Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] 28.07.2015р. звернувся до суду з позовом до Відповідачів, в якому просив визнати право власності на нежитлове приміщення [NUMBER] загальною площею 147,40 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS]; витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] нерухоме майно - нежитлове приміщення [NUMBER] загальною площею 147,4 кв.м., майнові права на яке належить [PERSON]. Ухвалою від 30 липня 2015 року відкрито провадження в справі №760/14000/15-ц, справу призначено до судового розгляду. 06.08.2015р. Позивачем була подана заява про забезпечення позову, на підставі якої позивач просив накласти арешт на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] нежитлове приміщення [NUMBER] та заборонити вчиняти дії державному реєстратору прав на нерухоме майно.10.08.2015 ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва у справі №760/14000/15-ц в задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову було відмовлено. За наслідками розгляду апеляційної скарги Позивача на зазначену ухвалу суду, 19.10.2015р. Апеляційним судом м. Києва постановлено ухвалу (№ апеляційного провадження 22-ц/796/12896/2015), якою апеляційну скаргу [PERSON] на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 10.08.2015р. задоволено частково, ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 10.08.2015р. скасовано, вирішення заяви про забезпечення позову передано на новий розгляд до суду першої інстанції. 04 листопада 2015 року Солом'янським районним судом м. Києва у справі постановлена ухвала про забезпечення позову, на підставі якої заяву позивача про забезпечення позову було задоволено, накладено арешт на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] нежитлове приміщення [NUMBER], що належить відповідачу у справі №760/14000/15-ц - [PERSON] відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень запису про право власності 3859194; заборонено вчиняти дії державному реєстратору прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві щодо прийняття рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень нерухомого майна. Позивач обґрунтовує свої вимоги наступним. 23 червня 2003 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Люкс А» було укладено довгостроковий інвестиційний договір №35/208/Б про будівництво житлового комплексу з громадсько-побутовими приміщеннями за адресою: [ADDRESS], додатками до якого визначена передача нежитлових приміщень Інвестору - ТОВ «Люкс А» в осях А-В 7-9. 09 червня 2009 року [PERSON] з ТОВ «Люкс А» було укладено договір про відступлення права вимоги, на підставі якого ТОВ «Люкс А» відступило [PERSON] право вимоги, належне товариству у відповідності до Довгострокового інвестиційного договору №35/208/Б про будівництво житлового комплексу з громадсько-побутовими приміщеннями за адресою: [ADDRESS] від 23.06.2003р., укладеного між ТОВ «Люкс А», громадською організацією «Народна кредитна спілка «Добробут» та Підприємством «Ресурс» Всеукраїнської організації інвалідів «Союз інвалідів України» та усіх додатків до Довгострокового інвестиційного договору №35/208/Б від 23.06.2003р. За результатами розгляду позовної заяви [PERSON] про визнання іпотечного договору частково недійсним, визнання майнових прав на об'єкт незавершеного будівництва, 01 грудня 2011 року було ухвалено рішення Солом'янського районного суду м. Києва у справі №2-1369/11, на підставі якого позов [PERSON] було задоволено, визнано іпотечний договір, укладений між Підприємством «ПЕРСПЕКТИВАБУД», громадської організації «Народна спілка» та підприємством «Ресурс» Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організації інвалідів України» від 25.01.2010р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі №185 недійсним в частині передачі в іпотеку нежитлового приміщення в осях 7-9/АВ житлового багатоповерхового будинку [ADDRESS] визнано за [PERSON] майнові права на нежитлові приміщення в осях 7-9/АВ, що знаходяться в житловому багатоповерховому будинку [ADDRESS] в тому числі з правом експлуатації та правом вимоги [PERSON] щодо передачі нежитлового приміщення у власність після введення будинку в експлуатацію. Справа була предметом перегляду в Апеляційному суді міста Києва за апеляційною скаргою Громадської організації «Народна спілка «Добробут», внаслідок чого 11 грудня 2012 року Апеляційним судом міста Києва було ухвалено рішення у справі №22-ц-2690-16376/12, на підставі якого апеляційну скаргу ГО «Народна спілка «Добробут» було задоволено частково, рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 01.12.2011р. скасовано в частині права експлуатації та права вимоги [PERSON] щодо передачі нежитлового приміщення у власність після введення будинку в експлуатацію, в задоволенні позовних вимог в частині права експлуатувати та вимагати передання йому у власність нежитлових приміщень після введення будинку в експлуатацію - відмовлено. Враховуючи право у Позивача на майнові права на нежитлові приміщення в осях 7-9/АВ, що знаходяться в житловому багатоповерховому будинку [ADDRESS] та порушення такого права Відповідачами у справі, [PERSON] звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з метою захисту порушених та невизнаних майнових (речових) прав на нерухоме майно. В процесі розгляду справи судом з'ясовано, що відповідач - Підприємство «Ресурс» Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організацій інвалідів України» згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців припинило свою діяльність 24.06.2014, номер запису: 10721170005001771, у зв'язку з чим суд в порядку п.7 ч.1 ст. 205 ЦПК України закрив провадження у справі до Відповідача - Підприємства «Ресурс» Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організацій інвалідів України». Позивач та його представник у судове засідання не з'явилися, подали через канцелярію суду заяву про слухання справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідачі у справі - [PERSON], громадська організація «Народна спілка «Добробут» будучи належним чином повідомлені про місце, день та час судового розгляду, в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суду не повідомили, у зв'язку з чим судом ухвалено про розгляд справи за відсутності представників відповідачів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 23 червня 2003 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Люкс А» було укладено довгостроковий інвестиційний договір №35/208/Б про будівництво житлового комплексу з громадсько-побутовими приміщеннями за адресою: [ADDRESS], додатками до якого визначена передача нежитлових приміщень Інвестору - ТОВ «Люкс А» в осях А-В 7-9. 09 червня 2009 року [PERSON] з ТОВ «Люкс А» було укладено договір про відступлення права вимоги, на підставі якого ТОВ «Люкс А» відступило [PERSON] право вимоги, належне товариству у відповідності до Довгострокового інвестиційного договору №35/208/Б про будівництво житлового комплексу з громадсько-побутовими приміщеннями за адресою: [ADDRESS] від 23.06.2003р., укладеного між ТОВ «Люкс А», громадською організацією «Народна кредитна спілка «Добробут» та Підприємством «Ресурс» Всеукраїнської організації інвалідів «Союз інвалідів України» та усіх додатків до Довгострокового інвестиційного договору №35/208/Б від 23.06.2003р. 01 грудня 2011 року рішенням Солом'янського районного суду м. Києва у справі №2-1369/11 позовну заяву [PERSON] про визнання іпотечного договору частково недійсним, визнання майнових прав на об'єкт незавершеного будівництва, задоволено позов [PERSON], визнано іпотечний договір, укладений між Підприємством «ПЕРСПЕКТИВАБУД», громадської організації «Народна спілка» та підприємством «Ресурс» Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організації інвалідів України» від 25.01.2010р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі №185 недійсним в частині передачі в іпотеку нежитлового приміщення в осях 7-9/АВ житлового багатоповерхового будинку [ADDRESS] визнано за [PERSON] майнові права на нежитлові приміщення в осях 7-9/АВ, що знаходяться в житловому багатоповерховому будинку [ADDRESS] в тому числі з правом експлуатації та правом вимоги [PERSON] щодо передачі нежитлового приміщення у власність після введення будинку в експлуатацію. 11 грудня 2012 року Апеляційним судом міста Києва було ухвалено рішення у справі №22-ц-2690-16376/12 за апеляційною скаргою Громадської організації «Народна спілка «Добробут», на підставі якого апеляційну скаргу ГО «Народна спілка «Добробут» було задоволено частково, рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 01.12.2011р. скасовано в частині права експлуатації та права вимоги [PERSON] щодо передачі нежитлового приміщення у власність після введення будинку в експлуатацію, в задоволенні позовних вимог в частині права експлуатувати та вимагати передання йому у власність нежитлових приміщень після введення будинку в експлуатацію - відмовлено. Враховуючи право Позивача на майнові права на нежитлові приміщення в осях 7-9/АВ, що знаходяться в житловому багатоповерховому будинку [ADDRESS] та порушення такого права Відповідачами у справі, [PERSON] звернувся до Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації про надання інформації щодо стану будівництва житлового будинку за адресою: [ADDRESS] в Солом'янському районі міста Києва. У відповідь на запит Позивача Солом'янська РДА у м. Києві надала лист №11918/01 від 17.07.2012р., яким повідомила, що житловий будинок по [ADDRESS] введено в експлуатацію відповідно до сертифіката відповідності КВ 000859 від 10.02.2011р., виданого інспекцією архітектурно-будівельного контролю у м. Києві. Відповідно до розпорядження Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації від 22.08.2011р. №534 «Про присвоєння поштової адреси новозбудованому житловому будинку на [ADDRESS] зазначеному житловому будинку присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] 19 лютого 2013 року Позивачем було надіслано лист на адресу Громадської організації «Народна спілка «Добробут» та Підприємства «Ресурс» Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організації інвалідів України», яким Позивач просив передати у власність проінвестовані приміщення, про час та місце підписання та передачі відповідних документів та ключів просив повідомити додатково. Відповідь на лист на час розгляду справи у суді отримано не було. Окрім того, судом встановлено, що Позивач звернувся до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві з проханням зареєструвати право власності на нежитлові приміщення [NUMBER], що розташоване за адресою: [ADDRESS] Рішення державного реєстратора прав власності на нерухоме майно [PERSON] від 02 червня 2015 року відмовлено в державній реєстрації прав та їх обмежень. Підставою для відмови Позивачу у державній реєстрації права власності на нежитлові приміщення є зареєстроване право власності на нежитлове приміщення [ADDRESS] за іншою особою (номер запису 38589194). Таким чином, очевидним вбачається порушення права Позивача на оформлення та реєстрацію права власності на об'єкт нерухомості, права на яке було визнано судом на підставі відповідного рішення. У відповідності до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, набуття майнових прав Позивачем внаслідок ухвалення рішення суду у справі, не підлягають доведенню сторонами у справі, а відтак є безумовним правом на оформлення права власності на об'єкт нерухомості саме за Позивачем. В процесі розгляду справи Позивачем до суду надана інформаційна довідка №47365935 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, зі змісту якої вбачається, що спірне майно, що є предметом позову, зареєстровано на праві приватної власності за [PERSON] 13.12.2012р. на підставі свідоцтва про право власності, [NUMBER] 22.11.2012р., виданого Головним управління комунальної власності м. Києва. Отже, суд приходить до висновку про порушене право власності на новостворене нерухоме майно за Позивачем у справі. У відповідності до ст. 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Статтею 190 ЦК України визначено, що майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно з приписами ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У відповідності до ст. 391 ЦК Кодексу України, передбачено що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб - ст. 316 ЦК України Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, Відповідач 2 не виконав зобов'язання, встановлені 4.1.7. розділу 4 Довгострокового інвестиційного договору, а саме не передав Позивачу документи, необхідні для оформлення права власності на об'єкт нерухомості - нежитлове приміщення. Задля забезпечення права Позивача щодо виконання матеріальних норм цивільного права про непорушність права власності (ст. 321 ЦК України), судом вважає за необхідне визнати право власності за Позивачем на нерухоме майно - нежитлове приміщення [NUMBER], яке є предметом спору. На підставі ч.1 ст. 182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч.2 ст. 182 Цивільного кодексу України державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будинки, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає і державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно п.1, ч. 1, ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно до статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Таким чином, враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги доведеними, обґрунтованими, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь Позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 756,50 грн.

Outcome: approved