Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] в липні 2018 р. звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON], посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося з різних причин, через протилежні погляди на спосіб життя та сімейний побут, через відсутність взаєморозуміння, що призвело до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. Вони з відповідачем дійшли згоди, що діти будуть проживати разом з нею. З огляду на те, що вони з відповідачем протягом певного часу спільно не проживають як подружжя, не ведуть спільне господарство, позивач не вбачає можливим будь-яке подальше збереження шлюбу. Примирення позивач вважає неможливе. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити та розірвати шлюб з відповідачем. Позивач пояснила, що вони з відповідачем з березня 2018 р. шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, мешкають окремо, а тому примирення позивач вважає не можливе. Діти після розірвання шлюбу будуть проживати з нею. Відповідач в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі, погодився на розірвання шлюбу з позивачем. Пояснив, що спільне життя з позивачем не склалося з різних причин, через відсутність взаєморозуміння, несумісність характерів. Вони з позивачем з березня 2018 р. припинили шлюбні стосунки, не ведуть спільне господарство. Примирення відповідач вважає неможливе. Зазначив, що їх спільні діти після розірвання шлюбу за взаємною згодою будуть проживати з позивачем. Спір щодо майна на час розгляду справи відсутній. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував проти розірвання шлюбу. Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, пояснення їх представників, дослідивши матеріали справи‚ вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 12.11.2011 р., зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1080, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER], та доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] Як вбачається з договору від 11.12.2018 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кара В.В., зареєстрованого в реєстрі за № 449, сторони [PERSON] та [PERSON] дійшли згоди щодо визначення місця проживання дітей, участі батьків у вихованні дітей, умов утримання дітей та про сплату аліментів на дітей. Відповідно до умов договору, сторони дійшли згоди, що після розірвання шлюбу їхні спільні діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], будуть проживати з матір'ю - [PERSON] Сторони тривалий час не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбні стосунки, проживають окремо. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад в сім'ї має не тимчасовий характер, а подальше спільне проживання в шлюбі стало неможливим, оскільки взаєморозуміння між сторонами втрачено, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. При таких обставинах шлюб підлягає розірванню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 704,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Вимоги щодо стягнення з відповідача 2960 грн. витрат на професійну правничу допомогу не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Позивачем та її представником не надано суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та не надано підтверджуючих документів про здійснення позивачем таких витрат на правничу допомогу. А тому вимоги в цій частині є необґрунтованими. З урахуванням наведеного‚ на підставі ст.ст. 24, 56, 105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved