Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] , 22.07.2019 р. звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила позбавити [PERSON] [INFO] , батьківських прав. Стягнути з [PERSON] [INFO] , аліменти на користь неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу (заробітку) починаючи з моменту винесення рішення судом щомісяця до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне. Так, 21.06.2018 р. шлюб між батьками позивача - [PERSON] та [PERSON] було розірвано. 03.12.2018 року рішенням районного суду м. Братислави ІІ (Словаччина) позивача було передано під особисту опіку матері - [PERSON] . З 2015 року позивач разом із матір`ю на законних підставах проживає на території Словацької республіки у місті Братислава, де навчається у приватній гімназії, та відповідно має постійне місце проживання. З батьком (Відповідачем) не бачиться. В Україні позивач має також місце проживання в орендованому помешканні за адресою [ADDRESS] ). Починаючи із 2015 року відповідач не здійснює утримання позивача, не піклується про її виховання та дозвілля. Навпаки, вчиняє щодо неї погрози та шантаж. З цього часу позивач знаходиться під постійним психологічним тиском з боку свого батька, що на думку позивача є також підставою для звернення до суду за судовим захистом. Усі необхідні дитині умови для здорового та повноцінного фізичного і духовного росту й розвитку, забезпечує мати позивача [PERSON] . Відповідач свідомо та умисно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дитини, тобто не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду. Тому позивач вважає, що відповідач фактично самоусунувся від виконання свого батьківського обов`язку по вихованню та утриманню дитини, що є достатньою підставою для позбавлення його батьківських прав. У квітні 2019 року позивач разом із матір`ю [PERSON] звернулась до Міського центру дитини Служби у справах дітей та сім`ї КМДА щодо проведення обстеження психоемоційного стану позивача у зв`язку із її бажанням позбавити відповідача батьківських прав. За результатами проведеного обстеження з`ясовано, що до матері визначається надійний тип прив`язаності, а до батька визначається дистанційне обережне ставлення, почуття страху, незадоволена потреба в безпеці у відносинах із батьком, а також зазначено про приниження у відносинах із батьком. В рішенні суду від 03.12.2018 року зокрема зазначено, що [PERSON] проживає разом із позивачем на території Словацької Республіки, а також те, що [PERSON] подала заяву про підозру у скоєнні злочину за фактом вимагання і за фактом погрози насильством щодо [PERSON] . За фактом погрози від відповідача за заявою - матері позивача [PERSON] 03.07.2018 року внесені дані до ЄРДР, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Відповідач, перебуваючи на території АР Крим розсилав електронною адресою у приватну гімназію позивача, до місця роботи [PERSON] , а також її друзям та знайомим фотографії інтимного характеру із звинуваченнями у проституції, на яких зображена мати позивача, що були зроблені ним за часи подружнього життя із [PERSON] , що також, на думку позивача принижує її честь і гідність. За цим фактом 29 травня 2019 року прийнято до провадження заяву щодо притягнення відповідача в порядку приватного обвинувачення до кримінальної відповідальності за злочин, передбачений ч.1 ст. 128.1 КК РФ. На думку Позивача, вищевикладене розцінюється як психологічне насилля не тільки над [PERSON] , а й безпосередньо над Позивачем, оскільки такими діями Відповідач в першу чергу принижує її честь і гідність та впливає на її моральний і духовний розвиток. Бажання позивача звернутись із заявленим позовом підтверджується власноруч підписаною заявою від 16.04.2019 року, посвідченою приватним нотаріусом КМО Макаровою О.П. Станом на час подання позовної заяви позивачу виповнилось шістнадцять років. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України - «Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Враховуючи вищевикладене, позивач просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 25.07.2019 р. зазначену цивільну справі передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою Київського апеляційного суду від 23.07.2019 року визачено Солом`янський районний суд м. Києва для розгляду матеріалів позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Ухвалою суду від 16.09.2019 р., відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, [PERSON] , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 02.10.2020 р. клопотання представника позивача про залишення без розгляду позовної заяви в частині вимог про стягнення аліментів на утримання дитини задоволено, позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, [PERSON] , в частині вимог про стягнення аліментів, - залишено без розгляду. Ухвалою суду від 27.01.2021 року постановленою на місці та занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги про позбавлення батьківських прав відповідача підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві, та надані докази. Представник третьої особи Служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи заінтересовану особу було повідомлено належним чином. 16.01.2021 р. до суду від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи без представника, а також надано висновок від 14.12.2020 р. про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] [INFO] стосовно дитини - [PERSON] [INFO] . Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. 10.02.2021 р. до суду надіслала пояснення, відповідно яких позовні вимоги про позбавлення батьківських прав відповідача підтримує в повному обсязі, просить задовольнити, а справу просить слухати за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, про причини своєї неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Враховуючи вимоги даної норми закону, суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вивчивши надані письмові докази у сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що відповідач та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому Відділом державної реєстрації актів про шлюб Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим. Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 21.06.2018 шлюб розірвано. [INFO] народилася дитина, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження. В графі батьки записані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . З 2015 року позивач разом із матір`ю проживає на території Словацької республіки у місті Братислава. В Україні позивач має також місце проживання в орендованому помешканні за адресою [ADDRESS] ). Відповідно до угоди про надання освіти в приватній початковій гімназії від 12.04.2017 між приватною гімназією Ческа10, 831 03 Братислава та [PERSON] , предметом договору є надання загальної освіти закладу типу гімназії студенту [PERSON] . Оплату за навчання здійснює [PERSON] , що підтверджується випискою банку. Як вбачається з рішення районного суду м. Братислави ІІ (Словаччина) від 03.12.2018 року позивача передано під особисту опіку матері - [PERSON] . Відповідно Рішення окружного суду Братислава ІІ від 05.03.2020 року неповнолітня [PERSON] , [INFO] , передається під особисте піклування матері. Батько повинен брати участь в утримання неповнолітньої дитини: [PERSON] , шляхом сплати аліментів в розмірі 70,0 євро на місяць, завжди до 15 числа місяця наперед в руки матері, починаючи з 12.01.2018 р. Відповідно до Висновку Міського центру дитини Служби у справах дітей та сім`ї КМДА від 10.06.2019 року щодо проведення обстеження психоемоційного стану позивача встановлено, що до матері визначається надійний тип прив`язаності, а до батька визначається дистанційне обережне ставлення, почуття страху, незадоволена потреба в безпеці у відносинах із батьком, а також зазначено про приниження у відносинах із батьком. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За приписом ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1386 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена переш за все на батьків. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР №798 від 27.02.1991 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Згідно ч.1-3 ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2, 3 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них. Так, як встановлено з пояснень позивача та третьої особи - [PERSON] , відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, оскільки після припинення спільного проживання, відповідач не відвідує своєї доньки, не вітає зі святами, не цікавиться та не піклується її фізичним, духовним та культурним розвитком, станом її здоров`я, не надає допомоги. Відповідач шляхом погроз та шантажу здійснює щодо позивача психічне насилля. Згідно висновку Органу опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 14.12.2020 р. про доцільність позбавлення батьківських прав, Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] [INFO] (адреса реєстрації: [ADDRESS] ) стосовно дитини - [PERSON] [INFO] , на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини. Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач не забезпечує доньку необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з донькою у обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, суд розцінює як ухилення [PERSON] від виховання дитини і приходить до висновку про свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідачем відзиву щодо заявлених позовних вимог, будь-яких пояснень/заперечень щодо в спростування зазначеного позивачем, суду надано не було. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дитини - неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню на користь Позивача сума судового збору у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved