Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

Позивач [PERSON] 22.04.2014 року звернулася в суд із позовною заявою, частина позовних вимог якої у ході судового розгляду справи 11.11.2014 року була залишена без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, в якій, після залишення частини позовних вимог без розгляду, просить поділити майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме набуте нею за час перебування у шлюбі з відповідачем [PERSON], виділивши їй і визнати за нею права власності на ? частину земельних ділянок за кадастровим номером [NUMBER] площею 0,8505 га. та за кадастровим номером [NUMBER] площею 0,9100 га., наданих для будівництва та обслуговування комплексу готелів, розташованих в урочищі «Товстий» у с. Плав'я Сколівського району Львівської області. Також просить стягнути з відповідача [PERSON] у її користь судові витрати у справі у розмірі 3654 грн. 00 коп.. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вони з відповідачем з 06.10.2006 року по 28.03.2014 рік перебували у шлюбі, за час якого у 2008 році відповідачем [PERSON] на підставі цивільно-правових договорів набуто у власність дві земельні ділянки - за кадастровим номером [NUMBER] площею 0,8505 га. та за кадастровим номером [NUMBER] площею 0,9100 га., із цільовим призначенням - будівництво та обслуговування комплексу готелів, розташовані в урочищі «Товстий» у с. Плав'я Сколівського району Львівської області. Враховуючи той факт, що згадане вище нерухоме майно після розірвання шлюбу між нею та відповідачем [PERSON] не поділено у визначеному законом порядку, як і не існує договір на володіння, користування і розпорядження спільно нажитим майном, вона була змушена звертатися до суду із даним позовом. Відповідач [PERSON], не визнаючи позовних вимог [PERSON], 11.11.2014 року подав до суду зустрічну позовну заяву, в якій просить визнати земельні ділянки за кадастровим номером [NUMBER] площею 0,8505 га. та за кадастровим номером [NUMBER] площею 0,9100 га., надані для будівництва та обслуговування комплексу готелів, розташовані в урочищі «Товстий» у с. Плав'я Сколівського району Львівської області його особистою приватною власністю, як одного із подружжя. Також просить стягнути з [PERSON] у свою користь судові витрати у справі у розмірі 3654 грн. 00 коп.. В обґрунтування зустрічних позовних вимог посилається на те, що [PERSON], як на єдину підставу заявлених нею позовних вимог про поділ майна подружжя, посилається на факт існування шлюбних відносин і набуття у цей період спірного нерухомого майна. Разом з тим, зазначені вище земельні ділянки є майном, яке було набуте ним за кошти, що належали йому особисто і які він перед вчиненням договорів купівлі-продажу позичив у товариша та бізнес-партнера свого батька [PERSON] - [PERSON]. Зазначає, що позичені кошти складали значну суму - 1300000 грн., яку ані він, ані його колишня дружина [PERSON] не мали змоги заробити, так як у той період (2008 рік) обоє працювали у ТзОВ «Стронг-Центр» і він безпосередньо одержував заробітну плату у розмірі 3000 грн. на місяць, а [PERSON] взагалі перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку і жодних доходів не одержувала. Придбання спірних земельних ділянок у борг у 2008 році мало стати першим кроком у формуванні його кар'єри у галузі будівництва готелів та інших закладів відпочинку на території України, однак, у подальшому, у зв'язку із інфляцією кінця 2008 року, такі плани та задуми не могли бути у подальшому втілені. Враховуючи, що згадані вище кошти він не мав змоги повернути, то на даний час набуло законної сили рішення суду про стягнення з нього на користь [PERSON] суми боргу і таке рішення суду виконується у примусовому порядку. Разом з тим, [PERSON] участі у поверненні суми боргу не бере, боржником у виконавчому провадженні не значиться, хоча про факт необхідності повернення позики [PERSON] їй добре відомо. За таких обставин стверджує, що [PERSON], попри факт набуття майна під час шлюбу, не доведено ще й того факту, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця їхнього подружжя. Таким чином, у даному випадку правомірно не існує домовленості між ним та [PERSON] про порядок поділу майна, так як мають місце інші обставини, що є істотними. Належним чином уповноважений представник позивача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві (том 1, а. с. 6-10), проти задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] заперечив у повному обсязі з підстав, наведених у письмовому запереченні проти зустрічного позову вх. № 5639 від 22.12.2014 року (том 2, а. с. 1-4). Відповідач [PERSON] та його належним чином уповноважені представники - адвокати Дузь Ю.М. та Бабич О.І. у судовому засіданні проти задоволення первісних позовних вимог [PERSON] заперечили, а зустрічні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, викладених у зустрічній позовній заяві (том 1, а. с. 222-225). Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника [PERSON] - [PERSON], пояснення [PERSON] (надані за правилами допиту свідків) та його представників - Дузь Ю.М., Бабич О.І., заслухавши показання свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], давши належну оцінку доказам по справі, суд вважає, що у задоволенні первісних позовних вимог [PERSON] слід відмовити повністю за їх недоведеністю, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення повністю з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 06.10.2006 року зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого цього ж дня Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м. Києва (том 1, а. с. 11). Вказаний шлюб розірвано 17.03.2014 року, що підтверджується копією рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, ухваленого у справі № 490/14788/13-ц. (том 1, а. с. 12). Згадане рішення суду 28.03.2014 року набрало законної сили. За час перебування у шлюбі, а саме 17.07.2008 року [PERSON], від імені якого діяв його батько - [PERSON], укладено два договори купівлі-продажу земельних ділянок із гр. [PERSON], від імені якого діяв гр. [PERSON], що були посвідчені приватним нотаріусом Сколівського районного нотаріального округу Ложовською Й.Є. і зареєстровані у реєстрі за № 1273 та № 1277 відповідно (том 1, а. с. 13-14, 15-16). Предметом зазначених договорів купівлі-продажу були земельні ділянки за кадастровим номером [NUMBER] площею 0,8505 га. та за кадастровим номером [NUMBER] площею 0,9100 га., із цільовим призначенням - будівництво та обслуговування комплексу готелів, розташовані в урочищі «Товстий» у с. Плав'я Сколівського району Львівської області. Продаж згаданих земельних ділянок здійснено за кошти у сумі 614578 грн. 00 коп. та 657571 грн. 00 коп. відповідно (всього - 1272149 грн. 00 коп.). Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як йдеться у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них; продуктивна і робоча худоба; засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери; паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Як вбачається з копій вказаних вище договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 17.07.2008 року, земельні ділянки, що є предметом спору, були набуті до часу припинення спільного ведення господарства [PERSON] та [PERSON] і розірвання між ними шлюбу, однак у період такого шлюбу і ведення спільного господарства. Щодо з'ясування джерела придбання земельних ділянок, які є предметом спору, і участі у такому придбанні кожного з колишнього подружжя [PERSON] у 2008 році, то судом встановлено наступне. Подружжя [PERSON] у період з 2007 по 2009 роки працювали офіційно у ТзОВ «Стронг-Центр» у м. Київ і одержували доходи. Так, згідно довідок ТзОВ «Стронг-Центр» про середню заробітну плату (дохід) [PERSON] (том 1, а. с. 233. 234), останній у період з червня 2007 року по травень 2008 року одержав дохід у розмірі 26400 грн. 00 коп., а у період з червня 2008 року по травень 2009 року - 21300 грн. 00 коп., а всього за згаданий період 47700 грн. 00 коп.. Інших доходів в [PERSON], окрім заробітної плати, за вказаний період не було. [PERSON] ж у період з жовтня 2007 року по вересень 2009 року не одержувала жодних виплат (том 1, а. с. 235-236), так як перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Разом з тим встановлено, що [PERSON] з 06.10.2008 року перебуває на податковому обліку у ДПІ в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, як приватний підприємець, що підтверджується довідками від 30.07.2013 року за вих. № 909/А/2654-17-04-28 та вих. № 910/А/2654-17-04-28 (том 2, а. с. 21, 22). Цими ж довідками стверджується факт одержання доходів [PERSON] лише починаючи з 01.01.2012 року і надалі - по 30.06.2013 року включно, що не входить у період набуття спірних земельних ділянок (липень 2008 року). Доказів на підтвердження одержання [PERSON] доходів у період з 2007 року по 2010 рік, а, особливо протягом 2008 року, останньою не подано і такі у матеріалах справи відсутні. Суд не бере до уваги твердження її представника про одержання [PERSON] значних доходів у період з 2005 року і надалі від підприємницької діяльності, а саме здійснення представництва агентства, ліцензованого у США з усиновлення дітей на території України, а також внаслідок перебування у період з 03.11.2003 року по 28.08.2006 року у шлюбі з громадянином Англії, і, таким чином, наявністю усіх соціальних гарантій європейської держави і набуття певних статків, так як такі також нічим не підтверджуються, а з наданих суду копій листів-рецензій агенції «Едоптів Феміліс Фор Чілдрен, Інк» (том 2, а. с. 14-15, 19-20) вбачається лише ймовірна можливість одержання [PERSON] доходів у 2006 році - заробітної плати у розмірі 1500 доларів США за кожну родину США, яка проводить усиновлення дітей в Україні по їхній програмі усиновлення, однак факт одержання конкретної суми заробітної плати і декларування таких доходів не підтверджений. Надана копія закордонного паспорта [PERSON] (том 2, а. с. 23-49) з відмітками про пересік кордону України і відвідування іноземних держав, у тому числі і США, також не може служити належним доказом одержання останньою доходів за згаданий вище період. Таким чином, судом беззаперечно встановлено факт неможливості придбання подружжям [PERSON] у липні 2008 року за спільні сумісні кошти або ж внаслідок спільної праці спірних земельних ділянок, вартість яких у сукупності становила 1272149 грн. 00 коп., що є у десятки разів більшою за дохід сім'ї [PERSON] протягом 2007-2009 років, незважаючи вже на необхідність утримання цієї сім'ї з дітьми протягом вказаного періоду. Натомість судом встановлено джерело придбання таких земельних ділянок - кошти у сумі 1300000 грн. 00 коп., позичені 02.07.2008 року [PERSON] у бізнес-партнера свого батька [PERSON] - гр. [PERSON], що є директором ТзОВ «МЖК Оболонь», одним із основних видів діяльності якого є організація будівництва будівель, у зв'язку із досягненням домовленостей між ними про початок проекту із будівництва готельного комплексу у с. Плав'я Сколівського району Львівської області і покладенням на [PERSON] технічних обов'язків з цього приводу. Зазначена обставина підтверджується копіями протоколу про наміри, підписаного між [PERSON] та гр. [PERSON] 02.07.2008 року відповідно до їх домовленостей щодо початку проекту із будівництва готельного комплексу у с. Плав'я Сколівського району Львівської області і придбання для цієї мети земельних ділянок вартістю 1272149 грн. 00 коп. (том 1, а. с. 226), договору безпроцентної позики грошових коштів у сумі 1300000 грн., укладеного між [PERSON] та гр. [PERSON] 02.07.2008 року (том 1, а. с. 228-229), розписки [PERSON] від 02.07.2008 року про одержання у борг коштів у сумі 1300000 грн. 00 коп. (том 1, а. с. 227), рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області, ухваленого 25.12.2013 року у цивільній справі № 338/2342/13-ц. за позовом [PERSON] до [PERSON] про повернення боргу за договором позики у розмірі 1300000 грн. 00 коп., яким позов задоволено повністю, зазначене рішення суду набуло законної сили (том 1, а. с. 241), а також показаннями допитаних у судовому засіданні у якості свідків гр. [PERSON] та [PERSON]. Взяті у борг [PERSON] кошти у сумі 1300000 грн. 00 коп. суд розцінює як його особисті. З огляду на вказане, твердження [PERSON] та її представника про забезпечення [PERSON] як свого чоловіка, у здійсненні спільних сімейних намірів, а також вклад власних статків у сумі вартості спірних земельних ділянок для їх придбання, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та не доводяться належними і допустимими доказами у розумінні вимог ст. ст. 58, 59 ЦПК України. Так, за змістом ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. ст. 10, 11 ЦПК України, а також п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, суд розглядає цивільні справи у межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Як йдеться у п. 6 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України, при ухваленні рішення суд відповідно до ст. 212 ЦПК України оцінює докази з урахуванням вимог ст. ст. 58 та 59 вказаного Кодексу про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Разом з тим, виходячи із вказаних вище процесуальних положень, враховуючи обґрунтованість [PERSON] у повній мірі відповідними засобами доказування тверджень про джерело придбання спірних земельних ділянок, відтак надані [PERSON] згадані вище у даному рішенні докази на підтвердження своїх статків, а також одержання доходів у період перебування у шлюбі з [PERSON], суд вважає такими, що не доводять і не можуть доводити зазначені обставини, не містять конкретну інформацію щодо предмету доказування, не є тими засобами доказування, які за законом мають підтверджувати обставини справи, а, відтак, є неналежними та недопустимими. За змістом п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України майно, набуте одним із подружжя за час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто, є особистою приватною власністю. Відтак, аналіз норм чинного СК України свідчить, що власність у сім'ї існує у двох правових режимах - спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном, що є і у даному випадку. При цьому, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею у набутті майна. Враховуючи, що [PERSON] у судовому засіданні доведено придбання спірних земельних ділянок за кошти, які належали йому особисто, а саме були взяті ним у борг за договором позики для придбання таких земельних ділянок і виключно він несе зобов'язання для виконання умов згаданого договору, у тому числі і повернення одержаних у борг коштів, відтак спірні земельні ділянки в силу ст. 57 СК України є особистою власністю [PERSON], у зв'язку з чим заявлені ним зустрічні позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. Задоволення вимог зустрічного позову [PERSON] у даному випадку повністю виключає можливість задоволення вимог первісного позову [PERSON], у зв'язку з чим, враховуючи недоведеність останньою суду придбання спірного нерухомого майна за спільні сумісні кошти їх з [PERSON] подружжя (неподання доказів спільності набуття спірного майна згідно ст. 60 СК України), заявлені [PERSON] позовні вимоги до задоволення не підлягають. Такі висновки суду у даній справі повністю узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-79цс13. У зв'язку із задоволенням зустрічних позовних вимог [PERSON], суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] у його користь понесені ним-же судові витрати у справі у відповідності вимог, визначених ч. 1 ст. 88 ЦПК України, що складає 3654 грн. 00 коп. сплаченого судового збору, згідно квитанції № N19M851422 від 10.11.2014 року (том 1, а. с. 221). Понесені [PERSON] судові витрати за подання нею позовних вимог у зв'язку із відмовою у задоволенні таких у повному обсязі слід залишити за останньою.

Outcome: approved