Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

Позивач 18.05.2018 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи Одеської міської ради та просив зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою у дворі будинку по [ADDRESS] , шляхом знищення сараю, який знаходиться впритул біля капітальних стін будинку. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Відповідач є власником частини квартири [ADDRESS] . Відповідач збудувала самочинно сарай на території будинку, що заважає стоку води. Ухвалою суду від 25.05.2018 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано 10-денний термін для усунення недоліків позову. Після усунення недоліків позовної заяви, ухвалою суду від 22.06.2018 року провадження у справі відкрите, справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 16.08.2018 року. У підготовче засідання 16.08.2018 року сторони не з`явилися, розгляд справи було відкладено на 13.11.2018 року. У підготовчому засіданні 13.11.2018 року було задоволено клопотання представника позивача про відкладення розгляд справи, підготовче засідання відкладено на 06.02.2019 року. До суду 28.11.2018 року надійшов відзив [PERSON] згідно якого просила відмовити у задоволенні позову. Відзив обґрунтований тим, що позивач не надав доказів на підтвердження його права власності на квартиру 11 а та не довів яким чином йому перешкоджає [PERSON] у користуванні земельної ділянки. Вказує, що висновок експерта не можна вважати доказом, адже експерт вирішує питання права та посилається на не чинні нормативно-правові акти також вказує, що лист сусідів ніким не завірений та не зрозуміло ким підписаний, тож також не є доказом. В результаті проведених дій у підготовчому засіданні 06.02.2019 року протокольною ухвалою було закрито підготовче провадження, справа призначена до розгляду по суті на 21.03.2019 року. У судовому засіданні 21.03.2019 року позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] . підтримали заявлені позовні вимоги та просили задовольнити. Представник відповідача [PERSON] . заперечував проти задоволення позову. Відповідач [PERSON] та третя особа Одеська міська рада у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, дійшов висновку, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 29.08.2016 року було видано технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] , згідно якого власником квартири є [PERSON] Згідно відповіді Дочірнього підприємства «Житлосервіс» [PERSON] . від 12.03.2019 року за вих. №51-12/03-19 згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] [PERSON] . Належить 480/ 1000 частин квартири, [PERSON] належить 383/1000 частини квартири , кімната площею 10.9 м.кв . (137/1000) залишається не займаною. Сам позивач стверджує, що він є власником квартири [ADDRESS] . З позову вбачається, що відповідач збудувала на території будинку сарай, а з технічного висновку експерта Панталей Г.Ф. та Пиштиган Н.Г. вбачається необхідність розборки незаконно пристроєної бесідки. Експерти зробили висновок про незаконність прибудованої бесідки на основі візуального огляду. Як вірно відзначає відповідач, експерт не може робити висновок про право, що виразилось у висновку щодо незаконності збудованої бесідки, тим більше зважаючи на те, що документи на прибудову експерти не бачили та не досліджували. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частина 7 ст. 81 ЦПК України передбачає, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд приходить до висновку, що позивачем не наведено та не надано жодного переконливого та належного доказу, згідно якого вбачалось би, що права [PERSON] порушені саме [PERSON] Лист мешканців будинку [ADDRESS] єдиний доказ, що підтверджує, що власником будівлі є [PERSON] , проте такий лист не відповідає вимогам ст. 77-80 ЦПК України. Тож, позивач не довів, що він є власником квартири [ADDRESS], частина копії технічного паспорту на квартиру [NUMBER] що міститься в матеріалах справи та відповідь ДП «Житлосервіс» суперечать одне одному щодо власників квартири [NUMBER] З матеріалів справи не вбачається порушення [PERSON] прав та інтересів [PERSON] . Статтею 263 ЦПК України закріплено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено порушення його прав відповідачем по справі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed