Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

Позивач 5 липня 2015 року звернувся до суду з позовною заявою, в процесі розгляду справи позовні вимоги були доповнені та уточнені. В позові він посилається на те, що з жовтня 2012 року був призначений завідуючим Жовтневої лабораторії Українського інституту експертизи сортів рослин згідно штатного розпису Миколаївського обласного центру. За наказом № 182/2-р від 1.10.2012 року його було призначеного завідуючим Жовтневого сортодослідної сортодослідної станції Миколаївської філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння та садивного матеріалу» за сумісництвом з 1.10.2012 року. 27 березня 2015 року він перебував на лікарняному, вийшовши на роботу 27.04.2015 року він продовжував працювати, та лише 18.05.2015 року був ознайомлений з наказом про своє звільнення яке сумісника від 26.03.2015 року № 51-к. Вважає свої звільнення незаконним, оскільки він не був обзнайомлений з наказом, звільнення відбулось під час його лікарняного. Просить поновити його на роботі, стягнути заробітну плати за час вимушеного прогулу за 288 днів в розмірі 27391 грн. 68 коп., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 1450, 88 грн, матеріалу допомогу на оздоровлення 1476, 36 грн, моральну шкоду в розмірі 2000 грн, витрати на юридичну послуги 680 грн та зобов'язати відповідача видати належно оформлений вкладиш трудової книжки, встановивши факт порушення його трудового законодавства при його звільнені. В судовому засіданні позивач позов підтримав та вказав на те що вважає, що строк звернення до суду він пропустив з поважних причин, оскільки звертався з позовом до суду в м. Миколаєві, однак з порушення правил підсудності, тому після відмови в прийнятті позову, звернувся до суду за місцем проживання. Він працював за сумісництвом завідуючим Жовтневого сортодослідної сортодослідної станції Миколаївської філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння та садивного матеріалу». Наказ про його звільнення за ст. 43-1 КУпроП від 26.03.2015 року вважає незаконним, оскільки його було винесено в той час коли він перебував на лікарняному. На його місце було прийнято на постійне місце роботи [PERSON], однак прийняття на роботу та звільнення в один день неможливе, оскільки останній робочий день - це день звільнення. Крім того, він перебував на лікарняному, коли 27.04.2015 року вийшов на роботу, то продовжив виконувати своїх обов'язки, але його не допускали на робоче місце, інша особа займала його посаду, він викликав міліцію, оскільки є матеріально-відповідальною особою. 18 травня 2015 року його повідомили про звільнення, яке він вважає незаконним. Він має постійне місце роботи в тій же структурі. Вважає, що його звільнили незаконно, оскільки він перебував на лікарняному, який здав за основним місцем роботи, він після закриття лікарняного намагався повідомити відповідача про лікарняний, висилав їх копії, але його не прийняли. Лікарняних було декілька ? але він протягом місяця на роботу не виходив. З 27 березня 2015 року за 288 днів середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 27391 грн, які він просить стягнути. Також він не зміг скористуватись відпусткою за час вимушеного прогулу, тому просить стягнути компенсацію в розмірі 1450 грн, матеріальну допомогу на оздоровлення ? частину окладу - 1476 грн 36 коп, за той час коли мав вимушений прогул. Вважає, що діями відповідача йому спричинена моральна шкода, оскільки його трудові права були порушені, його не допускали на робоче місце, турбувався за майно підприємства, оскільки є матеріально-відповідальною особою. Теж вважає, що йому мали видати належним чином оформлений вкладиш до трудової книжки. В подальшому відповідач видав наказ, яким змінив дату звільнення, але це не впливає на його позовні вимоги, оскільки відповідач мав поновити його на роботі, а потім видавати наказ про звільнення як сумісника. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача до судового засідання не явилась, надала заяву про розгляд справи в її відсутність. Раніше в ході судового розгляду та в письмових запереченнях зазначила на те, що з позовом не погоджується. Дійсно позивач працював як сумісник завідуючим Жовтневої сортодослідної станції Миколаївської філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння та садивного матеріалу». 26 березня 2015 року виконуючим обов'язки генерального директора ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» [PERSON] було видано наказ № 51, яким позивача звільнено з посади у зв'язку з прийманням на роботу іншого працівника, який не є сумісником. Наказ було направлено за основним місцем роботи позивача для вручення, оскільки це територіально знаходиться в одному приміщенні. 27 березня 2015 року позивач на роботу не вийшов, про те що він перебував на лікарняному не було відомо. Лікарняні листи за містом сумісництва позивач надав лише в листопаді 2015 року. [PERSON], призначений на посаду 27 березня 2015 року приступив до виконання обов'язків, позивач не з'явився для передачі справ. 28 квітня 2015 року позивач був ознайомлений з наказом про звільнення, викликав міліції до установи. 28 травня 2015 року з позивачем було проведено розрахунок, отримав компенсацію за невикористану відпустку. Оскільки звільнення позивача відбулось під час його перебування на лікарняному, 6 травня 2016 року було видано наказ № 94 про внесення змін до наказу про звільнення позивача, а саме була змінена дата звільнення позивача - 27.04.2015 року - день виходу з лікарняного, було проведено повний розрахунок по лікарняним листам. Трудова книжка зберігається за місцем основної роботи позивача. Просить в позові відмовити, оскільки відсутній предмет спору. Третя особа [PERSON] до суду не зявився, про час розгляду справи повідомлявся. Заслухавши пояснення сторін, вивчив докази по справі суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволеню з наступних підстав. Суд встановив, що позивача було прийнято 1 жовтня 2012 року за сумісництвом на роботу у Державне підприємство «Центр сертифікації та експертизи насіння та садивного матеріалу» на посаду завідуючого Жовтневої сортодослідної станції Миколаївської філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння та садивного матеріалу», з встановленням 0, 5 посадового окладу (а.с.8). 26 березня 2015 року виконуючим обов'язки генерального директора ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» [PERSON] було видано наказ № 51-к, яким позивача звільнено з посади у зв'язку з прийманням на роботу іншого працівника [PERSON] , який не є сумісником (а.с.9). Відповідно до листка непрацездатності від 27.03.2015 року АГХ 420431 (а.с.10) , на час видачі наказу про звільнення позивач перебував на лікарняному. За ст. 43-1 КУПроП розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації передбачено в разі звільнення з суміщуваної роботи у зв'язку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником. Таким чином, відповідач мав право на розірвання трудового договору за сумісництвом з позивачем без попередньої згоди профспілки. Як вбачається з Правил внутрішнього трудового розпорядку ДП Центр сертифікації та експертизи насіння та садивного матеріалу», обумовлені підстави та порядок розірвання трудового договору (а.с.71). За ч.2 ст. 40 КУ проП не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності. В ході судового розгляду позову відповідачем було видано наказ № 94-к від 6.05.2015 року , яким було змінено дату звільнення на 27.04.2015 року - день закінчення лікарняного позивача. Таким чином відповідачем самостійно було поновлено порушене право позивача, тому в задоволені позовних вимог щодо поновлені на роботі має бути відмовлено. Що стосується вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації про невикористану відпустку, матеріальної допомоги на оздоровлення за 2015-2016 роки, то ці вимоги є похідними від вимог про поновлення на роботі , тому в задоволені також має бути відмовлено. Однак суд вважає слушними вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримку розрахунку - як вбачається з наданого відповідачем наказу (а.с.18 том 2), звільнення позивача відбулось 6 травня 2016 року. Однак розрахунок з позивачем при звільнені в порушення вимог ст. 116 КУпроП відбувся лише 13 травня 2016 року (а.с.26-30 том2), тобто з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку виходячи з розрахунку 95, 11 грн середньоденний заробіток, за 4 робочих дні 380 грн 11 коп. На звернення позивача (а.с.14 том 1) відповідач не надав довідку про розмір середньоденного заробітку, зробив розрахунок самостійно, тому суд з розрахунку наданого позивачем, а саме середньоденного заробітку 95, 11 грн (а.с.11 том 2). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана надати суду докази на підтвердження обставин на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень. Також суд вважає, що частковому задоволенню підлягають вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки позивач зазнавав страждань у зв'язку з діями відповідача, його права були щодо зміни дати звільнення були усунені відповідачем лише в процесі судового розгляду справи, тому суд вважає, що позивач зазнав моральної шкоди в розмірі 400 грн, Також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати - оплата послуг адвоката в розмірі 680 грн. (а.с.13 том 1). Що стосується вимог позивача щодо надання йому вкладиша до трудової книжки, то ці вимоги суд вважає необґрунтованими, оскільки згідно Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, трудова книжка ведеться за основним місцем робота та запис про сумісництво робиться лише на вимогу працівника. Також суд вважає, що позивач з поважних причини звернувся до суду з пропуском встановленого законом місячного терміну. Так, як вбачається з матеріалів справи, 18 травня 2015 року позивач був ознайомлений з наказом про звільнення (а.с.63), 10 червня 2015 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м.Миколаєва , 11 червня 2015 року позовна заява йому повернута (а.с.20), а отримана позивачем 3.07.2015 року (а.с.23 том 1), а 6 липня 2015 року позивач звернувся до Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. На підставі ст. 10, 209, 88 ЦПК України, на підставі ст. 116, 117, 43-1, 237-1 КУпроП, суд -

Outcome: partial