Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Посилається на те, що на підставі Договору Дарування житлового будинку від 24.09.2014 року та Витягу з реєстру речових прав власності на нерухоме майно від 24.09.2014 року вона являється власником житлового будинку, який розташований в [ADDRESS] . Позивач зазначає, що як власник будинку, не має можливості безперешкодно на свій розсуд користуватись, розпоряджатись своїм майном, оформити субсидію, саме тому просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування вище зазначеним житловим приміщенням, внаслідок його відсутності без поважних причин понад один рік. Позивач [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримала, суду пояснила, що відповідач [PERSON] є її колишнім чоловіком. Відповідач у будинку не проживає з 2016 року по теперішній час. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином судовою повісткою, однак до суду повернувся конверт з відміткою, що адресат за зазначеною адресою не проживає. З відповіді на запит до виконавчого комітету Заставнівської об`єднаної територіальної громади в особі Заставнівської міської ради № 329/03-21 від 04.03.2021 року стосовно місця реєстрації відповідача видно, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в [ADDRESS] (а.с.31-32), куди і направлялася судова повістка. Справу, зі згоди позивача та представника позивача розглянуто в порядку заочного розгляду на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши матеріали справи, заслухавши доводи позивача, представника позивача, показання свідків [PERSON] , [PERSON] , суд вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , згідно Договору Дарування житлового будинку від 24.09.2014 року та Витягу з реєстру речових прав власності на нерухоме майно від 24.09.2014 року вона являється власником житлового будинку, який розташований в [ADDRESS] (а.с.21,22). У відповідності до вимог ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. У відповідності до положень ст.ст. 321, 383 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З акту обстеження матеріально-потутових умов Заставнівської міської ради вбачається, що у житловому будинку [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , але протягом 2 років за даною адресою не проживає. Свідки [PERSON] , [PERSON] суду показали, що відповідач [PERSON] є колишнім чоловіком позивача [PERSON] . Відповідач із [PERSON] розлучилися і він в будинку позивача не проживає більше двох років. На сьогоднішній день позивач [PERSON] не може вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідача у її домоволодінні, тому просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] . Оскільки об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира, а права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, отже обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст. 319, 321 ЦК Українизакріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином суд вважає, що вимога позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] підлягає до задоволення. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 16, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved