Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

Позивач 24.10.2016 року звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини.\~\~ 20.01.2006 року він та [PERSON], будучи громадянами [PERSON], уклали шлюб, який був зареєстрований Рязанським відділом ЗАГС Управління ЗАГС Москви. На даний час він є громадянином України. За час шлюбу ними, на підставі договору купівлі-продажу від 21.11.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу, [PERSON], в інтересах сім'ї за взаємною згодою було придбано житловий будинок, який розташований за адресою м. Нікополь, вул. Рижикова, 72. 06.08.2010 року [PERSON] померла. На день своєї смерті померла була зареєстрована за адресою Російська федерація, [ADDRESS]. Після її смерті залишилося спадкове майно, до складу якого входить: 1/2 частина вищезазначего будинку, оскільки він належав йому та померлій [PERSON] на праві спільної сумісної власності. За життя [PERSON] заповіту не склала. Єдиним спадкоємцем першої черги за законом є він-позивач, інших спадкоємців немає. Зазначає, що на час відкриття спадщини він був зареєстрований та постійно проживав за однією адресою з померлою дружиною, тому фактично прийняв спадщину після її смерті в порядку, передбаченому ст. 1268 ЦК України. В листопаді 2016 року він звернувся до Приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, [PERSON] для оформлення спадщини після смерті дружини, та отримав лист від 10.11.2016 року за вих. № 22/01-16 про те, що Свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно не може бути видане з причини, що не надано документів, що підтверджують право власності спадкодавця на нерухоме майно. Для вирішення цього питання йому було запропоновано звернутися до Нікопольського міськрайонного суду. Так, вищезазначений договір купівлі-продажу житлового будинку від 21.11.2007 року був втрачений, а отримати дублікат договору він не має можливості, оскільки він був оформлений на імя померлої дружини. На підставі викладеного, позивач просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок, розташований за адресою м. Нікополь, вул. Рижикова, 72, а саме на 1/2 його частину в порядку спадкування за законом після смерті його дружини [PERSON] та на ? його частину як на частку майна, набутого ним спільно з померлою [PERSON] за час шлюбу. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, з урахуванням обставин, викладених в письмових поясненнях, на позовних вимогах наполягає. Представник відповідача, [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, рішення просить ухвалити на розсуд суду згідно вимог діючого законодавства України. Представник третьої особи до суду не зявився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Заяв про відкладення справи чи про розгляд справи за її відсутності суду не надано, як і заперечень на позов. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 20.01.2006 року позивач та [PERSON], будучи громадянами [PERSON], уклали шлюб, який був зареєстрований Рязанським відділом ЗАГС Управління ЗАГС Москви. (а.с. 5). На даний час позивач є громадянином України. За час шлюбу [PERSON] та [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу від 21.11.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу, [PERSON], в інтересах сім'ї та за взаємною згодою, було придбано житловий будинок, який розташований за адресою Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Рижикова, 72. (а.с. 7-8, 12-13). 06.08.2010 року [PERSON] померла. На день своєї смерті померла була зареєстрована за адресою Російська Федерація, м. Москва, вул. Братиславська, буд. 5, корп.. 1 кв. 130. (а.с. 6) За життя [PERSON] заповіту не склала. Єдиним спадкоємцем першої черги за законом є позивач, інших спадкоємців немає. На час відкриття спадщини [PERSON] був зареєстрований та постійно проживав за однією адресою з померлою дружиною, тому фактично прийняв спадщину після її смерті в порядку, передбаченому ст. 1268 ЦК України. (а.с. 11). В листопаді 2016 року позивач звернувся до Приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, [PERSON] для оформлення спадщини після смерті дружини, та отримав лист від 10.11.2016 року за вих.. № 22/01-16 про те, що Свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно не може бути видане з причини, що не надано документів, що підтверджують право власності спадкодавця на нерухоме майно. (а.с. 17) Для вирішення цього питання позивачу запропоновано звернутися до Нікопольського міськрайонного суду. Вищезазначений договір купівлі-продажу житлового будинку від 21.11.2007 року був втрачений, а отримати дублікат договору позивач не має можливості, оскільки він був оформлений на імя померлої [PERSON] Враховуючи викладене, суд вважає, що житловий будинок, що розташований за адресою м. Нікополь, вул. Рижикова, 72 є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та померлої [PERSON], згідно ст.ст. 60, 69-70 СК України, оскільки був придбаний ними у період зареєстрованого шлюбу і належить їм у рівних частках. (а.с. 5, 7-13). Таким чином, [PERSON] має право на 1/2 частину вказаного житлового будинку як на частку спільного сумісного майна, придбаного за час шлюбу. Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання за ним права власності 1/2 частину вказаного житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті його дружини [PERSON], суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні - правом України. Згідно п. 5 ст. 27 розділу 2 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, яку ратифіковано із застереженнями Законом N 240/94-ВР від 10.11.94 року, правовідносини подружжя, що стосується їх нерухомого майна, визначаються за законодавством Договірної Сторони, на території якої знаходиться це майно. Згідно п. 1 ст. 38 розділу 2 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, яку ратифіковано із застереженнями Законом N 240/94-ВР від 10.11.94 року , право власності на нерухоме майно визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої знаходиться нерухоме майно. Питання про те, яке майно є нерухомим, вирішується відповідно до законодавства країни, на території якої знаходиться це майно. У відповідності п. 2 ст. 45 розділу 2 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, яку ратифіковано із застереженнями Законом N 240/94-ВР від 10.11.94 року, право спадкування нерухомого майна визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої знаходиться це майно. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що оскільки, спадковим майном після смерті [PERSON] є житловий будинок, то його спадкування визначається згідно українського законодавства. Таким чином позивач має право на спадкування ? частини житлового будинку після смерті [PERSON], померлої 06.08.2010 року, як спадкоємець першої черги за законом, згідно ст. ст. 1261, 1268-1270 ЦК України, але не може реалізувати своє право. На підставі викладеного, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved