Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

Позивач 11 листопада 2009 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вказаним позовом в якому згідно уточнень зазначила, що квартира [ADDRESS] була придбана нею на прилюдних торгах, право власності зареєстровано належним чином. Відповідачам [PERSON], [PERSON] було відомо про звернення стягнення на вказану квартиру і після проведення прилюдних торгів, відповідачі обіцяли виселитися з квартири, але не зробили цього. Згідно довідки про склад сім`ї та місце реєстрації № 4046 від 01.04.2014 року в належній позивачу квартирі мешкають: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], чим порушують права позивача як власника квартири. Позивач просила усунути їй перешкоди в користуванні та розпорядженні приватною власністю шляхом виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з квартири [ADDRESS]; вселити [PERSON] в квартиру [ADDRESS]; зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти з реєстраційного обліку відповідачів. Ухвалою від 31 березня 2014 року замінена третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. В обґрунтування позовних вимог посилались на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідачі у судове засідання не з'явились, про день, час і місце судового засідання повідомлялись належним чином, про причини неявки суду не повідомили, ніяких письмових заяв до суду не надходило. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Третя особа у судове засідання не з'явилася, про день і час проведення слухання справи повідомлялася належним чином, письмово просили слухати справу у відсутність їх представника. Суд, вислухавши пояснення позивача, її представника, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS], належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 08.08.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 1827 (а.с.7-9). Встановлено, що [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]», уклавши шлюб з [PERSON] (а.с.43). В силу ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2013 року, яке набрало законної сили, в задоволенні позову [PERSON] до Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнор», [PERSON], третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спора - [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спора, Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» про визнання недійсними прилюдних торгів було відмовлено, в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», треті особи - [PERSON], Товариство з обмеженою відповідальністю «Юнор», приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання, що прилюдні торги не відбулися, визнання недійсним свідоцтва про право власності та скасування державної реєстрації було відмовлено (а.с.62-64). Встановлено, що місце проживання [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою про склад сім`ї та місце реєстрації № 4046 від 01.04.2014 року (а.с.57). На теперішній час позивач [PERSON], власник спірної квартири, не може володіти і розпоряджатися своїм майном, не може зайти у квартиру, оскільки там мешкають сторонні люди. Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 Цивільного Кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно ч. 1 ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Аналізуючи здобуті по справі докази та враховуючи, що відповідачі проживають у спірній квартирі без законних підстав, чим порушують права позивача, як власника майна, суд вважає, що позовні вимоги в частині усунення перешкод [PERSON] в користуванні та розпорядженні її приватною власністю шляхом виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з квартири [ADDRESS], без надання іншого житлового приміщення законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що на теперішній час [PERSON] має усі законні підстави для проживання у квартирі і тому має бути вселена в квартиру [ADDRESS]. Чинення їй перешкод в проживанні і користуванні жилим приміщенням є прямим порушенням статті 47 Конституції України. У зв'язку з чим, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] мають бути зняті з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS]. Натомість позовні вимоги в частині зобов'язання Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти з реєстраційного обліку відповідачів є таким, що не ґрунтуються на законі, оскільки Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області є третьою особою по справі та права позивача не порушувало та в матеріалах справи відсутня відмова Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на звернення позивача. Враховуючи вищевикладене та аналізуючи здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: partial