Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

Позивач 31.12.2020 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона, відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.05.2015 року, є власником квартири [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] зареєстрований в квартирі [ADDRESS] , однак не проживає в ній з грудня 2018 року по теперішній час, не бажає сплачувати комунальні платежі за відповідача. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про день, час та місце судового розгляду. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.05.2015 року (а.с. 9). Згідно відомостей відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської РДА, відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрований в квартирі [ADDRESS] (а.с. 33). Як вбачається з акту від 23.02.2019 року, 15.07.2019 року, 07.11.2019 року, 21.02.2020 року, посвідчених ТОВ «Експлатуюча компанія «Основа Комфорт», [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] проте не проживає в даній квартирі (а.с. 13, 15, 17, 19). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , підтвердили факт не проживання відповідача в спірній квартирі. З наданих суду доказів, вбачається, що відповідач протягом тривалого часу не користується квартирою, але відповідно до законодавства України добровільно не знявся з реєстраційного обліку з квартири та не зареєстрував своє нове місце перебування, не бере участі в її утриманні, чим порушує право власності позивача, перешкоджає йому володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Згідно ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. При цьому із змісту частини першої ст. 402 ЦК України вбачається, що право користування чужим майном може бути встановлене договором, законом, заповітом або рішенням суду. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, суд дійшов висновку, що у відповідача немає встановлених законом підстав користуватися житловим приміщенням квартири [ADDRESS] . Приймаючи до уваги те, що реєстрація відповідача у спірній квартирі перешкоджає позивачу, як власнику, в повній мірі розпоряджатися своїм майном, користуватися квартирою, суд вважає за можливе захистити його права, усунувши перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження власністю. З викладеного,

Outcome: approved