Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON], 04.07.1992 р.н, яка мешкає в м. Подільську Одеської області, звернулась 24.10.2016 року в суд з цим позовом, та просила постановити рішення суду, яким стягувати з відповідача [PERSON], [INFO], на її користь аліменти на утримування дитини: сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого законом на дитину відповідного віку, починаючи з моменту звернення до суду та до повноліття дитини. А також просила стягнути з відповідача кошти на її утримання в розмірі у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з моменту звернення до суду та до досягнення сином повноліття, тобто до 04 вересня 2018 року. Підставою цьому зазначала те, що сімейні стосунки з відповідачем фактично припинились і матеріальної допомоги на утримання спільної дитини і її як матері дитини, яка доглядає дитину до досягнення нею 3-х років, відповідач не надає. В ході розгляду справи на позові наполягала у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково. Зазначав, що на цей час є безробітним та йому призначено допомогу по безробіттю 530 грн., тому не взмозі сплачувати аліменти на дружину, від аліментів на дитину не відмовляється. Вислухавши сторони та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Як вбачається з матеріалів справи сторони у справі є батьками малолітньої дитини: [PERSON], [INFO], який утримується матірю. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний стан платника аліментів, однак в силу ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (далі постанова), за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ч. З п. 17 вказаної Постанови, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому суд бере до уваги положення п.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної ради України №789-Х11 від 27.02.1991 року, згідно якого «в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини». Тому, оскільки питання аліментів сторонами у добровільному порядку не врегульовано, зважаючи не відсутність заперечнь до позову з боку відповідача та беручи до уваги в першу чергу інтереси дитини, суд вважає за можливе стягнути аліменти у розмірі визначеному у позові. Одночасно суд роз'яснює сторонам, що відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Згідно ч.1 ст.191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Тому стягнення аліментів слід рахувати з 24.10.2016 року. Відповідно до ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Згідно ст.84 ч.2 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримування від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною 3 років, за умови що чоловік може надавати таку допомогу. Оскільки відповідач на цей час є безробітним та отримує мінімальну допомогу по безробіттю, суд вважає, що він на цей час не має можливості надавати допомогу на дружину до досягнення дитиною 3 років. Тому позов у цій частині задоволенню не підлягає. У відповідності до положень ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 551,20 грн. З урахуванням всіх обставин справи, суд вважає за необхідне допустити стягнення аліментів негайно у межах платежу за один місяць.

Outcome: partial