Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

Позивач 14.09.2015 року звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила позбавити його батьківських прав відносно дитини [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 2006 року, який рішенням суду від 2010 рік було припинено. Від шлюбу у них народився син [PERSON]. Після припинення шлюбних відносин відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по утриманню та вихованню сина, жодним чином не піклується про його фізичний і духовний розвиток. Сторони та представник органу опіки та піклування в судове засідання не прибули. Позивач надіслала до суду письмове клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених в позові. Представник органу опіки та піклування в письмовій заяві до суду просила справу слухати за її відсутності. Враховуючи те, що про час і місце розгляду справи відповідач був повідомлений в порядку, визначеному ст. 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення з судовими повістками, про причини неявки до суду він не повідомив, заперечення проти позову не подав, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Дослідивши письмові матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, крім інших, один із батьків (ст. 165 СК України). Судом встановлено, що сторони у справі є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження. 28.07.2010 між сторонами були припинені шлюбно-сімейні відносини на підставі рішення Попільнянського районного суду Житомирської області, місцем проживання неповнолітнього сина рішенням суду визначено з матір'ю. 15.08.2014 року позивачка вдруге вийшла заміж; син [PERSON] проживає спільно з нею та вітчимом [PERSON] в с. Козіївка Коростишівського району Житомирської області окремо від відповідача, який участі у вихованні сина не приймає, аліменти на його утримання в період з 01.04.2015 року по 30.09.2015 року не сплачує. Зазначені обставини підтверджуються актом обстеження умов проживання сім'ї позивачки членами комісії Козіївської сільської ради від 11.03.2015 року; характеристиками і довідками Коростишівських дошкільного навчального закладу і загальноосвітньої школи від 16.03.2015 року, 17.03.2015 року; повідомленням про результати проведення перевірки Коростишівського РВ УМВС України в Житомирській області від 17.03.2015 року; довідкою відділу державної виконавчої служби Новоград0Волинського міськрайонного управління юстиції Житомирської області від 23.10.2015 року. З показань свідків [PERSON] та [PERSON], які були допитані судом 01.12.2016 року, установлено, що відповідач не проявляє жодного інтересу до життя свого сина. Висновком органу опіки та піклування Коростишівської районної державної адміністрації Житомирської області від 04.06.2015 року визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] Висновком служби у справах дітей Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області від 17.02.2016 року визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] У Принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року наголошує, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню їх інтересів. Частиною 1 ст. 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Це, зокрема, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року роз'яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню неповнолітньої дитини, нехтує ними, не проявляє до сина батьківської турботи та любові, не цікавиться його життям, здоров'ям, не спілкується з ним в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. В зв'язку з наведеним, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно їх сина, підлягають задоволенню. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Outcome: approved