Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

Позивач [PERSON], [INFO], звернувся 15.01.2014 року в суд з цим позовом до відповідача, вказуючи, що згідно наказу №46/к від 26.06.2012 року був прийнятий на посаду водія та працював до 11.12.2012 року. Наказом №89/к від 11.12.2012 року був звільнений згідно ст.36 КЗпП України за закінченням строку договору, однак розрахунок в день звільнення не був проведений. Заборгованість по заробітній сплаті на момент звільнення склала 1614,00 грн. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівнику сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. До цього часу відповідач не виплатив заробітну плату в розмірі 1614,00 грн., а тому він зобов'язаний сплатити на його користь за час затримки, а саме з 11.12.2012 року по 10.01.2014 року середній заробіток в розмірі на суму 13109,40 грн.. Враховуючи те, що через несвоєчасний розрахунок у нього склалось важке матеріальне становище, в результаті був вимушений позичати гроші у рідних та друзів, у наслідок цього погіршився стан здоров'я, проходив курс лікування, порушився сон та нормальні життєві зв'язки, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, цим заподіяно моральну шкоду яку він оцінюю у 10 000 грн. З урахуванням зменшення позовних вимог від 14.02.2014 року, просив стягнути з Державного підприємства «Дослідне господарство «Новоселівське»СГІ НЦПС» на його, [PERSON], користь заборгованість по заробітній платі в розмірі - 1613,85 грн. та середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати з 11.12.2012 року по 10.01.2014 року у розмірі - 13 109,40 грн. та 10 000,00 грн., в порядку відшкодування завданої моральної шкоди у наслідок затримки виплати зарплати та розрахунку, а також понесені судові витрати по справі. Позивач на позові наполягав у повному обсязі. Представник відповідача адвокат [PERSON] в судове засідання не з'явився. Надав заперечення до позову від 14.02.2014 року, в якому позов фактично визнавав частково. Зокрема, не заперечував у вимозі щодо стягнення заборгованості по зарплаті, в іншому просив відмовити. Зокрема, вважав необґрунтованими вимоги позову щодо відшкодування моральної шкоди, а також наполягав на застосуванні до цієї вимоги строку позовної давності у 3 (три) місяці. Також безпідставними вважав вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки підприємство не мало можливості розрахуватись у день її звільнення через фінансову скруту. Ухвалою господарського суду Одеської області від 08.01.2013 року порушено провадження про визнання підприємства банкрутом та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Вислухавши позивача та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Спірні правовідносини регулюються трудовим законодавством України. Згідно ст.4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства, прийнятих відповідно до нього. Згідно ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно вимог ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Однак у порушення вимог чинного законодавства відповідач цього не зробив. Тому вимога позову щодо стягнення заборгованості із заробітної плати у розмірі 1613,85 грн. є безспірною та підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно ч.1 ст.69 ЦПК України кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України. Суд також вважає такою, що підлягає частковому задоволенню вимогу позивача стосовно виплати йому середнього заробітку за час затримки проведення з ним повного розрахунку. Згідно ст.ст.116,117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином відповідач, не здійснивши з позивачем повний розрахунок у день його звільнення 11.12.2012 року, зобовязаний за час затримки цього розрахунку нести відповідальність у вигляді сплати середньго заробітку в межах заявлених позовних вимог за період з 11.12.2012 року по 10.01.2014 року. З урахуванням середньої зарплати позивача у розмірі 32,80 грн. на день, ця сума відповідно складає за 394 днів затримки ( з 11.12.2012 року по 10.01.2014 року) - 12956,00 грн. (32,80х395). Заявлена позивачем сума у 13 109,40 грн., на переконання суду, є помилковою у наслідок невірного математичного розрахунку. Доводи представника відповідача про відсутність вини підприємства у затримці розрахунку не підтверджуються відповідними доказами з цьому, оскільки заначена ним ухвала господарського суду постановлена лише від 08.01.2013 року, а спірні правовідносини визначені позивачем виникли в грудні 2012 року. Крім цього трудовий договір є двохстороннім і доказів вини самого працівника у порушені вимог цього договору, наслідком чого стала затримка розрахунку, матеріали справи не містять. Тому підстав для відмови у задоволенні цієї вимоги позову суд не вбачає. Також не можуть бути судом враховані доводи представника відповідача про накладення господарським судом мараторія на задоволення вимог кредиторів, оскільки згідно ст.4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства, прийнятих відповідно до нього. Постановлена судом ухвала ґрунтується на господарському законодавстві, а тому не стосується заявлених спірних трудових правовідносин. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, якщо порушення законних прав працівника призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, то проводиться відшкодування моральної шкоди власником або уповноваженим ним органом. Вирішуючи вимогу позивача щодо відшкодування завданої йому відповідачем моральної шкоди, суд бере до уваги роз'яснення Пленуму Верховного суду України з цього питання. Пункт 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4, який зазначає, що «Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації …». Враховуючи тривалий характер порушення трудових прав позивача, що відповідно призвело до обмежень у його матеріальному статку, моральну шкоду у наслідок цього суд визначає у 500,00 грн. Вимогу представника відповідача про застосування до цих вимог строку позовної давності у три місяці, суд вважає безпідставною, зважаючи на те, що порушення прав позивач є триваючим. Судові витрати у справі в межах задоволеного позову суд покладає на відповідача. Одночасно суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення в частині стягнення заборгованості із заробітної плати у розмірі - 1613,85 грн.

Outcome: partial