Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

Позивач 28.08.2019 р. звернулася у суд з позовом до відповідача, в якому просила: 1) надати їй дозвіл на оформлення проїзних документів на малолітню дочку для виїзду за кордон без згоди батька; 2) надати дозвіл малолітній [PERSON] на тимчасовий виїзд за кордон до Польщі, Чехії, країн ближнього та дальнього зарубіжжя, країн Шенгенської угоди, Єгипту, Албанії, країн Південної та Південно-Східної Азії, Англії, ОАЕ, США, Канади, Турецької Республіки та інших країн у супроводі матері без згоди батька, починаючи з дати набрання рішенням законної сили до 02.01.2027 р. Заявлений позов обґрунтовувала тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, у якому народилась дочка [PERSON] , [INFO] . Одруження з відповідачем виявилося невдалим, шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 04.09.2018 р. Вона має намір поїхати з дитиною за кордон для її всестороннього розвитку та оздоровлення, однак, відповідач відмовився надати нотаріально посвідчену згоду на виїзд дитини за межі України у її супроводі. Позивач у судове засідання не з`явилась, у поданій суду заяві просила справу розглянути в її відсутності, позов підтримала і просила його задовольнити, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, не повідомив суду про причини неявки, не подав відзиву. За наявності сукупності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що у шлюбі сторін народилась дочка [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 04.09.2018 р. шлюб між сторонами розірвано (а.с.8), малолітня дитина залишена проживати з матір'ю. Остання має намір поїхати з дитиною за кордон у туристичних та оздоровчих цілях, однак, не змогла отримати від відповідача нотаріально посвідченої згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон. У відповідності до ч.2 ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. Згідно вимог ч.1 ст.9, ч.2 ст.10 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини; поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. У відповідності з вимогами ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2010 р. № 724), перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують; згідно пп.2 п.4 Правил виїзд дитини віком до 16 років за межі України у супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З урахуванням вказаних норм міжнародного права та національного законодавства, враховуючи інтереси малолітньої дитини сторін, закордонна поїздка якої лише сприятиме її розумовому та духовному розвитку, суд вважає обґрунтованою другу позовну вимогу щодо надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини сторін за кордон без згоди батька. Однак, вказана вимога, яка охоплює період до досягнення дитиною повноліття (до 02.01.2027 р.), підлягає до часткового задоволення, оскільки мова йде за надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України. Суд надає такий дозвіл у межах одного року, а саме з дня набрання даним рішенням законної сили до 31.12.2020 р. Перша заявлена позивачем вимога про надання дозволу на оформлення проїзних документів на малолітню дочку для виїзду за кордон без згоди батька не підлягає до задоволення, оскільки відповідно до пп.2 п.7 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 р. № 152 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2016 р. № 1001), оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюються особі, яка не досягла 16-річного віку, на підставі заяви-анкети одного з батьків (усиновлювачів). Правила оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 р. № 231 (у редакції постанови КМУ від 24.03.2004 р. № 380), на які посилалась позивач на підтвердження першої вимоги, втратили чинність. На даний час для виготовлення паспорту для виїзду за кордон особі, яка не досягла 16-річного віку,достатньо заяви одного з батьків. На підставі наведеного, відповідно до ч.2 ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, ч.1 ст.9, ч.2 ст.10 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ч.3 ст.313 ЦК України, ст.154 СК України, Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2010 р. № 724), Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 р. № 152 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2016 р. № 1001),

Outcome: partial