Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

Позивач 29 січня 2015 року звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Ухвалою Кодимського районного суду від 23 лютого 2015 року сторонам надано строк для примирення - три місяці. 16 квітня 2015 року від позивача до суду надійшла заява про відновлення провадження по справі у зв2язку з недосягненням примирення. В судовому засіданні позивач [PERSON] посилалася на те, що 04 квітня 2014 року вона у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області зареєструвала шлюб з відповідачем, актовий запис № 23. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні відносини з відповідачем припинені через різні погляди на життя та різні характери, з 24 січня 2015 року. Спору про поділ спільного майна немає. Примирення не можливе. Просить шлюб розірвати. Відповідач в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі, не заперечував проти розірвання шлюбу. Спір про поділ спільного майна з позивачем відсутній. Вислухавши вимоги позивача, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом установлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 04 квітня 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER])(а.с.3). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Згідно ст. 24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до частини 3 та 4 статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Згідно ст.112 СК України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що має істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами склалися негативні відносини, внаслідок чого між ними не підтримуються сімейно-шлюбні стосунки. Вони не живуть однією сім»єю з 24 січня 2015 року. Кожен має свій бюджет. Не ведуть спільного господарства. Фактично сім»я розпалася і її збереження стало неможливим та суперечить інтересам сторін. Таким чином, суд прийшов до переконання, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів спрямованих на примирення подружжя, як це передбачено ст.111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Згідно ч.1 ст.110 СК України, суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об»єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям не можливе через втрату ними почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов»язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім»ї взаємоповаги, втрати почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає стаття 55 СК України, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, що має важливе значення, бажання зберегти сім»ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання шлюбу між ними. На підставі ст. ст.110, 112 ч.2 СК України,

Outcome: approved