Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON], в особі представника [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON], [PERSON], третя особа Заставнівська державна нотаріальна контора, про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину. Посилається на те, що 26.10.2011 року помер чоловік позивача [PERSON] На момент його смерті позивач перебувала з ним у шлюбі та проживала разом. Під час шлюбу позивачем та померлим [PERSON] було збудовано житловий будинок по вул. Л.Українки, 11 в с.Товтри Заставнівського району Чернівецької області на який, на ім'я її чоловіка - [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 30.10.2008 року, зареєстроване Заставнівським РБТІ 30.10.2008 року. 11.10.2013 року позивач звернулась до Заставнівської нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частку в спільному сумісному майні подружжя, на майно [PERSON], померлого 26.10.2011 року, а також свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, постановою державного нотаріуса Заставнівської державної нотаріальної контори [PERSON] від 17.10.2013 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки в матеріалах спадкової справи знаходилася її заява від 14.03.2012 року, згідно якої вона відмовилась від прийняття належної їй частки спадкового майна, а також в заяві позивач стверджувала, що на виділ 1/2 частки у спільному майні подружжя не претендує та отримувати свідоцтво про право власності на 1/2 частку майна не бажає. 23.12.2013 року відповідачу [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/5 частини спадкового майна (в тому числі і на належну їй частку) та на ім'я відповідача [PERSON] на 1/5 частину спадкового майна. Після цього позивач звернулася із позовом до спадкоємців [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання правочину недійсним, визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, про визнання права власності на частину майна подружжя та внесення змін до свідоцтв про право власності на спадщину. Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 02.10.2015 року в задоволенні позову відмовлено. Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 24.12.2015 року рішення Заставнівського районного суду від 02.10.2015 року в частині відмови їй в позові скасовано та ухвалено нове рішення, яким визнано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул. Лесі Українки, 11 в с. Товтри Заставнівського р-ну Чернівецької області об'єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON]. Визнано за нею право власності на 1/2 частку зазначеного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. В задоволенні її позовних вимог про внесення змін до свідоцтв про право на спадщину відмовлено з тих підстав, що позивач після відмови від прийняття спадщини не є спадкоємцем після смерті [PERSON], а тому не має права вимагати внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за рішенням суду відповідно до правил частини 2 статті 1300 ЦК України. В решті рішення Заставнівського районного суду від 02.10.2015 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28.03.2016 року [PERSON] відмовлено у відкритті касаційного провадження. Із змісту зазначеної ухвали вбачається, що апеляційний суд Чернівецької області вірно виходив із того, що позивач згідно заяви, поданої до нотаріуса не відмовлялася від одержання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя з тих підстав, що майно є особистою приватною власністю спадкодавця. А тому факт неотримання в нотаріальній конторі свідоцтва про право власності на частку у спірному майні подружжя не свідчить про те, що вона втратила право на частку у цьому майні та правомірно задовольнив її позов. Проте, на сьогоднішній дій позивач не має можливості зареєструвати своє право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул. Лесі Українки, 11 в с.Товтри Заставнівського р-ну, оскільки право власності на 2/5 частини зазначеного майна зареєстровано за відповідачем [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 23.12.2013 року Заставнівською державною нотаріальною конторою та право власності на 1/5 частину вказаного майна зареєстровано за відповідачем [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 23.12.2013 року Заставнівською державною нотаріальною конторою. Вважає, що зазначені свідоцтва про право на спадщину за законом, видані відповідачам [PERSON] та [PERSON] з порушенням її прав, оскільки нотаріусом при оформленні даних свідоцтв не враховано, що частка майна, яка входить до спадщини належить їй на праві спільної сумісної власності подружжя, що унеможливлює реєстрацію її права власності на 1/2 частку спірного будинку. З цих підстав просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 23.12.2013 року, видане [PERSON], державним нотаріусом Заставнівської державної нотаріальної контори та зареєстроване в реєстрі за №1356 на імя [PERSON] на 2/5 частки спадкового майна, що залишилось після смерті [PERSON], який помер 26.10.2011 року та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 23.12.2013 року, видане [PERSON], державним нотаріусом Заставнівської державної нотаріальної контори та зареєстроване в реєстрі за №1358 на імя [PERSON] на 1/5 частки спадкового майна, що залишилось після смерті [PERSON], який помер 26.10.2011 року. Позивач та її представник [PERSON] в судове засідання не зявилися. Представник позивача звернулася до суду із заявою про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не зявилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином судовою повісткою, про що свідчить їх підпис в розписках про отримання рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення. За заявами представника відповідача судові засідання неодноразово відкладалися. В судове засідання, призначене на 24.11.2016 року не надали суду відомостей про причини неявки, заяви про розгляд справи за їх відсутності від них не надходило, а тому справу розглянуто без участі відповідачів та представника в загальному порядку. Представник третьої особи Заставнівської державної нотаріальної контори, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду до суду не зявився, не повідомивши про причини неявки. У відповідності до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання 24.11.2016 року з допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25.11.2006 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Заставнівського районного управління юстиції було зареєстровано шлюб між позивачем [PERSON] та [PERSON], що вбачається із копії повторного свідоцтва про шлюб серії 1-МИ №088105 від 27.05.2013 року (а.с. 10). 26.10.2011 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-МИ №099161 від 27.10.2011 року (а.с. 11). Відповідно до ч.ч. 1,1 ст.ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Внаслідок смерті [PERSON] по місцю його останнього проживання та реєстрації вул. Лесі Українки, 11 в с. Товтри Заставнівського р-ну Чернівецької області відкрилася спадщина на все належне йому майно, до складу якого входить житловий будинок за вищевказаною адресою, оскільки згідно рішення виконкому Товтрівської сільської ради Заставнівського району від 23.09. 2008 року №9/78 [PERSON] за життя отримав свідоцтво про право власності на житловий будинок №11 по вул. Л.Українки в с. Товтри Заставнівського району. Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 02.10.2015 року за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа Заставнівська нотаріальна контора про визнання правочину недійсним, визнання майна обєктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на частину майна подружжя, визнання права власності на частину спадкового майна, внесення змін до свідоцтв про право на спадщину та за позовом третьої особи [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа Заставнівська нотаріальна контора про визнання майна обєктом спільної сумісної власності подружжя, про визнання права власності на частину майна подружжя, про внесення змін до свідоцтв про право власності на спадщину відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо визнання недійсної її заяви, поданої 14.03. 2012 року до Заставнівської нотаріальної контори про відмову від спадщини та не бажання отримувати свідоцтво про право власності на 1/2 частини у спільному майні подружжя, визнанні обєктом спільної сумісної власності подружжя її та [PERSON] спірного житлового будинку, визнанні за нею право власності на 1/2 вказаного будинку як на майно подружжя, визнанні за нею права власності на спадкове майно після смерті чоловіка, а саме на 1/10 частину вказаного житлового будинку із господарськими спорудами, а також внесенні відповідних змін до свідоцтв про право на спадщину, виданих на імя [PERSON], [PERSON] (а.с. 16-20). Однак, рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 24.12.2015 року вищевказане рішення Заставнівського районного суду від 02.10.2015 року в частині відмови позивачу в позові скасовано та ухвалено нове рішення, яким визнано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул. Лесі Українки, 11 в с. Товтри Заставнівського р-ну Чернівецької області об'єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON]. Визнано за позивачем право власності на 1/2 частину зазначеного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. В задоволенні її позовних вимог про внесення змін до свідоцтв про право на спадщину відмовлено. В решті рішення залишено без змін (а.с. 26 зворот). Таким чином, приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи, що розділом 4 «Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов'язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя» передбачено, що той із подружжя, хто є живим, має право подати заяву про те, що він не претендує на одержання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, оскільки майно є особистою приватною власністю спадкодавця та відповідно до розділу 4 п. 3 цих же рекомендацій не має права відмовитись від своєї частки у спільному майні той із подружжя, який пережив на користь інших спадкоємців, оскільки його частка не входить до складу спадкового майна, а також те, що домоволодіння по вул. Л.Українки, 11 в с. Товтри Заставнівського району Чернівецької області визнано спільною сумісною власністю колишнього подружжя позивача [PERSON] та [PERSON], який помер 26.10.2011 року та визначено, що частка кожного із них складає по 1/2 частки домоволодіння, то суд приходить до висновку, що до спадкової маси після смерті [PERSON] увійшла лише 1/2 частина зазначеного домоволодіння. За правилами ст. 1216, 1217, 1218, 1223 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а тому прийняття спадщини частинами не можливе. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу Відповідно до ст.ст. 1258, 1261 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Заповіту померлий [PERSON] не залишив. Спадкоємцями першої черги його майна за законом є дружина позивач [PERSON], матір відповідач [PERSON] та діти [PERSON], [PERSON], [PERSON] Вказане було встановлено вищезгаданими рішеннями Заставнівського районного суду Чернівецької області від 02.10.2015 року та апеляційного суду Чернівецької області від 24.12.2015 року. Таким чином, частка кожного із спадкоємців в спадковому майні [PERSON] на 1/2 частину житлового будинку із господарськими спорудами і будівлями, що розташований по вул. Л.Українки в с. Товтри Заставнівського району Чернівецької області складає 1/2 : 5 =1/10. Судом також встановлено, що 14.03.2012 року позивач [PERSON] (прізвище якої на той час було [PERSON]) Н.О. до Заставнівської нотаріальної контори подала заяву, якою вона відмовилася від прийняття спадщини після смерті її чоловіка [PERSON] на користь матері покійного [PERSON] (а.с. 12). Тому, з урахуванням вказаної заяви, частка відповідача [PERSON] в спадщині після смерті [PERSON] складає 1/10+1/10= 2/10 або 1/5. Судом також встановлено, що відповідачу [PERSON] як спадкоємиці першої черги майна померлого [PERSON] за законом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/5 частки житлового будинку №11 по вул. Л.Українки в с. Товтри Заставнівського району Чернівецької області (а.с. 15). Відповідачу [PERSON], як спадкоємцю першої черги майна померлого [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/5 частки житлового будинку №11 по вул. Л.Українки в с. Товтри Заставнівського району Чернівецької області (а.с. 14). Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Встановлено, що згідно рішення суду за позивачем визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами №11 по вул. Л.Українки в с. Товтри Заставнівського району Чернівецької області, проте нотаріусом при оформленні свідоцтв про право на спадщину після смерті [PERSON] не враховано, що частка майна, яка входить до спадкової маси належить позивачу на праві спільної сумісної власності подружжя. Отже, нотаріусом видані свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] та [PERSON] на майно, 1/2 частка якого належить позивачу на праві спільної сумісної власності подружжя, визначивши частки, на які ці особи не мали право на спадкування. За таких обставин свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.12.2013 року на імя [PERSON] та [PERSON] слід визнати недійсними. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, в тому числі витрати на правову допомогу. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з квитанцій про сплату судового збору, що містяться в матеріалах цивільної справи позивачем сплачено 1102,40 грн. судового збору, які підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача у рівних частках, тобто по 551, 20 грн. Згідно ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних, адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2016 рік», мінімальна заробітна плата у місячному розмірі станом на дату постановлення рішення складає 1450 грн., граничний розмір компенсації витрат на правову договору становить 580 грн. З акту виконаних робіт від 19.08.2016 року та квитанції №9 від 19.08.2016 року, наданих представником позивача [PERSON] в судове засідання видно, що остання витратила 6 години робочого часу для надання послуг замовнику позивачу [PERSON] відповідно до угоди №9 про надання юридичної допомоги від 30.04.2016 року, за що позивач [PERSON] виплатила їй гонорар в розмірі 3000 гривень. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що при визначенні кількості годин роботи представника позивача [PERSON] при наданні правової допомоги нею були дотримані норми чинного законодавства, вказаний розмір гонорару не перевищує граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільній справі. Таким чином з відповідачів [PERSON]І та [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути в рівних частинах судові витрати, понесені позивачем за сплату судового збору ( 1102,40 грн.) та витрат на правову допомогу в розмірі (3000 грн.) що в загальному становить 4102,40 гривень, тобто по 2051,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved