Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

Позивач [PERSON] 08.06.2015 року звернувся до суду з позовом до ПАТ «Шахтоуправління «Покровське», третя особа Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійську, про відшкодування моральної шкоди, повязаної з професійним захворюванням. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з відповідачем по справі він перебував у трудових відносинах з 01.08.2003 року по 26.10.2009 року, та з 08.11.2010 року по 23.07.2014 року. Звільнений був на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням в зв»язку з виходом на пенсію. Під час роботи в шахті він отримав професійне захворювання, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 03.03.2015 року, в пунктах 16, 17 якого вказано, що професійне захворювання виникло в зв»язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовлених впливом промислового фактору важкість праці, потужність зовнішньої праці при роботі за участю м»язів нижніх кінцівок і тулуба, при роботі з переважною участю м»язів плечового поясу. Згідно медичному висновку Центральної лікарсько-експертної комісії Державної установи «Інститут медицини праці національної академії медичних наук України» Клініки професійних захворювань № 1/37 від 22.01.2015 року йому було встановлено діагноз - хронічна поперекова-крижова радикулопатія в стадії затухаючаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом захворювання професійне, встановлено вперше. Також було встановлено супутні захворювання. 16.04.2015 року та 13.05.2015 року згідно довідок МСЕК йому встановлено 40% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності строком до 01.06.2016 року. Вважає, що умовами виробництва йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у наступному. У зв»язку з професійним захворюванням, яке він зазнав під час роботи на підприємстві відповідача, у нього погіршилося здоров»я, що призвело до порушення особистих немайнових прав, порушена нормальна життєдіяльність, оскільки він постійно проходить лікування, на що змушений витрачати немалі кошти, постійно відчуває фізичний біль та моральні страждання, у нього з»явилось почуття тривоги перед майбутнім, тому вважає, що йому спричинена моральна шкода, яку повинен сплатити відповідач у розмірі 50000 грн., заподіяної професійним захворюванням. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явився не з»явився. про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. В судове засідання представник відповідача ПАТ ШУ «Покровське», представник третьої особи Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійську не з»явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з відповідачем по справі ПАТ «ШУ «Покровське» перебував у трудових відносинах з 01.08.2003 року по 26.10.2009 року, та з 08.11.2010 року по 23.07.2014 року. Позивач був звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням в зв»язку з виходом на пенсію (а.с. 5-6). Під час роботи в шахті позивач отримав професійне захворювання, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 03.03.2015 року, в пунктах 16, 17 якого вказано, що професійне захворювання виникло в зв»язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовлених впливом промислового фактору важкість праці, потужність зовнішньої праці при роботі за участю м»язів нижніх кінцівок і тулуба, при роботі з переважною участю м»язів плечового поясу (а.с. 18-19). Згідно медичному висновку Центральної лікарсько-експертної комісії Державної установи «Інститут медицини праці національної академії медичних наук України» Клініки професійних захворювань № 1/37 від 22.01.2015 року позивачу [PERSON] було встановлено діагноз - хронічна поперекова-крижова радикулопатія в стадії затухаючаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом захворювання професійне, встановлено вперше. Також було встановлено супутні захворювання (а.с. 16-17). 16.04.2015 року та 13.05.2015 року згідно довідок МСЕК позивачу вперше було встановлено 40% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності відповідно строком до 01.06.2016 року (а.с. 7). Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Законом України Про охорону праці, а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоровя або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов»язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Судом встановлено, що тяжкі та шкідливі умови праці призвели до професійного захворювання позивача. Висновком МСЕК від 16.04.2015 року та 13.05.2015 року позивачу [PERSON] вперше було встановлено 40% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності (а.с. 7). В зв»язку з цим 21 серпня 2015 року позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування моральної шкоди. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обовязку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами статті 237-1 КЗпП України. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) спори про відшкодування заподіянної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в звязку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив згідно висновку МСЕК первинно 40% працездатності в зв»язку з професійним захворюванням, визнаний інвалідом 3 групи. Після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина, у нього з»явилось почуття тривоги перед майбутнім. Позивач вимушений постійно проходити тривалі курси лікування. Вищезазначене законодавство, а також розяснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» повязують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих звязків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, розясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на його відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоровя позивача, те, що професійна працездатність в зв»язку з професійним захворюванням втрачена згідно першому висновку МСЕК на 40% працездатності в зв»язку з професійним захворюванням, визнаний інвалідом 3 групи. Виходячи із викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000 грн. Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров»я. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати: по сплаті судового збору в розмірі 487,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial