Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство «Всеукраїнський банк розвитку» звернувся до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] у розмірі 108562,48 гривень. Позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що відповідно до договору № ІКАРUG.235253.001 від 28 березня 2014 року, укладеного між позивачем та [PERSON], банк зобовязався надати останній строковий кредит розміром 90150,00 гривень, строком до 27 березня 2018 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,50% річних, зі сплатою комісії за надання кредитних ресурсів у розмірі 0,30% від суми кредиту по договору, щомісяця в період сплати. [PERSON] в свою чергу зобовязалась щомісячно, в період сплати передбачений кредитним договором, надавати банку кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості у розмірі встановленого графіком погашення. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № ІКАРUG.235253.001 від 28 березня 2014 року між позивачем та [PERSON] 28.03.2014 року укладено договір поруки №PХ029031.235261.001 у відповідності до якого [PERSON] поручився перед банком за виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором та відповідає перед позивачем за виконання зобовязань у тому ж розмірі, що і позичальник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені і інших платежів, відшкодування збитків. У випадку невиконання позичальником будь-якого зобовязання за кредитним договором, [PERSON] та [PERSON] відповідають перед позивачем як солідарні боржники. Позичальник [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконує і тому станом на 26.04.2016 року має перед позивачем заборгованість в розмірі 108562,48 гривень, яку позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь і яка складається з наступного: 46361,83 гривень заборгованість за тілом кредиту; 36411,93 гривень прострочена заборгованість по тілу кредиту; 487,25 гривень поточна заборгованість за процентами, 19351,57 прострочена заборгованість за процентами, 5949,90 гривень заборгованість за комісією. Пізніше на адресу суду надійшло клопотання представника позивача, яким останній збільшив вимоги позову та просить суд стягнути солідарно з відповідачів грошові кошти за опублікування оголошення в газеті «Урядовий курєр» в сумі 630,00 гривень. Представник позивача в судове засідання не зявився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду письмову заяву, якою просив справу розглядати за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про місце дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник [PERSON] в судове засідання не зявився, про місце дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду письмову заяву, якою просив справу розглядати за його відсутності, вимоги позову визнав частково, а саме в частині 46361,83 гривень поточної заборгованості за тілом кредиту, 3644,93 гривень простроченої заборгованості за тілом кредиту, 487,25 гривень поточної заборгованості за процентами, 19351,57 гривень прострочена заборгованість за процентами. Вимоги в частині стягнення простроченої заборгованості за комісією у розмірі 5949,90 не визнав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду письмову заяву, якою просив справу розглядати за його відсутності, вимоги позову не визнав, про що надав письмове заперечення. Відповідно до письмових заперечень, [PERSON] зазначає, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, а враховуючи, що кредитним договором передбачено окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обовязку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобовязань позовна давність за вимогами до позичальника про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором, строк предявлення кредитором вимоги до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких здійснюється періодичними платежами, повинен обчислюватись з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. З огляду на зазначене, останній платіж [PERSON] сплатила 21.04.2015 року, а наступний термін платежу за договором був встановлений до 10.05.2015 року, який вона не здійснила, а тому з 11.05.2015 року несплачена заборгованість вважається простроченою і саме з цього часу починається перебіг позовної давності для вимог боржника та обчислення шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя щодо окремих зобовязань за кредитом. Однак, банк вимог до поручителя в межах 6 місяців за кожним щомісячним платежем не пред'являв, тому порука з окремими платежами припинилась. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором № ІКАРUG.235253.001 від 28 березня 2014 року станом на 25.05.2016 року становить 108562,48 гривень та який складається з: 46361,83 поточна заборгованість за кредитом; 36411,93 гривень прострочена заборгованість за кредитом; 487,25 поточна заборгованість за процентами по кредиту; 19351,57 прострочена заборгованість по процентам; 5949,90 поточна заборгованість за комісією по кредиту. Останній платіж [PERSON] в погашення кредиту був здійснений 22 квітня 2015 року (а.с. 4-13). Згідно кредитного договору № ІКАРUG.235253.001 від 28 березня 2014 року, укладеного між позивачем та [PERSON], банк надав останній кредит у сумі 90150,00 гривень з терміном користування до 27 березня 2018 року, з процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 15,5 % річних, та комісією за надання кредитних ресурсів у розмірі 0,30% від суми кредиту за договором, щомісяця в період сплати (а.с. 14-16). Додатком №1 до кредитного договору № ІКАРUG.235253.001 від 28 березня 2014 року визначена сукупна вартість споживчого кредиту та реально процентної ставки з розрахунку у відповідності до умов визначених кредитним договором (а.с. 17). Відповідно до графіку погашення кредиту, який є додатком №2 до кредитного договору, встановлено періодичність та розміри платежів позичальника з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, а саме [PERSON] має вносити з 01 квітня 2014 року по 12 лютого 2018 року щомісячно 2802,45 гривень, а останній платіж мав відбутися у березні 2018 року у розмірі 2171,01 гривень (а.с. 18). Згідно договору поруки №PХ029031.235261.001 від 28 березня 2014 року укладеного між позивачем та [PERSON], та боржник [PERSON] з іншого боку, [PERSON] відповідає перед кредитором за виконання зобовязань за кредитним договором [PERSON] Поручитель [PERSON] відповідає перед кредитором за виконання зобовязань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків (а.с. 20-21). На виконання своїх зобовязань за кредитним договором № ІКАРUG.235253.001 від 28 березня 2014 року позивач 28.03.2014 року видав розпорядження щодо проведення видачі кредиту [PERSON] у сумі 90000,00 гривень (а.с. 22). Позивачем 26.11.2015 року було надіслано на адресу [PERSON] вимогу дострокового повернення кредиту, сплати винагороди та відсотків за його користування та виконання інших зобовязань передбачених кредитним договором в строк до 18.12.2015 року, повернення суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 100204,01 гривень, яка виникла станом на 18 листопада 2015 року та заборгованість, яка виникне на момент погашення в строк зазначений вище, але не пізніше 30 календарних днів з дня одержання цього повідомлення. Повідомлено, що станом на 18 листопада 2015 року заборгованість [PERSON] станом на 18.11.2015 року складає 100204,01 гривень, яка складається з заборгованість за кредитом 57363,31 гривень; прострочена заборгованість за кредитом 25410,45 гривень; заборгованість по відсотках за користування кредитом 427,34 гривень; прострочена заборгованість по відсотках за користуванням кредитом 12675,71 гривень, заборгованість за комісією 0,00 гривень, прострочена заборгованість за комісією 4327,20 гривень, пеня 0,00 гривень (а.с. 23). З вимогою дострокового повернення кредиту, сплати винагороди та процентів за користування кредитом та виконання інших зобовязань передбачених кредитним договором в строк до 18.12.2015 року, сплати суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 100204,01 гривень, яка виникла станом на 18.11.2015 року і заборгованості, яка виникне на момент погашення цієї вимоги, позивач звернувся до [PERSON] як до поручителя за договором поруки №PХ029031.235261.001 від 28 березня 2014 року, укладеним на виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором № ІКАРUG.235253.001 від 28 березня 2014 року (а.с. 24). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами, а розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно до ст. ст.1049, 1054 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 554 ЦК України уразі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором не виконала і тому станом на 26.04.2016 року її заборгованість перед банком становить: 46361,83 поточна заборгованість за кредитом; 36411,93 гривень прострочена заборгованість за кредитом; 487,25 поточна заборгованість за процентами по кредиту; 19351,57 прострочена заборгованість по процентам. Так, обставини які визнані сторонами, відповідно до положень ч. 1 ст. 61 ЦПК України, не підлягають доказуванню, а тому, наявність і розмір заборгованостей за поточним і простроченим тілом кредиту, по поточних та прострочених відсотках за користування кредитом, не підлягають доказуванню в судовому засіданні. Крім того, зазначене підтверджене наданими до суду розрахунком заборгованості. Як вбачається з копії паспорту відповідачки [PERSON] серії ВВ №182198 та Анкети від 28.03.2017 року, остання з 25 квітня 1987 року зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19, 25-26). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Згідно Розпорядження Кабінету Міністрів України №1053-р від 30.10.2014 року, Розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» місто Вугледар Донецької області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерорестична операція. Отже, враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги, що відповідачка [PERSON] з 25 квітня 1987 року зареєстрована та постійно проживає у місті Вугледарі, віднесеному до населених пунктів на території яких проводилась антитерористична операція, з урахуванням приписів Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», суд приходить до висновку, що до нарахування останній не підлягала заборгованість за комісією по кредиту у розмірі 5949,90 гривень. Окрім того, суд вважає необхідним відзначити, що як вбачається з вимоги сплати направленої до поручителя [PERSON] від 26.11.2015 року позивач повідомив останнього про зміну умов договору від 18.11.2015 року та вимагав дострокового повернення кредиту, сплати винагороди та процентів за користування кредитом та виконання інших зобовязань передбачених кредитним договором, однак у суду відсутня можливість встановити чи отримував [PERSON] зазначену вимогу, в письмових запереченнях [PERSON] заперечує, що отримував будь-які вимоги позивача, а тому, вважає, що шестимісячний строк предявлення вимог до поручителя слід рахувати з дня виникнення прострочення у виплаті кредиту, а саме з 11.05.2015 року. При цьому, позивач з позовом до суду звернувся лише 08.06.2016 року, тобто з порушення шестимісячного строку, встановленого законодавством, для звернення до поручителя з вимогою виконання зобовязання. Отже, на момент звернення позивача до суду з даним позовом договір поруки №PХ029031.235261.001 від 28 березня 2014 року укладений між позивачем та [PERSON], був припинений у відповідності до вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України, а тому позовні вимоги щодо солідарного стягнення з відповідачів суми заборгованості за кредитом не підлягають задоволенню. З огляду на зазначене, суд враховуючи, що договір поруки був припиненим, внаслідок чого виконання умов договору поруки є неможливим та таким, що суперечитиме нормам чинного цивільного законодавства, приймаючи до уваги, що [PERSON] частково визнала суму заборгованості, а також вищенаведений висновок суду про неправомірність нарахування останній заборгованості за комісією, приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» підлягають частковому задоволенню, а заборгованість, яка складається з: 46361,83 поточна заборгованість за кредитом; 36411,93 гривень прострочена заборгованість за кредитом; 487,25 поточна заборгованість за процентами по кредиту; 19351,57 прострочена заборгованість по процентам, підлягають стягненню з відповідачки [PERSON]. Вирішуючи питання про судові витрати в межах даної цивільної справи, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві\~пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, зокрема, належать витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Враховуючи, що судом було задоволено клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору у розмірі 1628,44 гривень до прийняття рішення по справі, суд, у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, приходить до висновку, судові витрати підлягають стягненню: - з відповідачки [PERSON] на користь держави в особі Державної судової адміністрації України у розмірі 1539,19 гривень (102612,58 гривень*1628,44 гривень 108562,48 гривень = 1539,19 гривень); - з позивача ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» на користь держави в особі Державної судової адміністрації України у розмірі 89,25 гривень (1628,44 гривень 1539,19 гривень = 89,25 гривень). Щодо судових витрат позивача з публікації в пресі оголошення про виклик відповідача до суду, які складають 630,00 гривень, суд, у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, приходить до висновку, що з відповідачки [PERSON] на користь позивача має бути стягнуто витрати за публікацію оголошення пропорційно до задоволених судом вимог позову, а саме 595,47 гривень (102612,58 гривень * 630,00 гривень / 108562,48 гривень = 595,47 гривень). Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного, ст. ст. 526, 530, 536, 553, 554, 559, 536, 610, 612, 625, 1049, 1054 ЦК України, п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин»,

Outcome: partial