Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

Позивач 15.12.2016 року звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що його бабі [PERSON], яка померла 21.12.2008року, належала земельна ділянка загальною площею 0,694 га, що розташована на території Шегинівської сільської ради Мостиського району, призначена для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого підсобного господарства, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії І-ЛВ №079916 від 29.06.1999 року. Стверджує, що за життя [PERSON] склала заповіт, яким вищевказану земельну ділянку заповіла йому (позивачу). Спадщину після смерті баби він прийняв та отримав у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, а саме грошові вклади в «Ощадбанку». Однак, отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину на інше спадкове майно, зокрема, на спірну земельну ділянку, не має можливості у звязку із відсутністю оригіналу державного акту. З огляду на наведені обставини просить суд визнати за ним право власності на вищевказану земельну ділянку в порядку спадкування після смерті баби [PERSON] В попереднє судове засідання позивач не зявився, проте подав до суду заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить справу розглядати у його відсутності. Представник відповідача Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області у попереднє судове засідання не зявився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі. Представник третьої особи Мостиської державної нотаріальної контори у попереднє судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Представник третьої особи Мостиської районної державної адміністрації Львівської області, у попереднє судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.130, 174 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні попереднього судового засідання. Судом встановлено, що 21.12.2008 року відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] (баби позивача [PERSON]О.). До складу даної спадщини входить право власності на земельну ділянку загальною площею 0,694 га (0,364га, 0,19га, 0,14га), що розташована на території Шегинівської сільської ради Мостиського району, призначена для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого підсобного господарства, яка належала померлій [PERSON] відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії І-ЛВ №079916 від 29.06.1999 року. Як вбачається із матеріалів спадкової справи №84/09, заведеної після смерті [PERSON], за життя остання склала заповіт від 26.01.2005року, яким усе своє майно заповіла онуку [PERSON] - позивачу у справі, який у відповідності до ч.1 ст.1269 ЦК України спадщину прийняв, подавши у встановлений законом строк та порядок до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Спадкоємців, які б мали право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON] та претендують на таку, не має. Чоловік спадкодавця [PERSON] [PERSON] помер 20.03.2010року. В той же час, через відсутність правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку (оригіналу вищевказаного державного акту) позивач не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у звязку із чим звернувся до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть спадкодавця [PERSON]; копією листа Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області Вих. №02-14/613 від 12.11.2015року; копією державного акта на право власності на земельну ділянку серії І-ЛВ №079916 від 29.06.1999 року; копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.12.2011року; копією заповіту [PERSON] від 26.01.2005року; копією спадкової справи №84/09, заведеної після смерті [PERSON], та іншими матеріалами справи. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв'язку із вищевикладеними обставинами, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положення ст.ст.81,131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 1 Протоколу 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено: кожна фізична або юридична особа має право мирно своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. З огляду на наведене та враховуючи встановлені судом обставини про те, що спадкодавець [PERSON] на час своєї смерті була власником спірної земельної ділянки і таке її право підтверджувалось державним актом, беручи до уваги те, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом усього майна та прийняв спадщину, спадкоємців, які б мали право на обовязкову частку у спадщині та претендують на таку, немає, суд приходить до висновку, що право власності на спірну земельну ділянку перейшло у порядку спадкування до позивача, тому є всі підстави для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved