Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

Позивач - [PERSON] 07.08 2020 року звернулась до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в якій позивачка просить суд стягувати з відповідача аліменти на її користь на малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, для кожної дитини щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з цим позовом та до досягнення кожною дитиною повноліття, з посиланням на те, що відповідач є батьком дітей, яким не надається матеріальна допомога на їх утримання. Відповідно до автоматизованої системи документообігу суду цивільну справу за вказаною позовною заявою було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 18.08.2020 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення судового засідання. Сторони по справі у судове засідання призначене на 23.09.2020 року не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином, шляхом надсилання копії ухвали суду про відкриття провадження по справі, копії позовної заяви з додатками до неї, разом з судовою повісткою на адресу зареєстрованого місця проживання, яка встановлена у відповідності до відповіді з відділу адресної довідкової роботи Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області. Сторонами не повідомлено суд про поважність причин неявки, відповідачем відзив на позовну заяву не надано. Згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч.1 ст.279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Частиною 5 вказаної статті встановлено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Згідно з ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При викладених обставинах, з урахуванням розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, яке призначено для швидкого розгляду малозначних справ, оскільки сторони не з`явились до судового засідання без поважних причин, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін по справі, на підставі наявних документів в матеріалах спарви, та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] про стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , перебували у шлюбі з 30 вересня 2006 року, який був зареєстрований Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис №594. За час перебування у шлюбі, сторони мають спільних малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , за наслідком народження [PERSON] , 02 грудня 2007 року, Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у місті Одесі в Книзі реєстрації народжень 20 грудня 2007 року було складено відповідний актовий запис №2121, в якому в графі відомості про матір зазначено - [PERSON] , в графі відомості про батька - [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , за наслідком народження [PERSON] , [INFO] , Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції в Книзі реєстрації народжень 19 травня 2010 року було складено відповідний актовий запис №832, в якому в графі відомості про матір зазначено - [PERSON] , в графі відомості про батька - [PERSON] . Вказаний шлюб між сторонами був розірваний на підставі рішення Київського районного суду міста Одеси від 16.03.2016 року по справі, яке набрало законної сили 29.03.2016 року. Відповідно до зазначеного рішення суду, [PERSON] , повернуто дошлюбне прізвище - « [PERSON] ». На підставі викладеного вбачається, що відповідач [PERSON] є батьком малолітніх: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Судом також встановлено, що матір малолітніх дітей - [PERSON] , після розірвання шлюбу з [PERSON] , 15 жовтня 2016 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , за наслідком чого змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис №2146. Надалі зазначений шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, та [PERSON] 07.02.2020 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , за наслідком чого змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . При викладених обставинах, судом встановлено, що позивачка [PERSON] є матір`ю малолітніх: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до наданих до суду довідок про місце проживання/перебування фізичної особи наявних в матеріалах справи, судом встановлено, що малолітні: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за зареєстрованим місцем мешкають разом з матір`ю [PERSON] , а саме за адресою: [ADDRESS] . Як стверджує позивачка, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання їх спільних малолітніх дітей. Відповідно до п.9 ст. 7 Сімейного кодексу, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР(475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ч.1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В порушення ч.1 ст.81 ЦПК України, позивачем не надано до суду жодного доказу на підтвердження того, що матеріальний стан відповідача дозволяє останньому сплачувати аліменти з розрахунку одного розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з розрахунку на кожну дитину. Однак, судом враховується, що відповідач є особою працездатного віку, законодавчо на останнього покладено обов`язок забезпечення утримання та виховання власних дітей, а також з урахуванням відсутності доказів на підтвердження матеріального стану відповідача, у відповідності до приписів п.2 ч.2 ст.182 СК України, суд доходить до висновку, що законним і справедливим буде стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення кожною дитиною повноліття. Разом з цим, суд вважає за належне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них, а також положення ст.185 Сімейного кодексу України щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Крім того, відповідно до статті 196 СК України, передбачена відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються зокрема позивачі у справах про стягнення аліментів. З урахуванням вищевикладеного, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви про стягнення аліментів, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 840 гривень 80 копійок.

Outcome: partial