Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON], [INFO], звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], [INFO], про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя не склалось, оскільки в сім'ї часто виникали сварки, які привели до втрати між подружжям почуття взаєморозуміння і поваги один до одного. Позивачка вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Суперечки про поділ спільного майна немає. З травня 2017 року шлюбні відносини припинені. Від сумісного шлюбу подружжя неповнолітніх дітей не має. Відповідач не бажає розірвати шлюб в добровільному порядку через відділ РАЦС. Позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. В судове засідання, позивач не з'явилась, проте надала заяву слухати позов за її відсутності, наполягає на позові, просить його задовольнити, проти заочного рішення не заперечує /а.с. 14/. В судове засідання, відповідач не з'явився, проте надав заяву, в якій просить слухати позов за його відсутності, з позовними вимогами згоден, проти розірвання шлюбу не заперечує /а.с. 15/. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд дійшов до таких висновків. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з розірванням шлюбу. У відповідності до вимог ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За правилами, встановленими ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 16 жовтня 1976 року, свідоцтво про укладення шлюбу серії ІІ-НО № 356905 від 16.10.1976 року, актовий запис № 489, складений міським відділом ЗАГС м. Дружківка Донецької області /а.с. 5/. Судом встановлено, що від цього шлюбу у сторін дітей немає. З травня 2017 року подружжя припинило шлюбні відносини, вважають що збереження сім'ї є неможливим. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі подружжя, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права і інтереси сторін. Враховуючи вищеназвані обставини, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] існує формально, а тому підлягає розірванню. Відповідно до положень частини 1 статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка по справі, наполягала на залишенні прізвища, яким іменувалась у шлюбі, відповідач заперечень проти цього суду не надав. Тому суд вважає за можливе залишити позивачу після розірвання шлюбу прізвище «Бешеньова». На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved