Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

Позивач [PERSON], в особі свого представника [PERSON], звернулася до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області про надання дозволу на тимчасові виїзди за межі України малолітньої дитини без згоди і супроводу батька до повноліття дитини. Позивач просить суд: дозволити [PERSON], [INFO], виїзд за кордон України за відсутності згоди її батька [PERSON], до досягнення нею 18-річного віку, та надати дозвіл на її багаторазові тимчасові виїзди за межі України, а саме до Російської Федерації та до інших країн світу і назад, до досягнення нею 18-річного віку, у супроводі матері [PERSON], без супроводу батька. Позивач посилається на те, що з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 13.10.2007 і у зв'язку з фактичним розпадом сім'ї, за рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 08.02.2013 шлюб між ними був розірваний. Від цього шлюбу [INFO] в сторін народилася дочка [PERSON]. Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо і дочка [PERSON] знаходиться на утриманні позивача та разом з нею проживає в м. Сєвєродонецьк Луганської області. Позивач має намір забезпечити повноцінний відпочинок дочці [PERSON] за межами України, задля підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану її здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов'язків, але відповідач заперечує проти вивезення дочки на відпочинок за кордон, в тому числі до Російської Федерації, тому оформити належний дозвіл не має можливості. За таких обставин позивач вимушена звернутися до суду з цим позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надіславши на адресу суду письмове клопотання, в якому позовні вимоги підтримує і просить задовольнити позов, розглянути справу за її відсутності. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі Договору про надання правової допомоги в цивільному процесі від 04.08.2014, в судове засідання не з'явився, надіславши на адресу суду письмову заяву, відповідно до якої підтримує позовні вимоги [PERSON] та просить їх задовольнити, справу розглянути за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні 02.04.2015, після початку розгляду справи по суті, визнав позовні вимоги [PERSON], не заперечував проти задоволення позову та пояснив, що згоден надати посвідчений нотаріально дозвіл на виїзд дочки за кордон. Однак після перерви, оголошеної в судовому засіданні для оформлення відповідачем відповідного нотаріально посвідченого дозволу на виїзд дочки за кордон на відпочинок, до суду не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, письмових заперечень проти позову чи пояснень не надав. Представник органу опіки і піклування Сєвєродонецької міської ради в судове засідання не з'явився, надіславши на адресу суду заяву, за підписом заступника голови органу опіки та піклування Терьошина С.Ф., про розгляд справи за відсутності представника органу, зазначивши, що орган не надає висновків щодо вирішення такого спору і що прийняття рішення залишають на розгляд суду. Суд, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] Дитині на час розгляду справи в суді виповнилося повних шість років. Після розірвання шлюбу за рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 08.02.2013 [PERSON] залишилася проживати разом з матір'ю - [PERSON], окремо від батька. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що не заперечує проти виїзду дочки за кордон на відпочинок, в тому числі до Російської Федерації, однак суду не подав доказів надання в установленому законом порядку дозволу дитині на виїзд за кордон без його супроводу. Таку бездіяльність відповідача суд розцінює як заперечення проти позову. Питання про порядок надання дозволу на виїзд дитини за кордон Сімейним кодексом України не врегульоване. Відповідно до ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім'ї та родичами не врегульовано цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Особисте немайнове право - право на свободу пересування фізичної особи, закріплене у ст. 313 ЦК України. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989 передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом (частини 1, 2 статті 3 Конвенції). Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 № 3857-ХІІ за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Питання виховання дитини за нормами ст. 157 СК України вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, а другий з батьків не має права перешкоджати йому спілкуватися з дитиною і брати участь в її вихованні. Підпунктом 2 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України (затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2010 № 724) передбачено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється в разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. При цьому суд враховує положення підпункту 1 пункту 4 цих Правил, яким передбачено, що в нотаріально посвідченій згоді, яку надає другий з батьків, зазначається держава прямування та відповідний часовий проміжок перебування в цій державі. Тобто, тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий виїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Враховуючи положення зазначених норм матеріального права дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд із визначенням дати його початку й закінчення. Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на багаторазові виїзди дитини за межі України до невизначеного кола іноземних країн без згоди і супроводу батька суперечить чинному законодавству, яке визначає рівність прав та обов'язків обох батьків відносно виховання дитини, унаслідок чого батько фактично буде позбавлений можливості брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Отже, на підставі наведеного вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про надання дозволу [PERSON], [INFO], виїздити за кордон України за відсутності згоди її батька [PERSON], до досягнення нею 18-річного віку, та надання дозволу дитині на багаторазові тимчасові виїзди за межі України, а саме до Російської Федерації та до інших країн світу і назад, до досягнення нею 18-річного віку, і супроводі матері [PERSON], та без супроводу батька [PERSON], суперечать зазначеним вище діючим нормами сімейного і цивільного законодавства України та їх задоволення грубо порушить права відповідача на участь у вихованні дочки і спілкування з нею. У зв'язку із цим позов [PERSON] не підлягає задоволенню повністю.

Outcome: dismissed