Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-21 00:00:00

позивач [PERSON] 13.11.2020 року звернувсядо суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідача [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що він є власником квартири [ADDRESS] . У серпні 2015 року у вказаній квартирі він зареєстрував свого сина відповідача по справі [PERSON] . Відповідач не проживає за адресою реєстрації більше двох років. 16.12.2019 року відповідач шляхом обману вилучив у нього домову книгу з метою зняття з реєстрації, між тим перереєструвався у даній квартирі повторно. У зв`язку із реєстрацією відповідача у даній квартирі він позбавлений права повноцінно користуватися власною квартирою, а саме реалізувати усі складові права власності на майно. На підставі наведеного та відповідно до\~ст. ст. 319, 405 ЦК України, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою. Ухвалою від 16.11.2020 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить суд їх задовольнити. Пояснив, що відповідач в належній йому квартирі не проживає більше двох років, адреса місця його знаходження йому невідома. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, яка призначалася до розгляду. \~ \~ \~ \~У зазначений відповідачу строк в ухвалі від 16.11.2020 року про відкриття провадження у справі останній не надав суду відзив на позовну заяву без поважних причин. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Свідки [PERSON] та [PERSON] кожний окремо суду пояснили, що відповідач [PERSON] у квартирі, належній позивачу, не проживає вже більше двох років. Заслухавши пояснення позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач [PERSON] є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] ,\~яку він набув у власність на підставі договору купівлі-продажу від 7.04.2009 року, що\~підтверджується даними Договору купівлі-продажу квартири від 7.04.2009 року та витягу з Державного реєстру правочинів, № витягу 7171030, від 07.04.2009 року (а.с. 6-10). Розпорядженням міського голови Гайворонської міської ради від 19.02.2016 року № 35-р перейменовано вулиці, що розташовані на території міста Гайворона Кіровоградської області, зокрема вулицю з назвою Дзержинського - на вулицю з назвою Подільська (а.с. 15). Відповідно до даних домової книги, у квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS] ,\~відповідач [PERSON] зареєстрований з 27.08.2015 року, крім того, [PERSON] 16.12.2019 року був знятий з реєстрації та повторно 16.12.2019 року зареєструвався за вказаною адресою (а.с. 11-14). Вирішуючи питання про те, які норми матеріального права підлягають застосуванню при вирішенні даного спору, суд виходить із того, що спір виник з приводу права користування майном, яке перебуває у приватній власності, а тому застосуванню підлягають відповідні норми\~ЦК України. Статтями\~316,\~317,\~319,\~391 ЦК України\~передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із\~ст. 156 ЖК Української РСР\~члени сім`ї власника будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Їх право користування жилим приміщенням урегульовано житловим законодавством, згідно яким ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ст. 9 ЖК Української РСР). Відповідно до положень ч.1\~ст. 405 ЦК України\~члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Питання втрати членом сім`ї власника права користування житлом вирішується на підставі ч.2\~ст. 405 ЦК України. Так, даною нормою закону передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] з 27.08.2015 року зареєстрований у квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS] ,\~однак не проживає за вказаною адресою більше двох років. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у спірній квартирі понад встановлений законом строк збереження права користування житлом, поважних причин непроживання чи перешкод йому у користуванні таким, суду не надано, а відтак, суд дійшов висновку про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою,\~що розташована за адресою: [ADDRESS] . Питання щодо судових витрат слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved