Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

Позивач [PERSON], 12 січня 2018 року, звернулась до суду з позовом до відповідача про поновлення строку для виконання зобов'язання. В позовній заяві позивач [PERSON], посилається на те, що 20 квітня 2004 року отримала державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] та стала власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва [NUMBER], площею 1,92 га, яка розташована на території Загнітківської сільської ради Кодимського району Одеської області. Згодом, через сімейні обставини, виїхала на постійне проживання до Російської Федерації. У 2007 році отримала громадянство Російської Федерації. Згідно частини першої статті 3 ЗК України земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Частиною 4 статті 22 ЗК України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення не можуть перебувати у власності іноземних громадян чи осіб без громадянства. Згідно частини 2 статті 81 ЗК України дозволяється іноземним громадянам та особам без громадянства набувати права власності на земельні ділянки лише несільськогосподарського призначення. Частиною 4 статті 81 ЗК України допускається можливість отримання іноземцями земель (земельних ділянок) сільськогосподарського призначення, але з умовою їх наступного відчуження. При цьому, особливостей щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення особами, які отримали у власність ці ділянки за часів перебування у громадянстві України, а згодом змінили таке громадянство, статті 22, 81 та інші Земельного кодексу України не містять. У зв'язку з цим Міністерство юстиції України в листі від 09 червня 2009 року №С-14667-23, роз'яснило, що процедура відчуження земельної ділянки сільськогосподарського призначення іноземцями, які набули право власності на земельну ділянку в порядку спадкування, та особами, які набули право власності на таку земельну ділянку під час перебування у громадянстві України, а після цього втратили громадянство України, є ідентичною, зокрема такі особи зобов'язані протягом року з дня набуття права власності у передбаченому законом порядку відчужити земельну ділянку. Відповідно д статті 145 ЗК України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. Вважає, що встановлений законом річний строк для відчуження земельної ділянки у її випадку слід обчислювати з 26 лютого 2007 року - набуття громадянства Російської Федерації. Однак, відчужити протягом встановленого законом річного строку зазначену земельну ділянку вона не змогла, оскільки після набуття громадянства Російської Федерації - виїхала з України. Приїхати до України для відчуження земельної ділянки не мала змоги через похилий вік, а також через поганий стан здоров'я (самостійно не пересувається і потребує стороннього догляду). Ці обставини вважає поважними та просить поновити строк для виконання встановленого ч.4 ст.81 та ст.145 ЗК України зобов'язання. Захистити своє право в позасудовому порядку (п.6 ч.3 ст.175 ЦПК України) не має можливості, а тому її право підлягає судовому захисту. Просить поновити їй встановлений законом річний строк для відчуження земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва [NUMBER], площею 1,92 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована на території Загнітківської сільської ради Кодимського району Одеської області та належить їй на праві приватної власності відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 20 квітня 2004 року Кодимською районною державною адміністрацією Одеської області та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на землю за №894. В судове засідання позивач не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву про те, що позов визнає і просить розглянути справу без його участі. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх учасників справи) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши вимоги позивача, заяву представника відповідача, суд прийшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі, з наступних підстав. Відповідно до частини третьої статті 200 ЦПК України, у випадку визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення. Згідно роз'яснень, що містяться в пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», … у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. З урахуванням того, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приймає це визнання. На підставі ст.ст.81,145 ЗК України,

Outcome: approved