Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

Позивач [PERSON] 02.02.2018 року, звернувся до суду з позовом до ГУНП в Донецькій області про визнання дій протиправними та скасування постанов у справах про адміністративні правопорушення, в обґрунтування позову зазначив, що 26.01.2018 року на його адресу надійшли постанови головного державного виконавця Селидівському міському відділі ДВС ГТУЮ у Донецькій області ВП № 55539984 та ВП № 55539787 від 17.01.2018 року про відкриття виконавчого провадження та викликом до відділу ДВС. 31.01.2018 року в Селидівському міському відділі ДВС ГТУЮ у Донецькій області він отримав було дві постанови у справі про адміністративне правопорушення, а саме: серія БР № 075825 від 16.12.2017 року, яка винесена інспектором Селидівського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області старшим сержантом поліції [PERSON] за ст. 121 ч. 6 КУпАП та серія БР № 075766 від 16.12.2017 року, яка винесена інспектором СРПП Селидівського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області капітаном поліції [PERSON] за ст. 126 ч. 2 КУпАП. Вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 6 ст. 121 та ч. 2 ст. 126 КУпАП є неправомірним, необґрунтованим та недоведеним. Просить суд визнати протиправними дії інспекторв Селидівського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області старшого сержанта поліції [PERSON] та [PERSON]О щодо винесення постанов у справах про адміністративне правопорушення та скасувати їх, а справи про адміністративне правопорушення за ч. 6 ст. 121 КУпАП та за ст. 126 ч. 2 КУпАП закрити. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 06.02.2018 року поновлено [PERSON] пропущений процесуальний строк звернення до суду і відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 02.03.2018 року замінено первинного відповідача в особі Покровського ВП ГУНП в Донецькій області на належного Головне управління Національної поліції в Донецькій області. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав до суду відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги не визнав та зазначив, що винесення постанов у справах про адміністративні правопорушення інспекторами поліції [PERSON] та [PERSON] було здійснення в порядку передбаченому ч. 1 ст. 222 КУпАП та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 року № 1376. Крім того, вважає неповажними причини пропуску строку звернення до суду з позовною заявою [PERSON], оскільки в постановах міститься особистий підпис позивача, що свідчить про його обізнаність про їх існування. Просить суд відмовити в задоволені позову [PERSON] у повному обсязі, розгляд справи провести без його участі. Відповідно до частини 9 статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Таким чином, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду даної справи у письмовому провадженні на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення, є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обовязків, відповідальності перед суспільством. Відповідно до ст. 3 Конституції України, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав свобод людини є головним обовязком держави. Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Доказами в справі про адміністративне правопорушення у відповідності до ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до постанови серія БР № 075825 від 16.12.2017 року, яка винесена інспектором Селидівського ВП старшим сержантом поліції [PERSON], «16.12.2017 року о 09 годині 00 хвилин [PERSON] в м. Селидове по вул. Берегова біля будинку № 44 керував мопедом ALPHA 49.9 см3 без номеру, та не зареєстрований у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п.п. 2.9 «В» ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 121 КУпАП.» Згідно постанови серія БР № 075766 від 16.12.2017 року, яка винесена інспектором СРПП Селидівського ВП капітаном поліції [PERSON], «16.12.2017 року о 09 годині 00 хвилин [PERSON] в м. Селидове по вул. Берегова біля будинку № 44 керував мопедом ALPHA 49.9 см3 без номеру, без посвідчення водія відповідної категорії «А1», не маючи права керувати даним транспортним засобом, чим порушив вимоги п.п. 2.1 «А» ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП. Положеннями ст. 121 ч. 6 КУпАП передбачено, що керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим, тягне за собою накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Підпунктом «В» пункту 2.9. Правил дорожнього руху закріплено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обовязковість її проведення, а також без номерного знака. Положеннями ст. 126 ч. 2 КУпАП передбачено, що керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Підпунктом «А» пункту 2.1. Правил дорожнього руху закріплено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Слід зазначити, що обєктивна сторона адміністративного правопорушення в аспекті ст. 121 ч. 6 КУпАП має виражатися в активних діях керуванні транспортним засобом без номерного знака, а в аспекті ч. 2 ст. 126 КУпАП в активних діях у вигляді керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом. Як вбачається з п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача орган Суд звертає увагу, що відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу, який би спростовував твердження позивача лише щодо намагання завести мопед, а не керування ним, як то зазначено в постановах про адміністративні правопорушення. Тоді як, чинний Кодекс про адміністративні правопорушення не містить в собі статей, які б передбачали відповідальність за замах на вчинення адміністративного правопорушення. Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, імя та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, імя та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Відповідно до ст. 36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень. Згідно п. 3 Розділу V Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 року (далі Інструкція), при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо (стаття 36 КУпАП). У цьому випадку поліцейський накладає стягнення тільки за ті адміністративні правопорушення, які він має право розглядати. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим самим поліцейським, стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. Слід зазначити, що постанови в справі про адміністративне правопорушення складені різними працівниками поліції 16.12.2017 року за вчинення [PERSON] адміністративних правопорушень, які мали місце бути «16.12.2017 року о 09 годині 00 хвилин в м. Селидове по вул. Берегова біля будинку № 44», тобто в один і той же день, місці та часі. У звязку з чим, суд вважає, що під час складання постанов у справах про адміністративні правопорушення мало місце порушенням вимог ст. 36 КУпАП, оскільки при наявності в діях [PERSON] двох окремих складів адміністративного правопорушення працівник поліції повинен був винести одну постанову з накладення стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення. Суд зазначає, що відповідно до положень статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, імя та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, імя та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Пленум Верховного суду України у пункті 24 постанови від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» розяснив, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Натомість, в судове засідання належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача з приводу того, що він не вчиняв адміністративних правопорушень зазначених в оскаржуваних постановах, відповідачем не надано. Суд звертає увагу, що виклад інкримінованих правопорушнику діянь має бути гранично конкретизований, це означає, що у формулюванні адміністративного правопорушення повинні включатися всі ті дії (бездіяльність), які відповідають опису об'єктивної сторони адміністративного правопорушення в адміністративно-правовій нормі, в якій передбачена відповідальність за вчинення даного адміністративного правопорушення. В звязку з чим, в аспекті ст. 77 КАС України, суд вважає, що відповідачем не доведено поза розумним сумнівом факт вчинення [PERSON] 16.12.2017 року адміністративних правопорушень, передбачених ст. 126 ч. 2 та ст. 121 ч. 6 КУпАП. Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Таким чином, суд вважає, що при розгляді справи не були зясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях [PERSON] є ознаки проступків, за які законом встановлено адміністративну відповідальність, а постанови були винесені без доказової бази, без понятих, свідків, зясування усіх обставин справи, які б підтверджували факт порушення ним Правил дорожнього руху. У відповідності до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Відповідно до ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення. Дослідивши надані письмові докази, суд вважає, що в діях позивача [PERSON] відсутні склади та подія адміністративних правопорушень передбачених ст. 121 ч. 6 КУпАП та ч. 2 ст. 126, а тому постанови в справах про адміністративне правопорушення від 16.12.2017 року БР № 075825 та БР № 075766 є протиправними та такими, що підлягають скасуванню із закриттям справ про адміністративні правопорушення. На підставі викладеного,

Outcome: approved