Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» (далі за текстом - Банк) звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 16 травня 2007 року між банком та відповідачем укладено договір №12734 «Про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою», за яким відповідачу було відкрито картковий рахунок в гривнях для обліку коштів до запитання і здійснення операцій за платіжною карткою на умовах цього договору та відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України, правил МПС. Відповідно до пунктів 7.1.,7.2.,7.2.1. договору банк відкрив клієнту кредитну лінію з лімітом кредиту сумі 25000 грн. зі сплатою 24 % річних за користування кредитом та 34 % річних за перевищення витратного ліміту (овердрафту). Відповідач отримав кредитні кошти та використав їх. Разом з тим, [PERSON] в період дії кредитного договору не дотримувався його умов, внаслідок чого станом на 08 вересня 2016 року в нього перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 37661 гривня 25 копійок, з яких: 17463 гривні 23 копійки прострочена заборгованість за кредитом, 8705 гривень 55 копійок заборгованість за відсотками, 3140 гривень 72 копійок заборгованість за пенею за прострочення терміну повернення кредиту та відсотків, 706 гривень 18 копійки сума 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту, 1676 гривень 47 4опійок нарахована сума з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасну сплату кредиту, 563 гривні 50 копійок 3% річних за несвоєчасну сплату відсотків, 5405 гривень 60 копійок нарахована сума з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасну сплату відсотків. Посилаючись на неналежне виконання кредитних зобов'язань, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 37661 гривня 25 копійок, а також судові витрати зі сплати судового збору. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених в позові, просила позов задовольнити. Відповідач, належним чином повідомлений, в судові засідання неодноразово не зявлявся, повідомлені ним причини неявки визнані судом неповажними, справа розглянута на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 травня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», в особі філії Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» до [PERSON] укладено договір №12734 «Про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою», за яким відповідачу було відкрито картковий рахунок в гривнях для обліку коштів до запитання і здійснення операцій за платіжною карткою на умовах цього договору та відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України, правил МПС. За п. 1.2 договору банк відкрив [PERSON] відновлювальну кредитну лінію з лімітом кредиту 25000 грн. за умови отримання останнім пенсії шляхом її зарахування на картрахунок. Відповідно до пункту 7.2.1, 7.2.3 договору проценти за користування кредитом до 31 дня становлять 24 % річних, за перевищення витратного ліміту (овердрафту) - 34% річних. За умовами п. 6.1 договору [PERSON] зобовязався отримувати пенсію шляхом її перерахування на картрахунок. У разі відмови клієнта отримувати пенсію через картрахунок банку, повністю погасити заборгованість по кредиту. За п. 6.1.3 договору [PERSON] зобовязався сплачувати банку грошові кошти, зокрема, у вигляді комісійної плати, за отримання готівки на підставі тарифів, процентів за перевищення витратного ліміту, процентів за користування кредитом, плати (пені) за несвоєчасний розрахунок з банком, інших сум платежів, що підлягають сплаті , суми заборгованості за офедрафтом та основною сумою кредиту при першому надходженні коштів на карт-рахунок, комісійної плати. Відповідно до п.2.11 договору [PERSON] доручив банку без його додаткової згоди та розпорядження дебетувати картрахунок списувати з картрахунку грошові кошти, що мають бути сплачені відповідно до п. 6.1.3 договору. Банк свої зобовязання за договором виконав, відповідач отримав кредитні кошти та використав їх. В свою чергу [PERSON] не дотримувався умов договору, внаслідок чого станом на 08 вересня 2016 року в нього перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 37661 гривня 25 копійок, з яких: 17463 гривні 23 копійки прострочена заборгованість за кредитом, 8705 гривень 55 копійок заборгованість за відсотками, 3140 гривень 72 копійок заборгованість за пенею за прострочення терміну повернення кредиту та відсотків, 706 гривень 18 копійки сума 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту, 1676 гривень 47 4опійок нарахована сума з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасну сплату кредиту, 563 гривні 50 копійок 3% річних за несвоєчасну сплату відсотків, 5405 гривень 60 копійок нарахована сума з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасну сплату відсотків, що підтверджується відповідним розрахунком та випискою по рахунку [PERSON]. Наданий позивачем розрахунок заборгованості повністю узгоджується із матеріалами справи та відповідачем не спростований, а тому суд приходить до висновку, що позивачем належними доказами, у відповідності до приписів ст. 60 ЦПК України, підтверджено заявлені позовні вимоги в частині загального розміру заборгованості за договором №12734 від 16 травня 2007 року. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику\~(грошові кошти) у такій самій сумі\~або речі, визначені родовими ознаками,\~у такій самій кількості,\~такого самого роду та такої самої якості,\~що були передані йому позикодавцем\~у строк та\~в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Закону. Вимогами статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, що передбачено \~статтею 611 ЦК України. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а індекс інфляції компенсацією від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення. Як встановлено судом, грошове зобовязання за договором № 12734 від 16 травня 2007 року належним чином [PERSON] не виконував, у звязку з чим утворилась зазначена заборгованість, а тому суд вважає, що позивач обґрунтовано предявив вимогу до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом у загальному розмірі 37661,25 грн., і ця сума має бути стягнута з боржника. Оскільки відповідач є інвалідом 2 групи та відповідно до Закону України «Про судовий збір» відноситься до переліку осіб, які звільнені від його сплати, судові витрати відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved