Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

Позивач [PERSON] 13.11.2018 року звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, посилалась на наступні обставини: рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 26 травня 2016 року між нею та відповідачем було розірвано шлюб, зареєстрований 01.08.2007 року Центральним відділом РАЦС Полтавського міського управління юстиції. В період шлюбу за спільні кошти [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 23.03.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Удовіченко М.Ю., було набуто спільне майно, а саме придбано житловий будинок загальною площею 78,1 кв. м, житловою площею 53,4 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №123809075 від 14.05.2018 року, власником вищевказаного житлового будинку є відповідач [PERSON] Просила визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за вищезазначеною адресою, як на майно, що спільно набуте подружжям. В судове засідання позивач не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Надала заяву про розгляд справи в її відсутність, вказавши, що позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Надав заяву про розгляд справи в його відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився і не повідомив суд про причини неявки, заяви про розгляд справи без його участі чи відзиву на позов не надав. Згідно інформації Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, відповідач [PERSON] знятий з обліку місця проживання по повідомленню 15.08.2018 року за адресою: [ADDRESS] (а.с.16). Згідно інформації відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради, [PERSON], [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 15.08.2018 року по теперішній час (а.с.39). Згідно з п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суд іншої адреси. Так, 02.01.2019 року (а.с.46), 13.02.2019 року (а.с.61) за адресою місця реєстрації: [ADDRESS], відповідач [PERSON] судові повістки не отримує. Крім того, виклик відповідача до суду був здійснений через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.54). Ухвалою суду від 11 квтіня 2019 року встановлено заочний розгляд справи. За вказаних обставин, відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні сторони [PERSON] та [PERSON] з 01.08.2007 року перебували в шлюбі, який рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 26 травня 2016 року був розірваний (а.с.9). Під час шлюбу - 23.03.2013 року відповідач [PERSON] придбав житловий будинок № [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 23.03.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Удовіченко М.Ю, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, номер інформаційної довідки 123809075 (а.с.10 - 11). Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Тобто, стосовно майна, набутого дружиною та чоловіком під час шлюбу, діє презумпція права спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України визначено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до частини 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя » спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у спільній частковій власності. Враховуючи, що житловий будинок №4 що знаходиться за адресою: с. Мала Перещепина, вул. Молодіжна, Новосанжарського району Полтавської області, набутий подружжям за час шлюбу й є їх спільною сумісною власністю кожному з колишнього подружжя належить право власності на 1/2 його частину, суд вважає позов задовольнити та в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за позивачкою [PERSON] право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку. На підставі ст.ст. 60, 61, 70, 71 СК України,

Outcome: approved