Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

Позивач [PERSON] 26.02.2019 року звернувся до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка мотивована тим, що він з 30.10.2014 року по 14.09.2018 року перебував з відповідачем у трудових відносинах, працював на відокремленому підрозділі «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля». Наказом № 982-к від 14.09.2018 року його було звільнено на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Після звільнення відповідач заборгував йому заробітну плату, яку не виплатив на час звернення до суду. Вважає, що відповідач таким чином порушив трудове законодавство, тому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі в сумі 35 753 грн. 06 коп. та середній заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період 14.09.20108 року по день розгляду справи у сумі 63\~275 грн. 70 коп., на загальну суму 99\~028 грн. 76 коп. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 01.03.2019 року відкрито провадження по справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, та надав уточнення позовних вимог, в яких зазначив, що 21.03.2019 року відповідач сплатив йому заборгованість по заробітній платі повністю, тому просить суд стягнути на його користь середній заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.09.2018 року по день фактичного розрахунку 21.03.2019 року у сумі 72\~156 грн. 50 коп. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги не визнає, оскільки позивач перебуваючи у трудових правовідносинах з відповідачем фактично в день звільнення 14.09.2018 року не працював (перебував у відгулі) та після звільнення по теперішній час вимогу про розрахунок до відповідача не заявляв. Просить суд застосувати принцип співрозмірності при визначені розміру відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно запису № 15 трудової книжки серії [NUMBER] , [PERSON] 30.10.2014 року прийнято до ВП «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля» на посаду підземним гірником 3 розряду з повним робочим днем. Згідно запису № 22 трудової книжки серії [NUMBER] , [PERSON] 14.09.2018 року звільнено з займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, відповідно до наказу № 982-к від 14.09.2018 року. Як вбачається з довідки № 1-1064 від 19.04.2019 року, виданої ВП «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля», при звільненні [PERSON] станом на 14.09.2018 року його заборгованість по заробітній платі становить 56 528 грн. 74 коп., заборгованість сплачена та станом на 17.04.2019 року заборгованість по заробітній платі не має. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган, повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, обов`язок із проведення з працівником розрахунку покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану плату. Стаття 117 КЗпП України застосовується у разі несвоєчасної виплати належних працівнику від підприємства сум незалежно від наявності клопотання працівника про таку виплату. Оформивши звільнення позивача та видавши йому трудову книжку, відповідач свій обов`язок із проведення з працівником розрахунку не здійснив, а тому є підстави для застосування до відповідача відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст. 117 КЗпП України. Згідно п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» за своєю структурою заробітна плата складається: з основної - винагороди за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норм часу, виробітку, обслуговування, посадових обов`язків); із додаткової - винагороди за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці (доплати, надбавки, гарантійні й компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій); а також із заохочувальних та компенсаційних виплат - винагороди за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційних та інших грошових і матеріальних виплат, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад установлені цими актами норми. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Разом з тим, враховуючи вищевикладене, суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що позивач не звернувся до роботодавця з письмовою вигодою здійснити з ним розрахунок при звільненні, оскільки відсутність даної вимоги не виключає обов`язок роботодавця здійснити працівникові належні йому виплати в день звільнення. Згідно листа № 224/0/103-17/214 від 19.10.2017 року Мінсоцполітики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу в 2018 році» кількість робочих днів у грудні 2018 року складає 21 день. Відповідно до абзацу 2 листа N 224/0/103-17/214 від 19.10.2017 року Мінсоцполітики України про надання роз`яснення, законодавством не передбачено єдиної норми тривалості робочого часу. Норма робочого часу працівників може бути різною залежно від багатьох чинників: тривалості робочого тижня, тривалості робочого дня, коли встановлені вихідні і т. д. Тому норму робочого часу роботодавці повинні розраховувати самостійно виходячи з режиму роботи, запровадженого на підприємстві, з дотриманням вимог триманням вимог\~статей 50-53,\~67\~і\~73\~КЗпП. Згідно ч. 1 Закону України № 2211-VIII від 16.11.2017 року внесено зміни до ст. 73 Кодексу законів про працю України, встановлено святкові дні «7 січня і 25 грудня Різдво Христове». Тобто, кількість робочих днів за грудень 2018 року складає 20 днів; кількість робочих днів позивача з розрахунку з 14.09.2018 року (день звільнення) по 31.12.2018 р. складала би 75 дня: вересень 2018 року 11 днів, жовтень 2018 року 22 дня, листопад 2018 року 22 дня, грудень 2018 року - 20 днів. Згідно листа N\~78/0/206-18\~від 08.08.2018\~року Мінсоцполітики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу в 2019 році» відповідно до якого кількість робочих днів позивача з розрахунку за 2019 рік складала би 55 днів: січень 2019 року - 21 день, лютий 2019 року - 20 днів, березень 2019 року- 14 днів (по день виплати заробітної плати 21.03.2019 року). Згідно довідки № 1-418/1 від 14.02.2019 року, виданої ВП «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля», середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 555 грн. 05 коп. Таким чином, сума компенсації за час затримки розрахунку складає: 555 грн. 05 коп. (середньоденна заробітна плата) Х 130 (кількість днів затримки розрахунку) = 72 156 грн. 50 коп. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає суму, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача по справі підлягає стягненню судовий збір на користь держави пропорційно до\~задоволеної частини\~вимог в розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved