Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

Позивач, [PERSON], є власником жилого будинку [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 08.01.2002 № 142, та фактично проживає за вказаною адресою. Відповідач, [PERSON], проживає по сусідству з позивачем за адресою: [ADDRESS]. Згідно з актом обстеження присадибної земельної ділянки по [ADDRESS] від 20.06.2011 відповідач на території городу, на відстані 6 м. від межі сусідньої присадибної ділянки, по [ADDRESS] склала гній. Згідно з актом обстеження присадибної земельної ділянки по [ADDRESS] від 27.07.2012 відповідач складає гній на вказаній земельній ділянці на відстані більше 15 метрів від вікон житлового будинку, де мешкає сама [PERSON] та більше 15 метрів від будівель сусідньої садиби, де мешкає [PERSON], тобто в межах норм, передбачених ДБН 360-92. Про дотримання відповідачем норм ДБН 360-92, щодо розміщення компостного майданчику, позивача також було повідомлено листом Новомиколаївської селищної ради Новомиколаївського району Запорізької області від 23.06.2014 № 977. Згідно з актом обстеження присадибної земельної ділянки по [ADDRESS] від 08.09.2014 відповідач складає гній, обсяг якого менше 1 куб. м., на вказаній земельній ділянці, на відстані 15,5 м. від паркану присадибної земельної ділянки по [ADDRESS]. Даний акт складено в присутності позивача та підписано ним. У судовому засіданні позивачем зазначено, що відомості, вказані в акті обстеження присадибної земельної ділянки по [ADDRESS] від 08.09.2014, відповідають дійсності. Проте, позивач зазначив, що відповідач перемістив гній на своїй присадибній ділянці лише напередодні складення цього акту, тобто 07.09.2014, але доказів цього позивач суду не надав. Разом з цим, позивач у судовому засіданні повідомив, що незважаючи на зберігання відповідачем гною на відстані 15,5 м. від його земельної ділянки, позивач продовжує відчувати неприємний запах гною. Посилання позивача на лист Новомиколаївського РВ ГУМВС України в Запорізькій області від 29.07.2014 № 44/6-4958 судом не береться до уваги, оскільки у зазначеному листі лише зазначається про те, що за наслідками проведеної перевірки факти порушень вимог чинного законодавства знайшли своє об'єктивне підтвердження, та при цьому не наводиться жодної встановленої перевіркою обставини та норми закону, яку порушено, і ким вчинено порушення. Суд не приймає в якості доказу спричинення позивачу моральної шкоди виписку з а/к № 5458, оскільки з неї не вбачається наявності причинно-наслідкового зв'язку між протиправними, на думку позивача, діями відповідача та станом здоров'я позивача. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною першою статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Разом з цим, згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Недотримання відповідачем вимог п. 3.26 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» спростовано доказами, які були надані суду сторонами, а саме актами обстеження присадибної земельної ділянки по [ADDRESS] від 27.07.2012, від 08.09.2014. Інших доказів завдання моральної шкоди позивачу діями відповідача, які полягають у зберіганні ним гною на власній присадибній земельній ділянці, суду не надано. Земельний спір між сторонами щодо додержання правил добросусідства судом не вирішувався, про що сторонами зазначено під час судового засідання. Таким чином, обставини, на які посилався позивач в обґрунтування заявлених вимог не знайшли свого підтвердження за результатами розгляду справи, у зв'язку з чим суд визнає позов таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: dismissed