Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

Позивач [PERSON] 12 жовтня 2017 року пред'явила до суду позов до відповідача [PERSON] про збільшення аліментів, які стягнуті з відповідача в її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 грудня 2016 року. Просила встановити їх розмір 5000 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [PERSON] у 2017 році вступив до Тернопільського національного економічного університету на денну форму навчання, вартість якого за договором становить 78200 гривень, а також до Київського національного торговельно-економічного університету на заочну форму навчання, вартість якого за договором становить 46420 гривень. Вартість навчання може збільшуватись, і, відповідно, дитина потребує матеріального утримання та допомоги. З цих підстав, посилаючись на вимоги ст. 192 Сімейного кодексу України просила задовольнити позов. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та просив його задовольнити, врахувавши матеріальне становище відповідача, який має можливість надавати дитині утримання в більшому розмірі, ніж встановлено рішенням суду, оскільки має у власності три транспортних засоби, земельну ділянку, квартиру, а також займається перевезенням транспортних засобів з-за кордону. Представник відповідача в судовому засіданні позову не визнав, вказавши, що оплата за навчання є додатковими витратами, участь у яких батьки дитини несуть відповідно до вимог ст. 185 СК України, а підстави для збільшення розміру аліментів відповідно до вимог ст. 192 СК України в даному випадку відсутні. Крім цього, в силу матеріального становища позивача, який не працює, сплачує кредит, має захворювання, повторно уклав шлюб, у якому виховує дитину дружини, дружина також хворіє, відповідач не має можливості сплачувати аліменти в розмірі більшому, ніж 1000 гривень. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Сторони [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ИД № 022023 від 13 липня 2000 року. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 листопада 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. 20 листопада 2015 року позивач змінила прізвище на з «Катола» на «Боднарська», що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії І-ИД № 010921 від 20 листопада 2015 року. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 грудня 2016 року з [PERSON] в користь [PERSON] стягнуто аліменти на неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1000 гривень, щомісячно, починаючи з 05 жовтня 2016 року, до досягнення дитиною повноліття. Згідно з довідкою № 326, виданою 14 вересня 2017 року Тернопільським національним економічним університетом, [PERSON] є студентом І курсу юридичного факультету денної форми навчання за контрактом. Термін навчання 4 роки, з 01 вересня 2017 року по 31 червня 2021 року. Відповідно до договору № 138859 від 02 серпня 2017 року, укладеного між Тернопільським національним економічним університетом (виконавцем) та [PERSON] (замовником), виконавець бере на себе зобовязання за рахунок коштів замовника здійснити надання [PERSON] освітньої послуги, а саме на денній формі навчання за спеціальністю «право» строком навчання з 01 вересня 2017 року по 31 червня 2021 року. Згідно з п. п. 9 11 вказаного договору загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 78200 гривень, вартість одного місяця навчання 1700 гривень, замовник вносить плату щопівроку. Відповідно до банківської квитанції ПриватБанку від 04 жовтня 2017 року позивачем сплачено за договором № 138859 на рахунок Тернопільського національного економічного університету 9750 гривень. Відповідно до договору № 3083з/6к-2017 від 31 серпня 2017 року, укладеного між Київським національним торговельно-економічним університетом (виконавцем) та [PERSON] (замовником), виконавець бере на себе зобовязання за рахунок коштів замовника здійснити надання освітньої послуги [PERSON], а саме за першим (бакалаврським) рівнем на факультеті Міжнародної торгівлі та права за спеціальністю «міжнародні економічні відносини», на заочній формі навчання, тривалістю 4 роки 6 місяців. Згідно з п. п. 4.2, 4.3 вказаного договору загальна вартість освітньої послуги становить 46420 гривень, з яких за 1 курс (з 01.09.2017р. по 31.08.2018р.) 8640 гривень, які сплачуються у два етапи по 4320 гривень. Відповідно до банківської квитанції ГУ Ощадбанку від 04 серпня 2017 року позивачем сплачено за договором № 24499ззб-2017 від 04 серпня 2017 року на навчання [PERSON] 3670 гривень. Згідно з випискою ПриватБанку за 04.09.2017р. 04.10.2017р. [PERSON] сплатила за [PERSON] на рахунок Київського національного торговельно-економічного університету 653 гривні за попереднім договором № 3083з/6к-2017 від 31 серпня 2017 року. 21 жовтня 2017 року [PERSON] звертався до доцента кафедри пропедевтики внутрішніх хвороб Львівського медичного університету імені [PERSON] [PERSON], яким [PERSON] рекомендовано медикаментозне та процедурне лікування і дотримання дієти. Також позивачем долучено виданий [PERSON] 14 лютого 2018 року перелік лікарських препаратів латинською мовою, без конкретизації особи, якій їх призначено. Відповідно до рахунку діагностичного центру «Ескулаб» 13 лютого 2018 року до сплати за проведення мікробіологічного дослідження матеріалу пацієнта [PERSON] підлягає 275 гривень. Згідно з копіями фіскальних чеків за період протягом листопада грудня 2017 року та лютого 2018 року придбано медичних препаратів на такі суми: 134,76 гривень, 386,33 гривень, 375,45 гривень, 225 гривень, 461 гривень та 235,47 гривень. З виписки з медичної карти стаціонарного хворого від 02 лютого 2018 року вбачається, що [PERSON] (яка, згідно з наданими в судовому засіданні усними поясненнями представника позивача, є матірю [PERSON]В.) з 23 січня 2018 року по 02 лютого 2018 року перебувала на стаціонарному лікуванні відділення хірургічної стоматології Приватної стоматології Олексюка. Відповідач [PERSON] з 09 березня 2017 року перебуває в шлюбі з Музикою (після одруження [PERSON]) [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ИД № 139144. [PERSON] є матірю неповнолітнього [PERSON], [INFO], що вбачається зі свідоцтва про народження серії І-ИД № 169170. Згідно з довідкою № 92, виданою ОСББ «Над Яром 6» 28 листопада 2017 року [PERSON] та [PERSON] проживають разом з [PERSON], без реєстрації, за адресою: м. Тернопіль, вул. Над Яром, 6/49. З виписки з медичної карти [PERSON] вбачається, що з 27 листопада 2017 року він перебував на стаціонарному лікування з приводу захворювання колінного суглобу. Відповідно до довідки Альфа-Банку № 88644-1502 від 28 листопада 2017 року 08 червня 2017 року [PERSON] уклав кредитний договір, за яким отримав кредит у розмірі 18401,54 гривень, залишок суми за яким станом на 11 грудня 2017 року складає 11239,97 гривень. простроченої заборгованості не має. [PERSON] 27 листопада 2017 року зверталася до лікувально-дігностичного центру «Румед-Т», де їй діагностовано захворювання щитовидної залози та призначено лікування і рекомендації, що вбачається з консультативного заключення від 27 листопада 2017 року. Як убачається з Повного витягу з Єдиного реєстру довіреностей № 35903251 від 19 лютого 2018 року, упродовж 2017 року [PERSON] отримав від пяти різних фізичних осіб довіреності на придбання для них транспортних засобів в Україні чи за кордоном. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 252729 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1443 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у с. Ішків Козівського району Тернопільської області. Також, як убачається зі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24 жовтня 2014 року, індексний номер: 28540168, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 24 жовтня 2014 року, індексний номер: 28540224 та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06 лютого 2018 року, номер: 113050698, [PERSON] є власником квартири № 49 за адресою: м. Тернопіль, вул. Над Яром, 6 Крім того, у власності [PERSON] є 3 транспортних засоби: «ВАЗ2109», 1992 року випуску, «Вольксаген Бора», 2003 року випуску, та «БМВ 320І», 2006 року випуску, що підтверджується довідкою Регіонального сервісного центру в Тернопільській області № 31/19-2331 від 04 травня 2017 року. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного звязку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає, виходячи із наступного. Відповідно до вимог ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як підставу збільшення розміру аліментів позивач у позовній заяві вказувала те, що [PERSON] вступив до двох вищих навчальних закладів, в обох із яких навчання є платним, як на денній, так і на заочній формі, а тому дитина потребує матеріального утримання та допомоги. На ці ж самі обставини як на підставу збільшення розміру аліментів посилався і представник позивача в судовому засіданні. Представник відповідача, заперечуючи проти позову, вказував, що такі витрати є додатковими витратами на дитину, а не обставинами, що впливають на розмір аліментів. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Вказаний правовий висновок викладено в Постанові Верховного суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17. У цій справі Верховний Суд України вказав, що витрати, пов'язані з навчанням неповнолітньої дитини, можуть бути віднесені до додаткових витрат на дитину, що передбачені ст. 185 СК України. За п. а ч. 1 ст. 29 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91р. та яка набула чинності для України 27.09.1991 р., держави-учасниці погоджуються щодо того, що освіта дитини має бути спрямована на розвитокособи, талантів, розумових і фізичних здібностей дитини в найповнішому обсязі. Таким чином, між сторонами виникли правовідносини з приводу відшкодування додаткових витрат понесених на навчання неповнолітнього сина, який проживає з позивачем. Оскільки Сімейним кодексом України передбачено обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, та, крім сплати аліментів, брати участь у додаткових витратах на дитину, а оплата за навчання неповнолітньої дитини є одним із видів таких витрат, які викликані особливими обставинами необхідністю розвитку здібностей дитини та отримання нею освіти, а відповідно до ст. 185 СК України участь у цих витратах є таким же обовязком батьків, як і сплата аліментів, то понесення таких витрат одним із батьків є підставою для стягнення частини цих витрат з іншого з батьків, а не підставою збільшення розміру аліментів. Натомість, витрати на навчання як одна з обставин визначення розміру аліментів враховуються при стягненні аліментів на повнолітніх дочку, сина, оскільки, на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Тому в таких випадках при визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Саме такі правові висновки висловлені в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року № 6-1296цс15. На різну правову природу аліментів та додаткових витрат Верховний Суд України вказує також і в п. 18 Постанови Пленуму «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3, від 15 травня 2006 року. З урахуванням зазначеного, позивач [PERSON] має право звернутися з вимогою про стягнення з [PERSON] частини додаткових витрат на дитину, повязаних з оплатою за навчання, наперед або після їх фактичного понесення, разово чи періодично. Разом з тим, на збільшення розміру аліментів факт понесення нею таких витрат не впливає. За вказаних обставин суд приходить до переконання про відсутність підстав для збільшення розміру аліментів, які передбачені ст. 192 СК України. З огляду на викладене, суд не бере до уваги докази щодо матеріального становища відповідача, оскільки вони мали б значення лише при визначенні розміру аліментів у разі наявності підстав для їх збільшення. Щодо поданих представником позивача доказів звернення [PERSON] за медичною допомогою і придбання лікарських засобів, то зазначені обставини не вказувались позивачем у позовній заяві як підстави позову, і в подальшому підстави позову позивачем не змінювались. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У зазначеному полягає принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд не вправі вийти за межі позовних вимог. Аналізуючи в сукупності зібрані у справі докази, правовідносини сторін, вимоги закону, які до них застосовуються, розглядаючи справу в межах заявлених позивачем вимог, суд приходить до переконання, що в задоволенні позову про збільшення розміру аліментів слід відмовити, що не позбавляє права позивача звернутися у встановленому законом порядку з позовом до відповідача про стягнення додаткових витрат на дитину. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 192, 185 Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed