Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

Позивач [PERSON], [INFO], в особі представника адвоката [PERSON] звернувся 13.04.2017 року в суд з цим позовом, вказуючи, що 08 червня 2015 року в с. Липецьке Котовського району Одеської області помер батько позивача, - [PERSON], який за життя 13.12.2005 року склав заповіт, відповідно до якого заповідав позивачу земельний пай КСП «їм. Леніна». Зі спливом часу батько отримав на цю земельну ділянку державний акт на право власності серії ЯА №840603, виданий 12.01.2006 року Котовською райдержадміністрацією, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №010652500136, площа земельної ділянки 1,8954 га. 14.09.2015 року позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини до Котовської районної державної нотаріальної контори, де заведена відповідна спадкова справа, що доводиться витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі. [PERSON], згідно із вказаним заповітом, складеним за життя 13.12.2005 року його батьком [PERSON], є спадкоємцем разом із сестрою - відповідачем [PERSON]. Відповідно до тексту заповіту спадкодавець заповідав заявнику, -«Земельный пай и имущественный КСП имени Ленина Котовского района Одесской области...», а [PERSON] заповідав «Жилой дом со всеми хозяйственными постройками находящийся в с. Липецкое Котовского района Одесской области...». Однак, відповідно до розпорядження Котовської райдержадміністрації № 64/04 від 19.02.2004 року, 12.02.2006 року, тобто після складання заповіту, [PERSON] був виданий державний акт серії ЯА №840603 на право власності на земельну ділянку площею 1,8954 га, тобто на земельну ділянку, яка по суті була зазначена в заповіті. Отже, в заповіті зазначена земельна ділянка названа як земельний пай, а на день смерті на цю земельну ділянку вже був виданий Державний акт. В звязку з нечітким та помилковим викладенням тексту заповіту між заявником та відповідачем немає згоди щодо єдиного тлумачення змісту заповіту в частині земельної ділянки, що стало причиною звернення до суду з даним позовом. Таким чином, очевидна необхідність в судовому тлумаченні заповіту в частині, що стосується успадкування земельної ділянки. Позивач не раз чув за життя спадкодавця, як останній виказував намір залишити після смерті йому, сину, земельну ділянку. Тлумачення змісту правочину в частині успадкування земельної ділянки потрібно для визначення справжньої волі спадкодавця. Крім того, по невідомим позивачу причинам зазначеній земельній ділянці не присвоєно кадастровий номер, що разом із спором з відповідачем унеможливлює отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на цю земельну ділянку, в звязку з чим позивач змушений звернутися до суду з цим позовом. Окрім позивача батько тим же заповітом заповідав відповідачу [PERSON], яка є рідною сестрою позивача, житловий будинок, шо знаходиться в с. Липецьке Подільського /Котовського/ району Одеської області. У звязку з цим просив постановити рішення суду яким здійснити тлумачення заповіту, складеного 13.12.2005 року [PERSON], який в той же день був посвідчений та зареєстрований за реєстром 117 кв. № 734707 секретарем Липецької сільської Ради Подільського /Котовського/ району Одеської області [PERSON] та визначити справжню волю спадкодавця, яка мала на меті заповідати заявнику у власність земельну ділянку, зазначену у вказаному вище Державному акті; визнати за [PERSON] в порядку спадкування по заповіту після смерті 08.06.2015 року [PERSON] право власності на земельну ділянку, площею 1,8954 га, що розташована на території Липецької сільської Ради Котовського району Одеської області, яка зазначена в державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯА №840603, виданий 12.01.2006 року Котовською райдержадміністрацією, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010652500136. Представник позивача адвокат [PERSON] надав заяву про розгляд справи у його відсутність в якій на позові наполягав у повному обсязі. Відповідачка надала заяву про розгляд справи у її відсутність в якій позов визнала. Дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як вбачається із матеріалів справи, 08 червня 2015 року у віці 81 року в с. Липецьке Котовського району Одеської області помер [PERSON] (актовий запис №919), що підтверджується свідоцтвом про смерть І-ЖД №427644 від 15.10.2015 року. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщина і не припинилися в наслідок його смерті. Отже, після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому майно, зокрема, на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,8954 га, яка розташована на території Липецької сільської ради Подільського району Одеської області, передана у приватну власність на підставі розпорядження Котовської райдержадміністрації Одеської області №64/04 від 19.02.2004 року, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №840603 від 12.01.2006 року, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010652500136. Згідно довідки управління держгеокадастру у Котовському районі Одеської області №29-1504-0.12-4834/0/2-16 від 19.12.2016 року, нормативна грошова оцінка земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Липецької сільської ради Подільського району Одеської області, відповідно до Схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП «ім. Леніна», з урахуванням індексації станом на 01.01.2016 року становить 60860,99 грн. [PERSON] склав заповіт, посвідчений 13 грудня 2005 року секретарем Липецької сільської ради Котовського району Одеської області, зареєстровано у реєстрі за №117 кв.№734707, згідно якого заповів жилий будинок зі всіма господарськими спорудами, що розташований у с. Липецьке Котовського району Одеської області [PERSON], а земельний та майновий паї КСП «ім. Леніна» Котовського району Одеської області [PERSON] Позивач в межах передбаченого законом 6-місячного строку звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], була заведена спадкова справа. При зверненні до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] було зясовано, що заповіт [PERSON] має суперечливий характер, оскільки у заповіті зазначено, що позивачу заповідається земельний пай, хоча на день смерті спадкодавця на цю земельну ділянку вже був виданий Державний акт. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За змістом статті 317 ЦК України право розпоряджання майном є однією зі складових права власності, поряд із правом володіння і користування майном. Згідно зі статтею 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Відповідно до частин 1 та 2 статті 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При цьому, частина 2 статті 213 ЦК України не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину. При тлумаченні заповіту не допускається і внесення змін у зміст заповіту, ураховуючи також, що заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, яким вона відповідно до законодавства має право розпоряджатися на момент укладення заповіту. За таких обставин суд вважає за необхідне розтлумачити заповіт без внесення змін у його зміст, виходячи волі [PERSON], який фактично заповів [PERSON] у власність земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,8954 га, яка розташована на території Липецької сільської ради Подільського району Одеської області, що належала йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №840603 від 12.01.2006 року, виданого на підставі розпорядження Котовської райдержадміністрації Одеської області №64/04 від 19.02.2004 року, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010652500136. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщина і не припинилися в наслідок його смерті. Відповідно до 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, хто його пережив, та батьки. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте, позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно [PERSON], померлої 08 червня 2015 року, у вигляді земельної ділянки площею 1,8954 га, яка розташована на території Липецької сільської ради Подільського району Одеської області, у звязку з необхідністю тлумачення заповіту. У відповідності до п.4.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання право встановлювальних документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Постановою пленуму ВСУ від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» п.10. наголошено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності таке ж право відповідно до ст.396 ЦК України має особа яка має речове право на майно. Відповідно ст.16 ЦК України передбачено право суду захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням обставин справи та наявних письмових доказів цьому, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе цей позов задовольнити у повному обсязі. На підставі ч.2 ст.82 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 1280,00 грн.

Outcome: approved