Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

Позивач 17 грудня 2014 року звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначив, що він з відповідачем уклав угоду № 347401 від 23.03.2011 року, умовами угоди було передбачено надання відповідачем за плату послуг з організації придбання автомобіля у системі Авто Так. Як вбачається, з умов угоди, вона містить несправедливі умови зокрема, умови, відповідно до яких позивач як учасник позбавлений прав у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням ТОВ «Авто Просто» своїх обов'язків. Відповідно до ст. 2 угоди Авто Просто гарантує надання учаснику прав на отримання автомобіля за умови виконання зобов'язань, передбачених угодою, однак не передбачено, коли учасник отримує таке право та якими правами він наділений у разі неотримання цього права; умови, які встановлюють жорсткі обов'язки учасника (сплата внесків у встановлені строки); умови, що надають право відповідачу змінити характеристики продукції - ст. 9 Додатку № 2 до угоди дає право Авто Просто змінювати модель автомобіля, яку має придбати учасник, а також вчиняти інші дії, фактично без його згоди; умови, що дають право Авто Просто збільшувати ціну автомобіля, у зв'язку з чим учасник не має права розірвати договір; умови, відповідно до яких учасник зобов'язаний виконувати свої зобов'язання незалежно від виконання Авто Просто своїх зобов'язань; Вказані несправедливі положення по суті є основою структури договірних зобов'язань сторін угоди в цілому, а саме, основою функціонування передбаченої угодою системи Авто Так. Окрім того, згідно з умовами угоди ТОВ «Авто Просто» залучає учасника до участі у системі Авто Так шляхом включення його до групи учасників, що передбачає сплату щомісячних внесків, суми яких розраховані встановленим способом, а за рахунок цих внесків та внесків інших учасників і третіх осіб ТОВ «Авто Просто» отримує винагороду за свої послуги, а також формує фонди, кошти з яких використовуються на певні цілі: оплату автомобілів, оплату послуг страхування тощо. Таким чином, діяльність ТОВ «Авто Просто» за угодою № 347401 від 23.03.2011 року належить до різновиду фінансових послуг, передбачає залучення фінансових активів фізичних осіб. Однак, відповідач при укладанні спірної угоди не надав жодних документів про наявність у нього статусу фінансової установи. Отже, для здійснення діяльності, яка передбачена угодою ТОВ «Авто Просто» повинно не лише мати статус фінансової установи, а й отримати ліцензію Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Але при укладанні угоді відповідач не повідомив про наявність у нього будь-яких ліцензій Також умови угоди суперечать вимогам закону, оскільки передбачають здійснення ТОВ «Авто Просто» діяльності з надання фінансових послуг, які передбачають залучення фінансових активів фізичної особи, але на момент укладання угоди ТОВ «Авто Просто» не мало статусу фінансової установи, а також не мало відповідної ліцензії. Просив визнати недійсною угоду № 347401 від 23.03.2011 року з усіма додатками, що були укладені між ТОВ «Авто Просто» та [PERSON]. Від представника позивача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовну заяву підтримав та просив задовольнити. Від представника відповідача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовну заяву не визнав в повному обсязі та заперечував проти її задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню по наступним підставам. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Регулювання договірних цивільних відносин здійснюється як самостійно їх сторонами, так і за участю держави відповідно до положень Цивільного кодексу України. Одним із фундаментальних принципів приватноправових відносин є принцип свободи договору, закріплений у пункті 3 статті 3 ЦК України. Разом з тим зазначена свобода є обмеженою - межі дії цього принципу визначаються критеріями справедливості, добросовісності, пропорційності, розумності. Матеріалами справи встановлено, що 23 березня 2011 року між Товариствам з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» та [PERSON] було укладено угоду № 347401 (а.с.6). Згідно статті 1 вказаної угоди, предметом цієї угоди є надання учаснику послуг системи Авто Так, спрямованих на придбання автомобіля. Угода укладається шляхом підписання сторонами угоди, додатку № 1 та додатку № 2, які є невід'ємними частинами угоди. Також, сторонами було підписано додаток № 1 до угоди № 347401 та додаток № 2 до угоди № 347401 правила функціонування системи придбання в групах Авто Так, додаток № 3 (а.