Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] 12.10.2017 року звернулась з названим позовом до суду, в якому вказала, що вона уклала з відповідачем договір позики, відповідно до якого [PERSON] позичила [PERSON] грошові кошти в сумі 10 800 гривень на термін з 22 квітня 2017 року до 31 грудня 2017 року та зобов'язався сплачувати щомісяця по 1350 гривень. Станом на сьогоднішній день відповідач кошти не повернув. Позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь 11 818 гривень 78 копійок боргу за розпискою від 22 квітня 2017 року. Позивач подала до суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила суд розглядати справу без її участі. Відповідач до суду не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. По справі встановлено, що сторони уклали договір позики від 22 квітня 2017 року, згідно якого [PERSON] позичила [PERSON] 10 800 гривень на термін до 31 грудня 2017 року, та [PERSON] зобовязався повертати щомісяця по 1350 гривень (а.с.8), що підтверджується розпискою наданою відповідачем, відповідно до якої [PERSON] взяв в борг 10 800 гривень у [PERSON] до 31 грудня 2017 року. Позивач в позовній заяві зазначила, що позивач борг не повертає, тому позивач [PERSON] змушена звернутися до суду для вирішення питання про повернення боргу в судовому порядку. Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно мав місце договір позики. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст. 610 ЦК України вказує, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Ст. 1047 ч. 1 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Ст. 1047 ч. 2 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Ст. 1049 ч. 1 ЦК України вказує, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ст. 599 ЦК України, визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Ч.1 ст. 545 ЦК України, вказує, що прийнявши зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. За правилами ч. 2 цієї статті, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. За правилами ч. 3 цієї ж статті наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Враховуючи, що між сторонами в належній формі укладено договір позики грошей з обов'язком повернути позику до певного терміну, що підтверджується розпискою дослідженою в судовому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення, оскільки вони ґрунтуються на положеннях закону та підтверджується наданими та дослідженими доказами, тому необхідно стягнути з [PERSON] грошові кошти на користь [PERSON] в сумі 11 818,78 гривень, з врахуванням втрат від інфляції, 3% річних та процентів за користування грошовими коштами.

Outcome: approved