Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі ПАТ «Дельта Банк») звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 22 грудня 2011 року між ПАТ «Астра Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 330001021697010, згідно з умовами якого остання отримала кредит в розмірі 29\~665,56 гривень зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 16,9 % річних строком до повного погашення кредиту. 02 грудня 2013 року на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги ПАТ «Астора Банк» відступив, а ПАТ «Дельта Банк» прийняв право вимоги до боржників за кредитними договорами, укладеними між ПАТ «Астра Банк» та позичальниками, зокрема, за кредитним договором № 330001021697010 від 22 грудня 2011 року. У звязку з неналежним виконанням [PERSON] взятих на себе зобовязань з повернення кредиту станом на 06 квітня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 16159,31 гривень, з яких: тіло кредиту - 8838,93 гривень, відсотки 630,70 гривень, комісія за ведення кредиту 6689,68 гривень. Посилаючись на неналежне виконання кредитних зобов'язань, позивач просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 330001021697010 від 22 грудня 2011 року у розмірі 8838,93 гривень. Не погоджуюсь з зазначеним позовом, [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до ПАТ «Дельта Банк» про визнання кредитного договору частково недійсним. В обґрунтування зустрічного позову зазначила, що п.1.2.2 кредитного договору передбачений обовязок позичальника сплачувати комісію за управління кредитом у розмірі 1,83% від суми кредиту за обслуговування кредитної заборгованості, а саме за інформування про необхідність внесення обовязкових платежів, про виникнення простроченої заборгованості, про необхідність сплачувати чергові страхові внески. Вважає, що банки не мають права встановлювати платежі, які банк здійснює на власну користь, це суперечить вимогам п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, ч.4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів». Посилаючись на вказані обставини, просила суд визнати недійсним абзац 2 пункту 1.2.2 кредитного договору № 330001021697010 від 22 грудня 2011 року, укладеного між нею та ПАТ «Астра Банк», а саме: після слів «сплатити комісійну винагороду» визнати недійсним «щомісячно комісію за управління кредитом (обслуговування кредитної заборгованості), а саме за інформування про необхідність внесення обовязкових платежів, про виникнення простроченої заборгованості, про необхідність сплати чергових страхових платежів згідно умов цього договору, в розмірі 1,83 % від суми кредиту, визначеної в п.1.1 цього договору, яка сплачується в гривні, починаючи з дня підписання цього договору до моменту повного погашення заборгованості за цим договором». Представник позивача за первісним позовом [PERSON], що діє на підставі довіреності, належним чином повідомлений, у судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги за первісним позовом підтримав, зустрічний позов не визнав, надав суду заперечення, в яких зазначив, що на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, ПАТ «Дельта Банк» набув статусу нового кредитора згідно ст.ст. 512 -517 ЦК України та відповідно всіх процесуальних прав та обовязків нового кредитора. Боржник був належним чином повідомлений про зміну кредитора, про що свідчить розрахунок заборгованості, згідно якого, починаючи з моменту зміни кредитора у зобовязанні 02 грудня 2013 року, за період з 02 грудня 2013 року по 21 грудня 2013 року [PERSON] здійснено платіж за кредитом новому кредитору ПАТ «Дельта Банк». Що стосується інформування про необхідність внесення обовязкових платежів про виникнення простроченої заборгованості, про необхідність сплачувати чергові страхові внески, то зазначені дії банк не відносять до платежів, які передбачені п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168. Відповідач за первісним позовом [PERSON], її представник [PERSON] в судове засідання не зявилися. Представник відповідача [PERSON] надав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідача, просив зустрічний позов задовольнити, в задоволенні первісного позову відмовити. В матеріалах справи містяться заперечення представника відповідача, в яких він вказує на відсутність у ПАТ «Дельта Банк» підстав для звернення із позовом, оскільки ані в договорі купівлі-продажу прав вимоги, ані в Акті приймання передачі прав вимоги жодним чином не зазначено про відступлення права вимоги за кредитним договором, укладеним між ПАТ «Астра Банк» та [PERSON], а позивачем не надано жодних доказів на підтвердження цього факту. Матеріали справи не містять належним чином засвідченої копії Додатку І (Перелік договорів та купівельна ціна за права вимоги) до договору купівлі-продажу прав вимоги від 02 грудня 2013 року. Відповідно до ч.2 ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обовязку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні. Відповідно до п.7.7. Договору купівлі-продажу права вимоги покупець зобовязаний надіслати кожному позичальникові повідомлення про відступлення права вимоги. Отже, обовязковою умовою для виконання боржником зобовязання на користь нового кредитору