Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

Позивач [PERSON] 11.03.2021 звернувся до Роменського міськрайонного суду Сумської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення інфляційних витрат та 3% річних за період з 03.04.2019 по березень 2021 року. Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що рішенням Сумського апеляційного суду від 11.02.2019 було стягнуто з [PERSON] на користь позивача інфляційні втрати 112 351, 49 грн. та 3% річних за прострочення виконання зобов`язання, що у грошовому вираженні становить 17 105, 33 грн. На підставі вказаного рішення суду видано виконавчий лист та державною виконавчою службою відкрито виконавче провадження № 58786499 з примусового виконання рішення суду З дня відкриття виконавчого провадження та до лютого 2021 року [PERSON] кошти сплачував частково у сумі 5 941, 53 грн. А саме: по 12.08.2019 [PERSON] кошти не сплачував; з 12.08.2019 по 16.02.2021 сплачував такі суми: 12.08.2019 - 272,73 грн., 23.10.2019 - 32,38 грн., 28.10.2019 - 909,10 грн., 22.11.2019 - 363,64 грн., 20.12.2019 - 909,10 грн., 20.02.2020 - 272,73 грн., 26.02.2020 - 272,73 грн., 19.03.2020 - 181,82 грн., 27.04.2020 - 272,73 грн., 14.05.2020 - 272,73 грн., 10.06.2020 - 272,73 грн., 07.07.2020 - 272,73 грн., 14.08.2020 - 272,73 грн., 09.09.2020 - 272,73 грн., 08.10.2020 - 272,73 грн., 06.11.2020 - 181,82 грн., 09.12.2020 - 181,82грн., 06.01.2021 - 272,73 грн., 16.02.2021 - 181,82 грн. На день звернення до суду рішення від 11.02.2019 не виконане, кошти за розміром заборгованості не повернуті, Посилаючись на порушення відповідачем грошового зобов`язання з виплати вказаної суми, на підставіст.625 ЦК України, просить задовольнити позов. 29 березня 2021 року ухвалою Роменського міськрайонного суду відкрите провадження по справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання (а.с. 16). 27.04.2021 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що боргові зобов`язання здійснено в повному обсязі, однак зі значним простроченням, у зв`язку з чим і стягнуто з [PERSON] на користь позивача інфляційні та 3% річних за весь період прострочення виконання грошового зобов`язання. В розумінні положень ч. 2 ст. 625 ЦК України стягнуті за весь час прострочення інфляційні та річні не є боргом, на який знову нараховуються інфляційні та річні. Таким чином позовні вимоги про стягнення з [PERSON] інфляційних та річних нарахованих на інфляційні та річні суперечать вимогам ч. 2 ст. 625ЦК України і є необґрунтованими. Також, ціна позову в позовній заяві - не зазначена, обґрунтований розрахунок сум, що стягуються - не наведений. Таким чином позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення інфляційних витрат та 3% річних є незаконними і необгрунтованими. У зв`язку з чим відповідач просить надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - виконання вимог п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПЦ України, а у випадку не усунення яких позов залишити без розгляду (а.с.23-24). 27 травня 2021 року ухвалою Роменського міськрайонного суду закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.40). 31 серпня 2021 року позивач на адресу суду направив заяву про уточнення позовних вимог, у якій просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] інфляційні втрати та 3% річних з суми боргу 129 456, 81 грн. за період з 03.04.2019 07.07.2021. Вивчивши заяву про уточнення позовних вимог та оглянувши матеріали цивільної справи, суддя вважає, що заяву слід залишити без розгляду у зв`язку з наступним. У відповідності до ч. 3 ст. 49 цього Кодексу, позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви, до закінчення підготовчого засідання. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд у разі необхідності заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них та розглядає відповідні заяви. Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі стоки законом не визначені, - встановлюються судом (ст. 120 ЦПК України). Статтею 126 цього кодексу передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи те, що уточнена позовна заява надійшла до суду після закінчення підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду по суті, то вона підлягає залишенню без розгляду відповідно до положень ч. 2 ст. 126 ЦПК України. У судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у заяві до суд просив провести розгляд справи без його участі та задовольнити його позовні вимоги. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у заяві до суду просив провести розгляд справи без його участі, в задоволенні позову просить відмовити з підстав викладених у відзиві. Представник відповідача адвокат Яковець Ю.І. під час судового засідання просила відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у відзиві. Заслухавши представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного. Постановою Сумського апеляційного суду від 11.02.2019 по справі № 191/579/18 з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] інфляційні втрати 112 351, 49 грн. та 3% річних за прострочення виконання зобов`язання, що у грошовому вираженні становить 17 105, 33 грн. (а.с.25-31). На підставі вказаної постанови суду видано виконавчий лист та державною виконавчою службою було відкрито виконавче провадження № 58786499 з примусового виконання рішення суду (а.с.3-4). Згідно листа Роменського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 19.02.2021 № 8547 на адресу позивача на виконанні вказаного відділу перебувало виконавче провадження №58786499. Відповідно до платіжних доручень № 8846 від 22.10.2019, № 8954 від 25.10.2019, № 10037 від 21.11.2019, №11112 від 19.12.2019, №1657 від 19.02.2020, №1726 від 25.02.2020, №2720 від 18.03.2020, №3813 від 23.04.2020, № 4902 від 13.05.2020, № 6426 від 09.06.2020, № 8087 від 06.07.2020, № 10502 від 13.08.2020, №11824 від 08.09.2020, № 13833 від 07.10.2020, № 15983 від 05.11.2020, №18844 від 08.12.2020, №122 від 05.01.2021, № 3247 від 15.02.2021 на користь стягувача перераховані кошти на загальну суму 5941,53 грн. (а.с.5-6). Як заначено у роздруківці з банківського рахунку [PERSON] за період з 12.08.2019 по 16.02.2021 [PERSON] сплачував такі суми: 12.08.2019 - 272,73 грн., 23.10.2019 - 32,38 грн., 28.10.2019 - 909,10 грн., 22.11.2019 - 363,64 грн., 20.12.2019 - 909,10 грн., 20.02.2020 - 272,73 грн., 26.02.2020 - 272,73 грн., 19.03.2020 - 181,82 грн., 27.04.2020 - 272,73 грн., 14.05.2020 - 272,73 грн., 10.06.2020 - 272,73 грн., 07.07.2020 - 272,73 грн., 14.08.2020 - 272,73 грн., 09.09.2020 - 272,73 грн., 08.10.2020 - 272,73 грн., 06.11.2020 - 181,82 грн., 09.12.2020 - 181,82грн., 06.01.2021 - 272,73 грн., 16.02.2021 - 181,82 грн. (а.с.7). Як зазначено у постанові державного виконавця № 58786499 про закінчення виконавчого провадження від 08.07.2021, [PERSON] борг сплачений в повному розмірі відповідно до платіжних доручень № 6277 від 09.08.2019, № 8846 від 22.10.2019, № 8954 від 25.10.2019, № 10037 від 21.11.2019, №11112 від 19.12.2019, № 1657 від 19.02.2020, № 1726 від 25.02.2020, № 2720 від 18.03.2020, № 3913 від 23.04.2020, № 4902 від 13.05.2020, № 6426 від 09.06.2020, № 8087 від 06.07.2020, № 10502 від 13.08.2020, № 11824 від 08.09.2020, № 13833 від 07.10.2020, № 15983 від 05.11.2020, № 122 від 05.01.2021, № 3247 від 15.02.2021, № 5030 від 11.03.2021, № 5452 від 12.03.2021, № 7231 від 08.04.2021, № 10258 від 14.05.2021, № 12942 від 16.06.2021, № 14644 від 06.07.2021. Чинність арешту майна боржника припинено та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора за відсутності реального виконання боржником свого зобов`язання не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Інфляційні втрати є способом захисту майнових прав і інтересів кредитора, що полягає у відшкодуванні йому матеріальних втрат від знецінення коштів у результаті інфляційних процесів, і гарантують отримання компенсації від боржника за використання утримуваних ним грошових коштів за весь час прострочення в їх сплаті. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Але такий обов`язок боржника сплатити кредитору суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми, настає саме у разі несвоєчасного виконання основного боргу. Невиконання рішення суду про стягнення сум інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми, нарахованих в порядку ст. 625 ЦК України, не можна розцінювати як грошове зобов`язання в розумінні статті 625 ЦК України. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601,604 - 609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526,599 ЦК України. Враховуючи те, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення індексу інфляції та трьох процентів річних від суми, встановленої постановою Сумського апеляційного суду від 11.02.2019 рішенням та нарахованої відповідно до ст. 625 ЦК України, відсутні правові підстави для застосування до спірних правовідносин приписів частини другої статті 625 ЦК України. На підставі викладеного, суд вважає, що позов є необґрунтованим, а тому у його задоволенні необхідно відмовити.

Outcome: dismissed