Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

Позивач [PERSON] 27.03.2015 року звернулася в суд із позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на житловий будинок (позначений у технічному паспорті літерою А-1) загальною площею 42, 6 кв. м. (з яких житлова площа - 20, 0 кв. м. та допоміжна площа - 22, 6 кв. м.) з господарськими будівлями та спорудами - літною кухнею (позначена у технічному паспорті літерою Б), сараєм (позначений у технічному паспорті літерою В), вбиральнею (позначена у технічному паспорті літерою Г), сараєм (позначений у технічному паспорті літерою Д), колодязем (позначений у технічному паспорті літерою К), огорожею № 1, № 2 та воротами [ADDRESS] у порядку спадкування за заповітом після смерті діда [PERSON], котрий помер [INFO] року. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що право на спірний житловий будинок належало її покійному дідові, котрий помер [INFO] року. За життя дід щодо розпорядження своїм правом на зазначене нерухоме майно склав за місцем проживання заповіт, яким заповів таке майно їй. Спадкоємців, які б претендували на обов'язкову частку у спадкових правах та обов'язках після смерті [PERSON] і які прийняли у встановленому законом порядку спадщину після смерті останнього, немає. Таким чином, на даний час вона є єдиним спадкоємцем прав та обов'язків, що залишилися після смерті [PERSON] за заповітом. Вона спадщину прийняла, так як на день смерті свого діда фактично проживала з ним в одному будинку у [ADDRESS] і здійснювала за ним догляд. Незважаючи на це, оформити право на спірне нерухоме майно вона не може у зв'язку з тим, що втрачений правовстановлюючий документ на спірне домоволодіння, про що, відповідно, отримала відмову у нотаріуса. З огляду на вказане, вона була змушена звертатися до суду із даним позовом за захистом своїх порушених спадкових прав. Належним чином повідомлена представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судове засідання не з'явилася, однак перед початком судового розгляду справи по суті подала заяву вх. № 1778 від 20.04.2015 року (а. с. 27), в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві (а. с. 4-6), а справу розглянути у її відсутності за наявними у ній доказами. Належним чином повідомлений відповідач Верхьосиньовидненська селищна рада Сколівського району Львівської області явку компетентного представника у судове засідання не забезпечив, однак перед початком судового розгляду справи по суті від уповноваженого представника - юриста селищної ради надійшла заява вх. № 1788 від 20.04.2015 року (а. с. 28), в якій вона проти задоволення позовних вимог не заперечувала, а розгляд справи просила проводити у її відсутності. Повноваження такого представника відповідача підтверджені належним чином (а. с. 29). Таким чином, у судове засідання не з'явилися всі учасники судового розгляду. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі, якщо відповідно до положень вказаного Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відтак, фіксування судового процесу даної справи за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, давши належу оцінку доказам по справі, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що дід позивача - [PERSON], після смерті якого вона має намір оформити спадщину, помер [INFO] року у смт. Верхнє Синьовидне Сколівського району Львівської області, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Верхньосиньовидненською селищною радою Сколівського району Львівської області [INFO] року (а. с. 12). Спадщина відкрилася у цей же день, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України. На випадок своєї смерті дід позивача - [PERSON] зробив відповідне розпорядження, про що зазначив у заповіті від 02.08.2007 року (а. с. 21), згідно якого останній все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів своїй внучці [PERSON] (позивачу у справі). Відтак, спадкування після смерті [PERSON] повинно відбуватись за заповітом, який до дня смерті діда ним не змінювався та не скасовувався, про що зроблений відповідний напис компетентною посадовою особою органу місцевого самоврядування на тильній стороні копії згаданого вище заповіту і завірений печаткою. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину, або ж не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, тобто шести місяців, він не заявив про відмову від неї. Позивач є спадкоємцем прав та обов'язків після смерті діда [PERSON] і у встановлений законодавством строк та порядок прийняла спадщину, так як на день смерті останнього проживала та була зареєстрована з ним в одному житловому будинку - у [ADDRESS], що стверджується відміткою про прописку позивача у її паспорті громадянина України серії [NUMBER] виданим Сколівським РВ ГУ МВС України у Львівській області 27.11.2007 року (а. с. 7) та довідкою, виданою Верхньосиньовидненською селищною радою Сколівського району Львівської області 16.02.2015 року за вих. № 367 (а. с. 14). Як встановлено судом, позивач у визначеному порядку звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті діда [PERSON], у тому числі і на спірне нерухоме майно, однак державним нотаріусом Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Батлюком В.І. 24.02.2015 року у листі-відмові за вих. № 98/01-16 (а. с. 22) з вказаного приводу відмовлено у зв'язку із відсутністю всіх необхідних документів та рекомендовано звертатися до суду. Судом встановлено, що спадковим майном, яке залишилося після смерті [PERSON] і охоплене заповітом є житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований у [ADDRESS]. Вказаний житловий будинок був придбаний дідусем позивача - [PERSON] за особисті кошти на підставі договору купівлі-продажу, а, відтак, не вважається самочинним будівництвом. На таке домоволодіння свого часу був виданий правовстановлюючий документ, який був зареєстрований у встановленому порядку, що підтверджується копією реєстраційного посвідчення Стрийського міжміського бюро технічної інвентаризації від 08.04.1962 року (а. с. 20) та довідкою Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівскього району львівської області за вих. № 543 від 18.03.2015 рок про зміну нумерації будинків і назв вулиць (а. с. 15). Спірне домоволодіння збудоване на земельній ділянці площею 0. 27 га., що заздалегідь була надана для цієї мети. Разом з тим, дід позивача, незважаючи на те, що здійснив реєстрацію права власності у встановленому порядку, однак у подальшому втратив правовстановлюючий документ, що підтверджується публікацією відповідного оголошення про втрату документа у газеті «Бойківська думка» від 22-28.02.2015 року № 9 (а. с. 24-25). З копії технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS] Львівської області, виготовленого ФОП [PERSON] 06.02.2015 року (а. с. 17-19) вбачається, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами збудований у 1948 році. Житловий будинок позначений у технічному паспорті літерою А-1 загальною площею 42, 6 кв. м. (з яких житлова площа - 20, 0 кв. м. та допоміжна площа - 22, 6 кв. м.). Наявні також наступні господарські будівлі та споруди - літна кухня (позначена у технічному паспорті літерою Б), сарай (позначений у технічному паспорті літерою В), вбиральня (позначена у технічному паспорті літерою Г), сарай (позначений у технічному паспорті літерою Д), колодязь (позначений у технічному паспорті літерою К), огорожа № 1, № 2 та ворота № 3. Такий будинок в цілому не являється самочинним будівництвом і відповідна відмітка з вказаного приводу на технічному паспорті відсутня. Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України особа може пред'явити позов про визнання за нею права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи те, що визнання відповідачем позовних вимог є безумовним, не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про те, що позов слід задовольнити. З огляду на вказане, а також враховуючи той факт, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], яка у встановленому порядку прийняв спадщину за заповітом і протягом визначеного законом строку не відмовилася від неї, суд приходить до висновку про можливість визнання за нею права власності на цілий житловий будинок (позначений у технічному паспорті літерою А-1) загальною площею 42, 6 кв. м. (з яких житлова площа - 20, 0 кв. м. та допоміжна площа - 22, 6 кв. м.) з господарськими будівлями та спорудами - літною кухнею (позначена у технічному паспорті літерою Б), сараєм (позначений у технічному паспорті літерою В), вбиральнею (позначена у технічному паспорті літерою Г), сараєм (позначений у технічному паспорті літерою Д), колодязем (позначений у технічному паспорті літерою К), огорожею № 1, № 2 та воротами [ADDRESS] у порядку спадкування за заповітом після смерті діда [PERSON], котрий помер [INFO] року.

Outcome: approved