Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

Позивач 28.07.2020 року звернулася до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області із зазначеним позовом, у якому просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Вказана квартира належить на підставі договору дарування квартири від 21.07.2004 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої Маріупольської державної нотаріальної контори. У вказаній квартирі зареєстрований колишній чоловік позивача [PERSON] , який з 2010 року у квартирі не проживає, його особисті речі у квартирі відсутні, участі у сплаті комунальних послуг відповідач не приймає, тому позивач просить задовольнити позовні вимоги. Ухвалою суду від 10 серпня 2020 року позовну заяву прийнято до провадження суду та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в загальному позовному провадженні. Призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 04 вересня 2020 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. 23 жовтня 2020 року у судовому засіданні залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] . Позивач та її представник адвокат Продун Г.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, зазначивши, що позивач та відповідач припинили свої шлюбні відносини в 2010 році та відповідач добровільно залишив спірну квартиру, забрав усі свої речі та вибув з квартири в невідомому напрямку, стосунки не підтримують. Перешкод з боку позивача для відповідача у користуванні квартирою не чинилося, тому відповідач є таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В подальшому в судове засідання не прибули, надавши суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Позовну заяву просили задовольнити, не заперечували проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач до судового засідання не з`явився з невідомих суду причин. Повідомлявся у встановленому законом порядку, у тому числі через оголощення на Веб-сайті Судової влади України. Відзив на позов на адресу суду не направив. Третья особа [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт не проживання [PERSON] у квартира [ADDRESS] з 2010 року по теперішній час. Заслухавши позивача, її представника, свідків, дослідивши надані суду письмові докази, суд прихордить до висновку про задаоволення позовних вимог. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] , на підставі договору дарування квартири від 21.07.2004 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої Маріупольської державної нотаріальної контори та зареєстрованого у реєстрі за № 3-405. Згідно інформаційної довідки управління з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради № 20-13.07-0453 від 08.07.2020 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 05.06.2020 року [PERSON] помер [INFO] . Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 31.03.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбу зроблено відповідний актовий запис № 67 від 31.03.2011 року. Відповідно до акту обстеження, затвердженого головою ОСББ «Приазов`я 160» за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] не проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи, що квартира є власністю позивача, суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення ст. ст. 383, 405 ЦК України, ст. ст. 64, 150, 156 ЖК Української РСР. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла чи законом. Отже, положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК Української РСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. На підставі викладеного, враховуючи, що позивачу належить на праві власності квартира [ADDRESS] , знайшли підтвердження обставини відсутності відповідача без поважних причин понад один рік у вказаній квартирі, судом не встановлено домовленості між власником та відповідачем та третьою ососбою [PERSON] , які б вказували на поважність такої відсутності останнього, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] ,щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. У справі судовими витратами є сплачений позивачем судовий збір у розмірі 840,80 грн., який пов`язаний із розглядом справи, відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про судовий збір», зокрема щодо розміру його сплати при подачі позову, тому з урахуванням висновку суду про задоволення позову, такий покладається на відповідача.

Outcome: approved