Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

Позивач [PERSON] 14.07.2020 звернулась до суду з вищезазначеним позовом та просить суд стягнути з АТ «ПГЗК» на її користь 200000,00 грн., у якості відшкодування спричиненої моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я. В обґрунтування вказаних вимог позивач зазначила, що вона, внаслідок роботи на підприємстві відповідача, в умовах впливу шкідливих факторів, отримала професійне захворювання. Оглядом МСЕК їй було визначено ступінь втрати професійної працездатності 60% та третю група інвалідності безстроково, що призводить до постійних душевних переживань та глибоких моральних страждань. Крім хворобливого стану, усі ці незручності викликають у неї почуття неповноцінності вона вважає себе додатковим тягарем, постійно вимагаючим сторонньої допомоги з боку рідних та оточуючих людей. Тому вважає, що шкода заподіяна не тільки їй, а й її сім`ї, яка також переживає та турбується за її стан здоров`я, моральне становище та майбутнє. В судове засідання позивач не з`явилась, заявила клопотання про розгляд справи за її відсутності. Її інтереси в суді представляє адвокат Фляга В.Г., який в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Представник відповідача\~в судовому\~засіданні позов\~не визнала\~у повному\~обсязі,підтримала обставини, викладені у відзиві, проти задоволення позову заперечує. Так, 12.08.2020 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в позові, посилаючись на те, що: -винні дії відповідача не встановлені, а в Акті розслідування хронічного захворювання винні особи не визначені; -довідка МСЕК підтверджує тільки втрату фізичного здоров`я, але не може бути беззаперечним доказом заподіяння моральної шкоди, як і виписні епікризи; - [PERSON] сама реалізувала своє право на працю в шкідливих умовах та продовжувала в них працювати протягом тривалого часу. При цьому, відповідач у повному обсязі здійснював її санітарно-побутове забезпечення згідно галузевих норм; -вимоги позивача щодо сплати їй моральної шкоди не відповідають діючим вимогам законодавства України, а заявлена сума моральної шкоди не відповідає засадам розумності та справедливості. Дослідившиматеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 18.08.2002 року по 30 червня 2017 року працювала машиністом крану збагачувальної фабрики №2 АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (а.с.7-8). ЇЇ загальний стаж роботи на АТ «ПГЗК» - 14 р. 10 міс. При цьому, працюючи машиністом крану [PERSON] підпадала під вплив дії загальної вібрації, що перевищувала нормативні показники. Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 08.05.2020, встановлено наявність у [PERSON] професійного захворювання: Вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально-переферичним ангіодистонічним синдромом, ускладненим енцефалопатією з гіпертензивно-лікворним синдромом, вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях у поєднанні з радикулопатією попереково-крижовою та шийною з вираженими статико-динамічними порушеннями, двобічним плечолопатковим періартрозом, деформуючим остеоартрозом з періартрозом ліктьових і колінних суглобів» (а.с.9-13). Згідно пункту 17 згаданого Акту професійне захворювання виникло внаслідок тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища і недосконалості технологічного устаткування та технологічного процесу. Персональний склад осіб, які порушили законодавство про охорону праці, не встановлений через тривалий час роботи в умовах дії шкідливих факторів та зміною керівників структурного підрозділу. Внаслідок зазначеного вище хронічного професійного захворювання, [PERSON] 02.07.2020 пройшла огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де їй встановлено ступінь втрати професійної працездатності 60% з 22.06.2020 безстроково та третю групу інвалідності, що підтверджується копіями довідок МСЕК серії 12 ААА №627135 та серій 12 ААБ №079119 (а.с.14). Так, наявність професійного захворювання у позивача також підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, зокрема виписками з історії хвороби, виписними епікризами, з яких вбачається що він неодноразово проходив лікування в закладах охорони здоров`я з встановленим діагнозом (а.с.11-18). Статтею 3 Конституції України\~передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті\~43, частина 1 статті\~46 Конституції України\~передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до\~ст.12 Закону України «Про охорону праці»\~відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до\~статті 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України\~передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень\~ст. 237-1 КЗпП України\~відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворювання та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 60%, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманого професійного захворювання у позивача змінилися образ та якість життя, що завдає їй моральних страждань. Ушкодження здоров`я, заборона працювати, втрата великого відсотка працездатності, постійні процеси лікування, прийоми ліків, перенесення фізичних страждань, заборона виконувати роботи спричиняє їй моральні страждання. Крім того, вона почуває себе неповноцінною людиною. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року\~з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд враховує період роботи позивача протягом 14 років 10 місяців в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, характер та тривалість отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності внаслідок професійного захворювання, тяжкість вимушених змін в її життєвих і виробничих стосунках, що позивачу встановлено 60% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням безстроково та третю групу інвалідності, що вказує на неможливість покращення стану здоров`я позивача в подальшому, незворотність негативних наслідків профзахворювання на житті позивача, і, виходячи з цих обставин, суд, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 120 000 гривень. В іншій частині позовних вимог слід відмовити, у зв`язку з необґрунтованістю. При цьому, виходячи з викладеного вище, суд до уваги не приймає доводи відповідача, зазначені у відзиві на позов, оскільки обов`язок створити безпечні умови праці законодавством покладено саме на роботодавця відповідача по справі. У свою чергу також, спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки медичними довідками та виписними епікризами встановлений лише факт втрати професійної працездатності і це не є доказами заподіяння моральної шкоди. Позивач змушений проходити стаціонарний курс медикаментозного лікування, переносить фізичні страждання, в нього встановлений стійкий больовий синдром, що позбавляє його вільно рухатися, позбавляє нормальних життєвих зв`язків, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, що у своїй сукупності і вказує на заподіяння позивачу моральної шкоди. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 1200,00 гривень.

Outcome: partial