Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

Позивач 26.01.2021 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому просив виселити [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , неповнолітню [PERSON] , [INFO] , неповнолітню [PERSON] , [INFO] , з квартири за адресою: [ADDRESS] , без надання житлової площі. Позов мотивований тим, що позивач та члени його родини: [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , є власниками квартири за адресою: [ADDRESS] на праві спільної часткової власності. У вказаній квартирі зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Без реєстрації у вказаній квартирі проживають: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , неповнолітня [PERSON] , [INFO] , неповнолітня [PERSON] , [INFO] . [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , ніякого відношення до квартири позивача не має. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.02.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.07.2021 року закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд по суті. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, натомість його представник - адвокат Опара Г.В. письмово просила розглядати справу за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Письмових заяв та/або відзиву не надходило. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради письмово просила розглядати за без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Згідно з ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд цивільної справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Згідно зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності. Відповідно до п. п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники процесу зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. За приписами ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Враховуючи, що неявка відповідачів у судове засідання 01.07.2021 року не перешкоджає вирішенню спору у даній цивільній справі, а також беручи до уваги розумність строків розгляду цивільних справ, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для відкладення судового засідання 01.07.2021 року. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 12.11.2020 року за реєстраційним № 50Л-20, виданого Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради згідно з рішенням від 12.11.2020 року № 6/50-20 (а.с. 74, 77-82). У вказаній квартирі зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 16). Без реєстрації у вказаній квартирі проживають: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , неповнолітня [PERSON] , [INFO] , неповнолітня [PERSON] , [INFO] . З акту від 28.05.2021 року, складеного ТОВ «Екологія-Д», вбачається, що [PERSON] знаходиться у квартири [ADDRESS] безпідставно (відсутні ордер, реєстрація, особисті рахунки на [PERSON] не відкривались) (а.с. 117). Згідно ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За змістом права власності, визначеного ст. 317 ЦК України, право власності - це право володіння, користування і розпорядження майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша стаття 321 ЦК України). Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Встановлено, що позивач є співвласником вищевказаної квартири. Відповідачі спільним побутом із позивачем не пов`язані, тому їх право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16.01.2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18) та 14.08.2019 року в справі № 702/101/18 (провадження № 61-42856св18). З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] законні та обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (а.с. 83), його позовні вимоги підлягають задоволенню, тому з відповідачів у рівних частках слід стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved