Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

Позивач\~ [PERSON] ( [ADDRESS] ) звернулася до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] ( [ADDRESS] ), про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 29 липня 1994 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 445. Шлюбні відносини між сторонами не склалися, причиною розірвання шлюбу є те, що вони люди різних характерів та поглядів на життя, втратили почуття та повагу одне до одного. Через постійні конфлікти та суперечки спільне життя стало неможливим, їх шлюб фактично розпався, разом вони не проживають 20 років, тому шлюб носить лише формальний характер, примирення неможливе. Позивач в судове засідання не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи був судом належним чином повідомлений. Однак позивачем було подане клопотання про розгляд справи за її відсутності із зазначенням, що позовні вимоги вона підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не прибула, проте в матеріалах справи міститься її заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала у повному обсязі, шлюб просить розірвати. Судове засідання у справі було призначене на 16.12.2020 року на 16 год. 20 хв., однак через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. У відповідності до ч. 6\~ст. 259 ЦПК України\~складання рішення суду було відкладено на строк не більш як п`ять днів, тому у відповідності до ч. 5\~ст. 268 ЦПК України\~датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, якою є 21.12.2020 року. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 29 липня 1994 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 445 та підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Шлюбні відносини між сторонами не склалися, причиною розірвання шлюбу є те, що вони люди різних характерів та поглядів на життя, втратили почуття та повагу одне до одного. Через постійні конфлікти та суперечки спільне життя є неможливим, їх шлюб фактично розпався, разом вони не проживають 20 років, шлюб носить суто формальний характер, примирення неможливе. Спільне життя сторін не склалося, вони не знаходять взаєморозуміння, що призвело до втрати почуттів один до одного, і, окрім цього в сім`ї наразі напружена атмосфера, їх спільне проживання негативно може вплинути на подальше виховання їх дитини. Вже майже рік сторони проживають окремо, тому, фактично, шлюбні відносини між ними вже майже як рік припинилися. На даний час сторони не проживають разом, не ведуть спільного господарства, у кожного з них різний бюджет, вони припинили подружні відносини, відновлювати які ніхто не збирається, сім`я розпалася і її збереження є недоцільним і неможливим. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України\~шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності зі ст.\~110\~Сімейного Кодексу\~України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст.\~112\~Сімейного Кодексу\~України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги\~ст. 110 Сімейного Кодексу. Стаття 51 Конституції України\~передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи вищенаведені обставини справи, визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Як зазначено у ч. 1\~ст. 141 ЦПК України,судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст.142 ЦПК України\~у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, в силу вимог ст.ст. 141, 142 ЦПК України, позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого при поданні позову судового збору, що становить 420 грн. 40 коп., а з відповідача підлягає стягнення 420,40 грн., сплаченого позивачем судового збору при зверненні до суду з вказаним позовом. На підставі викладеного, ст.ст.56, 110, 112_Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved