Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

Позивач 19 березня 2015 року звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська з позовом до [PERSON], треті особи: Ленінський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про позбавлення права користування житловим приміщенням, усунення перешкод у здійсненні права користування квартирою, шляхом зняття з реєстраційного обліку, зобовязання вчинити певні дії (а.с.1-3). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що квартира [ADDRESS], належить йому на праві приватної власності, на підставі договору дарування від 18.12.2001 року. Із відповідачкою позивач перебував у зареєстрованому шлюбі, який розірваний на підставі рішення суду від 21.09.2012 року. Фактично з травня 2012 року відповідачка не проживає у вищевказаній квартирі, її особистих речей в ній не має. У зв'язку із тим, що відповідачка на теперішній час зареєстрований за адресою спірної квартири, у позивача виникають труднощі у реалізації права користування та розпорядження нею, тому враховуючи вищевикладене позивач просить суд позбавити [PERSON] права користування житловим приміщенням, а саме: квартирою №275 в буд.5 по вул..\~Метробудівська у м.\~Дніпропетровську; усунути перешкоди у користуванні квартирою №275 в буд.5 по вул..\~Метробудівська у м.\~Дніпропетровську, шляхом зняття з реєстраційного обліку [PERSON]; зобовязати Ленінський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти [PERSON] з реєстрації місця проживання за адресою: [INFO]. У судове засідання позивач не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. До суду надав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с.24). Відповідачка у судове засідання не зявилась. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Про причини своєї неявки не повідомила. Письмових заяв про розгляд справи без своєї присутності не надсилала. Третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі свого представника у судове засідання не зявилась. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. До суду представником за довіреністю [PERSON], надано письмову заяву, в якій він просить справу розглядати без своєї участі (а.с.22). Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у праві. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Підставою звернення позивача з позовом до суду є захист інтересів власника, повязаних із реалізацією складової частини змісту права власності права користування та розпорядження квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS]. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS], на підставі договору дарування від 18 грудня 2001 року, на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с.5). Встановлено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [INFO] (а.с.13). Згідно акту обстеження квартири [ADDRESS], встановлено, що в даній квартирі зареєстровано три людини: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [INFO], однак [PERSON] та [PERSON], [INFO], тривалий час в ній не проживають, особистих речей зазначених осіб за вказаною адресою не має (а.с.12). Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на рішенням Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська від 21 вересня 2012 року (а.с.6). Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. За змістом права власності, визначеного ст. 317 ЦК України, право власності це право володіння, користування і розпорядження майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 150 ЖК України, ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб, розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі ст. 156 ЖК України,\~члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до ст.3,6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. Реєстрація місця проживання це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Згідно ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. У позовній заяві, позивач зазначив, що проти реєстрації дочки [PERSON], [INFO], у квартирі [ADDRESS], він не заперечує. Таким чином, оцінивши здобуті по справі докази, за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності звязку у сукупності, розглянувши спір в межах заявлених позовних вимог, суд першої інстанції вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині усунення перешкод у здійсненні права користування квартирою є обґрунтованими, доведеними, законними, а тому підлягають задоволенню. Вирішуючи питання, щодо судових витрат, відповідно до ст..88 ЦПК України, суд приходить висновку про необхідність відшкодування сплаченого позивачем судового збору в сумі 243,60 грн. за рахунок відповідачки. На підставі викладеного та

Outcome: partial