є повідомлення боржника про заміну кредитора в зобовязанні. Відповідачка не знала та могла знати про заміну кредитора в зобовязанні, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що відповідачка була належним чином повідомлена про заміну кредитора в зобовязанні та докази отримання останньою такого повідомлення. Оскільки ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк» вчасно не сповістили відповідача про заміну кредитора в зобовязанні, а відповідач в свою чергу не знав та не міг знати про таку заміну, дії банка відповідно до чинного законодавства необхідно розцінювати як прострочення кредитора. Крім того, вважає наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором необґрунтованим. Так, зокрема, грошові кошти, що підлягають стягненню у вигляді відсотків та комісії, не лише необґрунтовані, а й водночас не відповідають умовам укладеного між сторонами договору та чинному законодавства, зокрема, ч.4 ст. 613 ЦК України, п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, прийшов до наступного. Відповідно до\~ст. 509 ЦК України\~зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів. Загальні умови виконання зобов'язань передбачені\~ст. 526 ЦК України, за приписами якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно\~ст. 525 ЦК України\~одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов'язання згідно зі\~ст. 610 ЦК України\~є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За правилами\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1\~ст. 625 ЦК України). За змістом\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. За\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Із матеріалів справи вбачається, що 22 грудня 2011 року між ПАТ «Астра Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 33000102169010, за умовами якого банк надав останній кредитні кошти у розмірі 29\~665,56 гривень зі сплатою процентів в розмірі 16,9 % річних за користування кредитними коштами, строком повернення кредиту до 22 грудня 2014 року. Умови нарахування та сплати процентів за користування кредитними коштами визначені\~у п. 1.2.1 зазначеного кредитного договору, згідно якого позичальник сплачує проценту винагороду щомісячно, в розмірі 16,9% річних за користування кредитом, яка нараховується та сплачується у валюті кредиту, починаючи з дня надання кредиту, згідно п. 3.1 цього договору, до моменту повного погашення заборгованості за цим договором. Згідно п.1.2.2 договору за користування кредитом позичальник сплачує комісійну винагороду: одноразово за надання кредиту, в розмірі 5% від суми кредиту, зазначеної в п.п. 1.1 цього договору, в розмірі 1483, 28 копійок; щомісячно комісію за управління (обслуговування кредитної заборгованості), а саме, за інформування про необхідність внесення обовязкових платежів, про виникнення простроченої заборгованості, про необхідність сплати чергових платежів згідно умом цього договору, в розмірі 1,83 % від суми кредиту, зазначеної в п.1.1 цього договору, яка сплачується в гривні, починаючи від дня підписання цього договору до моменту повного погашення заборгованості за цим договором. Відповідно до п. 1.3 договору всі умови щодо надання кредиту, обслуговування та погашення заборгованості за кредитом, згідно цього договору, зазначені в Додатку № 2 до цього договору, що є невідємною частиною цього договору. За п. 3.5 договору погашення кредиту, нарахованих процентів та комісій здійснюється позичальником щомісячно, до 22 числа кожного місця протягом строку дії цього договору, починаючи з місяця, наступного за місяцем підписання договору в сумі 1600 гривень. Сума платежу розрахована за методом ануїтетів (встановлення щомісячних рівних платежів) та округлена в бік збільшення до числа, кратного 5. Сума платежу включає в себе суму частини кредиту, яка погашається в звітному місяці, нарахованих за звітних місяць процентів та комісій за управління (обслуговування кредитної заборгованості) за звітний місяць. Частини платежів, які направляються на погашення суми кредиту кожного місяця протягом дії цього договору, визначені в Додатку № 1 до цього договору, що є невідємною частиною цього договору. За положеннями п. 1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 02 грудня 2013 року на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу прав вимоги ПАТ «Астора Банк» відступив, а ПАТ «Дельта Банк» прийняв право вимоги за кредитним договором № 330001021697010 від 22 грудня 2011 року. Оформлюючи відступлення права вимоги, ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк» не обумовлювали ніяких змін щодо обсягу прав і обов'язків, які за договорами перейшли до нового кредитора, а тому до останнього перейшли права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] взяті на себе зобовязання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого відповідно до умов кредитного договору станом на 06 квітня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 16159,31 гривень, з яких: тіло кредиту - 8838,93 гривень, відсотки 630,70 гривень, комісія за ведення кредиту 6689,68 гривень, що підтверджується відповідним розрахунком. При цьому правильність наданих банком розрахунків існуючої