Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

Позивач [PERSON] 11 травня 2016 року звернулася до Кодимського районного суду з позовом до Лисогірської сільської ради Кодимського району Одеської області про визнання в порядку спадкування за законом права на земельну частку (пай), яка залишилась після смерті її матері [PERSON]. В позовній заяві позивач вказала, що 25 січня 2001 року померла її матір [PERSON], після смерті якої залишилась спадкове у вигляді земельної частки (паю) із земель Лисогірської сільської ради Кодимського району Одеської області. Вона (позивач) є єдиним спадкоємцем спадщини померлої матері за законом, у поновлений судом строк звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини померлої, однак нотаріус відмовила у видачі цього свідоцтва у звязку з відсутністю оригіналу сертифікату на земельну частку (пай), який втрачено. В судове засідання позивач не прибула, від її представника [PERSON] надійшла заява про підтримання позову та прохання його задовольнити. В цій же заяві представник позивача просив розглянути справу без позивача. Представник відповідача Лисогірської сільської ради Кодимського району Одеської області в судове засідання також не прибув, надавши до суду письмову заяву №159 від 13 червня 2016 року про розгляд справи без його участі. Згідно з частиною 2 статті 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У звязку з цим, з огляду на належне сповіщення позивача, представника позивача та представника відповідача про дату, час та місце розгляду справи, надходження від них заяв про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим розглянути зазначену цивільну справу без участі позивача та представника відповідача. При цьому, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності з вимогами частини 2 статті 197 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши позовну заяву позивача та надані сторонами письмові докази, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін і інших осіб, відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, вважає можливим позов задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що 25 січня 2001 року померла матір позивача [PERSON] [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД №441592, виданого 29 січня 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції в Одеській області. Факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та померлою [PERSON], як між донькою та матір»ю, підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії ІІ-УР №047337, виданого Лабушненською сільською радою Кодимського району Одеської області, в якому матірю позивача вказано [PERSON], а також копією свідоцтва про шлюб серії ІІ-КИ №403891, виданого 24 липня 1981 року відділом РАЦС м.Кривий Ріг, Дніпропетровської області, відповідно до якого позивач 24 липня 1981 року уклала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище «Войтюк» на «Чеботай». Визначаючи які правові норми слід застосовувати при вирішенні зазначеного спору (зокрема, норми Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року чи Цивільного кодексу України в редакції 2004 року), суд виходить з наступного. Відповідно до п.п.4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто після 01 січня 2004 року. Правила Книги 6 цього кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим кодексом чинності. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.1 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах по спадкування» розяснив, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР, якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року. Шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився 25 липня 2001 року. Після відкриття спадщини, позивач не вчинила жодних з передбачених чинною на той час статтею 549 ЦК УРСР дій, які б свідчили про прийняття нею спадщини померлої матері, тому застосуванню для вирішення заявленого позову підлягають положення Цивільного кодексу України, який набув чинності 01 січня 2004 року. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця (ч.2 ст.1220 ЦК України). Судом встановлено, що померла [PERSON] за життя мала право на земельну частку (пай), із земель, розташованих на території Лисогірської сільської ради Кодимського району Одеської області, розміром 3.37 умовних кадастрових гектари, яка була посвідчена сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0215842, виданим Кодимською районною державною адміністрацією. Належність померлій [PERSON] вказаної земельної частки (паю) підтверджується довідкою відділу Держгеокадастру в Кодимському районі №Ч-55/0-54/0/6-16 від 25 лютого 2016 року. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України. Судом встановлено, що заповіту померла [PERSON] не склала, тому позивач [PERSON], як донька померлої, відповідно до ст.1261 ЦК України є спадкоємцем спадкового майна померлої за законом першої черги. Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття проживав окремо від спадкодавця, на протязі шести місяців з моменту відкриття спадщини має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 та ст.1270 ЦК України). Судом встановлено, що позивач [PERSON] на день відкриття спадщини разом з померлою матір»ю не проживала, впродовж шести місяців з дня смерті матері до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не зверталася. У звязку з цим, рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 01 серпня 2016 року (цивільна справа №503/1204/16-ц) позивачеві був визначений додатковий строк для звернення до нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини померлої матері [PERSON], після чого позивач звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини матері, таким чином, прийнявши цю спадщину (заява позивача про прийняття спадщини від 21 вересня 2016 року серії НВА №267961, зареєстрована в реєстрі за №768). Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на це нерухоме майно. Матеріали справи містять належні докази звернення позивача [PERSON] до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину померлої за законом, однак нотаріус відмовила у видачі позивачеві цього свідоцтва через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу, зокрема сертифікату на право на земельну частку (пай), який втрачено (відмова нотаріуса №1369/02-14 від 20 грудня 2016 року). Відсутність оригіналу зазначеного правовстановлюючого документу, який відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» є основним документом, що посвідчує право особи на земельну частку (пай), відповідно до п.2 Глави 7, п.1 Глави 13 розділу І та п/п.4.12 п.4 Глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції №296/5 від 22 лютого 2012 року,, є підставою для відмови у вчиненні нотаріусом відповідної нотаріальної дії та відмови у видачі спадкоємцеві свідоцтва про право на спадщину. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право спадкоємця на судовий захист свого порушеного права на спадщину у разі втрати правовстановлюючого документу на спадкове майно підтверджується і ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2015 року, прийнятою у цивільній справі №6-17336св15, в якій зазначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право власності (http://reyestr.court.gov.ua/Review/52081274). Отже, враховуючи прийняття позивачем [PERSON] спадщини після смерті матері [PERSON], суд, з огляду на відсутність у позивача можливості позасудового захисту порушеного права на спадщину померлої, вважає можливим в порядку спадкування за законом визнати за нею право власності на спадщину у вигляді земельної частки (паю), яка залишилась після смерті її матері, оскільки за змістом ст.ст.1269 та 1272 ЦК України позивач є такою, що у передбаченому законом порядку прийняла цю спадщину. На підставі викладеного,

Outcome: approved