Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

Позивач 12.08.2015року звернулася до суду із зазначеним позовом, яким просить стягнути з відповідача суму боргу з індексом інфляції і 3% річних, судові витрати, мотивуючи свої вимоги тим, що 18.06.2014р. вона передала у борг відповідачу 25.000грв., про що той дав їй розписку, зобов'язуючи повернути борг до 25.06.2015р., але добровільно борг не повертає, у зв'язку з чим просила стягнути суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в сумі 40.192грв.97коп. (борг 25тис.грв. + суму індексу інфляції 14.371грв.06коп. + 3% річних в 821грв.91коп. = 40.192грв.97коп.) (а.с.2). Відповідач 22.09.2015рооку звернувся до суду із зустрічними позовними вимогами, яким просить визнати недійсним договір позики між сторонами від 18.06.2014року, мотивуючи свої вимоги тим, що ніяких грошей він у відповідачки (позивачка по основному позиві) не отримував взагалі, а 25.06.2014р. син позивачки запросив його на СТО в м.Донецьку ремонтувати бампер на його авто, який він розбив, але там позивачка, її чоловік, син і двоє невідомих чоловіків побили його і змусили написати розписку з датою від 18.06.2014року про те, що він начебто взяв у позивачки в борг 25тис.грв., які насправді він не брав, але був змушений сам написати таку розписку під тиском і погрозами, після яких позивачка з родиною забрали належний йому авто. Про цей факт скоєння відносно нього кримінального злочину він одразу написав заяву, по якій відкрите кримінальне провадження. Тому просить визнати недійсним вказаний договір позики, оскільки він не відповідає його волі, був укладений під тиском, із застосування до нього фізичного та психічного тиску (а.с.19-20). В судовому засіданні позивач на позові наполягає, зустрічні позовні вимоги не визнала, показала суду, що її син хотів купити у відповідача автомобіль, про що вони усно домовились і відповідач передав сину авто в користування, син мав сплатити йому за авто у розстрочку, тому коли 18.06.2014року позивач попросив у борг у неї 25тис.грв. (щоб сплатити кредит за автомобіль), вона дала йому ці гроші в борг під розписку, яку він одразу їй написав, хоча домовились вони усно, що ці гроші підуть в уплату за авто для сина. При укладанні договору позики і після цього ніколи ні вона, ні члени її родини ніякого насилля чи погроз не застосовував, а відповідач, щоб не платити борг, вигадав все це і подав заяву в міліцію, а потім і зустрічний позов, хоча все в ньому неправда. Відповідач позовні вимоги не визнав, на зустрічних позовних вимогах наполягає, показав суду, що дійсно 25.06.2015року син позивачки (його колишній друг, якому він передав своє авто [NUMBER] сірого кольору 2013року в оренду, щоб він працював на ньому таксистом і платив йому гроші за оренду авто по 200грв. за добу, ні про яку продажу авто мови не було взагалі, їздив син позивачки на авто півтора місяці) обманним шляхом запросив його в м.Донецьк у гараж на СТО міняти бампер (авто вже було у нього, оскільки після того, як син позивачки розбив йому на авто бампер, він авто забрав), коли він туди приїхав, в гаражі було шестеро відповідачка, її чоловік, син і ще троє невідомих чоловіків побили його, син тримав його, а чоловік позивачки погрожував йому ножем і вони змусили його написати розписку від 18.06.2014року про начебто взяті ним у позивачки в борг 25тис.грв., який він ніколи у неї не брав, і він, боячись за своє життя і здоровя змушений був написати розписку, після чого вони забрали його авто і відпустили його. Наступного дня він написав про цей злочин заяву в міліцію, але у Волновасі його заяву не прийняли, він подав заяву в Донецьк у Куйбишевський РВ ГУМВС, що там зробили не знає, оскільки там вже більше роки непідконтрольна Україні територія, тому він пізніше писав заяви до прокуратури, СБУ. В якій стадія справи не знає, але нікого до відповідальності не притягнули. Вислухавши пояснення сторін, свідків, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню підлягають повністю, а зустрічні позовні вимоги відповідача задоволенню не підлягають за наступних підстав. Згідно зі ст.1046 ЦК України особа, яка взяла у борг гроші, зобов*язана повернути позикодавцеві обумовлену договором (а даному випадку власноручною письмовою розпискою) позики суму. Відповідно до розписки відповідач 18.06.2014року (оригінал був оглянутий в судовому засіданні) взяв у борг у позивача 25.000грв., зобо*язавшись повернути борг до 25.06.2014р. (а.с.3). В розписці відповідачем власноручно вказано, що вона написана власноруч і без застосування примусу (а.с.3). Тому слід стягнути з нього вказану суму боргу, оскільки відповідач борг не повертає. Оскільки згідно вимог ст.1048 ЦК України позичальник має право на одержання від боржника процентів від суми позики, то з 01 липня 2014року (оскільки згідно до розписки відповідач мав повернути суму боргу до 25.06.2014р.) він зобовязаний сплатити згідно рівня облікової ставки НацБанку України в розмірі 3% річних, що складає 821грв.91коп. (25тис.грв. : 100 = 250грв. х 3%= 750грв., які розділити на 635днів =2.05грв. в день, кількість днів прострочки повернення боргу складає 400днів х 2.054грв. =821грв.91коп.), у зв'язку з чим він з нього слід стягнути на користь позивача вказану суму. Також з відповідача на користь позивачки слід стягнути і суму індексу інфляції в розмірі 14.371грв.06коп. (25тис.грв. х 100.4 х 100.8 х 102.9 х 102.4 х 101.9 х 103 (2014рік) =27.980грв.85коп.; 27.980грв.85коп. х 103.1 х 105.3 х 110.8 х 114.0 х 102.2 х 100.4 =39.371грв.06коп.), тому усього з відповідача на користь позивачки слід стягнути 40.192грв.97коп. (25.000грв. + 14.371грв.06коп. + 821грв.91коп. = 40.192грв.97коп.). Також у відповідності до вимог ст.ст.84, 88 ЦПК України на користь позивача слід стягнути судові витрати судовий збір 402грв. + 2.000грв. витрати на правову допомогу (а.с.1, 42). Що стосується зустрічних позовних вимог відповідача, то вони задоволенню не підлягають, оскільки в судовому засіданні позивачем по зустрічному позові не надано суду доказів того, що він уклав вказаний договір позики під впливом насильства, що ніяких грошей він не отримував від позивачки, а розписку (безгрошову, оскільки ніяких грошей в борг не брав) написав за обставин, коли начебто син позивачки обманним шляхом запросив його в м.Донецьк у гараж на СТО міняти бампер, там в гаражі було шестеро відповідачка, її чоловік, син і ще троє невідомих чоловіків, які начебто побили його, син тримав його, а чоловік позивачки погрожував йому ножем і вони змусили його написати розписку від 18.06.2014року про начебто взяті ним у позивачки в борг 25тис.грв., який він ніколи у неї не брав, і він, боячись за своє життя і здоровя змушений був написати розписку, після чого вони забрали його авто і відпустили його. На доказ своїх вимог по зустрічному позові відповідач [PERSON] (позивач по зустрічному позові) надав суду наступні докази: відповідь з прокуратури Донецької області від 22.05.2015р. про те, що 13.08.2014р. СВ УСБУ в Донецькій області за фактом незаконного заволодіння належного дружини [PERSON] автомобіля відкрито кримінальне провадження за ст.289 ч.2 КК України, яке на даний час знаходиться у провадженні СВ Красноармійського МВ УМВС (а.с.21), відповідь з СУ ГУ МВСУ в Донецькій області від 16.06.2015року про теж саме (а.с.22), копію своєї заяви від 27.06.2014року на імя прокурора Волноваського району про те, що з 01.05.2014року у нього у наймі працював [PERSON] (син позивачки) на належному йому авто, що потім 26.06.2014року він приїхав до [PERSON] міняти бампер на авто і там його били батьки [PERSON], сам [PERSON] і ще невідомі, які під погрозами вбити ножем змусили його написати розписку про те, що він начебто взяв гроші в борг у матері [PERSON], що він і зробив, оскільки злякався за своє життя (а.с.35). Інших доказів своїх вимог позивач по зустрічному позові Кравець суду не надав. Тобто усі докази це фактично пояснення самого [PERSON] про те, що відносно нього було скоєно злочин. Позивачка категорично заперечує свідчення відповідача в цій частині, наполягаючи на тому, що вона особисто передала в борг відповідачу 25тис.грв., про що той написав їй одразу розписку. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] (син позивачки), [PERSON] (чоловік позивачки) показали суду, що дійсно в 2014році [PERSON] придбав у відповідача його авто, заплативши йому 4тис.грв., а усю суму сплатити в розстрочку на 3 роки, [PERSON] передав йому авто і він платив йому щотижня обумовлені гроші до погашення усією суми (домовились купити авто за 216тис.грв.), потім відповідач взяв у позивачки в борг 25тис.грв., щоб погасити кредит за цю авто і повернути авто і дійсно повернув через 3-4 дні авто [PERSON], при цьому ніхто [PERSON] не погрожував, писати розписку не змушували, вони були вчотирьох вони, позивачка і відповідач, він сам залишив авто у них в залог, вони домовились що забере авто коли поверне борг в 25тис.грв. Свідок [PERSON] показав суду, що він знав зі слів [PERSON] і [PERSON], що [PERSON] купив авто у [PERSON] в розстрочку, він знав, що близько двох місяців [PERSON] їздив на авто відповідача, платив гроші [PERSON], а потім [PERSON] йому сказав, що [PERSON] забрав авто через кредит банка, [PERSON] нічого не казав, забрав авто у [PERSON] у його присутності, проте щось [PERSON] і [PERSON] казали за 25тис.грв., але що конкретно не памятає. Ніхто [PERSON] не погрожував. Потім [PERSON] йому казав, що [PERSON] ховається від нього, не віддає борг, не платить за встановлене ним газове обладнання на авто. Чому [PERSON] так вчинив не знає. Свідок [PERSON] (дружина відповідача) показала суду, що вони купили з чоловіком у 2013році автомобіль у кредит на 5-ть років, 24 чи 25 червня 2014року чоловік поїхав на авто в Донецьк ставити новий бампер, а близько 0.30години подзвонив їй і сказав, що в гаражі Донецька шестеро людей побили його (сказав, що била позивачка, чоловік її тримав лопату), забрали авто і викинули в Донецьку, тому він дзвонить їй. Повернувся чоловік додому близько 1.30години ночі, був переляканий, на сорочці була кров, сказав їй, що [PERSON] його обдурили, що вони втрьох (позивачка, її чоловік і син) і троє невідомих чоловіків били його, погрожували вбити і примусили написати розписку про те, що він начебто взяв у позивачки в борг 25тис.грв. Вранці чоловік пішов в міліцію писати заяву, але викликали її на допит лише в грудні 2014р., більше не викликали, вона сама заяву про крадіжку авто не писала. В лікарню чоловік не звертався. Продавати авто вони не збиралися, кредит з 26.06.2014р. не платять. Свідок [PERSON] показав суду, що влітку 2014р. (точно не памятає коли) вночі йому подзвонив [PERSON] і попросив забрати його з Донецька, що його можуть вбити, він зустрів його біля «Сокола» в м.Донецьку, тілесних ушкоджень чи крові у [PERSON] він не бачив, але той сказав, що його ледь не вбили, що в гаражі його батьки [PERSON] і сам [PERSON] били, погрожували, змусили написати якусь розписку про гроші і тільки після цього відпустили. В міліцію по цьому факту його не викликали і пояснень ніде він не давав. [PERSON] знає з хорошого боку, але з ним взагалі не говорив. Що сталося насправді не знає. Таким чином, факт того, що відносно відповідача [PERSON] 25.06.2014року було скоєно злочин позивачкою і членами її родини і що дійсно [PERSON] в цей день написав розписку від 18.06.2014р. про отримання в борг 25тис.грв. у позивачки під впливом насильства, в судовому засіданні свого підтвердження не знайшов, оскільки цей факт підтверджує лише відповідач (як він сам, так і його дружина і свідок [PERSON], які дізналися про це лише зі слів самого відповідача, вони самі очевидцями насильства до відповідача під час написання ним розписку про суму боргу не були). Відкрите кримінальне провадження №2201405000000111 (а.с.21) за фактом незаконного заволодіння автомобілем дружини відповідача до суду не направлено, підозра по ньому нікому не висунута, хоча пройшло майже півтора роки. Що свідчить про те, що вказаний злочин не розкритий, тобто не встановлено хто саме незаконно заволодів автомобілем відповідача і за яких обставин. Сам факт заяви відповідача і відкриття кримінального провадження стосовно незаконного заволодіння належним йому авто не може служити підставою для доказу того, що [PERSON] написав розписку про взяту в борг суму грошей під впливом насильства. Про це не відкривалося кримінальне провадження взагалі, що свідчить про те, що [PERSON] заяви про це взагалі не писав. Саме позивач (по зустрічному позові) має доводити свої вимоги, а оскільки позивач [PERSON] не надав суду доказів своїх зустрічних позовних вимог, вони в судовому засіданні не встановлені і не підтверджені обєктивно. Тому суд вважає зустрічні позовні вимоги безпідставними і необґрунтованими, тому у їх задоволенні слід відмовити. На підставі ст.ст.1046-1047,1049-1051, 1212, 118-119, 231, 625, 526, 230, 540, 625 ЦК України,

Outcome: approved