Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] 28 січня 2020 року пред`явила до суду позов до відповідача [PERSON] про збільшення розміру аліментів, які стягуються в її користь на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , за рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 січня 2019 року з 1500 гривень на 3500 гривень, а також стягнення 14200додаткових витрат на дитину. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що стягнутих за вказаним судовим рішенням аліментів є недостатньо для забезпечення потреб дитини, з часу ухвалення рішення вони значно зросли. Так, за 2018 рік понесені нею витрати на утримання дитини складають 31081,23 грн., за 2019 рік - 100683,36 грн., за 2020 рік (до пред`явлення позову) 1861,12 грн. Дитина навчається в університеті на денній платній формі навчання, за перший курс навчання позивач вже оплатила 28400 гривень, тому половина цих коштів має бути стягнута з відповідача. Ухвалою від 29 січня 2020 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 19 лютого 2020 року на 15 годину. 18 лютого 2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись не те, що його матеріальне становище погіршилось, він щомісяця сплачує 1500 гривень аліментів, змушений винаймати житло, з його заробітної плати здійснюється відрахування в розмірі 20% на погашення заборгованості зі сплати виконавчого збору в розмірі 45908,23 грн. за виконавчим провадженням. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з викладених у позовній заяві підстав, додавши, що заробітна плата відповідача за 2019-2020 рік зросла з 7000 до 11000 на місяць. З часу ухвалення рішення про стягнення аліментів витрати на дитину зросли у три рази, зокрема це витрати на репетиторство, навчальну літературу в університеті, харчування дитини за місцем навчання, витрати на проїзд (заняття відбуваються в різних корпусах), дорожча вартість одягу з урахуванням віку дитини. Доводи відповідача про відрахування в розмірі 20% на погашення заборгованості зі сплати виконавчого збору вважає безпідставними, оскільки за цим виконавчим провадженням боржниками є як відповідач [PERSON] , так і вона, [PERSON] ,та її мама [PERSON] , і це виконавче провадження закінчене у зв`язку з повною сплатою боргу перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». З цих підстав просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позову не визнав, підтримав обставини, що викладені ним у відзиві на позов. Крім того, вказав, що заробітну плату в розмірі близько 11000 грн. він отримує тимчасово, за рахунок сумісництва у 2019 - 2020 навчальному році, тобто лише з вересня 2019р. до червня 2020 р. Вважає такими, що не мають відношення до даної справи, додані позивачем копії чеків та квитанцій про придбання продуктів харчування, оскільки з них неможливо встановити цільове призначення їх придбання. Щодо тверджень позивача про закінчення виконавчих проваджень про стягнення кредитної заборгованості не заперечив, але зауважив, що їх закриття не звільнило його від обов`язку сплати виконавчого збору, що підтверджується відповідною довідкою органу державної виконавчої служби. З цих підстав, зважаючи на те, що він не має матеріальної можливості ні платити аліменти у більшому розмірі, ні нести додаткові витрати на дитину, просив у задоволенні позову відмовити. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Сторони з 1999 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 грудня 2018 року. Від шлюбу сторін [INFO] народився син [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 18 червня 2002 року, видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 січня 2019 року з [PERSON] в користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1500 грн., щомісячно, починаючи з 31 жовтня 2018 року, і до досягнення дитиною повноліття. Неповнолітній [PERSON] зареєстрований у [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання № 2346/28-03 від 04 квітня 2017 року, і проживає за вказаною адресою разом із матір`ю [PERSON] , що сторонами не оспорюється. [PERSON] навчається на І курсі медичного факультету Тернопільського національного медичного університету імені І.Я. Горбачевського. Форма навчання - денна, контракт. Закінчує навчання у черні 2025р. Наведене підтверджується довідкою № 05/1/211 від 15.01.2020р., виданою проректором з науково-педагогічної роботи вказаного університету. З договору № 100 про надання освітніх послуг від 19 липня 2019 року вбачається, що вартість навчання [PERSON] за перший рік навчання становить 28400 гривень. Згідно з квитанцією № 0.0.14282216307.1 від 06.08.2019р. кошти в зазначеному розмірі сплачені [PERSON] на рахунок Тернопільського національного медичного університету імені І.Я. Горбачевського. Відповідно до довідки № 2 про нараховану заробітну плату [PERSON] за 2019 рік, виданої 13.01.2020р. головним бухгалтером Міської комунальної лікарні № 3, дохід [PERSON] за 2019 рік становить 52223,63 грн. З копій товарних та фіскальних чеків, квитанцій, слідує, що в період 2018 - 2020 р.р. [PERSON] придбавались продукти харчування, одяг, оплачувались комунальні послуги, ремонт мобільного телефону, а також, як убачається із власноруч виконаних [PERSON] письмових розрахунків, нею здійснювались витрати на проїзд у громадському транспорті, придбання книг та зошитів, заняття з репетиторами, заняття у тренажерному залі, харчування в гімназії. Загальна сума цих витрат складає за 2018 рік - 31081,23 грн., за 2019 рік - 100683,36 грн., за 2020 рік (до пред`явлення позову) - 1861,12 грн. Надаючи оцінку доказам на підтвердження понесення позивачем зазначених витрат, суд зазначає, що власноруч виконані [PERSON] письмові розрахунки не є доказами фактично понесених витрат, а жодних квитанцій про сплату за проїзд дитини у громадському транспорті, придбання для неї книг та зошитів, заняття з репетиторами, заняття у тренажерному залі, харчування в гімназії чи університеті позивач не надала. Копії товарних та фіскальних чеків про придбання продуктів харчування та оплату ремонту мобільного телефону не є прямими доказами здійснення цих витрат виключно для неповнолітнього [PERSON] . Оплата за комунальні послуги є обов`язком усіх громадян, які є споживачами цих послуг. Понесення цих витрат безперечно впливає на майновий стан позивача, але не є доказом розміру витрат на утримання дитини. Проте, суд не ставить під сумнів, що у зв`язку з тим, що потреби дитини, в силу її віку та навчання у вищому навчальному закладі, значно зросли, то і зростають матеріальні витрати на забезпечення цих потреб. Відповідно до довідки № 2118 про доходи [PERSON] , виданої 06.02.2020р. головним бухгалтером Тернопільського національного економічного університету, заробітна плата [PERSON] за останніх шість місяців (з серпня 2019 року по січень 2020 року) становить 59085,84 грн., з них 9000 грн. сплачених аліментів. Розмір заробітної плати у вересні 2019 року становив 11034,57 грн., з жовтня 2019 року по грудень 2019 року - по 11154,69 грн., щомісячно, у січні 2020 року 5737 грн. Як пояснив у судовому засіданні відповідач, розмір його заробітної плати за січень 2020 року пов`язаний із перебуванням у відпустці без збереження заробітної плати, а до червня 2020 року він отримуватиме заробітну плату в такому ж розмірі, як із жовтня 2019 року по грудень 2019 року. З відомостей із Державного реєстру фізичних осіб-платників податків № 178 від 13 лютого 2020 року вбачається, що інших доходів, окрім заробітної плати у Тернопільському національному економічному університеті, [PERSON] не має. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 11 лютого 2020 року така заборгованість у [PERSON] відсутня. Як убачається із відповіді старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби № 23047 від 13 лютого 2020 року, з заробітної плати [PERSON] здійснюється відрахування в розмірі 20% на погашення заборгованості зі сплати виконавчого збору в розмірі 45908,23 грн. за виконавчим провадженням на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24.10.2016р. у справі № 607/14264/15-ц, яким із [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] солідарно стягнуто у користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/0034/28340 від 01 листопада 2006 року у розмірі 25924,27 дол. США та судового збору в розмірі 3654,00 грн. Із цієї ж відповіді слідує, що заборгованість перед Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» погашена. Відсутність заборгованості [PERSON] перед Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» підтверджується також і долученими позивачем до матеріалів справи постановою про закінчення виконавчого провадження від 29 жовтня 2018 року та листом представника АТ «Райффайзен Банк Аваль» № 114/40-3/103 від 14.09.2018р. Надаючи оцінку цим доказам, суд зазначає, що відсутність заборгованості [PERSON] перед стягувачем (ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») не спростовує наявності заборгованості зі сплати виконавчого збору, який був стягнутий у ході примусового виконання судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором №014/0034/28340 від 01 листопада 2006 року. Доказів погашення [PERSON] заборгованості зі сплати виконавчого збору в розмірі 45908,23 грн. судом не здобуто, а відповіддю державного виконавця підтверджено, що на його погашення здійснюється відрахування із заробітної плати відповідача в розмірі 20% . На підставі досліджених доказів суд погоджується з аргументами позивача про те, що матеріальне становище відповідача покращилось, а її матеріальне становище погіршилось, оскільки зросли витрати, які вона несе на утримання дитини. Разом із тим, із доводами про розмір таких витрат, зокрема за 2018 рік - 31081,23 грн., за 2019 рік - 100683,36 грн., за 2020 рік (до пред`явлення позову) - 1861,12 грн., суд погодитись не може, оскільки вони не підтверджені належними доказами у справі. Суд відхиляє аргументи відповідача про те, що його матеріальне становище не покращилось, оскільки судом установлено, що з вересня 2019 року він отримує заробітну плату у значно вищому розмірі, чого [PERSON] і сам не заперечив. А його доводи про те, що розмір заробітної плати є вищим тимчасово, лише до червня 2020 року, вирішального значення для справи не мають, оскільки спір вирішується з урахуванням майнового стану відповідача на день ухвалення рішення, до того ж, аліменти стягуються до повноліття дитини, якого син сторін досягне саме у червні 2020 року. Аргументи відповідача про те, що його матеріальне становище погіршилось у зв`язку зі сплатою аліментів у розмірі 1500 гривень, не заслуговують на увагу, оскільки ці аліменти сплачуються на утримання саме тієї дитини, стосовно збільшення їх розміру на яку розглядається даний спір. На обгрунтування доводів відповідача про те, що він несе значні витрати на найм житла, жодних доказів суду не надано, а тому вони не можуть бути взятими до уваги. Разом із тим, суд погоджується з аргументами [PERSON] про те, що на його майновий стан значно впливають відрахування із заробітної плати у розмірі 20% на погашення заборгованості зі сплати виконавчого збору в розмірі 45908,23 грн. Заперечення відповідача проти стягнення з нього додаткових витрат на дитину у зв`язку з його майновою неспроможністю нести такі витрати суд вважає необгрунтованим, оскільки участь батьків у додаткових витратах на дитину є їхнім обов`язком, незалежно від можливості надання такої допомоги. За таких обставин суд приходить до переконання, що має місце порушення відповідачем прав позивача на отримання аліментів у достатньому для забезпечення нормального розвитку дитини розмірі та додаткових витрат на дитину. До правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосовує такі норми права: Відповідно до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 185 цього ж Кодексу той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Витрати, пов`язані з навчанням неповнолітньої дитини, відносяться до додаткових витрат на дитину, які передбачені ст. 185 СК України, про що зазначено у правовому висновку, викладеному в Постанові Верховного суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17. Статтею 182 Сімейного кодексу України, передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодксу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Так, судом установлено, що наявні підстави для збільшення розміру аліментів, передбачені ст. 192 СК України, оскільки матеріальне становище відповідача покращилось за рахунок підвищення його заробітної плати, а матеріальне становище позивача погіршилось, оскільки зросли витрати, які вона несе на утримання дитини. При визначенні розміру аліментів, які підлягатимуть стягненню на підставі цього рішення, суд враховує матеріальне становище відповідача, зокрема те, що із його заробітної плати проводиться стягнення у розмірі 20%, інші джерела доходу, крім заробітної плати, у відповідача відсутні, тому вважає справедливим збільшити розмір аліментів на утримання сина, які стягуються за рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 січня 2019 року, на 500 гривень, стягнувши із відповідача аліменти в розмірі 2000 гривень, щомісячно. Також, оскільки судом здобуто докази на підтвердження фактичного понесення позивачем додаткових витрат на дитину (оплату за перший рік навчання) в розмірі 28400 гривень, половину цих витрат, тобто 14200 гривень, слід стягнути з відповідача. Такий розмір суд вважає справедливим, виходячи з майнового стану сторін та їх рівного обов`язку щодо утримання дитини, і це відповідає вимогам ст. 185 СК України. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 180, 182, 185, 192 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial