Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

Позивач [PERSON] 17.12.2018 року, звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про захист честі, гідності та про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим,\~що неповнолітній\~позивач з народження виховуюсь та проживаю в родині опікуна, піклувальника у своєї бабусі, [PERSON]. 07.12.2018 року знаходячись вдома о 17 годині 00 хвилин його бабусі [PERSON] зателефонував його дід [PERSON], який мешкав з ними 16 років і який його виховував. Під час телефонної розмови бабусі з дідом у них в гостях були присутні сусіди: [PERSON] та [PERSON]. Після закінчення телефонної розмови з дідом, його телефон не відключився. Позивач, включивши «гучний» звязок почув розмову діда з [PERSON], його співмешканкою. Розмова відбувалась по «гучному» звязку, яку чули всі присутні. Зокрема, [PERSON] говорила: «[PERSON] не чіпати, а почати з «сикуна» Іллюхи. У мене в поліції є знайомі, які впіймають його, заламають руки і підкинуть йому в кишені наркотики, а потім будуть бити його доки він «не обмочиться»». Після почутого він зателефонував своєму діду [PERSON] і запитав: «Ви що, хочете мене посадити? Підкинути наркоту? Тільки за що? Що я вам погане зробив? Дідусю, як ти міг дозволити чужій жінці так говорити про мене? Я ж тебе вважав рідним дідом». Проте дід вимкнув телефон. Після слів, що промовляла відповідач, він розхвилювався, перестав спати, боюся виходити з дому, відчуваю постійну тривогу та вважає себе приниженим, стан його здоровя погіршився. Після цього він звернувся до лікаря-психіатра, який після обстеження, призначив йому лікування. Зараз він проходе курс амбулаторного лікування, вартість якого на два тижні складає понад 585 грн. 00 коп. Крім того зазначив, відповідач [PERSON] неодноразово висловлювала стосовно нього непристойні (нецензурні) слова, писала заяви в поліцію, зазначивши неправдиву інформацію та поліція зясувала, що він не робив того, що вона зазначала в своїх заявах. Дії відповідача вважає неправомірними та такими, що порочать його честь, гідність та могли призвести до того, що він міг бути засудженим не за своєю провиною, внаслідок незаконних дій будь-яких осіб за підбуренням та зговором [PERSON] Просить суд визнати дії [PERSON] неправомірними та такими, що порочать честь, гідність та завдали шкоди здоровю та відшкодувати моральну шкоду з відповідача на користь його бабусі, [PERSON], яка є його піклувальником, у розмірі 10\~000 грн. 00 коп. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 20.12.2018 року позовну заяву залишено без руху та надано десятиденний строк для усунення недоліків. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 28.12.2018 року відкрито провадження у зазначеній цивільній справі відкрито та призначено судове засідання в порядку спрощеного провадження. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить суд задовольнити їх у повному обсязі. Пояснив, що його дуже образила вищевказана розмова і після цього він боїться виходити на вулицю, в результаті чого погіршився його стан здоровя. З цього приводу він звернувся до лікаря психіатра, який встановив йому діагноз та призначив лікування. До теперішнього часу він приймає ліки. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечували, зазначаючи про його необґрунтованість та безпідставність. Відповідач [PERSON] також зазначила, що вона нікому не дзвонила і недостовірну інформацію щодо позивача не поширювала. Вважає, що цей позов поданий з ініціативи [PERSON], як помста за те, що вона зверталася до поліції з приводу написів на її паркані. Крім того, вона деякий час мешкала з [PERSON], який є чоловіком [PERSON] і остання з цього приводу постійно дзвонила їй, погрожувала та ображала. Також зазначила, що 30.12.2018 року [PERSON] та [PERSON] припинили проживати разом, а останній повернувся жити до [PERSON] Представник третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Органу опіки та піклування Селидівської міської ради [PERSON] в судовому засідання зазначила, що вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки дії відповідача дійсно порочать честь та гідність позивача. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] в судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог [PERSON], зазначила, що зазначені в позовній заяві обставини мали місце та відповідач неодноразово висловлювала стосовно її внука непристойні слова, писала заяви до поліції. Також зазначила, що після погроз відповідача, у [PERSON] порушилося самопочуття та прийшлося звернутися до лікарні. Крім того, не заперечувала той факт, що між нею та відповідачем виникли особисті неприязні відносини, та те, що як вона так і відповідач зверталися до поліції відносно виниклого конфлікту. Вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та просить суд задовольнити їх у повному обсязі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що станом на 07.12.2018 року він мешкав разом із відповідачкою [PERSON] Так, дійсно 07.12.2018 року близько 17 години 00 хвилин він зателефонував [PERSON], з якою раніше мешкав. Після закінчення телефонної розмови він поклав слухавку, але мабуть забув вимкнути розмову. Після чого, почав розмовляти з [PERSON], під час якої остання сказала, що можна покарати [PERSON] за те, що він на її думку, помалював паркан біля її будинку. Казала про те, що у неї в поліції є знайомі, які впіймають його, заламають руки і підкинуть йому наркотики та побють його. Він сказав, що не треба цього робити і на цьому розмова закінчилася, про те, що хтось чує їхню розмову, він та відповідач не знали. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона перебуває в дружніх відносинах з [PERSON] 07.12.2018 року вона з [PERSON] знаходилась в гостях у [PERSON] Близько 17 години 00 хвилин [PERSON] зателефонував [PERSON], з яким вони раніше мешкали. Після закінчення телефонної розмови [PERSON] поклала слухавку. Коли зайшов [PERSON] сказав, що [PERSON] після розмови не вимкнув телефон і включивши «гучний» звязок почув розмову останнього. Зі слів [PERSON], вона дізналася, що [PERSON] розмовляє з [PERSON]. В розмові остання сказала, що слід наказати [PERSON], що в неї звязки в поліції і йому підкинуть наркотики, будуть бити його. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дала пояснення, аналогічні поясненням свідка [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою [PERSON] та перебуває з нею в дружніх відносинах. 07.12.2018 року близько 17 години 00 хвилин вона разом зі своїм чоловіком [PERSON] прийшли в гості до відповідача та були близько часу і неї. В цей час співмешканець [PERSON] [PERSON], спав. За час перебування в гостях ніхто не дзвонив, не приходив та ніяких розмов про позивача та про наркотики не відбувалося Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав пояснення, аналогічні поясненням свідка [PERSON] Йому також відомо, що між [PERSON] та [PERSON] існують неприязні відносини з приводу того, що [PERSON] мешкав із відповідачкою та щодо написів на паркані. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, якими доказами вони підтверджуються, вислухавши пояснення сторін та свідків, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серія ІІ-НО № 011052 від 15.11.2017 року, виданого повторно Селидівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Донецькій області, [PERSON] померла 11.12.2008 року. Згідно рішення Селидівського міського суду Донецької області від 14.11.2007 року, [PERSON] [INFO] позбавлено батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. Відповідно до рішення виконавчого комітету Селидівської міської ради № 28 від 13.02.2008 року, [PERSON] призначено опікуном над малолітнім [PERSON], [INFO]. Згідно запису з медичної картки амбулаторного хворого від 10.12.2018 року, під час огляду лікарем психіатром у [PERSON] встановлено астено-дипресивний синдром ситуаційно обумовлений. Відповідно до листа Селидівського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області № 34607/405/05 від 18.12.2018 року, повідомлення [PERSON] від 10.12.2018 року, щодо вжиття заходів до [PERSON], [INFO], яка чинить моральний та психологічний тиск на її онука [PERSON] було зареєстровано до Журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про вчиненні кримінальні правопорушення та інші події за № 11297 від 10.12.2018 року. Під час здійснення перевірки, встановлено, що в даному матеріалі відсутні ознаки кримінального правопорушення та адміністративного правопорушення. Згідно запису з медичної картки амбулаторного хворого від 24.01.201918 року, під час огляду лікарем психіатром у [PERSON] встановлено розлад адаптації. Відповідно до листа Селидівського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області № 31225/405/05 від 16.11.2018 року, повідомлення [PERSON] щодо вжиття заходів до [PERSON], було зареєстровано до Журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про вчиненні кримінальні правопорушення та інші події за № 10397 від 12.11.2018 року. Під час здійснення перевірки, встановлено, що в даному матеріалі відсутні ознаки кримінального правопорушення та адміністративного правопорушення. Відповідно до п. 2 Постанови пленуму Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~у справах\~про захист\~гідності та\~честі фізичної\~особи,а\~також ділової\~репутації фізичної\~та юридичної\~особи» від\~27.02.2009\~року №\~1 при розгляді справ про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи суди повинні точно і неухильно застосувати положення Конституції України, Цивільного кодексу України,законів України, «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», «Про інформацію, «Про телебачення та радіомовлення», «Про державну\~підтримку засобів\~масової інформації та соціальний\~захист журналістів» та інших нормативно-правових актів, що регулюють вказані суспільні відносини. Так, відповідно до частини четвертої статті 32\~Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Стаття 10\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод і частина друга та третя статті 34 Конституції України, визначаючи за кожним право на свободу вираження поглядів, водночас містять застереження про те, що здійснення цього права може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. Згідно із частиною першою статті 68\~Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач зазначив, що саме дії відповідача порочать його честь та гідність. При цьому,чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Статтею 201 ЦК передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до статті 297\~ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Позов про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред'явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277\~ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Таким чином, відповідно до статті 277\~ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб'єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Таке розуміння змісту статті 277\~ЦК України узгоджується із прецедентною судовою практикою Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положень статті 10 Конвенції (рішення від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria), пункт 46). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням. Згідно із частиною другою статті 30 Закону України\~«Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Пленум Верховного Суду України у пункті 15 постанови від\~27\~лютого 2009\~року №\~1\~«Про судову\~практику у\~справах про\~захист гідності\~та честі\~фізичної особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної та\~юридичної особи» роз'яснив судам, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.05.2018 по справі № 308/2695/15-ц. Згідно з п. 27 Постанови способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Частиною другою статті 30 Закону України\~«Про інформацію» передбачено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду Суд звертає увагу, що дослідженні в судовому засіданні докази дають підстави вважати, що між відповідачем та позивачем і його опікуном склалися особисті неприязні відносини, зокрема це виражається з наданих сторонами листів з органів поліції, в яких вони наполягають щодо вжиття заходів відносно один одного, та сторони в судовому засіданні не заперечували щодо наявності у них конфлікту. Згідно ч.\~3,\~4\~ст.\~12\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~ч.\~ч.\~5,\~6\~ст.\~81\~ЦПК України\~докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стандарт доказування, тобто ступінь доведеності обставин справи сторонами є питанням досить складним для Суду, яке він вирішує у кожній справі окремо. Загальне правило, сформульоване у рішенні по справі Ireland v. the United Kingdom (5310/71, § 161, 18 January 1978) наступним чином: оцінюючи докази Суд застосовуватиме стандарт доказування «поза розумним сумнівом», але додає, що такий доказ може слідувати з співіснування достатньо сильних, чітких та узгоджених припущень або інших схожих неспростованих презумпцій факту. В цьому контексті поведінка Сторін при отриманні доказу також приймається до уваги. Зважаючи на вищевикладене суд вважає, що позивачем в судовому засіданні не доведено поза розумним сумнівом, факт вчинення відповідачем неправомірних дій, що порочать його честь та гідність. Слід також наголосити, що переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку.\~ Даючи оцінку показанням свідків [PERSON] та [PERSON], суд вважає їх такими, що не можуть бути покладені в основу рішення щодо задоволення позову, оскільки вони спростовуються показанням свідків [PERSON] та [PERSON], в яких викладено протилежні обставини ніж ті що зазначені в позові. Крім того, на думку суду рішення не може ґрунтуватися лише на одних показаннях свідків і вони мають бути дослідженні разом з іншими доказами в їх сукупності, достатності та взаємозвязку. Суд також критично відноситься до показань свідка [PERSON], оскільки вказана особа на період зазначених в позові подій проживав із відповідачкою [PERSON], натомість на теперішній час знову проживає із опікуном позивача [PERSON], що в свою чергу викликає у суду розумний сумнів щодо обєктивності даного свідка та наданих ним в судовому засіданні показань. Надані позивачем записи з медичної картки амбулаторного хворого щодо відвідування лікаря психіатра не можуть бути розцінені судом, як наслідок дій відповідача, оскільки в судовому засіданні не підтверджено сам факт порушення відповідачем честі та гідності позивача. Крім того в судовому засіданні не надано жодного належного та допустимого доказу в підтвердження факту, неодноразових висловлювань відповідача стосовно позивача, а саме непристойних чи то нецензурних слів. Крім того, не надано жодного доказу щодо звернень відповідача до поліції та відносно позивача. В звязку з чим, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності відшкодування моральної шкоди слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed