Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

Позивач [PERSON] заявила позов до Ямпільської міської ради Вінницької області, [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення Ямпільської міської ради від 02.07.1998 року, визнання незаконним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку та усунення перешкод у користуванні власністю. В своєму позові позивач зазначила, що 01 грудня 1997 року згідно зі Свідоцтвом про право на спадщину за законом вона отримала у приватну власність житловий будинок із надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS]. 03 березня 1998 року рішенням виконавчого комітету Ямпільської міської ради Вінницької області їй була передана безоплатно в приватну власність земельна ділянка площею 1010 кв.м. для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель по [ADDRESS]. 13 травня 1998 року на підставі рішення виконавчого комітету Ямпільської міської ради від 03.03.1998 року їй був виданий Державний акт на право приватної власності на землю, про передачу у приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, площею 0.1010 гектарів по [ADDRESS] із планом зовнішніх меж її земельної ділянки. Зазначила, що в 1998 році вона поїхала з м. Ямпіль на свою батьківщину в с. Мальовниче Шаргородського району до своїх батьків, за якими був необхідний постійний догляд у зв'язку із похилим віком. Батьки померли в 1999 році, однак, вона продовжувала проживати в с. Мальовниче Шаргородського району. В 1998 році перед поїздкою в с. Мальовниче Шаргородського району до своїх батьків під час спілкування із відповідачем [PERSON] останній попросив її тимчасово на земельній ділянці поставити гараж із шиферу для зберігання автомобіля, оскільки відповідач проживає в п'ятиповерховому будинку і в нього автомобіль стояв на вулиці під будинком. В січні 2013 року приїхавши в м. Ямпіль до свого будинку по [ADDRESS] для того, щоб поставити паркан із шиферу, вона сказала відповідачеві [PERSON], щоб останній прибрав тимчасово встановлений ним гараж із шиферу, оскільки вона бажає поставити паркан по периметру свого домоволодіння, на що він заперечив і сказав, що гараж є його власністю і він його забере якщо буде таке рішення суду. Після такого заперечення відповідача вона 23.05.2013 року із письмовим зверненням звернулась до Ямпільської міської ради з вимогою захистити свої права на належну їй земельну ділянку і зобов'язати відповідача [PERSON] прибрати тимчасову споруду (гараж із листків плоского шиферу), який останнім встановлений на її земельній ділянці, чим порушує її права та законні інтереси як власника земельної ділянки на повноцінне володіння, користування і розпорядженню власністю. Із письмового повідомлення Ямпільської міської ради за вих. № 13-02-128 від 01.06.2013 року їй стало відомо, що у відповідача [PERSON] є в наявності Державний акт на право приватної власності на землю серія І-ВН № 014169, площею 0.0018 га., для обслуговування автогаража, виданий 10.09.1998 року Ямпільською міською радою на підставі рішення Ямпільської міської ради від 02.07.1998 року прийнятого на 2 сесії 23 скликання «Про надання та передачу в приватну власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування автогаражів жителям м. Ямполя», технічна документація із зазначенням плану земельної ділянки та невідомі їй розписки попередніх власників щодо купівлі земельної ділянки. Також до повідомлення міської ради були додані письмові розписки від гр. [PERSON] та [PERSON], які ніби-то продали гараж [PERSON] за 400 гривень. Однак ці особи, від яких є ці розписки ніякого відношення до спірної земельної ділянки в розмірі 0.0018 га., власником якої вона є, не мають. Адреси місця розташування цього гаража немає. Вважаючи свої права порушеними, позивач просить суд визнати незаконним та скасувати рішення Ямпільської міської ради Вінницької області 2 сесії 23 скликання від 02.07.1998 року, визнати недійсним та скасувати Державний акт на право приватної власності на землю, виданий [PERSON] та усунути їй перешкоди в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, що розташована по [ADDRESS] шляхом зобов'язання відповідача [PERSON] відновити стан земельної ділянки до стану, який існував до порушення такого права, розібрати самовільно встановлений гараж із листків плоского шиферу. Представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] позовні вимоги просив задовольнити. Пояснив, що права позивача грубо порушені. Зазначив, що позивач є власником земельної ділянки, що розташована по [ADDRESS], земельна ділянка у неї не вилучалася у встановленому законом порядку. Зазначив, що позивач не писала ніякої заяви про вилучення у неї земельної ділянки та передачі [PERSON] Позивач до звернення до Ямпільської міської ради в 2013 році не знала про існування оскаржуваного рішення Ямпільської міської ради від 02.07.1998 року та державного акту на право власності [PERSON] на земельну ділянку. Представник відповідача Ямпільської міської ради Вінницької області Житар Д.О. суду пояснив, що у 1998 році було прийнято рішення про передачу [PERSON] у власність земельної ділянки. Рішення було прийнято у порядку, встановленому законом. До Ямпільської міської ради було надано заяву [PERSON] про те, що вона надає дозвіл на вилучення у неї земельної ділянки, площею 18 кв.м. і передачі її [PERSON] для будівництва гаража. Крім того, представник відповідача зазначив, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки позивач у 1998 році сама подала заяву про вилучення у неї та надання [PERSON] земельної ділянки для будівництва гаража, а тому із цього моменту їй відомо про прийняте рішення міської ради. Також пояснив, що рішення про вилучення земельної ділянки у [PERSON] немає, до моменту передачі земельної ділянки [PERSON] вказана ділянка була у власності [PERSON] Просив застосувати строк позовної давності до спірних правовідносин та відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що він закон не порушував. Зазначив, у 1997 році [PERSON] йому продав гараж, але документів на нього не оформив. Пояснив, що в 1997 році він підійшов до [PERSON] та запитав, чи вона не буде проти того, аби на її земельній ділянці збудувати гараж для автомобіля на що вона не заперечувала та сказала заплатити їй 400 гривень. Вказав, що позивач особисто писала заяву до Ямпільської міської ради про вилучення в неї частини земельної ділянки та передачі йому - [PERSON], позивач підписала технічну документацію за землю, яка йому виділялася. Відповідач [PERSON] вважає, що державний акт на вказану спірну земельну ділянку він отримав на законних підставах. Крім цього, відповідач [PERSON] заявив про застосування до спірних правовідносин позовної давності, про що надав заяву вх..№1558 від 12.03.2014 року. В своїй заяві відповідач [PERSON] зазначив, що з моменту, коли позивач знала або повинна була дізнатися про порушення свого права минуло 16 років. 14.05.1998 року позивачем було подано заяву до міського голови про вилучення у неї та надання йому земельної ділянки для будівництва гаража, 19.05.1998 року позивачем було погоджено акт встановлення в натурі меж земельної ділянки. Просить відмовити у задоволенні позову. Із показань допитаного в ході судового розгляду свідка [PERSON] встановлено, що він є сусідом [PERSON]. Пояснив, що на початку 1990 року [PERSON] розпочав побудову гаража, і він особисто допомагав [PERSON] в будівництві. Свідок вказав, що гараж будувався на земельній ділянці позивача, якій було відомо про будівництво гаража. В період будівництва гаража позивач ходила і вимірювала землю, на якій розташований цей гараж. Із показань допитаного в ході судового розгляду свідка [PERSON] встановлено, що він є сусідом [PERSON] Свідок зазначив, що він не давав погодження відповідачу [PERSON] на приватизацію земельної ділянки. Зазначив, що до відповідача звернувся Цапушел, який запропонував йому зняти споруду у зв'язку із тим, що тече вода. Він разом із Цапушелом підійшли до [PERSON] з проханням забрати гараж, але він відмовився. Зазначив, що [PERSON] будував гараж в 1990 роках. Гараж [PERSON] займає 8 кв.м. його земельної ділянки. Пояснив, що піднявши архівні документи побачив, що написано дві розписки про отримання 400 гривень [PERSON] Свідок зазначив, що у позивача була земельна ділянка, однак, чи давала вона дозвіл на вилучення у неї земельної ділянки [PERSON] йому не відомо. Пояснив, що [PERSON] була у шлюбі із [PERSON]. Вказав, що у акті погодження меж земельної ділянки не його підпис, тобто, він не міг дати дозвіл на приватизацію його стіни гаража. Із показань допитаного в ході судового розгляду свідка [PERSON] встановлено, що в 1994 році він придбав будівельні матеріали та почав будувати гараж. Пояснив, що він звернувся до позивача з питанням, чи не проти того, що він приєднає свій гараж до [PERSON] [PERSON] дала згоду на приєднання його гаража до гаража [PERSON], за що він дав їй золоті сережки. В 1997 році він розлучався зі своєю дружиною і вирішили продати гараж відповідачу [PERSON] Він дав [PERSON] 400 гривень за те, щоб [PERSON] користувався гаражем і оформляв на нього документи. Зазначив, що він збудував гараж, але документів на нього не оформляв. Свідок пояснив, що вказаний гараж був розташований на земельній ділянці позивача з 1993 року. Судом встановлено такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Із копії Свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.12.1997 року встановлено, що спадкоємицею майна померлого [PERSON] є його дружина [PERSON], спадкове майно складається із житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться по [ADDRESS]. Із копії рішення №96 від 03.03.1998 року Ямпільської міської ради встановлено, що [PERSON] передано у безплатну власність земельну ділянку по [ADDRESS], загальною площею 1010 кв.м., для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку. Із копії Державного акту, виданого 13.05.1998 року встановлено, що [PERSON] передано у приватну власність земельна ділянка площею 1010 га. на території Ямпільської міської ради, для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Із копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку встановлено, що у приватній власності [PERSON] перебуває земельна ділянка, площею 1010 га. по [ADDRESS], для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, виготовлено кадастровий номер земельної ділянки. Із копії державного акту, виданого 10.09.1998 року встановлено, що [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку, загальною площею 0.0018 га. , для обслуговування автогаража. Із повідомлення Ямпільської міської ради вих.№ 13-02-128 від 01.06.2013 року встановлено, що у [PERSON] по [ADDRESS] земельна ділянка площею 18 кв.м. приватизована, державний акт №1105 від 10.09.1998 р., виготовлена технічна документація на гараж та розписки попередніх власників щодо купівлі земельної ділянки. Із повідомлення Держсільгоспінспекції у Вінницькій області вих.№10-02/4879/13 від 16.12.2013 року встановлено, що спірна земельна ділянка, площею 10,8 кв.м., на якій розміщена тимчасова споруда (гараж) одночасно належить [PERSON] та [PERSON] згідно зазначених державних актів на право приватної власності. Із копії розписки від 14.05.1998 року встановлено, що [PERSON] отримала від [PERSON] за гараж 400 гривень. Із копії розписки від 13.05.1998 року встановлено, що [PERSON] за продаж гаража отримав від [PERSON] 400 гривень. Із архівної копії вих. №01-14-25 від 06.02.2014 року встановлено, що [PERSON] звернувся до голови Ямпільської міської ради про надання йому в приватну власність земельну ділянку, розміром 18 кв.м. для будівництва гаража по [ADDRESS]. Із архівної копії вих.№01-14-26 від 06.02.2014 року встановлено, що [PERSON] звернулася до голови Ямпільської міської ради про вилучення в неї земельної ділянки 18 кв.м. і надати її [PERSON] для будівництва гаража. Із дослідженого судом оригіналу протоколу другої сесії Ямпільської міської ради 23 скликання від 02.07.1998 року встановлено, що в ході 2 сесії 23 скликання Ямпільської міської ради депутатами Ямпільської міської ради обговорювалося питання про надання та передачу у приватну власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування авто гаражів жителям м. Ямполя, одноголосно прийнято рішенням 2 сесії 23 скликання від 02.07.1998 року «Про надання та передачу в приватну власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування автогаражів жителям м. Ямполя», яким [PERSON] передано безкоштовно в приватну власність земельну ділянку для обслуговування автогаража по [ADDRESS] - 18 кв.м. в м. Ямпіль Вінницької області. Із оригіналу заяви від 14.05.1998 року, яка є в матеріалах вказаного протоколу від 02.07.1998 року встановлено, що [PERSON] звернувся до голови Ямпільської міської ради про надання йому в приватну власність земельну ділянку, розміром 18 кв.м. для будівництва гаража по [ADDRESS]. Із оригіналу заяви, яка є в матеріалах вказаного протоколу від 02.07.1998 року встановлено, що [PERSON] звернулася до голови Ямпільської міської ради із клопотанням про вилучення в неї земельної ділянки 18 кв.м. і надання її [PERSON] для будівництва гаража. Із плану земельної ділянки, який є в матеріалах вказаного протоколу від 02.07.1998 року встановлено, що [PERSON] погоджено виділення земельної ділянки по [ADDRESS] з цільовим призначенням для обслуговування гаража, розмір ділянки 0,0018 га. Судом винесено на обговорення питання щодо проведення судових експертиз у цій справі, зокрема, роз'яснено право сторони заявити клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи тексту заяви позивача [PERSON] про вилучення у неї земельної ділянки, однак, представником позивача та іншими особами, які беруть участь у справі, не заявлено клопотань про витребування інших доказів, виклик інших свідків чи призначення судових експертиз. Представник позивача свою відмову від проведення судової почеркознавчої експертизи мотивував тим, що позивач [PERSON] не писала цієї заяви і їй нічого невідомо про цю заяву, підстав для проведення експертизи немає. Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України суд розглянув справу на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши усі докази у їх сукупності, суд вважає обґрунтованими доводи позивача у тій частині, що дійсно оспорюване рішення Ямпільської міської ради від 02.07.1998 року прийняте з порушенням чинного на момент його прийняття Земельного Кодексу України (в редакції 1990 року), який втратив чинність з 01.01.2002 року на підставі Кодексу N 2768-III (2768-14) від 25.10.2001 р., а саме - ст.28 ч.1 п.1, ч.3, ст.29 ч.1, ч.1 ст.31 ЗК України (ред.1990 року). Зокрема, під час прийняття оскаржуваного рішення про передачу частини належної позивачу земельної ділянки у приватну власність відповідачу [PERSON] Ямпільська міська рада не прийняла рішення про припинення права власності позивача [PERSON] на земельну ділянку (ст.29 ЗК України(ред..1990р.)) або вилучення у неї земельної ділянки (ст.31 ЗК України (ред.1990 р.)) для передачі [PERSON] у приватну власність, однак, прийняла рішення про передачу цієї земельної ділянки [PERSON] у приватну власність і вказане рішення виконане, оскільки на його підставі [PERSON] 10.09.1998 року отримав правовстановлюючий документ - державний акт на право приватної власності на землю. Оцінюючи усі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності та враховуючи, що відповідно до ст.60 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню як такі, що заявлені з порушенням строку позовної давності, з наступних підстав. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.254 ч.1 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Судом встановлено, і ця обставина підтверджена поясненнями відповідача [PERSON], показаннями допитаних свідків [PERSON] та [PERSON], матеріалами протоколу 2 сесії Ямпільської міської ради 23 скликання - заявою [PERSON], що позивач дізналась або могла дізнатись про порушення свого права в 1998 році, оскільки особисто передала земельну ділянку відповідачу [PERSON] для обслуговування гаража, не заперечувала проти оформлення усіх необхідних документів на земельну ділянку відповідачем [PERSON], подала заяву до Ямпільської міської ради про вилучення у неї земельної ділянки розміром 18 м кв. та надання її [PERSON], погодила акт встановлення в натурі меж земельної ділянки. Доводи позивача про те, що вона не писала заяви до міської ради про вилучення земельної ділянки не підтверджені жодним доказом, суперечать іншим дослідженим доказам - поясненням відповідача [PERSON], показанням свідків. Представник позивача не заявив клопотання про призначення почеркознавчої експертизи з метою встановити, що заява від імені позивача написана та підписана не нею особисто. Судом встановлено, що підпис [PERSON] у дослідженій заяві до міської ради за своїм зображенням повністю співпадає із її підписом в паспорті громадянина України та позовній заяві у цій справі. Суду не надано будь-яких доказів в підтвердження фальсифікації заяви позивача до міської ради, чи фальсифікації технічної документації із землеустрою, що виготовлена відповідачу [PERSON], а тому у суду немає жодного сумніву у тім, що дійсно позивач [PERSON] особисто написала заяву до Ямпільської міської ради до початку 2 сесії 23 скликання Ямпільської міської ради, тобто до 02.07.1998 року, а також погодила технічну документацію із землеустрою відповідачу [PERSON], добровільно передала йому земельну ділянку, якою відповідач із 1998 року до цього часу відкрито, безперервно, безперешкодно володіє та користується. Тобто із цього часу позивач могла дізнатися про порушення свого права. Доводи позивача про те, що вона з 1998 року взагалі була відсутня в м.Ямпіль Вінницької області та доглядала своїх батьків в с.Мальовниче Шаргородського району, не підтверджені жодним достовірним доказом. Доводи позивача про те, що вона дізналася про порушення свого права лише після звернення до Ямпільської міської ради в 2013 році не є підставою вважати, що про порушення свого права позивач не могла дізнатися раніше - в період строку позовної давності, який рахується із моменту прийняття Ямпільською міською радою оскаржуваного рішення 02.07.1998 року та видачі відповідачу [PERSON] державного акту на право приватної власності на землю 10.09.1998 року впродовж трьох років. Позов заявлено 15 січня 2014 року, позивачем не заявлено вимоги про поновлення стоку позовної давності та не доведено суду про поважність причин пропуску нею цього строку. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Беручи до уваги заяву відповідача [PERSON] про застосування позовної давності у цьому спорі вх.№1558 від 12.03.2014 року, та заяву представника відповідача Ямпільської міської ради Вінницької області Житара Д.О., заявлену в ході судового розгляду до виходу суду до нарадчої кімнати, суд відповідно до вимог ст.267 ч.ч.3,4 ЦК України має підстави відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Ямпільської міської ради Вінницької області, [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення Ямпільської міської ради від 02.07.1998 року, визнання незаконним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку від 10.09.1998 року. При розв'язанні іншої частини позовних вимог - про усунення перешкод у користуванні позивачем належною їй земельною ділянкою шляхом зобов'язання відповідача відновити стан земельної ділянки до стану, який існував до порушення такого права, розібрати самовільно встановлений гараж із листків плоского шиферу, суд вважає ці вимоги необґрунтованими, виходячи із наступного. В ході судового розгляду встановлено, що гараж із плоского шиферу знаходиться за земельній ділянці, яка на праві приватної власності надана [PERSON] і має цільове призначення - для обслуговування автогаража. Крім цього, як встановлено в ході судового розгляду і ця обставина підтверджена дослідженим судом державним актом на право приватної власності на землю серії 1-ВН №014169 - відповідач [PERSON] має відповідну правову підставу, а саме - право приватної власності, на основі якого здійснює володіння та користування земельною ділянкою, тобто, має права власника земельної ділянки, передбачені ст.90 ЗК України. Вказаний правовстановлюючий документ не скасований та не визнаний у встановленому законом порядку недійсним. Будь-яких інших прав та законних інтересів позивача з боку відповідача [PERSON] не порушено, а тому суд має підстави для відмови у задоволенні цієї частини позовних вимог. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, суд не має підстав судові витрати покласти на відповідачів, що є підставою для відмови і в цій частині позовних вимог. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані ст.ст.28, 29, 31 ЗК України (ред.1990 року), ст.41 Конституції України, ст.ст.78, 81, 90 ЗК України, ст.ст.256, 257, 267 ч.4 ЦК України.

Outcome: dismissed