Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-20 00:00:00

Позивач 14.11.2019р. звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: управління-служба у справах дітей Новокодацької районної у м. Дніпрі ради про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням яке розташовано за адресою: [ADDRESS] , що є підставою для зняття відповідачів з реєстрації за вказаною адресою. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.12.2019р. відкрито провадження у вказаній справі, ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачі за змістом ч.11\~ст.128\~ЦПК України\~ вважаються належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, оскільки викликались через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, в судове засідання не з`явились. Про причини своєї неявки не повідомила. Письмових заяв про розгляд справи без їх участі та відзиву на позов не надавали. З огляду на викладене, а також враховуючи відсутність заперечень позивача проти ухвалення заочного рішення судом відповідно до ст.ст.280, 281\~ЦПК України ухвалено проводити розгляд справи у заочному порядку. Згідно із ч.13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч.2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. Позивач 20.07.1998 року придбала у [PERSON] домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , за договором купівлі-продажу серії ААО № 144740, посвідченого 20.07.1998 року приватним нотаріусом ДМНО Стляровою В.М., право власності зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР 02.09.1998 року, реєстровим № 13 (а.с.14). При цьому, з довідки № 11220 від 30.10.2019 р. про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб судом установлено, що у належній на праві власності позивачу квартирі за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані колишні власник та їх родичі, а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.22). Згідно акту від 14.11.2019 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] з літа 1998 року не проживають, їх речі в домоволодінні відсутні. (а.с.23). Таким чином, спірні правовідносини між позивачем, як власником житла, та відповідачами, які є попередніми власниками житла, щодо втрати останніми права користування житловим приміщенням регулюються нормами права, які містяться в\~Цивільному кодексі України\~(далі\~ЦК України). Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 4\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою\~статті 316 ЦК України\~визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно змісту ч. 1\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Саме власник відповідно до приписів\~ст. 319 ЦК України\~володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні\~(ч. 1\~ст. 321 ЦК України). Як врегульовано положеннями\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч.1\~ст. 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. З огляду на викладене суд приходить висновку, що позивач, як власник спірного майна, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм нерухомим майном, у тому числі, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, тому порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову. При цьому судом приймаються до уваги аргументи позивача, які наведені ним як підстави для задоволення поданого позову, зокрема щодо набуття ним\~у встановленому законом порядку права власності на зазначене вище нерухоме майно та припинення такого права у відповідачів, оскільки такі знайшли своє підтвердження в ході дослідження наявних в матеріалах доказів, які є належними, допустимими та достовірними в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України. Водночас суд зауважує на тому, що жодних правовідносин з приводу користування спірною квартирою між сторонами судом встановлено не було, отже, відповідачі з набуттям права власності позивачем на спірну квартиру втратив і право користування нею. За вказаних обставин, суд вважає, що права позивача, за захистом яких мало місце звернення до суду, були порушені відповідачами, а\~тому підлягають захисту шляхом задоволення позову повністю. Таким чином, оцінивши здобуті по справі докази, за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв`язку у сукупності, розглянувши спір в межах заявлених позовних вимог, суд першої інстанції вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, тому слід визнати [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ) такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] ., що є підставою для зняття його із реєстраційного обліку за вказаною адресою. Крім того, вирішуючи питання щодо судових витрат, згідно із ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачем при подачі позовної заяви були оплачені судові витрати і його вимоги задоволені, з відповідачів належить стягнути на користь позивача судові витрати у сумі 768,40 гривень.

Outcome: approved