Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

Позивач 17.02.2016 року звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу. В своєму позові позивач зазначив, що 14 травня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до якого Позивач передав Відповідачу грошову позику в розмірі 3500 доларів США зі строком повернення до 14.09.2013 року. Укладення договору позики у формі розписки підтверджується особистим підписом Відповідача від 14 травня 2013 року. Грошові кошти у розмірі 3500 (гри тисячі п'ятсот) доларів США передані 14.05.2013 року за адресою: [ADDRESS], тобто у день підписання розписки. Строк повернення у розписці визначений до 14.09.2013 року. Станом на 15 лютого 2016 року сума позики Відповідачем не повернута. Таким чином заборгованість Відповідача перед Позивачем з урахуванням санкцій складає на 15.02.2016 року 93325,75 + 6543,03 = 99868,78 грн. (дев'яносто дев'ять тисяч вісімсот шістдесят вісім гривень 78 коп.). Позивач просить стягнути з [PERSON] суму основного боргу у розмірі 93 325.75 грн., три проценти річних у розмірі 6 543,03 грн. разом дорівнює: 99 868,78 грн., та витрати на правову допомогу в сумі 3500,00 та судовий збір в сумі 998,70 грн. Позивач в судовому засіданні, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, позов підтримав, просив задовольнити позовні вимоги. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку що в задоволенні поову слід відмовити в повному обсязі. Як вбачається з досліджених в судовому засіданні обставин справи, 14 травня 2013 року [PERSON] надав [PERSON] розписку, у відповідності до якої відповідач отримав від позивача грошову суму в розмірі 3500 доларів США на строк до 14.09.2013 року. Згідно вказаної розписки не зрозуміло, які саме правовідносини склалися між позвачем та відповідачем, на підтвердження яких була видана розписка. Відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багато сторонніми (договори). Відповідно до чч.1 та 2 ст.207 ЦК правочину вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочину вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). З рішення Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року м. Київ №6-1967цс15 вбаається, що договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, ч.1 ст.1049 ЦК встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів. З матеріалів справи вбачається, що із розписки не вбачається, які саме правовідносини склалися між сторонами. Крім того сама розписка про отримання грошових коштів не містить зобов'язання про їх повернення.

Outcome: dismissed