Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

Позивач 29 січня 2016 року звернулася до суду з указаним позовом, в якому зазначає, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 04 червня 2016 року. У сторін під час шлюбу [INFO] року народилась донька [PERSON]. За рішенням Тростянецького районного суду від 30.10.1996 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання доньки, яка перебуває на утриманні позивача. На цей час [PERSON] є повнолітньою, навчається у Харківському національному автомобільно-дорожньому університеті, на денній формі навчання, на контрактній основі, і не має змоги влаштуватися на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Позивач вказує, що несе постійні витрати у зв'язку з навчанням [PERSON], зокрема, на проживання у гуртожитку, проїзд та харчування, одяг та взуття. Посилаючись на указані обставини, позивач просить суд стягнути з [PERSON], аліменти на її користь на утримання доньки [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 700 грн., щомісячно, до закінчення навчання або до досягнення [PERSON] 23 річного віку, у зв'язку з тим, яка з цих обставин настане першою, а також просить суд стягнути на її користь додаткові витрати на оплату навчання та проживання [PERSON] в гуртожитку в розмірі 1/2 таких витрат до закінчення навчання, або до досягнення [PERSON] 23 річного віку, у зв'язку з тим, яка з цих обставин настане першою. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просила суд їх задовольнити. Пояснила, що відповідач взагалі не надає коштів на утримання їх спільної доньки, постійно ухиляється від цього, має на цей час заборгованість за аліментами, які він зобов'язаний був платити до досягнення повноліття донькою. Він перебуває на обліку у центрі зайнятості вже тривалий час, вже не отримує допомоги по безробіттю, не намагається офіційно влаштуватись на роботу, що здійснює свідомо. Натомість має доходи, працює неофіційно, їздить на заробітки за межі України. Позивач зазначила, що рішення про те, що донька [PERSON] буде навчатись в університеті в Харкові на платній основі приймала самостійно, з відповідачем не погоджувала. Коли їх донька почала навчатись в університеті у 2013 році, вона могла оплачувати її навчання, але на цей час, враховуючи, ситуацію в країні її доходів не вистачає на самостійне утримання доньки [PERSON], тим більше на її утриманні є молодша донка від іншого шлюбу. [PERSON] вважала, що відповідач як батько їх дитини зобов'язаний брати участь в утриманні їх дитини. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. У судовому засіданні пояснювала, що навчається на третьому курсі Харківського національного автомобільно-дорожнього університету на 3 курсі, за денною формою, на контрактній основі. Повідомила, що перебуває на утриманні матері, яка її повністю забезпечує, бо вона не працює, стипендію не отримує, ніяких доходів не має. [PERSON] пояснила, що від батька ніякої допомоги не отримує, з ним не спілкується, за життя бачила його декілька разів. (а.с. 52). Відповідач у судове засідання з'явився, проти позову заперечував у повному обсязі, при цьому у письмових запереченнях зазначив, що на даний час не працює та з 02.02.2016 року перебуває на обліку у Тростянецькому центрі зайнятості як безробітній, а тому не має можливості надавати допомогу своїй дочці [PERSON] Натомість позивач працює, має постійний дохід. Вказав, що при зміні його фінансового становища та за умови, що донька сама до нього звернеться, він буде згоден надавати допомогу. Донька з ним не спілкується, хоча він неодноразово їй телефонував, просив зустрітися, про те, що донька навчається на контрактній основі дізнався з позовної заяви. Відповідач також вказав, що вимоги позивача про стягнення з нього додаткових витрат на навчання та проживання їх доньки [PERSON] згідно договору про надання освітніх послуг до закінчення навчання є необґрунтованими, оскільки правила статті 185 Сімейного кодексу України поширюються на правовідносини по утриманню неповнолітніх дітей, тобто до досягнення ними повноліття. Крім того, відповідач у запереченнях зазначив, що норми Глави 16 Сімейного кодексу України не установлюють самостійного окремого, від обов'язку сплати аліментів, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на доньку, сина, які викликані особливими обставинами (а.с.20-21). Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано 04 червня 1997 року (а.с. 6). [PERSON], [INFO], є донькою сторін у справі (а.с.7). На час розгляду справи [PERSON] виповнилось 20 років і вона з 01 вересня 2013 року навчається на ІІІ курсі Харківського національного автомобільно-дорожнього університету на денному відділенні, за денною формою навчання на основі контракту , Навчання закінчується 30 червня 2017 року (а.с. 10, 53). [PERSON] зареєстрована окремо від матері [PERSON] у гуртожитку по [ADDRESS] Відповідно до довідки Тростянецького районного центру зайнятості від 18.02.2016р. № 728, [PERSON] з 02.02.2016 року перебуває на обліку як безробітний (а.с.22). Таким чином, судом установлено, що донька відповідача є повнолітньою, продовжує навчання, проживає окремо від батьків у гуртожитку у місті Харків. Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання її доньки [PERSON] суд виходить з такого. Відповідно до статті 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно із статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення (статті 182 Сімейного кодексу України). Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. За вимогами частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно із вимогами статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь в справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що відповідач перебуває на обліку у Тростянецькому районному центрі зайнятості, з 30 жовтня 2013 року йому здійснювалась виплата допомоги по безробіттю, яка з 25 липня 2014 року була припинена. З 02 лютого 2016 року відповідач вчергове став на облік як безробітний у Тростянецькому районному центрі зайнятості, допомогу по безробіттю не отримує (а.с.22,30,31). Згідно відомостей з інформаційного фонду державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утриманих податків, за період з 01.01.2015 року по 30.09.2015 року інформація про доходи [PERSON] відсутня (а.с. 45). Відповідач у судовому засіданні зазначив, що живе за рахунок тимчасових заробітків у сфері охоронної діяльності, офіційних доходів не має. Відповідно до довідки Відділу державної виконавчої служби Тростянецького районного управління юстиції по виконавчому листу № АЕ-77 від 30.10.1996 року, виданого Тростянецьким районним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] [INFO], заборгованість за аліментами станом на 18.02.2016 року становить 3592,72 грн. (а.с.23). За змістом розписок від 16.10.2015, 22.10.2015, 18.12.2015 року [PERSON] позивачу надав у рахунок сплати аліментів кошти на загальну суму 2600 грн. (а.с. 24-26). Згідно з відомостей наданих з інформаційного фонду державного реєстру фізичних осіб ДФС України, з 01.01.2015 року по 30.09.2015 року нарахований дохід позивача, яка працює заступником директора Тростянецького районного центру зайнятості склав 50738,09 грн. [PERSON] за період з 01.01.2015 року по 30.09.2015 року доходів не має (а.с. 46). Крім спільної з відповідачем доньки, [PERSON] має молодшу неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.42). Загальна вартість навчання відповідно до договору про підготовку бакалавра, укладеного 10 серпня 2013 року між [PERSON] та Харківським національним автомобільно-дорожнім університетом, платником за яким є мати студента [PERSON], складає 32750 грн, яка вноситься кожного семестру по 4095 грн. Витрати на проживання [PERSON] в гуртожитку за період з березня по серпень 2015 року склали 1752 грн. (а.с.11). Виходячи з рівності обов'язку батьків утримувати дитину та з огляду на установлені обставини, суд дійшов висновку, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу власній доньці, яка продовжує навчання, оскільки незважаючи на те, що офіційних доходів він не має, він є особою працездатного віку, доказів того, що є обмеженим у працездатності, має захворювання чи інвалідність не надав, визнав, що має тимчасові заробітки, за рахунок яких і живе. Також суд приймає до уваги, що у жовтні та грудні 2015 року відповідач надав грошові кошти позивачу в рахунок сплати аліментів у розмірі 2600 грн., що вказує на його спроможність надавати матеріальну допомогу. На виконання вимог статті 10,60 ЦПК України судом відповідачу було роз'яснено право подати докази його стану здоров'я, наявності інших утриманців (інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків тощо), докази наявності інших грошових зобов'язань. Відповідач таких доказів суду не надав. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач не працює, постійного доходу не має, перебуває на обліку у центрі зайнятості як безробітній, а тому суд дійшов висновку про необхідність стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. З урахуванням викладених обставин, та того, що [PERSON] не має власних доходів і повністю перебуває на утриманні матері, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 400 грн. щомісяця від дня пред'явлення позову до суду, тобто з 29 січня 2016 року. При цьому суд вважає необґрунтованими вимоги позивача про стягнення на її користь аліментів до досягнення донькою двадцяти трьох років, оскільки відповідно до частини 2 статті 199 Сімейного кодексу України право на утримання припиняється з припиненням навчання. Оскільки термін навчання [PERSON] закінчується 30 червня 2017 року, тобто до досягнення нею указаного віку, то стягненню аліменти підлягають до закінчення донькою сторін навчання. Отже, вимога позивача про стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача додаткових витрат на оплату навчання та проживання [PERSON] в гуртожитку в розмірі 1/2 таких витрат до закінчення навчання, або до досягнення [PERSON] 23 річного віку, у зв'язку з тим, яка з цих обставин настане першою суд виходить з такого, що така вимога не ґрунтується на нормах закону, а тому вона задоволенню не підлягає. Відповідно до частини 1 статті 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). За змістом частини 1 статті 6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу, яка зокрема передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст. 199, 200, 201 Сімейного кодексу України). Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов'язку сплати аліментів, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 24.12.2014 року у справі № 6-186ц14. Отже, враховуючи, що [PERSON] вже не має правового статусу дитини, оскільки досягла повноліття, а тому відповідач не має окремого обов'язку, визначеного статтею 185 Сімейного кодексу України, брати участь у додаткових витратах на неї, зокрема на оплату її навчання, проживання в гуртожитку. Такий обов'язок, за змістом статті 185Сімейного кодексу України міг бути покладений на нього поряд з обов'язком сплачувати аліменти лише до досягнення [PERSON] 18 років за наявності особливих обставин. За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до частини третьої статті 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Ураховуючи, що позивача звільнено від сплати судових витрат, а позовні вимоги задоволено частково ( 57,1 %) з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 314 грн. 74 коп. (551,20 грн. х 57,1 %). Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 367 ЦПК України слід допустити негайне виконання судового рішення у межах платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial