Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

Позивач [PERSON] 24 листопада 2015 року звернулась до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] (адвокат, діє відповідно до ордера адвоката та витягу з угоди про надання правової допомоги) пояснили, що з 1983 по 2014 р.р. позивач перебувала з відповідачем у шлюбі, за час якого спільно придбали квартиру №4, розташовану в м.Кодима по вул.Червоноармійська, буд.96 Одеської області, обмінявши її на квартиру в с.Нерубайське Біляївського району Одеської області. Вказана квартира є спільним майном сторін, тому просили розділити її між позивачем та відповідачем, виділивши позивачеві кімнату 2 площею 11.9 кв.м., кімнату 5 площею 11.2 кв.м., коридор 1 площею 11.4 кв.м., лоджію ІІ площею 3.2 кв.м., ванну 4 площею 2.1 кв.м., вбиральню 3 площею 1.1. кв.м., нішу 6 площею 0.5 кв.м., а відповідачеві - кімнату 7 площею 17.6 кв.м., кімнату 8 площею 13.1 кв.м та балкон І площею 5.9 кв.метрів. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов визнав у повному обсязі та підтвердив, що спірна квартира є його та позивача спільною власністю. У 2014 році шлюб між ними був розірваний, тому погодився з необхідністю поділу цієї квартири відповідно до запропонованого позивачем варіанту поділу. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними письмові докази, суд встановив наступне. Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ст.ст.10, 11 та 60 ЦПК повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу для задоволення своїх вимог. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 21 травня 1983 року по 27 серпня 2014 року перебували у шлюбі, який був зареєстрований в Івашківській сільській раді Кодимського району Одеської області. 08 липня 1994 року відповідач [PERSON] набув у власність квартиру №61, розташовану с.Нерубайське вул.Зелена, буд.7 Біляївського району Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим 08 липня 1994 року та зареєстрованим в Одеському бюро технічної інвентаризації за №5. Вказана квартира була придбана відповідачем за час перебування у шлюбі з позивачем, а тому визнається сторонами обєктом спільного майна подружжя. 21 листопада 1996 року відповідач [PERSON] уклав з [PERSON] нотаріально засвідчений договір міни, відповідно до якого обміняв належну йому квартиру №61, розташовану с.Нерубайське вул.Зелена, буд.7 Біляївського району Одеської області, на квартиру [PERSON] №4, розташовану в м.Кодима по вул.Червоноармійська, буд.96 Одеської області. Право власності відповідача [PERSON] на квартиру №4 в м.Кодима по вул.Червоноармійська, буд.96 Одеської області, підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №25725685 від 30 березня 2010 року. Сторони (позивач та відповідач) визнали вказану квартиру обєктом спільного майна подружжя. Відповідно до ч.1 ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Таке ж положення міститься у ч.3 ст.368 Цивільного кодексу України. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п.23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. При цьому, до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до розяснень, що є у п.22 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що є їхнім спільним. Подружжя таким майном відповідно до ч.1 ст.65 СК України та ст.358 ЦК України розпоряджається за взаємною згодою. Згідно зі ст.71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка та інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи спосіб поділу спірного житлового будинку, суд виходить з меж позовних вимог позивача [PERSON], повністю визнаних відповідачем [PERSON], та вважає можливим поділити спірну квартиру між сторонами відповідно до запропонованого позивачем варіанту поділу, виділивши їй (позивачеві) кімнату 2 площею 11.9 кв.м., кімнату 5 площею 11.2 кв.м., коридор 1 площею 11.4 кв.м., лоджію ІІ площею 3.2 кв.м., ванну 4 площею 2.1 кв.м., вбиральню 3 площею 1.1. кв.м., нішу 6 площею 0.5 кв.м., а відповідачеві - кімнату 7 площею 17.6 кв.м., кімнату 8 площею 13.1 кв.м та балкон І площею 5.9 кв.м. На підставі викладеного,

Outcome: approved