Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

Позивач 27 жовтня 2017 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою, в подальшому уточнивши її, до Прокуратури Одеської області, Державної казначейської служби України, Управління Державної казначейської служби України в Одеській області та просив стягнути грошові кошти на вішкодування матеріальної шкоди, а саме втрачений заробіток в сумі 2088037,92 грн та уповщену вигоду у розмірі 13907042,21 грн. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] в позовній заяві зазначив, що постановою заступника прокурора Одеської області 11 липня 2011 винесено постанову про припинення кримінального переслідування відносно нього в рамках кримінальної справи № 830 за його обвинуваченням його у вчиненні злочинів, передбачених частиною 1 статті 70, частиною 2 статті 165 та статті 172 КК України, на підставі пункту 2 статті 213, пункту 2 статті 6 КПК України, за недоведеністю участі у скоєні інкримінованих органом досудового слідства злочинів. Зазначеною постановою також скасовано обрану у відношенні [PERSON] міру запобіжного заходу підписку про невиїзд. Крім того, заступником прокурора Одеської області 11 липня 2011 винесено постанову про направлення кримінальної справи № 830 за фактом контрабандного ввозу ВКФ «Модус Ко ЛТД» з Республіки Німеччини до України деревопереробного обладнання та його контрабандного вивозу з України до Росії з приховуванням від митного контролю шляхом надання митному органу сфальсифікованих документів та зловживання службовим становищем, за ознаками злочинів, передбачених частиною 1 статті 70, частиною 2 статті 165 та статтею 172 КК України ( в редакції 1960 року) до суду для вирішення питання про її закриття у зв`язку із закінченням строків давності, оскільки з моменту вчинення злочинів і по теперішній час, особу, яка вчинила злочин в ході дізнання, досудового та судового слідства встановити не представилось можливим. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2017 року задоволено скаргу [PERSON] та зобов`язано прокуратуру Одеської області ухвалити відповідну постанову про визначення розміру виплат про відшкодовування шкоди внаслідок незаконного засудження. 13 травня 2017 року постановою заступника прокурора Одеської області старшого радника юстиції Кічук Ю.В. визнано, що діями органів попереднього слідства, прокуратури і суду під час кримінального переслідування [PERSON] шкода пов`язана з втратою доходів, сплачених за вироком штрафних санкцій та сум сплачених у зв`язку з поданням юридичної допомоги [PERSON] не спричинена, та роз`яснено його право на звернення до суду щодо розгляду питання про відшкодування моральної шкоди. Позивач вважає, що внаслідок незаконного порушення кримінальної справи № 830 стосовно нього він був незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності, незаконно перебував під вартою, в рамках розслідування вказаної кримінальної справи незаконно проводився обшук та виїмка документів фірми ВКФ « Модус Ко ЛТД», одним із засновників якої був він, незаконно був накладений арешт на його майно та фірму ВКФ « Модус Ко ЛТД», йому було завдано моральну та матеріальну шкоди, яка полягає в наступному. Так, позивач зазначає, що він є одним із засновником фірми ТОВ « Модус- ВК ЛТД» господарська діяльність якої спрямована на переробку деревини. У свою чергу ТОВ « Модус- ВК ЛТД» є засновником фірми в ВКФ « Модус Ко ЛТД», яка територіально знаходиться на території Російської Федерації господарська діяльність якої спрямована також на переробку деревини. У зв`язку з існуванням арешту накладеного постановою слідчого СВ УСБУ в Одеській області від 24 червня 1999 року, в рамках вищевказаної кримінальної справи фірма ВКФ «Модус ЛТД» та фірма ТОВ «Модус-ВК ЛТД» була позбавлена можливості здійснення господарської діяльності. Тому, позивач вважає, що існування вказаного арешту, спричинило втрату матеріальних збитків позивачу у формі \~потенційний\~прибуток, реально не отриманий підприємством,\~кредитором\~чи іншим суб`єктом господарської діяльності. \~ \~ \~ \~Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи вказана справа надійшла у провадження судді Домусчі Л.В., ухвалою якої від 30 жовтня 2017 року провадження про справі відкрито. Ухвалою суду від 13 грудня 2018 року провадження по вказаній цивільній справі закрито. Постановою Одеського апеляційного суду від 09 липня 2019 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково ухвалу Приморського районного від 13 грудня 2018 року скасовано, справу передано до суду першої інстанції для розгляду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 серпня 2019 року цивільна справа за позовом [PERSON] до прокуратури Одеської області про зобов`язання вчинити певні дії, розподілена судді Свяченій Ю.Б. для розгляду. Ухвалою суду від 12 серпня 2019 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 03 жовтня 2019 року. 20 вересня 2019 року від позивача до суду надійшла заява про зміну предмету позову, в якій позивач просив стягнути з Державного бюджету України на його користь матеріальну шкоду у розмірі 1850447,30 грн, як втрачений заробіток та упущену вигоду у розмірі 14308743,06 грн. У підготовче засідання 03 жовтня 2019 року з`явився позивач та представник відповідача. Інші учасники у підготовче засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись. Роз`яснені права та обов`язки. Судове засідання відкладено на 14 листопада 2019 року, з підстав подачі позивачем клопотання про відкладення розгляду справи для уточнення позовних вимог. На адресу Приморського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2019 року надійшов лист від судді Одеського апеляційного суду С.О. Погорєлової про направлення матеріалів вказаної цивільної справи до Одеського апеляційного суду для виправлення недоліків в ухвалі суду 09 липня 2019 року. До суду 02 грудня 2019 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві представник відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] , вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки постановою заступника прокурора Одеської області від 11 липня 2011 кримінальну справу за обвинуваченням [PERSON] закрито на підставі п. 2 ст. 213 КПК України, а саме за недоведеністю його участі у вчиненні злочинів, запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд скасовано. Кримінальну справу за розслідуваним фактом закрито постановою Приморського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2011 на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Тому, на думку представника відповідача, прокуратурою Одеської області жодних неправомірних дій відносно позивача не вчинялось, права його не порушувались. Також представником відповідача у відзиві на позовну заяву зазначено, що посилання позивача, як на підставу для стягнення матеріальної шкоди у вигляді втраченого заробітку у сумі 1850447,30 грн. на положення ст.ст. 1- 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду» є хибними, оскільки зазначеними нормами регламентовано лише підстави для відшкодування шкоди, проте не позбавлено необхідності позивача доводити її наявність, розмір (відповідно до порядку, викладеного вище), протиправність поведінки прокуратури Одеської області, як заподіяна шкоди, та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Що ж стосується самого розрахунку матеріальної шкоди у розмірі 1850447,30 грн. проведеного позивачем по кожному виду незаконної процесуальної дії в розмірі середньомісячного заробітку, то на думку представника відповідача, даний розрахунок проведено безпідставно, необґрунтовано та всупереч положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду», тому вимоги у частині стягнення вказаної суми, представник відповідача, вважає що вони є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню. Також представником відповідача у відзиві, зазначено що [PERSON] провів розрахунок відносно юридичної особи - ВКФ «Модус Ко ЛТД», а не стосовно себе, як фізичної особи та просить суд безпідставно стягнути на його користь чистий прибуток вказаної юридичної особи, тому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог. 24 грудня 2019 року вказана цивільна справа повернута до Приморського районного суду м. Одеси після доопрацювання Одеським апеляційним судом. У підготовче засідання 03 березня 2020 року з`явився позивач та представник відповідача. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомляли. За заявою представника відповідача підготовче засідання відкладено на 13 квітня 2020 року, для надання відзиву на уточнену позовну заяву. Підготовче засідання 13 квітня 2020 року відкладено на 09 червня 2020 року, з підстав подачі позивачем заяви про відкладення розгляду справи, у зв`язку і запровадженням на території України карантинних обмежень. У підготовче засідання 09 червня 2020 року з`явились позивач та представник відповідача. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомляли. Оголошено перерву на 26 червня 2020 року, з підстав подачі представником відповідача клопотання про відкладення підготовчого засідання для підготовки відзиву уточнену на позовну заяву. У підготовче засідання 26 червня 2020 року з`явились позивач та представник відповідача. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомляли. Протокольною ухвалою суду закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті на 24 вересня 2020 року. Головуюча суддя з 26 серпня 2020 року по 11 вересня 2020 знаходилась в основній щорічній відпустці. У судове засідання 24 вересня 2020 року з`явився позивач. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомляли. Оголошено перерву на підставі ч. 2 ст. 221 ЦПК України на 10 листопада 2020 року. У судове засідання 10 листопада 2020 року з`явились позивач та представник відповідача. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомляли. У судовому засідання позивач позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити у повному обсязі, пояснивши, що він був одним із засновників фірми ВКФ «Модус Ко ЛТД» (м. Одеси) та займав посаду директора вказаної фірми. Заробітної платні не отримував, а лише одержував дивіденди від господарської діяльності вказаної фірми. У свою чергу фірма ВКФ «Модус Ко ЛТД» (м. Одеси) була засновником фірми ТОВ « Модус-ВК ЛТД», яка знаходиться в м. Клінці, Брянської області Російської Федерації. 07 вересня 1998 року Управлінням Служби безпеки України в Одеській області було порушено кримінальну справу № 830 за фактом експортування в 1993 році ВКФ «Модус Ко ЛТД» (м. Одеси), металопрокату з України на адресу болгарської фірми « Нефрит» за ст. 70,80-1,86-1,194 КК України. В рамках вказаної кримінальної справи постановою слідчого 24 червня 1999 року накладено арешт на обладнання яке було наявне на фірмі ТОВ « Модус-ВК ЛТД», яка знаходиться в м. Клінці, Брянської області Російської Федерації. 25 грудня 1999 року в рамках вказаної кримінальної справи відносно позивача, як директора вищевказаних підприємств, порушено кримінальну справу за ст.70, ч.2. ст. 148-2, ст. 172 КК України ( в редакції 1960 року). Постановою заступника прокурора області від 11 липня 2011 року кримінальну справу за № 830 закрито на підставі ст. 213 КПК України ( в редакції 1960 року) за недоведеністю участі позивача у вчиненні вищевказаних злочинів. Запобіжні заходи у вигляді підписки про невиїзд скасовані. Також позивач зазначає, що в період з 24 грудня 1999 року по 11 липня 2011 року він був позбавлений можливості здійснювати господарську діяльність підприємств ВКФ «Модус Ко ЛТД» (м. Одеси) та ТОВ « Модус-ВК ЛТД та на його думку, він був відсторонений від роботи. В результаті вищевказаних незаконних дій органів досудового розслідування, як про це зазначає позивач, фінансово-господарська діяльність ВКФ « Модус Ко ЛТД» ( м. Одеси) була припинена, з підстав того, що майно яке належало фірмі на загальну суму 3728221,00 дол. США та яке було інвестоване в статутний фонд ТОВ « Модус-ВК ЛДТ» (м. Клінці, Брянської області Російської Федерації) було арештовано постановою слідчого від 24 червня 1999 року. Внаслідок вказаного арешту ТОВ « Модус-ВК ЛДТ» (м. Клінці, Брянської області Російської Федерації) ухвалою Арбітражного суду Брянської області Російської Федерації від 06 жовтня 2004 року було ліквідовано. Позивач також зазначив, що внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування він зазнав нервових перенапружень та отримав другу групу інвалідності. Тому позивач просить стягнути матеріальну шкоду у розмірі 15995080,13 грн, яка складається з втраченого заробітку у розмірі- 2088037,92 та упущену вигоду у розмірі -13907042.21 грн. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог посилаючись на вимоги викладені у відзиві на позовну заяву. Судове засідання відкладено на 08 лютого 2021 року. У судове засідання 08 лютого 2021 року з`явились позивач та представник відповідача. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомляли. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та оцінивши докази у їх сукупності, вислухавши думки сторін суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 07 вересня 1998 року Управлінням Служби Безпеки України в Одеській області порушено кримінальну справу за № 830 за фактом експортування у 1993 році ВКФ «Модус Ко ЛТД», металопрокату з України на адресу Болгарської фірми «Нефрит» за ст.ст. 70,80-1, 194 КК України ( в редакції 1960 року). Постановою слідчого 24 червня 1999 року накладено арешт на обладнання яке було наявне на фірмі ТОВ « Модус-ВК ЛТД», яка знаходиться в м. Клінці, Брянської області Російської Федерації. За результатами розслідування вказаних фактів 25 грудня 1999 року відносно [PERSON] порушено кримінальну справу за ст. 70, ч. 2 ст. 148-2, ч. 2 ст. 172 КК України ( в редакції 1960 року) та 04 січня 2000 року пред`явлено обвинувачення. Постановою заступника прокурора Одеської області від 11 липня 2011 року кримінальну справу за обвинуваченням [PERSON] закрито на підставі п.2 ст. 213 КПК України за недоведеністю його участі у вчиненні злочинів, запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд скасовано. Кримінальну справу за розслідуваним фактом за ст.ст. 70,80-1, 194 КК України закрито постановою Приморського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2011 року на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2017 року скаргу [PERSON] на дії прокуратури Одеської області задоволено частково. Зобов`язано прокуратуру Одеської області задовольнити вимоги викладені у заяві [PERSON] від 22 вересня 2016 року, відповідно до ст. 32 ЗУ « Про відшкодування шкоди завданої внаслідок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду». Постановою заступника прокурора Одеської області від 13 травня 2017 року визнано, що дії органів попереднього слідства, прокуратури і суду під час кримінального переслідування [PERSON] , та шкоди, яка пов`язана з втратою доходів; сплачених за вироком суду штрафних санкцій та сум, сплачених у зв`язку з наданням юридичної допомоги, обчислення яких Законом України «Про відшкодування шкоди завданої внаслідок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду» віднесено до компетенції прокуратури Одеської області, [PERSON] не спричинено та встановлено, що розмір сум, які підлягають відшкодуванню складає 0 грн. Згідно зі\~статтею 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другою цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). За загальними положеннями, передбаченими\~статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою\~статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Щодо позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України втраченого заробітку у розмірі 2088037,92 грн. Пунктом 1 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~передбачено, що відповідно до положень цього\~Закону\~підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (п. 2 ч. 1\~ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» Судом встановлено, що 07 вересня 1998 року Управлінням Служби Безпеки України в Одеській області порушено кримінальну справу за № 830 за фактом експортування у 1993 році ВКФ «Модус Ко ЛТД», металопрокату з України на адресу Болгарської фірми «Нефрит» за ст.ст. 70,80-1, 194 КК України ( в редакції 1960 року). За результатами розслідування вказаних фактів 25 грудня 1999 року відносно [PERSON] порушено кримінальну справу за ст. 70, ч. 2 ст. 148-2, ч. 2 ст. 172 КК України ( в редакції 1960 року) та 04 січня 2000 року пред`явлено обвинувачення. Постановою заступника прокурора Одеської області від 11 липня 2011 року кримінальну справу за обвинуваченням [PERSON] закрито на підставі п.2 ст. 213 КПК України за недоведеністю його участі у вчиненні злочинів, запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд скасовано. Згідно зі статтею 3 Закону № 266/94-ВР у разі незаконного засудження громадянинові відшкодовується, зокрема, заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій та моральна шкода. Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету (стаття 4 Закону № 266/94-ВР). Пуктом 8 Положення 6/5/3/41 передбачено, що згідно з ч. 1 ст. 4 ЗУ ст.\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» розмір сум, які передбачені п. 1 ст. 3 Закону і підлягають відшкодуванню, визначаються з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи ( посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративне стягнення. Розмір цих сум обчислюється виходячи із середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій із заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи (посади) відбування кримінального покарання або адміністративного стягнення у вигляді виправних робіт. Середньомісячний заробіток для визначення розміру відшкодування шкоди обчислюється у порядку, передбаченому постановами Кабінету Міністрів України від 08 грудня 1995 року № 100 № Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної палати « та від 05 травня 1995 року № 348 « Про внесення змін і доповнень до Порядку № 100» . Так, відповідно до положень п.2.ч.2 «період, за яким обчислюється середня заробітна плата» порядку № 1000, середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два календарні місяці. Таким чином,\~відповідно до\~ Закону\~України «Про\~порядок відшкодування\~шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» до втраченого заробітку законодавець відносить заробіток, що не був одержаний громадянином за час відсторонення від роботи ( посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт, як адміністративного стягнення. У судовому засіданні встановлено, що у 1992 році [PERSON] був засновником фірми ВКФ «Модус Ко ЛТД» [PERSON] займав посаду директора, заробітної платні не отримував, а мав лише дохід у вигляді дивідендів, як засновник вказаної фірми. Суд не бере до уваги посилання позивача, про те, що внаслідок порушення відносно нього кримінальної справи № 830 за ст. 70, ч. 2 ст. 148-2, ч. 2 ст. 172 КК України ( в редакції 1960 року), та обрання запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, яку вподальшому постановою заступника прокурора Одеської області від 11 липня 2011 року закрито на підставі п.2 ст. 213 КПК України за недоведеністю позивача в участі у вчиненні злочинів, він втратив право на отримання заробітної платні оскільки у судовому засіданні ним було зазначено, що заробітної плати очолюючи посаду директора фірми ВКФ «Модус Ко ЛТД» він не отримував, а доказів, які б свідчили про отримання ним будь-яких інших доходів, у тому числі дивідендів, позивачем до суду не надано. Крім того рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2013 року\~позовні вимоги [PERSON] до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Управління Служби безпеки України в Одеській області, прокуратури Одеської області про стягнення моральної шкоди в сумі 314299,44 гривень, - задоволено частково. Стягнуто на його користь з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на відшкодування моральної шкоди 158989,00 грн. Тому, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з Державного бюджету України на його користь втраченого заробітку у розмірі 185447,30 грн. Щодо відшкодування матеріальної шкоди у вигляді упущеної вигоди у розмірі 13907042,21 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України, упущеною вигодою є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не порушене. Відшкодування упущеної вигоди є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме : протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки ( збитків). Причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Пред`явлення вимоги про відшкодування упущеної вигоди покладає обов`язок на позивача довести, що ця вигода не є абстрактною, а дійсно була б ним отримана в разі належного виконання відповідачем своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватись заходи, вжиті позивачем для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. У судовому засіданні встановлено, що фірма ВКФ « Модус Ко ЛТД» (м. Одеса) є засновником фірми ТОВ « Модус Ко ЛТД», яка територіально знаходиться в м. Клінці, Брянської області Російської Федерації на балансі вказаної фірми знаходиться майно фірми ВКФ « Модус Ко ЛТД», внаслідок накладено арешту від 24 червня 1999 року фірма ТОВ « Модус Ко ЛТД» була ліквідована. Розраховуючи упущену вигоду [PERSON] опирається на обмеження господарської діяльності фірми ВКФ « Модус Ко ЛТД» ( м. Одеса) , однак доказів, які б свідчили про отримання доходів внаслідок її господарської діяльності позивачем надано не було. Посилання позивача, про ліквідацію ТОВ « Модус Ко ЛТД» на балансі якого знаходилось майно фірми ВКФ « Модус Ко ЛТД» ( м. Одеса) не обумовлює права на відшкодування шкоди у вигляді упущеної вигоди, оскільки при вирішенні питання про її відшкодування позивачем не надано доказів щодо суми втрачених доходів, та розміру прибутку який міг би бути отриманий позивачем внаслідок її повноцінного функціонування. Тому, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині матеріальної шкоди внаслідок упущеної вигоди у розмірі 13907042,21 грн. Статтею ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.\~15\~ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ст.\~16\~ЦК України\~кожна особа\~має право\~звернутися до\~суду за\~захистом свого\~особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, суд приходить до висновку про необгрунтованість позовних вимог [PERSON] до Прокуратури Одеської області, Державної казначейської служби України, Управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування матеріальної шкоди.

Outcome: dismissed