Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

Позивач 13.01.2016 року звернулася в суд з вищевказаним позовом до відповідача. В своєму позові позивач посилаючись на факт навчання їх з відповідачем дочки на денному відділені у вищому навчальному закладі Миколаївської області та на необхідність забезпечення доньці нормальних умов життя і навчання, просила суд, на підставі ст.199 СК України, стягнути з відповідача, який ухиляється від добровільного надання матеріальної допомоги, аліменти на її користь на утримання доньки [PERSON] в розмірі ? частки від всіх видів доходів(заробітку) відповідача і до закінчення донькою навчання, але не більше як до досягнення нею віку 23 років. Позивач в судове засідання не з'явилася, надавши суду письмову заяву про підтримання нею своїх заявлених позовних вимог і, посилаючись на викладені в позові обставини і підстави, просила суд її позов задовольнити повністю, розглянувши справу у її відсутність та з можливістю заочного розгляду справи у випадку неявки відповідача. Відповідач в судове засідання повторно за викликом суду не з'явився, хоча належним чином неодноразового повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить картка зворотного поштового повідомлення. Про причини своєї неявки відповідач суду не повідомив і від нього не надходило ніяких заяв про відкладення розгляду справи, чи про розгляд справи у його відсутність. У відповідності до вимог ст.ст.74, 169 ЦПК України, відповідач являється належним чином повідомлений про судовий розгляд справи, його неявка в судове засідання визнана судом без поважних причин, а справа, згідно ст.ст.224-226 ЦПК України, розглянута у відсутність позивача і відповідача за наявності у справі достатніх доказів про права та взаємовідносини сторін, в порядку заочного розгляду справи, враховуючи що позивач не заперечувала проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, проаналізувавши та оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Цей висновок суду ґрунтується на наступному: Відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести в суді ті обставини, на які вона посилається, як на предмет і підстави позову, так і на заперечення проти позовних вимог. Так, з досліджених в судовому засіданні обставин справи вбачається, що відповідач являється батьком [PERSON], [INFO], яка являється студенткою і навчається на денному відділенні Чорноморського державного університету імені Петра Могили і закінчує навчання в червні 2019 року, що вбачається з довідки, виданої ректором цього навчального закладу, що додана позивачем до позову. Студентка [PERSON], проживає спільно з матір'ю - позивачем по справі, потребує матеріальної допомоги від своїх батьків, у зв'язку з продовженням навчання. Позивач, як мати, надає своїй доньці таку матеріальну допомогу, а відповідач, як свідчать обставини позову ухиляється від добровільного надання дочці такої матеріальної допомоги, хоча має реальну змогу надавати цю допомогу. Згідно ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і, у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надати матеріальну допомогу. Згідно обставин викладених в позові вбачається, що відповідач не інвалід, інших утриманців не має, працездатний, а тому суд, на підставі цього, приходить до висновку, що відповідач має можливість надавати своїй доньці [PERSON] матеріальну допомогу, на період її навчання, в зв'язку з чим, вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів у частці від його заробітку (доходу), відповідно до ст.ст.183, 200 СК України, підлягають задоволенню. Суд зазначає, що відповідач в судове засідання не з'явився і, у відповідності до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, не довів у суді, що він через стан свого здоров'я чи за інших підстав передбачених законом, позбавлений можливості надавати доньці [PERSON] таку матеріальну допомогу на період її навчання. З урахуванням обставин, викладених в ст.182 СК України, які враховуються судом при визначені розміру аліментів, приймаючи до уваги встановлені в судовому засіданні фактичні обставини даної справи, виходячи з матеріального становища відповідача, його стану здоров'я, відсутності на утриманні інших неповнолітніх дітей, матеріального становища доньки, яка навчається і отримує матеріальну допомогу від матері, суд на підставі ст.199 СК України, приходить до висновку, що відповідач повинен платити позивачу аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , в розмірі ? частки свого заробітку (доходу), як просить позивач, щомісячно, на період її навчання, але не більше, як до досягнення нею віку 23 років. У відповідності з вимогами ст.191 СК України, аліменти підлягають стягненню з відповідача з моменту подачі до суду позову, тобто з 13 січня 2016 року. Згідно ст.367 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів з відповідача на користь позивача у межах суми платежу за один місяць підлягає обов'язковому негайному виконанню.

Outcome: approved