Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] до суду з позовом до Державного підприємства «Красноармійськвугілля» ВП «шахта ім. О.Г.Стаханова» про відшкодування моральної шкоди, пов'язаної з травмою отриманою на виробництві. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що з 27.04.2010 р. по час направлення позову до суду він знаходиться у трудових відносинах з відповідачем. На підставі матеріалів розслідування та вивчення обставин нещасного випадку, що трапився з ним 09.09.2012 р. комісією на підприємстві було складено акт форми Н-1 № 13 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 13.09.2012 р., згідно якого встановлено факт отримання позивачем травми пов'язаної з виробництвом, забитий відламковий перелом тіла правої сідничної кістки зі зміщенням, перелом вітки та горбистості правої сідничної кістки без зміщення. 24.04.2013 р. по даній травмі МСЕК встановила йому 40% втрати професійної працездатності та ІІІ групу інвалідності. У зв'язку з цим відділ ФССНВВ призначив одноразову допомогу та виплачує позивачу щомісячний регрес, але моральна шкода при цьому не призначалася та не виплачувалася ні фондом ні відповідачем, незважаючи на те, що він продовжує відчувати значні моральні та фізичні страждання пов'язані з отриманою виробничою травмою. Заподіяна моральна шкода випливає з трудових відносин і має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов. Норми Конституції України, зокрема ст.ст. 21, 43, 46 передбачені права працівників на охорону їх життя і здоров'я у процесі трудової діяльності, на належні безпечні і здорові умови праці. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Стаття 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України травмованим на виробництві дає право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечать вимогам ст. 22 Конституції України. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов як наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника, у разі виникнення у працівника моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя та наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Відповідно до вимог частин 2, 3, 5 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів та інших засобів виробництва, стан засобів колективного захисту, що використовується працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган не вправі вимагати від працівника виконання роботи, поєднаної з явною небезпекою для життя, а також в умовах, що не відповідають законодавству про охорону праці. Вищенаведені підстави дають позивачу підстави стверджувати, що діями відповідача, який не забезпечив безпечні умови праці, заподіяно позивачу моральну шкоду. Просліджуються, що мали місце протиправні дії відповідача, пов'язані з порушенням Закону України «Про охорону праці», «Правил безпеки в вугільних шахтах», що стало причиною нещасного випадку. Відповідно до п.1 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болі та стражданнях, які потерпілий отримав у зв'язку із ушкодженням здоров'я. Моральна шкода, яка заподіяна позивачу полягає у фізичному болю та стражданнях, які він зазнав безпосередньо під час травмування так і ті, котрі він переносить і по теперішній час. Його душевне занепокоєння викликано погіршенням стану здоров'я, що позначається на порушені душевної рівноваги, неспокої, відчутті розпачу від розуміння того, що його здоров'я назавжди втрачено оскільки наслідки від погіршення здоров'я будуть відчуватися ще досить тривалий час. Відповідно до норм чинного законодавства України моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов'язана з розміром цього відшкодування. До отримання травми він був здоровою та працездатною людиною. Перебуваючи на лікуванні на протязі тривалого часу він не міг вести повноцінний спосіб життя, відчував фізичні страждання, фізичну біль. Все це певною мірою негативно позначилося на його душевному стані та життєвій активності. Систематичне нездужання та послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими все це наслідки травми. Спостерігалося критичне відношення до себе, як до неповноцінного в трудовому відношенні громадянина. З урахуванням викладеного він вважає, що з ДП «Красноармійськвугілля» на його користь слід стягнути 80 000 (вісімдесят тисяч) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. До судового засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, полягав на задоволені позовних вимог. Представник відповідача до судового засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, заперечував проти задоволені позовних вимог. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі матеріалів розслідування та вивчення обставин нещасного випадку, що трапився з [PERSON] 09.09.2012 р. комісією на підприємстві було складено акт форми Н-1 № 13 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 13.09.2012 р., згідно якого встановлено факт отримання позивачем травми пов'язаної з виробництвом, забитий відламковий перелом тіла правої сідничної кістки зі зміщенням, перелом вітки та горбистості правої сідничної кістки без зміщення. (а. с. 8-11). 24.04.2013 р. по даній травмі МСЕК встановила [PERSON] 40% втрати професійної працездатності та ІІІ групу інвалідності. (а. с. 18). Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв ` язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Законом України «Про охорону праці», а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров'я або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» від 23 лютого 2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст. 22 Конституції України. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в зв'язку з нещасним випадком на виробництві позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він був здоровою працездатною людиною, втратив 40% працездатності в зв'язку з травмою пов'язоною з виробництвом. Позивач [PERSON] отримав травму на виробництві і при цьому мала місце протиправність дій відповідача ВП «шахта ім. О.Г.Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля», пов'язаних з порушенням Закону України «Про охорону праці», «Правил безпеки у вугільних шахтах», що стало причиною нещасного випадку. Вищезазначене законодавство, а також роз'яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. із змінами від 25.05.2001 р. «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» пов`язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрєс, а із наявністю втрат фізичного і психичного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу [PERSON] заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на його відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоров`я позивача, те, що професійна працездатність в зв`язку з нещасним випадком на виробництві втрачена на 40%. Виходячи із викладенного, суд вважає можливим стягнути з відповідача Державного підприємства «Красноармійськвугілля» на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 40 000 (сорок тисяч грн.) 00 коп. Згідно до ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я. Оскільки моральна шкода у позивача виникла внаслідок ушкодження здоров'я, пов'язаного з травмою на виробництві, то заперечення відповідача являються необґрунтованими. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача Державного підприємства «Красноармійськвугілля» на користь держави підлягають стягненню судові витрати: по сплаті судового збору - в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного ,

Outcome: partial