Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника [PERSON] , звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить визначити місце проживання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] за місцем проживання батька [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 15.01.2003 року по 10.02.2016 року він перебував в шлюбі із відповідачем [PERSON] . В шлюбі у них народилося двоє синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу молодший син [PERSON] залишився проживати з матір`ю за місцем її проживання в с.Чуньків Заставнівського району Чернівецької області, а старший син залишився проживати з батьком у с.Товтри Заставнівського району Чернівецької області. В зв`язку з тим, що сторони не могли дійти згоди щодо місця проживання дітей після розірвання шлюбу відповідач [PERSON] в квітні 2017 року звернулася до Заставнівського районного суду Чернівецької області з позовом про визначення місця проживання неповнолітніх дітей. Згідно рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 27.07.2017 року позов [PERSON] задоволено повністю, та постановлено рішенням, яким визначено місце проживання неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] за місцем проживання матері [PERSON] . Однак з дня ухвалення рішення і по даний час діти проживають із батьком. Відповідач [PERSON] протягом півтора року перебуває в Республіці Німеччина. Спілкування дітей з відповідачем протягом останнього півтора року складалося шляхом кількох телефонних розмов. Позивач вказує, що належним чином забезпечує утримання та виховання дітей, засвоєння ними навчальної та виховної програм. Проживає з синами в своєму власному будинку. Будинок газифікований, з усіма зручностями, складається із 6 житлових кімнат . У дітей є свої окремі кімнати. Також у його власності є земельний пай, що здається в оренду ТзОВ «Хрещатик-Агро», за що отримує орендну плату; має дві земельні ділянки на яких вирощує сільськогосподарську продукцію. Офіційно не працевлаштований, проте підробляє по найму, за що отримує заробіток, достатній для утримання дітей. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Суду пояснив, що в 2016 році розлучився з відповідачкою [PERSON] після розірвання шлюбу старший син [PERSON] залишився проживати біля нього, а менший син [PERSON] біля матері. Відповідач поїхала за кордон і сина [PERSON] залишила проживати біля бабусі. З травня 2018 року діти проживають біля нього. З відповідачкою він не спілкується, тому у них не було домовленості щодо місця проживання дітей. Діти здорові, навчаються у школі, вони проживають утрьох. Зазначив, що являється учасником АТО, працює по найму, має підсобне господарство. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Суду пояснив, що мати дітей знаходиться за кордоном, спілкується з ними по телефону. Коштів на їх утримання не надає. Неповнолітні [PERSON] , та [PERSON] проживають біля батька, тобто позивача з травня 2018 року, знаходяться на його утриманні. Позивач офіційно ніде не працює, однак має тимчасові заробітки. Його довіритель та відповідач [PERSON] не спілкуються. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася судовою повісткою, однак до суду повернувся поштовий конверт із відміткою «адресат за зазначеною адресою не проживає». З відповіді на запит до виконавчого комітету Чуньківської сілшсьької ради стосовно місця реєстрації відповідача (а.с.31) видно, що відповідач [PERSON] , зареєстрована в [ADDRESS] , куди і направлялися судові повістки. Згідно п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до ч. 10 ст. 130 ЦПК України якщо місце перебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, справу зі згоди позивача розглянуто в порядку заочного розгляду на підставі наявних у ній доказів. Представники третьої особи - органу опіки та піклування Заставнівської РДА Пендюр В.М. в судовому засіданні підтримав наданий суду висновок Заставнівської РДА про визначення місця проживання дітей. Суду пояснив, що сім`я [PERSON] була на обліку у них, оскільки між ним був спір щодо визначення місця проживання дітей. Відповідачку [PERSON] кликали на засідання через її родичів, однак вона жодного разу не з`явилася. Вважає, що проживання неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] біля батька тільки на користь дітей. Суд, заслухавши доводи позивача, його представника, представника третьої особи, врахувавши обставини на які посилається позивач в позовній заяві, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду наступного. Відповідно до ст. 141, ст. 153 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ст.ст. 8, 15 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] 10.02.2016 року шлюб між ними розірвано. Під час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що вбачається із копій свідоцтва про їх народження (а.с.8,9). На даний час неповнолітні [PERSON] та [PERSON] проживають разом з позивачем, що підтверджується довідкою виконкому Товтрівської сільської ради за №345 від 12.03.2019 року та актом обстеження житлово-побутових умов №343 від 12.03.2019 року (а.с. 18,19). З вказаних документів вбачається, що житло має всі необхідні зручності. Для виховання, розвитку та проживання дітей створено умови. З характеристики на [PERSON] , довідок виконкому Товтрівської сільської ради ( а.с.24,25) вбачається, що останній за місцем проживання характерихзується з позитивної сторони, на диспансерному обліу у лікарів нарколога та дерматовенеролога не перебуває, дбає про матеріальне становище дітей, приділяє увагу навчанню і вихованню синів, слідкує за їх успіхами. З висновку органу опіки та піклування Заставнівської РДА від 18.06.2019 року про визначення місця проживання дітей: [PERSON] , [PERSON] (а.с. 91092) видно, що діти проживають разом із батьком [PERSON] , який створює їм всі необхідні умови для повного і гармонійного розвитку, забезпечує їх необхідними речами, одягом належним медичним доглядом. Тому орган опіки та піклування Заставнівської РДА вважає за доцільне визначити місце проживання дітей з батьком. Згідно ст. 51 Конституції України кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Відповідно до положень ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованою постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно з ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За ч. ч. 1, 2 ст. 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16. Позивач [PERSON] має постійне місце проживання, у нього створені всі умови для проживання, виховання та розвитку неповнолітніх синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . При цьому судом не встановлено виняткових обставин у розумінні положень ст. 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання неповнолітніх [PERSON] , та [PERSON] разом із батьком [PERSON] Такі виняткові обставин в судовому засіданні також не доведені відповідачем. Крім цього в судовому засіданні неповнолітній [PERSON] вказав, що хоче проживати з батьком, оскільки проживає з ним від народження. На даний час вони проживають в трьох. Мама перебуває у Республіці Німеччина, він спілкується з нею по телефону. Неповнолітній [PERSON] вказав, що з травня 2018 року проживає з батьком, мати перебуває за кордоном. Бажає проживати разом з батьком та братом. Крім цього судом встановлено, що в зв`язку з тим, що сторони не могли дійти згоди щодо місця проживання дітей після розірвання шлюбу відповідач [PERSON] в квітні 2017 року звернулася до Заставнівського районного суду Чернівецької області з позовом про визначення місця проживання неповнолітніх дітей. Згідно рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 27.07.2017 року позов [PERSON] задоволено повністю, та постановлено рішенням, яким визначено місце проживання неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] за місцем проживання матері [PERSON] . Однак з дня ухвалення рішення і по даний час діти проживають із батьком. Відповідач [PERSON] протягом півтора року перебуває в Республіці Німеччина За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави, передбачені вищевказаними нормами матеріального права, для розлучення дітей зі своїм батьком, а отже позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей підлягають задоволенню. За правилами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, від сплати якого звільнений позивач, в розмірі, передбаченому ст.5 ч.1 п.13 Закону України «Про судовий збір». Згідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин з відповідача належить стягнути судові витрати на користь держави в розмірі 768,40 грн. за вимогу немайнового характеру. На підставі викладеного та

Outcome: approved