Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

Позивач [PERSON] (далі - позивач) через свого представника [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Департаменту «Центр надання адміністративних послуг у місті Луцьку» Луцької міської ради про скасування запису про обтяження речових прав на нерухоме майно. Позов мотивує тим, що 18.11.2020 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Луцького нотаріального округу Красневича О.А. для надання певної інформації пов`язаної із правом власності щодо її нерухомого майна. Отримавши дану інформацію, [PERSON] було додатково повідомлено, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявне обтяження у вигляді заборони на невизначене майно останньої. Згідно інформаційного витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що 03.09.2008 року приватним нотаріусом Куц А.В. на підставі повідомлення Березнівського Держбанку № 10003 від 05.09.1972 року було зареєстроване обтяження за № 7845923 у вигляді заборони (архівний запис) на невизначене майно, окреме майно [PERSON] , Архівний номер: 2061651R0VN022279, архівна дата: 13.12.2000 року, дата виникнення: 05.09.1972 року, № реєстру: 113460-102, внутр. № 8D01662F2DF12A322655, коментар: 70-11 (далі - запис про державну реєстрацію обтяження). Зазначає, що вищевказаний Березнівський Держбанк уже не існує, його правонаступників немає, а діяльність нотаріуса, який здійснив реєстрацію обтяження у вигляді заборони припинена. У звя`зку з цим, він звернувся до Департаменту «Центр надання адміністративних послуг у місті Луцьку» Луцької міської ради з проханням зняти дане обтяження та відновити порушені права [PERSON] , у відповідь на що його повідомили, що з метою отримання рішення державного реєстратора Кондратюк М.Л. необхідно особисто звернутись до Департаменту «Центр надання адміністративних послуг у місті Луцьку» Луцької міської ради, подати оригінали документів, що підтверджують викладені обставини та сплатити адміністративний збір за державну реєстрацію обтяжень речових прав. Так, [PERSON] звернулась особисто до вищевказаного департаменту із відповідною заявою про припинення заборони на нерухоме майно та подала усі наявні у неї документи, сплатила адміністративний збір. Зазначені документи були прийняті. Проте, того ж дня [PERSON] повідомили, що дані документи не є документами на підставі яких можливо провести реєстраційні дії щодо припинення обтяження у вигляді заборони. Як наслідок, державним реєстратором прав на нерухоме майно Кучма Ігорем Івановичем було видане рішення про зупинення розгляду заяви [PERSON] про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 55914942 від 24.12.2020 року. У даному рішенні реєстратор зазначив, що [PERSON] були подані документи не в повному обсязі, а саме: не було подано документ, що підтверджує припинення обтяження. Більше того, з витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що приватний нотаріус Куц А.В. здійснила реєстраційну дію (обтяження) 03.09.2008 року о 12 год. 04 хв. в той час, коли остання припинила свою діяльність, анулювавши посвідчення 14.12.2005 року та до сьогоднішнього дня більше нотаріальною діяльністю не займалась. Таким чином, з даних документів прослідковується факт неправомірності та незаконності внесення Куц А.В. обтяження у вигляді заборони на невизначене майно [PERSON] . На підставі викладеного та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить скасувати спірний запис про державну реєстрацію обтяження. 15.02.2021 року від Департаменту «Центр надання адміністративних послуг у місті Луцьку» Луцької міської ради на адресу суду надійшов відзив в обґрунтування якого зазначено, що Департамент забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майна та ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. При цьому, Департамент «Центр надання адміністративних послуг у місті Луцьку» Луцької міської ради не наділений повноваженням припиняти обтяження речових прав на нерухоме майно, у задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі. Ухвалою суду від 23.02.2021 у вказаній справі за заявою представника позивача було замінено первісного відповідача на належного відповідача Департамент державної реєстрації Луцької міської ради. Представник позивача подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю з підстав наведених у позовній заяві. Просить позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів має право звернутись кожна особа. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно інформаційного витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що 03.09.2008 року приватним нотаріусом Куц А.В. на підставі повідомлення Березнівського Держбанку № 10003 від 05.09.1972 року було зареєстроване обтяження за № 7845923 у вигляді заборони (архівний запис) на невизначене майно, окреме майно [PERSON] , Архівний номер: 2061651R0VNО22279, архівна дата: 13.12.2000, дата виникнення: 05.09.1972, № реєстру: 113460-102, внутр. № 8D01662Е2DF12A322655, комментарий: 70-11. 20.03.1991 року було прийнято Закон Української РСР № 872-ХІІ «Про банки і банківську діяльність» та постанову Верховної Ради України № 873-ХІІ «Про порядок введення в дію Закону України «Про банки і банківську діяльність», за якими Верховною Радою України Український республіканський банк Держбанку СРСР було оголошено власністю України і на його базі створено Національний банк України. На адвокатський запит представника позивача щодо правонаступництва прав та обов`язків Держбанку СРСР із Національного банку України надійшов лист від 27.11.2020 року, з якого вбачається, що згідно з Указом Президії Верховної ради СРСР від 07.04.1959 року «Про реорганізацію системи банків довгострокових вкладень» та Постановою Ради Міністрів СРСР від 07.04.1959 року №369 «Питання, пов`язані з реорганізацією системи банків довгострокових вкладень» функції Сільгоспбанку та комунальних банків покладено на Будбанки СPCP та Держбанк СРСР. Відповідно до Постанови ЦК KПPC, Ради Міністрів СРСР від 17.07.1987 року № 821 «Про вдосконалення системи банків в країні і посилення їх впливу на підвищення ефективності економіки» реорганізовано діючі та утворено нові спеціалізовані банки, які створили систему банків у такому складі: Державний Банк СРСР (Держбанк СРСР), Банк зовнішньоекономічної діяльності СРСР (Зовнішекономбанк СРСР), Промислово-будівельний Банк СРСР (Промбудбанк СРСР), Агропромисловий Банк СРСР (Агропромбанк СРСР), Банк Житлово-комунального господарства і соціального розвитку СРСР (Житлосоцбанк СРСР), Банк трудових заощаджень і кредитування населення СРСР (Ощадний Банк СРСР). Пунктом 8 вищевказаної Постанови № 821 передбачено створення банками СРСР в союзних республіках відповідних республіканських банків з прямим підпорядкуванням банкам СРСР. Згідно з п. п. 2, 3 Постанови ВР УРСР «Про порядок введення в дію Закону України «Про банки та банківську діяльність» від 20.03.1991 року № 873-XII, ВРУ оголошено власністю України Український республіканськийбанк Держбанк СРСР і створено на його базі Національний банк України. Так, Постановою Президії ВРУ від 07.10.1991 року № 1605-Х1І затверджено статут Національного банку України в якому не визначалось правонаступництво Національного банку України. Враховуючи дані обставини складені історично Національний банк України повідомив, що Український республіканський банк Держбанк СРСР, в склад якого входив Березнівський Держбанк, немає правонаступників. Більше того, Березнівським відділенням Держбанку СРСР наявні, на той час, документи на архівне зберігання до Національного банку України не передавались. Проведеним вивченням нормативних документів, що супроводжували ліквідацію Держбанку СРСР виявлено, що 02.12.1990 року Верховною Радою РРФСР був прийнятий Закон «Про Центральний банк РРФСР», постановою Верховної Ради РРФСР № 1917-I від 22.11.1991 року Центральний банк РРФСР оголошений єдиним на території РСФСР органом державного грошово-кредитного та валютного регулювання економіки республіки. Цією ж постановою Центральному банку РРФСР наказувалося до 01.01.1992 року ухвалити у своє повне господарське відання і управління матеріально-технічну базу та інші ресурси Держбанку СРСР, мережу його установ, підприємств і організацій. 08.12.1991 року було підписано Угоду про створення Співдружності Незалежних Держав, відповідно до ст. 14 якої діяльність усіх органів колишнього Союзу РСР припинено. 20.12.1991 року постановою президії Верховної Ради РРФСР за № 2066-I Державний банк СРСР був «упразднен», всі його активи і пасиви, а також майно на території РРФСР передані Центральному банку РРФСР (Центробанку Російської Федерації). Цей же Центральний банк РРФСР (Центробанк Російської Федерації) є правонаступником Державного банку СРСР - але лише в частині зобов`язань Державного банку РРФСР. Виходячи із наведеного, єдиний суб`єкт, який мав право ініціювати і зняти вказане обтяження у позасудовому порядку - Український республіканський банк Держбанку СРСР надати повідомлення про погашення позики (кредиту) не може в силу його ліквідації. Відповідно до отриманої стороною позивача відповіді із НБУ - Національним банком України не було зареєстровано банк, який є правонаступником Держбанку CРCP, як і Державний реєстр банків України не містить запису і про Березнівський Держбанк чи його правонаступників. Отже, з моменту ліквідації Березнівського Держбанку та за відсутності будь-якого з його правонаступників, підстава для продовження існування обтяження за № 7845923 у вигляді заборони (архівний запис) на невизначене майно, окреме майно [PERSON] , яке було здійснене на підставі повідомлення Березнівського Держбанку № 10003 від 05.09.1972 року, відпала, а тому така порушує права позивачки. Відтак, суд вважає доведеним, що наявність вищевказаного обтяження нерухомого майна позбавляє можливості позивача реалізувати свої права, встановлені законодавством. При цьому, суд звертає увагу на наступну обставину. Як вбачається із витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що приватний нотаріус Куц А. В. здійснила реєстраційну дію (обтяження) 03.09.2008 року о 12 год. 04 хв. Відповідно до Наказу Рівненського обласного управління юстиції № 308 від 14.12.2005 року приватний нотаріус Куц А.В. припинила свою діяльність, анулювала своє посвідчення 14.12.2005 року, та до сьогоднішнього дня більше нотаріальною діяльністю не займалась. Таким чином, з даних документів прослідковується факт неправомірності та незаконності внесення Куц А.В. обтяження у вигляді заборони на невизначене майно [PERSON] . На момент здійснення спірної реєстраційної дії Куц А.В. не здійснювала нотаріальну діяльність та не мала права вносити будь-які відомості до державних реєстрів. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 17 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) обтяженням є заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору. Пунктом 1 ч. 1 ст. 2 цього Закону визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Статтею 26 цього Закону передбачено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому пп. «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою КМУ від 26.10.2011 року № 1141, Державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. На підставі ст.ст. 16, 316-319, 386, 391 ЦК України,

Outcome: approved