Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

Позивач 12 вересня 2016 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позивач у своєму позові посилався на те, що він є сином відповідача. На теперішній час позивач навчається в Університеті митної справи та фінансів на 1 курсі денного відділення на бюджетній основі та потребує матеріальної допомоги з боку відповідача. Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь та на його утримання аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, до закінчення навчання. Позивач [PERSON] надав суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Письмових заяв від нього не надходило. На підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та добуті докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] (а.с. 4). Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2016 року було вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 11 квітня 2016 року і до 28 травня 2016 року, але не більше, ніж досягнення дитиною віку 23 років (а.с. 3). [PERSON] є студентом першого курсу денної форми навчання технічного факультету Університету митної справи та фінансів, навчається проводиться за рахунок державного бюджету. Термін закінчення навчання 30 червня 2020 року. Зазначені обставини підтверджуються довідкою від 28 грудня 2016 року № 442 (а.с. 16). Позивач потребує матеріальної допомоги з боку відповідача. Згідно ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Частиною 2 цієї статті передбачено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання. На підставі ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 191 СК України, суд вважає необхідним стягнути аліменти з [PERSON] на користь та на утримання [PERSON] з дня подання позову, тобто з 12 вересня 2016 року. На підставі п. 7 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. П. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням зазначеного, суд вважає можливим допустити негайне виконання судового рішення у межах суми платежу за один місяць. На підставі ч. 2 ст. 88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У відповідності з ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. [PERSON] згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави у розмірі 640 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved