Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] 16.03.2016 року звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із зазначеним позовом. В обґрунтування позову зазначив що він та його дружина [PERSON] є особами похилого віку та хворіють різними хронічними захворюваннями, у тому числі й хворобами пов'язаними з опорно - руховою системою через що потребують постійного стороннього догляду. Також зазначив що вони мають невеликі пенсії та багато грошових коштів витрачається на ліки та комунальні послуги. На початку 2009 року подружжя [PERSON] та [PERSON] вирішили, скористатися допомогою сина [PERSON] від першого шлюбу - [PERSON] який за згодою дружини відповідачки по справі [PERSON] зобовязалися довічно доглядати позивача [PERSON] та його дружину відповідачку [PERSON], в обмін на що позивач був зобовязаний передати [PERSON] у власність належний йому на праві власності житловий будинок № 41 по вул. Стадіонна в м. Кривому Розі Дніпропетровської області . Отже, 18.04.2009 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір довічного утримання згідно якого позивач [PERSON] передав у власність [PERSON], житловий будинок з надвірними побудовами, який знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг вул. Стадіонна, буд. 41, з земельною ділянкою а [PERSON] за договором прийняв на себе відповідні обовязки що стосується довічного догляду за особами похилого віку : щомісячного матеріального забезпечення у визначеній сумі, надання побутових послуг, додаткових витрат на придбання ліків , забезпечення мед. допомоги та інше. Після укладення договору довічного утримання , після реєстрації за [PERSON] права власності на будинок останній та його дружина [PERSON] не виконували покладені на них обовязки , що визначені договором довічного утримання від 18.04.2009 року. Згодом , а саме 21.01.2016 року [PERSON] помер , а напередодні його смерті за рішенням суду був розірваний шлюбу між [PERSON] та його дружиною відповідачкою [PERSON]. Оскільки за життя померлий заповіту не залишав спадкоємцями першої черги за законом є його матір відповідачка [PERSON] та діти померлого повнолітня донька [PERSON] та неповнолітні діти : [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] законних представником яких є їх мати - [PERSON]. Після смерті [PERSON] його колишня дружина [PERSON] не бажала виконувати обовязки, що були за договором довічного утримання покладені на батька її дітей померлого [PERSON] і тому позивач [PERSON] вимушений звернутися до суду із позовом про розірвання договору довічного утримання. Позивач [PERSON] до суду на 19 жовтня 2016 року не зявився, до початку розгляду справи його представник адвокат [PERSON], надав письмову заяву згідно якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідачка по справі [PERSON] яка діє в інтересах малолітніх дітей: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] до суду не зявилась, надала до канцелярії суду заяву у якій зазначила, що проти розірвання договору довічного утримання не заперечувала оскільки не має можливості доглядати за [PERSON] та його дружиною [PERSON] та просила суд розглядати справу без її участі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала заяву у якій зазначила що проти позовних вимог не заперечує та просила суд розглядати справу без її участі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилась. В матеріалах справи мститься її письмова заява про те, що вона не заперечує проти позову, просить його задовольнити та справу розглянути за її відсутності. Представник третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Жовтневої районної у місті [PERSON] ради до суду не зявився, повідомлявся про дату та час слухання справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Рішення суду повинно відповідати вимогам ст. 213 та ст.215 ЦПК України, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ч.3 ст..11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, про що також зазначено в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі». Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом було розяснено на попередніх судових засіданнях право позивача, відповідача заявляти клопотання про витребування судом доказів, якщо у сторін існують складності в їх отриманні, подавати відповідні докази, заявляти клопотання про витребування документів та призначення експертиз по справі. Під час розгляду справи в судовому засіданні встановлено наступне. 18.04.2009 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання. За умовами зазначеного договору [PERSON] передає у власність [PERSON] належний йому на праві власності житловий будинок № 41 з надвірними побудовами та земельною ділянкою п вул. Стадіонна в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, а [PERSON] зобязався забезпечувати [PERSON] утриманням довічно (довічним доглядом) згідно умов договору. Договір довічного утримання був посвідчений державним нотаріусом Другої криворізької нотаріальної контори [PERSON] (зареєстровано в реєстрі за № 2-2905). У відповідності до п.2.1 Договору, [PERSON] взяв на себе обов'язок надати [PERSON] довічне матеріальне забезпечення утримання (догляду), яке щомісячно має надаватися [PERSON] 1.1., оцінюється сторонами в 700 гривень. Згідно до п. 2.2. Цього Договору [PERSON] також зобов'язався повністю довічно утримувати [PERSON]І забезпечуючи його: наданням побутових послуг (надання перукарських послуг, вологе прибирання домоволодіння - один раз на тиждень, прання та прасування білизни один раз на десять днів) виконання різних ремонтних робіт, витрат та придбання лікарських засобів на підставі виданих лікарями рецептів та цього лікування, забезпечення медичної допомоги удома лікарями загального профілю, а також лікарями -спеціалістами (діагностичне обстеження, процедури, маніпуляції, уколи, масаж та ін.), щотижневе забезпечення продуктами харчування шляхом організації їх доставки за місцем проживання та оплати вартості, організації щоденного триразового харчування, забезпечення вбранням, а також зберігати в довічному користуванні [PERSON]І вищевказаний житловий будинок з надвірними побудовами № 41. Відповідно до п.4 Договору довічного утримання відчужувач має право вимагатирозірвання договору у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язківдам договором. На підставі договору довічного утримання про який зазначено вище, відповідач згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, видане КП ДОР «Криворізьке БТІ» [PERSON] набув право власності на житловий будинок № 41 з надвірними побудовами та земельною ділянкою по вул. Стадіонна в місті Кривому Розі Дніпропетровської області. (з забороною відчуження до припинення чи розірвання договору довічного утримання від 18.04.2009 року). Відповідно до свідоцтва про смерть І КИ № 672121 від 01.03.2016 року видно, що [PERSON] який є набувачем за договором довічного утримання помер 21.01.2016 р. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно , в тому числі на будинок № 41 з надвірними побудовами та земельною ділянкою по вул. Стадіонна в місті Кривому Розі Дніпропетровської області. Згідно з ст.744 Цивільного Кодексу України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність-житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно з ч.1 п.1 ст.755 Цивільного Кодексу України договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувана, на користь якого він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Відповідно до ч. І ст.756 Цивільного Кодексу України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передне , і має право вимагати його повернення. Статтею 757 ЦК України встановлено, що обов'язки набувача за договором довічного утримання (догляду) переходять до тих спадкоємців, до яких перейшло право власності на майно, що було передане відчужувачем. Якщо спадкоємець за заповітом відмовився від прийняття майна, що було передане відчужувачем, право власності на це майно може перейти до спадкоємця за законом. За загальними положеннями про договір, що встановлено ІІ Розділом, 52 главою Цивільного Кодексу України а саме згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таким умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що після смерті [PERSON], що помер 21 січня 2016 року, після смерті спадкодавця прийняли спадщину [PERSON], що підтверджується матеріалами спадкової справи, номер у нотаріуса 766/2016, номер у спадковому реєстрі №59246800 та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що мешкали разом із спадкодавцем за однією адресою, що підтверджується матеріалами справи. Стаття 1216 ЦК України встановлює, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Виходячи з наданих доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про розірвання спадкового договору підлягають задоволенню, оскільки сторони по справі не надали судові належних та допустимих доказів про виконання умов договору довічного утримання від 18 квітня 2009 року та відповідачі, які є спадкоємцями померлого спадкодавця [PERSON], а саме - [PERSON], (яка також діє в інтересах малолітніх дітей: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]), [PERSON], [PERSON] фактично погодилися із цим фактом та кожен із них окремо визнав заявлені [PERSON] позовні вимоги стосовно розірвання договору довічного утримання, укладеним 18.04.2009 року між ним та спадкодавцем [PERSON] та не надали судові доказів, що виконують договір довічного утримання від 18 квітня 2009 року, як спадкоємці набувача. На підставі зазначеного,

Outcome: approved