Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

Позивач [PERSON] 24.09.2014 року звернулася до суду від свого імені та від імені своїх неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] із позовом до [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування Красноармійської міської ради про вселення в житлову квартиру і зобов»язання не створювати перешкоди в користуванні житловим приміщенням, вказавши на підтвердження своїх вимог, що з відповідачем по справі, [PERSON], 1980 року народження вона знаходиться у зареєстрованому шлюбі з 12.06.2010 року. Під час перебування у шлюбі у них народилося двоє дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. За час перебування у шлюбі з відповідачем по справі, вони разом з дітьми проживали у житловому будинку № 73, який належав [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Красноармійського нотаріального округу від 19.01.2006 року реєстр № 111. У даному житловому будинку відповідач по справі зареєстрував позивачку з дітьми. Станом на сьогоднішній день у житловому будинку [ADDRESS] зареєстровані - відповідач, позивачка та їх неповнолітні діти. Однак, зараз сторони по справі посварилися та коли вона прийшла додому. То нею було виявлено, що відповідач змінив замки на вхідних дверях у будинок в якому вони разом мешкали та не пускає її з дітьми в ньому проживати. Крім того відповідач самовільно вивіз де яки речі позивачки та дитячі речі до своєї матері та сказав, що більш її з дітьми не пустить проживати у будинок в якому вони зареєстровані. Необхідно зазначити, що у будинку [ADDRESS] знаходиться більша частина речей позивачки та дитячих речей, якими з вини відповідача вона не має можливості користуватися. З вини відповідача діти залишилися без житла та без своїх речей. Так як відповідач по справі не впустив позивачку з дітьми до дому, то вона не має можливості навіть дітей зібрати до школи та дитячого садка. При усному зверненні позивачки до відповідача з питання чому він не пускає її проживати у квартиру, відповідач нічого їй зрозумілого не відповідає. Позивачка вважає, що відповідач по справі своїми незаконними діями порушує її права та права їх неповнолітніх дітей, надані їм діючим законодавством України на користування та проживання у житловому приміщенні в якому вони зареєстровані та вважає, що відповідач незаконно, порушуючи її права та права їх неповнолітніх дітей самовільно виселив їх з займаного ними будинку, у якому вона з дітьми зареєстровані та проживали та чинить їм перешкоди у користуванні будинком [ADDRESS], який є єдиним їх житлом, яке вони можуть використовувати для проживання, так як власного житла у них немає. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився по невідомій суду причині, про день слухання справи повідомлений належним чином, у справі є розписки, тому, зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник органу опіки та піклування Красноармійської міської Ради позовні вимоги вважає обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], представника органу опіки та піклування, заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача [PERSON] законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з відповідачем по справі, [PERSON], 1980 року народження знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 12.06.2010 року (а.с.7). Під час перебування у шлюбі у них народилося двоє дітей - [PERSON], [INFO] (а.с.6) та [PERSON], [INFO] (а.с.8). За час перебування у шлюбі з відповідачем по справі, вони разом з дітьми проживали у житловому будинку № 73, який належав [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Красноармійського нотаріального округу від 19.01.2006 року реєстр № 111. У даному житловому будинку відповідач по справі зареєстрував позивачку з дітьми. Станом на сьогоднішній день у житловому будинку [ADDRESS] зареєстровані - відповідач, позивачка та їх неповнолітні діти (а.с.5). Однак, зараз сторони по справі посварилися та коли вона прийшла додому. То нею було виявлено, що відповідач змінив замки на вхідних дверях у будинок в якому вони разом мешкали та не пускає її з дітьми в ньому проживати. Крім того відповідач самовільно вивіз де яки речі позивачки та дитячі речі до своєї матері та сказав, що більш її з дітьми не пустить проживати у будинок в якому вони зареєстровані. Необхідно зазначити, що у будинку [ADDRESS] знаходиться більша частина речей позивачки та дитячих речей, якими з вини відповідача вона не має можливості користуватися. З вини відповідача діти залишилися без житла та без своїх речей. Так як відповідач по справі не впустив позивачку з дітьми до дому, то вона не має можливості навіть дітей зібрати до школи та дитячого садка. При усному зверненні позивачки до відповідача з питання чому він не пускає її проживати у квартиру, відповідач нічого їй зрозумілого не відповідає. Позивачка вважає, що відповідач по справі своїми незаконними діями порушує її права та права їх неповнолітніх дітей, надані їм діючим законодавством України на користування та проживання у житловому приміщенні в якому вони зареєстровані та вважає, що відповідач незаконно, порушуючи її права та права їх неповнолітніх дітей самовільно виселив їх з займаного ними будинку, у якому вона з дітьми зареєстровані та проживали та чинить їм перешкоди у користуванні будинком [ADDRESS], який є єдиним їх житлом, яке вони можуть використовувати для проживання, так як власного житла у них немає. Відповідно до ч.1 ст. 154 ЖК Української РСР, члени сім»ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 154 ЖУ Української РСР, до членів сім»ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині 2 ст. 64 ЖК Української РСР, а саме: подружжя, його діти та батьки. Відповідно до ст.. 47 Конституції України, кожен має право на житло та ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Таким чином, суд дійшов висновку, що є всі підстави для вселення в житлову квартиру [PERSON] та її неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] і зобов»язання відповідача [PERSON] не створювати перешкоди в користуванні житловим приміщенням.

Outcome: approved