с.7-11). Відповідно до ч. ч. 1,2 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі Закон), продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Відповідно до ч. ч. 5,6 Закону, якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним, у разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: Як зазначає позивач, умови угоди № 347401 від 23.03.2011 року є вкрай несправедливими та невигідними, зокрема, умови, відповідно до яких позивач як учасник позбавлений прав у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням ТОВ «Авто Просто» своїх обов'язків. Відповідно до ст. 2 угоди Авто Просто гарантує надання учаснику прав на отримання автомобіля за умови виконання зобов'язань, передбачених угодою, однак не передбачено, коли учасник отримує таке право та якими правами він наділений у разі неотримання цього права; умови, які встановлюють жорсткі обов'язки учасника (сплата внесків у встановлені строки); умови, що надають право відповідачу змінити характеристики продукції - ст. 9 Додатку № 2 до угоди дає право Авто Просто змінювати модель автомобіля, яку має придбати учасник, а також вчиняти інші дії, фактично без його згоди; умови, що дають право Авто Просто збільшувати ціну автомобіля, у зв'язку з чим учасник не має права розірвати договір; умови, відповідно до яких учасник зобов'язаний виконувати свої зобов'язання незалежно від виконання Авто Просто своїх зобов'язань. Положеннями ст. 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, відповідно до ч. 1 цієї статті зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Підставою недійсності правочину згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до положень ч. 3 цієї ж статті якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Виходячи з наведених норм права відповідач при укладанні договору повинен був діяти відповідно до перелічених загальних норм права. В ст. 1 ч. 1 п. 7 ЗУ «Про захист прав споживачів» дано визначення договору як усного чи письмового правочину між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Положеннями абзацу 2 ч. 3 ст. 6 ЦК України встановлено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Враховуючи, що предметом угоди № 347401 від 23.03.2011 року є надання відповідачем за плату послуг з організації придбання автомобіля у системі Авто Так, що зазначено в статті 1 Угоди, при вирішенні спору підлягають застосуванню положення ч. 1 ст. 7 ЦК України, відповідно до якої цивільні відносини можуть регулюватися звичаєм, зокрема звичаєм ділового обороту. Звичаєм є правило поведінки, яке не встановлене актами цивільного законодавства, але є усталеним у певній сфері цивільних відносин. Зокрема усталеним правилом поведінки при виборі автомобіля, який має намір придбати у власність споживач (покупець), автомобіль вибирається окрім інших за такими основними індивідуальними ознаками: марка, модель, рік випуску, комплектація, кольору кузову, колір оббивки салону. Отже, виходячи з зазначеного звичаю ділового обороту, вказані індивідуальні ознаки автомобіля повинні бути обов'язковими і суттєвими умовами договору з яких сторони повинні дійти згоди. Так, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Положеннями ст. 627 ч. 1 ЦК України встановлений обов'язок сторін договору відповідно до статті 6 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору враховувати вимоги цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 2 цієї ж статті визначено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Але оспорюваний договір суперечить законодавству про захист прав споживачів, наведеним актам цивільного законодавства. Враховуючи вище наведене суд дійшов висновку що відповідач при укладенні договору № 347401 від 23.03.2011 року із позивачем зазначив в договорі умови, які є несправедливими по відношенню до позивача, та порушують основні принципи договірного права, ввівши останнього в оману відносно того блага яке позивач розраховував отримати укладаючи зазначений договір, чим порушив вимоги ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» в зв'язку з чим наведені положення Договору є недійсними. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд в силу ст.88 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного і у відповідності зі ст. 15,16, 203, 209, 215, 216 Цивільного Кодексу України, ст. 17-18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 10, 11, 60, 61, 212-214 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved