Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON], 14 грудня 2017 року, звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, що залишилося після смерті батька [PERSON], померлого 11 січня 2017 року. В позовній заяві позивач [PERSON] посилається на те, що 11 січня 2017 року після смерті батька - [PERSON], відкрилась спадщина: земельна ділянка площею 2,53 га вартістю 25393,87 грн., надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території Лабушненської сільської ради на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №000493, виданого Кодимською райдержадміністрацією на імя померлого. Спадщину, що відкрилася вона прийняла як спадкоємець за законом першої черги, звернувшись до нотаріуса у строк визначений законом, з відповідною заявою. Заведена спадкова справа №223/2017. Нотаріус відмовила у видачі їй свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутній оригінал державного акту на право власності на землю серії ІІІ-ОД №000493. Цей правовстановлюючий документ утрачений. З приводу втрати державного акту вона публікувала оголошення в газеті «Вісті Кодимщини». Позитивного результату це не дало. Вказані причини і змусили її звернутися до суду за захистом свого права. Просить визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на: земельну ділянку площею 2,53 га вартістю 25393,87 грн., надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території Лабушненської сільської ради на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №000493, виданого Кодимською райдержадміністрацією на імя померлого 11 січня 2017 року [PERSON], який був утрачений. В судове засідання позивач не зявилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надавши заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутністю. Відповідно до ч. 3\~ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх учасників справи) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до частини третьої статті 200 ЦПК України, у випадку визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення. Згідно свідоцтва про смерть серії І-ЖД №173363, виданого 12 січня 2017 року Кодимським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] помер 11 січня 2017 року, актовий запис №27 (а.с.4). Згідно свідоцтва про народження серії ІІІ-ЖД №330164, виданого 14 січня 1982 року, Лабушненською сільською радою Кодимського району Одеської області, батьком народженої 22 грудня 1981 року [PERSON] є [PERSON], актовий запис №2 (а.с.7). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ЖД №063142, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області 09 жовтня 2009 року, після розірвання шлюбу з [PERSON], [PERSON] залишене прізвище «Решетинська», актовий запис №80 (а.с.8) . Згідно листа Державної нотаріальної контори Одеської області №747/02-14 від 07 червня 2017 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] (а.с.3). Згідно публікації в газеті «Вісті Кодимщини» №50 від 16 грудня 2017 року, втрачений державний акт на право власності на земельну ділянку ІІІ-ОД №000493, площею 2,53 га виданий Кодимською РДА по Лабушненській сільраді для ведення товарного сільськогосподарського виробництва 06 квітня 2004 року на імя [PERSON], вважати недійсним (а.с.9). Дослідивши вимоги позивача, заяву відповідача та матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов може бути задоволеним в повному обсязі з наступних підстав. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом №11 передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Конституцією України (ст.41) передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено наступне. [PERSON] був власником: земельної ділянки площею 2,53 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташованої на адміністративній території Лабушненської сільської ради за межами села. 16 січня 2017 року [PERSON], помер (свідоцтво про смерть серії І-ЖД №473363, видане 12 січня 2017 року Кодимським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області). Як убачається з дослідженого судом в судовому засіданні свідоцтва про народження серії ІІІ-ЖД №330164, виданого 14 січня 1982 року, Лабушненською сільською радою Кодимського району Одеської області та свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ЖД №063142, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області 09 жовтня 2009 року, встановлено, що [PERSON], [INFO] є дочкою [PERSON], померлого 16 січня 2017 року. Отже, судм достовірно встановлено, що спадкоємцем першої черги за законом є позивач [PERSON]. Інші спадкоємці за законом відсутні. Частиною першою статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Своїм правом спадкоємця за законом позивач скористалась, подавши заяву у визначений законом строк до нотаріуса про прийняття спадщини, однак, отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину з огляду на те, що відсутній оригінал державного акту на право власності на землю (лист державного нотаріуса №747/02-14 від 07 червня 2017 року). В пункті 23 постанови №7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року розяснюється, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Те, що зазначений правовстановлюючий документ був утрачений підтверджується дослідженим в судовому засіданні оголошенням про його втрату в газеті «Вісті Кодимщини» №50 від 16 грудня 2017 року. Докази, надані позивачем є належними, допустимими, достовірними і достатніми (ст.ст.77-80 ЦПК України). Отже, звернення до суду за захистом свого права (ст. 16 ЦК України) позивачем є обґрунтованим. Водночас, частиною 5 статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини. З цього приводу свою позицію висловив і Верховний Суд України в своїй постанові по справі №6-42цс14 від 14 травня 2014 року, зазначивши, що оскільки відповідно до ч.2 ст548 ЦК Української РСР прийнята спадщина належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (аналогічні положення містяться в ч.5 ст. 1268 ЦК України), то факт отримання чи неотримання таким спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не впливає на його право власності. З огляду на викладене суд констатує, що позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON], набувши тим самим право власності на спадкове майно - земельну ділянку площею 2,53 га вартістю 25393,87 грн., надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території Лабушненської сільської ради на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №000493, виданого Кодимською райдержадміністрацією на імя померлого 11 січня 2017 року [PERSON], який був утрачений. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 1261 ч.1, 1268 ч.5 ЦК України,

Outcome: approved