому з відповідача підлягає стягненню ? зазначених витрат на транспортування урни з прахом спадкодавця до місця поховання, що становить 1615,79 грн. (3231,58 грн./2). Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, підтримала в повному обсязі та просила задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Від відповідача до суду надійшли письмові заперечення на позовну заяву про стягнення витрат на поховання спадкодавця, відповідно до яких відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В своїх заперечення відповідач посилається на те, що [INFO] року померла [PERSON], їх х позивачем мати. Заповіту після своєї смерті вона не залишила. Спадкоємцями першої черги є він та позивач, як сини померлої. Відносно спадщини, яка залишилась після смерті померлої, а саме: частини квартири та земельної ділянки існує спір, який перебуває у провадженні Солом'янського районного суду м. Києва, оскільки в отриманні спадкового майна нотаріальною конторою йому було відмовлено в зв'язку з тим, що частину квартири, що належала померлій, остання подарувала позивачу, а на інше майно у нього відсутні оригінали правовстановлюючих документів. Тому оскільки спадщину після смерті [PERSON] він не прийняв, то вимоги позивача в частині покладення на нього, як на спадкоємця, на якого покладено обов'язок відшкодувати витрати, пов'язані з похованням спадкодавця передчасні. Крім того, вказує, що твердження позивача про те, що він не брав жодної участі в організації поховання рідної матері та в добровільному порядку не бажає компенсувати ? частину витрат, понесених позивачем у зв'язку із похованням матері є надуманими та не відповідають дійсності. Позивач жодного разу до нього з приводу відшкодування будь-яких витрат не звертався. Крім того, позивач ні самостійно, ні в будь-який інший спосіб не повідомив його навіть про смерть матері і він не був присутній під час здійснення процедури поховання. Весь комплекс заходів та обрядових дій, які були здійснені з моменту смерті до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, всі витрати позивач здійснив одноособово на свій власний розсуд. Також відповідач зазначив про те, що державою було компенсовано позивачу частину витрат /а.с.а.с. 35-36/. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Вислухавши пояснення представника позивача, врахувавши її доводи та подані заперечення відповідача, вивчивши надані письмові докази у сукупності, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що [INFO] року померла мати позивача та відповідача - [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації смерті у м. Києві Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві /а.с. 9/. Як вбачається з довідки №534 від 26.11.2016 року, причина смерті - хронічна ішемічна хвороба серця - антеросклеротичний кардіосклероз /а.с. 10/. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] у відповідності до ч. 2 ст. 1223, ст. 1261 ЦК України є спадкоємцями за законом першої черги на спадщину після смерті матері - [PERSON], яка померла [INFO] року. Відповідно до вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Після смерті [PERSON], померлої [INFO] року Дев'ятою Київською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 252 /а.с.а.с. 50-73/. З даних спадкової справи вбачається, що відповідач, [PERSON] у визначений законом строк звернувся із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON]. Судом встановлено, що позивач [PERSON] поніс витрати на поховання матері в загальному розмірі 9 579,48 грн., що підтверджується копіями фіскального чеку, додатком до договору замовлення №2.63679К від 27.11.2015 року, копіями накладних, копіями залізничних квитків, копією паспорту захоронення, тощо /а.с.а.с. 11-14, 98-103/. Відповідно до ст. 1232 ЦК України спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Зазначена норма містить особливість при покладенні на спадкоємців обов'язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця, а саме такі витрати повинні бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення. Згідно положень ст. 2 Закону України«Про поховання та похоронну справу» визначено, що поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. В пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», визначено, що витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги і обряди) відшкодовуються тій особі, яка понесла ці витрати. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Сторона позивача довела суду належними доказами, що саме позивач [PERSON] поніс витрати на поховання їх з відповідачем матері, [PERSON], в розмірі 9 579,48 грн. В свою чергу, із поданих відповідачем заперечень вбачається, що відповідач визнає, що не витрачав будь-яких коштів на поховання матері. Суд також вважає, що відповідачем не доведено факту здійснення ним будь-яких витрат на поховання спадкодавця - матері [PERSON], оскільки вони не підтверджені належним чином. Відповідач є спадкоємцем, і згідно чинного законодавства зобов'язаний відшкодувати витрати, незалежно від відносин між ним та братом (позивачем). Згідно положень ч. 1 ст. 1232 ЦК України відповідач повинен відшкодувати позивачу половину понесених витрат на поховання матері. Як встановлено судом, загальний розмір понесених позивачем витрат на поховання становить 9579,48 грн. Разом з тим, як вбачається з довідки Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України від 03.03.2018 року № 11599/04, 01.12.2015 року гр. [PERSON] отримав допомогу на поховання гр. [PERSON], яка перебувала на обліку в Управлінні, в розмірі двомісячної пенсії - 4865,34 грн. /а.с. 93/. Таким чином, підтверджені документально належними, допустимими та достатніми доказами витрати, понесені позивачем [PERSON] на поховання [PERSON] не покриваються отриманими від держави на поховання коштами, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 2 357 грн. 07 коп. (9 579,48 грн. - 4 865,34 грн. = 4 714,14 / 2). Отже, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial