Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

Позивач 28.04.2015 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про вселення в будинок та зобовязання не чинити перешкод при вселенні, проживанні в ньому та користуванні ним, свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником ? частини будинку № 15 по вул Овражна в м.Білгород-Дністровський Одеської області. Згідно домової книги вона разом з її малолітнім сином зареєстровані за вищевказаною адресою. Проте, відповідач, порушуючи її конституційні права чинить перешкоди у вселенні позивача та користуванні належної їй на праві приватної власності ? частини житлового будинку по вул.Овражна, 15 в м.Білгород-Дністровський Одеської області, на підставі чого позивач просить суд:вселити [PERSON] в житловий будинок № 15 по вул. Овражна в м.Білгород-Дністровський Одеської області, зобовязати [PERSON] не чинити [PERSON] та членам її сімї перешкод у вселенні, проживанні та користуванні належної їй на праві приватної власності ? частини житлового будинку №15 по вул. Овражна в м.Білгород-Дністровський Одеської області. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, наведених в позові. Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити у його задоволенні повністю, надавши письмові пояснення. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи ретельно, дослідивши докази, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.03.2015 року, [PERSON] є власницею ? частини житлового будинку за адресою: вул. Овражна, буд.15, м.Білгород-Дністровський Одеської області (а.с.5-7). Згідно домової книги, у спірному житловому будинку зареєстровані [PERSON] та син [PERSON] (а.с.8-11). У сенсі розуміння ст.383 ЦК України\~ , зокрема, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї. Судом звертається увага, що за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша\~ статті 15 ЦК, частина перша\~ статті 3 ЦПК України\~ . Відповідно ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. В судовому засіданні встановлено, а також ці обставини не спростовувалися сторонами по справі, що на час розгляду справи власником ? частини спірного житлового будинку є [PERSON] Судом встановлено, що згідно домової книги, у спірному житловому будинку позивач зареєстрована \~у встановленому законом порядку , із займаного приміщення її ніхто не виселяв., а отже [PERSON] має \~виключно право на проживання за зазначеною адресою. Також судом не приймаються до уваги вимоги позивача про усунення перешкод у користуванні квартирою, оскільки у відповідності до \~статей 58, 59 ЦПК України позивачкою не надано належних та допустимих доказів, які підтверджували факт наявності перешкод у проживанні у спірному житловому будинку, з яких підстав суд вважав би вимоги [PERSON] \~обґрунтованими. Відповідно до\~ ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини третьої\~ ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України\~ суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилалися учасники процесу \~як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності,\~ \~\~\~встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] про вселення в будинок та зобовязання не чинити перешкод при вселенні, проживанні в ньому та користуванні ним. Згідно зі\~ ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України\~ суд, відмовляючи в задоволенні цивільного позову, також відмовляє позивачу у стягненні з відповідача на його користь суми сплаченого судового збору.

Outcome: dismissed