Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

Позивач 18.09.2020 р. звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначив, що йому на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Крім позивача, за вказаною адресою зареєстрований відповідач по справі, який був зареєстрований до набуття позивачем права власності на житлове приміщення. Реєстрація відповідача у належній позивачу квартирі, створює останньому перешкоди в користуванні та розпорядженні майном. За позовом позивач просить усунути перешкоди у користуванні власністю - квартирою [ADDRESS] шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням. Ухвалою від 02.10.2020 р. відкрито провадження та призначено судове засідання на 24.11.2020 р. 24.11.2020 р. засідання відкладено на 11.01.2021 р. у зв`язку з відпусткою судді. Представник позивача подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, позов підтримує, не заперечує проти винесення заочного рішення. Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідач до суду повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подавав. Суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч.4 ст..223 та ч.1 ст.280 ЦПК України. В силу ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію представника позивача, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. З письмових документів встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 22.05.2020 р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Туріченко О.М., зареєстрованого в реєстрі за № 339, [PERSON] належить квартира [ADDRESS] (а.с.8-13). Право власності позивача на згадану квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.18). В квартирі [ADDRESS] зареєстрований з 12.01.2017 р. [PERSON] , який не є членом сім`ї позивача (а.с.22). Відповідно до ст.. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] був зареєстрований в квартирі за згодою попереднього власника. На підставі договору купівлі-продажу від 22.05.2020 р., квартира перейшла у власність [PERSON] . Відповідач не є членом сім`ї нового власника та має реєстрацію поза його волею. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Фактично попереднім власником було встановлено сервітут щодо права проживання відповідача в квартирі [ADDRESS] . Однією із підстав припинення сервітуту, у тому числі особистого, згідно із п.4 ч.1 ст.406 ЦК України, є припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. В даному випадку змінився власник квартири, у попереднього власника припинилося право власності на спірний будинок, а відповідно припинилося і право користування цим будинком як колишнього власника, так і у осіб, яким попереднім власником надавалося право користування нерухомістю. Тобто припинилася обставина, яка була підставою для встановлення сервітуту. За викладених обставин, суд прийшов до висновку, що відповідач втратив право користування нерухомістю, а саме квартирою [ADDRESS] , оскільки його право було похідним від права власності попереднього власника. На підставі викладеного,

Outcome: approved