Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-06 00:00:00

Позивач [PERSON] 9 червня 2015 року звернулась до районного суду з позовом до відповідача і прохала стягнути з нього борг по оплаті праці в сумі 26613,86грн і 7000грн середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку по день винесення судового рішення. При цьому вказувала, що працювала у відповідача техніком-геологом з 15.07.1985року до виходу на пенсію 12.12.2011року і з 3 лютого 2014 року за контрактом на посаді техніка-гідрогеолога до звільнення 06.03.2015року. При звільненні відповідач не виплатив їй заробітну плату в сумі 24613,86грн за період з червня 2014року і невиплата триває до цього часу, що примусило звернутися до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої вимоги уточнила, погодившись з наданою відповідачем довідкою про розмір боргу по заробітній платі і зазначила, що вона нарахувала борг, виходячи із заробітної плати, зазначеної в розрахункових листах, яка підлягає видачі, а підприємство зазначила нараховані суми заробітної плати без утримання податків. Позивач наполягала на задоволенні вимог у повному обсязі, зауважила, що підприємство за час її роботи отримувало значні кошти за виконані роботи, якими мало можливість розраховуватись з працівниками, тільки заробітну плату не виплачувало. Погіршення економічного становища підприємства значно перебільшено у відзиві на позов і вона прохає не враховувати позицію відповідача, яка не підкріплена доказами. Також робота неповний робочий час врахована при нарахуванні заробітної плати і ніяк не може вплинути на розмір боргу підприємства перед робітниками. Вона тривалий час не отримує заробітну плата, яка з урахуванням інфляції значно зменшила її покупні можливості і не враховується відповідачем як і спричинена їй моральна шкода. Представник відповідача в судове засідання не з»явився про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, направив до суду відзив на позов і довідки про розмір боргу і середньомісячний заробіток позивача, прохав не стягувати середній заробіток за час затримки проведення розрахунку і розстрочити виплату позивачу боргу, посилаючись на економічний стан підприємства в умовах кризи. Суд, вислухавши позивача, позицію відповідача, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач наказом № 151-к від 11.07.1985 року прийнята на роботу на посаду техніка-геолога з 15.07.1985 року і перебувала у трудових відносинах з підприємством до звільнення 06.03.2015року за ст. 38 КЗпП України ( аркуші -14-15). Із наданих відповідачем довідок вбачається, що заборгованість підприємства перед позивачем по заробітній платі становить 33104,41грн, а її середньомісячний заробіток складає 3117,21грн ( аркуші 38,39). Відповідно до ст.115 КЗпП України відповідач обов»язаний виплачувати заробітну плату працівнику двічі протягом місяців. Дані вимоги закону відповідач не виконав, не виплачуючи заробітну плату у повному обсязі з червня 2014року, через що утворилась заборгованість, а тому її вимога в частині стягнення боргу по заробітній платі підлягає задоволенню. Суд вважає порушеними права позивача на своєчасне отримання заробітної плати, а тому приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу по зарплаті, зазначеної в довідці підприємства. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно виплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку ( ст. 117 КЗпП України). Виходячи із вимог статей 116 - 117 КЗпП України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за весь час затримки, що складає 13893,46грн, виходячи із розрахунку: 3117,21грн середньомісячного заробітку : 22 роб. дні в місяць х 98 робочих днів підприємства. Зазначені суми при виплатів підлягають обкладанню встановленими законодавством податками. Відповідно до приписів ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 243.6грн, від сплати якого звільнений позивач. Клопотання відповідача про розстрочення виплати присуджених сум розглядається судом в порядку ст.373 ЦПК України в процесі виконання рішення, що набуло законної сили, а тому не може бути розглянуто при його винесенні. За цих підстав суд не може задовольнити клопотання відповідача. З урахуванням викладеного, статей 115-117 КЗпП України,

Outcome: approved