Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-09 00:00:00

Позивач 19.02.2020 року звернулася до суду з вищевказаним позовом та просить визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] її чоловік - [PERSON] , до складу спадкової маси після смерті якої увійшло вказаний вище будинок. Своїм майном на випадок смерті [PERSON] не розпорядився, а тому спадкування після його смерті здійснюється за законом почергово. Позивач являється спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті чоловіка, та до дня його смерті проживала разом з ним, а тому вважається такою, що прийняла спадщину, однак не в змозі зареєструвати свої спадкові права в нотаріальному порядку, оскільки останній за життя не зареєстрував право власності на будинок за собою. З цих підстав просить позов задовольнити. У судове засідання позивач не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить такі задовольнити. Представник відповідача - Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій зазначив, що при прийнятті рішення покладається на суд. Третя особа - [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився та не повідомив причин неявки, заперечень щодо задоволення позову не подав. Тому його неявка в силу ч.1 ст.223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Оскільки в судове засідання не явилися всі учасники справи, суд відповідно до вимог ст.223 та ст.247 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити рішення у їх відсутності та на підставі наявних у справі даних і доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, відповідно та з дотриманням норм матеріального та процесуального права суд вважає, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] , [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане 22.07.2019 року. До складу спадщини після смерті [PERSON] , у відповідності до вимог 1218 ЦК України, увійшло право власності на житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 74,9 кв.м., житловою площею 55,3 кв.м., додатковою площею 19,6 кв.м. З довідки Чорнушовицького старостинського округу Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 24 від 20.10.2020 року, слідує, що за [PERSON] згідно погосподасрьских книг рахується житловий будинок [ADDRESS] [ADDRESS] . [PERSON] своєю власністю на випадок смерті не розпорядився, а тому відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України, спадкування після його смерті відбувається за законом почергово. У відповідності до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як слідує з копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] 30.05.1961 рокузареєстрували шлюб у Чорнушовицькій сільській раді Пустомитівського району Львівської області, актовий запис № 7. З довідки № 25 від 20.12.2020 року, яка видана Чорнушовицьким старостинським округом Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області слідує, що [PERSON] до дня смерті [INFO] проживав та був зареєстрованим в [ADDRESS] . Разом з [PERSON] на день його смерті проживала та була зареєстрованою його дружина, [PERSON] , [INFO] . Син померлого, [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований за даною адресою, але на час відкриття спадщини там не проживав. Таким чином судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] , проживав у житловому будинку [ADDRESS] , та являвся власником вказаного житлового будинку, однак при житті не оформив за собою права власності на такий. Згідно ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частини 1 ст. 1269 ЦК спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] являється єдиним спадкоємцем за законом майна померлого чоловіка [PERSON] , яка прийняла в порядку спадкування належний померлому житловий будинок, тобто набула права власності на дане майно, проте не має можливості здійснити своє право на спадкування в позасудовому порядку із-за відсутності правовстановлюючих документів на таке. Третя особа у справі - [PERSON] , син померлого, який входить в число спадкоємців першої черги за законом, спадщину після смерті батька не прийняв, оскільки на час відкриття спадщини разом з спадкодавцем не проживав, з заявою про прийняття спадщини не звертався, а сама по собі реєстрація його місця проживання разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини. Статтями 328, ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 16 Цивільного кодексу України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Приписами ст.328 ч.2 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З врахуванням наведеного вище, позовні вимоги підставні та підлягають задоволенню.

Outcome: approved