кредитної заборгованості за кредитним договором № 330001021697010 від 22 грудня 2011 року стороною відповідача будь-якими належними та допустимими, в розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України, доказами не спростовано й іншого розрахунку цієї кредитної заборгованості до суду не представлено. На час розгляду справи заборгованість за кредитним договором відповідачем не погашена. З огляду на те, що судом встановлено факт порушення позичальником [PERSON] узятих на себе зобов'язань за кредитним договором, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з останньої на користь банку заборгованості за вказаним кредитним договором. При цьому суд відмовляє [PERSON] в задоволенні зустрічного позову про визнання кредитного договору частково недійсним з наступних підстав. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно зі ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтами регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст.ст. 6, 627 ч.1 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до п. 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (далі - Правила), банки зобов'язані в кредитному договорі або в додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначаючи при цьому значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку України. На банки покладається також обов'язок зазначати в кредитному договорі сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді реальної процентної ставки, яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту (п. 3.3 Правил). Відповідно до п. 3.6 Правил банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Згідно п.1.2.2 договору за користування кредитом позичальник щомісячно комісію за управління (обслуговування кредитної заборгованості), а саме, за інформування про необхідність внесення обовязкових платежів, про виникнення простроченої заборгованості, про необхідність сплати чергових платежів згідно умом цього договору, в розмірі 1,83 % від суми кредиту, зазначеної в п.1.1 цього договору, яка сплачується в гривні, починаючи від дня підписання цього договору до моменту повного погашення заборгованості за цим договором. Із матеріалів справи вбачається, що у кредитному договорі зазначена сума кредиту, момент видачі кредиту, річна відсоткова ставка, комісійна винагорода, щомісячна сума необхідного платежу, строк внесення платежів, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, право дострокового виконання зобов'язань за договором та його умови. [PERSON] була ознайомлена із умовами кредитування у банку, порядком обслуговування та погашення заборгованості за кредитом, загальним розміром вказаних сум та розміром сукупних витрат, необхідних для укладення кредитного договору. У кредитного договору зазначено, що [PERSON] з умовами та тарифами на послуги кредитора ознайомлена, згодна, вони їй зрозумілі та вона їх приймає. Підписанням цього договору позичальник засвідчила, що вона до підписання цього договору ознайомилася з усіма умовами, на яких ПАТ «Астра Банк» здійснює кредитування, та свідомо обрала умови, викладені у цьому договорі. Тобто, при укладенні спірного правочину сторони погодили його умови, [PERSON] засвідчила, що надана їй банком інформація є повною, доступною і достовірною, що підтвердила своїм підписом, і в подальшому виконувала умови договору, сплачуючи кредитні кошти. Посилання представника відповідача [PERSON] на те, що дії з інформування про необхідність внесення обовязкових платежів, про виникнення простроченої заборгованості, про необхідність сплати чергових платежів в розумінні п. 3.6 Правил є діями, які банк вчиняє на власну користь, суд вважає безпідставними. Доводи щодо порушення прав відповідача як споживача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Що стосується заперечень представника відповідача проте, що ПАТ «Дельта Банк» не повідомив [PERSON] про заміну кредитора, а тому відсутні підстави для стягнення заборгованості, то вони судом не приймаються. Так, відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Поряд з цим, з розрахунку заборгованості за вище зазначеним кредитним договором вбачається, що [PERSON] після відступлення права вимоги здійснювала платежі за кредитом ПАТ «Дельта Банк», що свідчить про обізнаність [PERSON] щодо заміну кредитора. Також судом не приймаються доводи представника відповідача щодо відсутності доказів на підтвердження відступлення ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитним договором, укладеним між ПАТ «Астра Банк» та [PERSON], оскільки вони спростовуються матеріалами справи, зокрема, нотаріально посвідченою копією договору купівлі-продажу прав вимоги від 02 грудня 2013 року, оглянутої в судовому засіданні, актом приймання-передачі прав вимоги до договору купівлі-продажу прав вимоги від 02 грудня 2013 року, витягом Додатку до акту приймання передачі прав вимоги (Договір купівлі-продажу прав вимоги від 02 грудня 2013 року). Враховуючи викладене, підстав для задоволення зустрічного позову суд не вбачає. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України, а саме присуджує з відповідача в дохід держави судові витрати у розмірі 1218 гривень.

Outcome: approved