Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON] про дострокове солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 25 березня 2008 року між ВАТ «[PERSON] Аваль», назву якого змінено на [PERSON] акціонерне товариство «[PERSON] Аваль», та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 223303933, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії у сумі 50\~750,00 доларів США, строком до 25 березня 2028 року із сплатою 13% річних за користування кредитними коштами, а позичальник зобовязався належним чином використати та повернути банку кредит, сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, і виконати всі інші зобовязання в порядку та строки, визначені договором. Надання кредитних коштів проводиться згідно вимог ст. 6.1. кредитного договору шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника. [PERSON] не дотримувався умов кредитного договору, а саме не здійснював щомісячну сплату кредиту, нарахованих відсотків, у звязку з чим станом на 21 жовтня 2014 року його заборгованість по кредиту становить 45\~517,01 доларів США, що в еквіваленті складає 583\~623,79 грн., заборгованість по сплаті відсотків становить 2\~581,23 доларів США, що в еквіваленті становить 33\~096,80 грн.. Відповідно до п. 16.3 кредитного договору у випадку порушення графіку погашення кредиту та відсотків, встановлених договором, банк нараховує позичальнику пеню в розмірі 1 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Станом на 21 жовтня 2014 року пеня за несвоєчасну сплату кредиту та погашення відсотків становить 1\~805,91 доларів США. В рахунок забезпечення виконання позичальником [PERSON] умов кредитного договору, між ВАТ «[PERSON] Аваль», назву якого змінено на [PERSON] акціонерне товариство «[PERSON] Аваль», та [PERSON] було укладено договір поруки № 223303933 від 25 березня 2008 року, відповідно до умов якого [PERSON] виступила поручителем позичальника [PERSON], і взяла на себе зобовязання перед банком відповідати по зобовязанням позичальника, що виникають з умов кредитного договору, в повному обсязі цих зобовязань. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» просив стягнути з [PERSON], [PERSON] на користь банку достроково солідарно заборгованість за кредитним договором № 223303933 від 25 березня 2008 року в сумі 49\~904,15 доларів США, що еквівалентно 639\~876,15 грн., що складається із заборгованості за кредитом 45\~517,01 доларів США, що в еквіваленті складає 583\~623,79 грн., заборгованість по відсоткам 2\~581,23 доларів США, що в еквіваленті складає 33\~096,80 грн., пеню за несвоєчасну сплату кредиту та відсотків 1\~805,91 доларів США, в еквіваленті складає 23\~155,56 грн., та понесені судові витрати. У жовтні 2016 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ПАТ «[PERSON] Аваль», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON], про визнання кредитного, іпотечного договорів та договору поруки недійсними, посилаючись на те, що між ним та ВАТ «[PERSON] Аваль», назву якого змінено на ПАТ «[PERSON] Аваль», було укладено кредитний договір № 223303933 від 25 березня 2008 року. В рахунок забезпечення вказаного кредитного договору між ним та ВАТ «[PERSON] Аваль» було укладено договір іпотеки № 28143/2571/322904 від 25 березня 2008 року, відповідно до умов якого іпотекодавець передає іпотекодержателю, в якості забезпечення однокімнатну квартиру № 18, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Святоюріївська, 30. [PERSON] стверджує, що укладений між ним та ВАТ «[PERSON] Аваль» кредитний договір є споживчим кредитом, тому до даних правовідносин застосовуються норми Закону України «Про захист прав споживачів». При укладанні спірного кредитного договору банком були порушенні законні права позичальника, як споживача фінансових послуг. Банк здійснює нечесну підприємницьку діяльність і ввів позичальника в оману стосовно дійсних умов кредиту, порядку його надання, умов повернення кредиту, загальної вартості кредиту. У договорі відсутні істотні умови, передбачені чинним законодавством України. Також, [PERSON] вказує на те, що ПАТ «[PERSON] Аваль» порушив його право щодо отриманні інформації про основні економічні та правові вимоги виникнення іпотечного боргу, що мають бути розкриті до укладення договору про іпотечний борг. Договір № 223303933 від 25 березня 2008 року містить несправедливі умови, які регулюють внесення змін (доповнень) до договору лише в односторонньому порядку, і лише в інтересах та з боку кредитора, а право позичальника щодо внесення змін або пропозицій до договору взагалі не передбачено, що є порушенням Закону України «Про захист прав споживачів» та п. 8 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Спірний кредитний договір не містить умов або правил, які б регулювали відповідальність кредитора ні за невиконання, ні за неналежне виконання кредитором умов договору, що суперечить ст. 628 ЦК України. В порушення вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та положень п. 2.1 «Правил надання банками України інформації споживачам про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», не видав йому як позичальнику перед укладенням кредитного договору в письмовій формі інформацію про умови кредитування. Невиконання банком своїх обовязків щодо повідомлення позичальника про умови кредитування, а саме наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобовязаннями, призвело до вкрай негативних для нього наслідків. Оскільки його, як позичальника, не було ознайомлено з методами повернення кредиту та різницею між ними, він був позбавлений права обирати. Банк на власний розсуд встановив у кредитному договорі найдорожчий метод погашення кредиту, такий як ануїтет. Відповідно до умов п. 1.3.1 кредитного договору він сплачував банку комісії за надання кредиту у розмірі 750 доларів США, однак встановлена банком комісія не тільки суперечить вимогам Постанови НБУ № 168, та призводить до необґрунтованого збільшення відповідальності позичальника користування кредитом, тому як на протязі всього часу дії кредитного договору, він сплачує проценти за грошові кошти, які у зазначеному розмірі фактично не отримував, оскільки вказана комісія сплачується з суми отриманого кредиту. Розмір щомісячних платежів, визначений умовами договору, встановлений банком незаконно, що є порушенням прав споживача. Відсутність узгодження істотних умов договору у відповідності до вимог ч. 1 ст. 203, ст. 215 ЦК України є підставою для визнання договору недійсним. Спірний кредитний договір було укладено із застосуванням нечесної підприємницької практики з боку кредитодавця ПАТ «[PERSON] Аваль». Вказаний кредитний договір був укладений на невигідних умовах для позичальника. Мотивом введення його в оману є отримання максимального можливого прибутку, в тому числі й прихованого. Одним із наявних таких прибутків є отримання банком комісії за надання кредиту, хоча встановлення додаткових платежів з боку споживача було заборонено. [PERSON] стверджує, що він, не маючи спеціальної освіти, при укладенні спірного договору, не міг у повній мірі оцінити відповідність договору вимогам чинного законодавства та сподівався на добросовісність кредитної установи. Враховуючи викладене, [PERSON] просив визнати недійсним кредитний договір 223303933 від 25 березня 2008 року; визнати недійсним договір іпотеки № 28143/2571/322904 від 25 березня 2008 року; визнати недійсним договір поруки, укладений в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, укладений між [PERSON] та ВАТ «[PERSON] Аваль». У судове засідання представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) ПАТ «[PERSON] Аваль» не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надано заяву про розгляд справи у відсутності представника ПАТ «[PERSON] Аваль». У судовому засіданні відповідач (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] та його представник позов ПАТ «[PERSON] Аваль» не визнали та заперечували проти його задоволення, зустрічний позов підтримали та просили його задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача (третьої особи за зустрічним позовом) [PERSON] позов ПАТ «[PERSON] Аваль» не визнав у повному обсязі та заперечував проти його задоволення, зустрічний позов підтримав та просив його задовольнити. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов ПАТ «[PERSON] Аваль» підлягає задоволенню, у задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що між Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль», правонаступником якого є [PERSON] акціонерне товариство «[PERSON] Аваль», та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 223303933 від 25 березня 2008 року, згідно умов п. 1. якого банк надав позичальнику [PERSON] кредит на наступних умовах: сума кредиту 50 750 доларів США; цільове використання кредиту - кошти видаються на придбання обєкту нерухомості однокімнатної квартири загальною площею 36,00 кв.м., за адресою: [ADDRESS], в розмірі 50\~000 доларів США, оплата комісії за надання кредиту в розмірі 750 доларів США; забезпечення зобовязань позичальника виконання зобовязань позичальником за цим договором забезпечується іпотекою обєкту нерухомості (однокімнатна квартира загальною площею 36,00 кв.м., за адресою: [ADDRESS]; дата остаточного погашення кредиту 25 березня 2028 року; строк кредиту 240 місяці. Протоколом Загальних Зборів АКБ „Аваль № 3б-4/4 від 21 січня 1994 року прийнято рішення про зміну найменування Акціонерного комерційного банку „Аваль на Акціонерний поштово-пенсійний банк „Аваль. У звязку із рішенням Загальних Зборів акціонерів Банку (протокол № 3б-35 від 2 грудня 2005 року) [PERSON] набув статусу Банку з іноземним капіталом. Протоколом Загальних Зборів АППБ «Аваль» № 3б-36 від 21 квітня 2006 року прийнято рішення про зміну найменування акціонерного поштово-пенсійного банку «Аваль» на Відкрите акціонерне товариство «[PERSON] Аваль». Відкрите акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» є правонаступником за всіма правами та обовязками Акціонерного поштово-пенсійного банку «Аваль». [PERSON] акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» є правонаступником всіх прав і обовязків Відкритого акціонерного товариства «[PERSON] Аваль». Протоколом Загальних зборів акціонерів № 3б-45 від 14 жовтня 2009 року прийнято рішення про зміну найменування Відкритого акціонерного товариства «[PERSON] Аваль» на [PERSON] акціонерне товариство «[PERSON] Аваль». [PERSON] акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» є правонаступником за всіма правами та обовязками Відкритого акціонерного товариства «[PERSON] Аваль», що підтверджується п. 1.3. Статуту Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Аваль». Відповідно до умов п. 1.2.1 кредитного договору сторони домовились, що за користування кредитом позичальник сплачує процентну ставку у розмірі 13,00 % річних. Згідно умов п. 1.3. кредитного договору комісія за надання кредиту становить 750,00 доларів США без ПДВ (розраховано як 1,5 % * від розміру заборгованості згідно п. 1.1.2.1.). Відповідно до умов п. 1.3.2. кредитного договору сплата позичальником щомісячного ануїтетного платежу становить у розмірі 594,57 доларів США. Дана умова договору передбачає застереження про те, що розмір щомісячного ануїтетного платежу змінюється відповідно до умов цього договору у випадку часткового дострокового погашення кредиту та коригувань процентної ставки за користування кредитом. Відповідно до умов п. 2.1. кредитного договору банк на умовах цього договору надає позичальнику кредит, а позичальник зобовязується отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути кредитору суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, а також виконати інші обовязки, визначені цим договором. Згідно умов п.п. 3.1.,3.2., 3.3. кредитного договору позичальник зобовязаний сплачувати кредитору проценти за користування кредитом, розмір яких розраховується на основі процентної ставки в розмірі, визначеному п. 1.2.1 договору. Додатково, позичальник сплачує на користь кредитора комісії, передбачені цим договором. Процентна ставка за кредитом може бути змінена (скоригована) кредитором у випадках та в порядку, передбачених ст. 4 договору. Проценти нараховуються на суму кредиту за весь строк користування кредитом, включаючи день надання та день повного погашення кредиту, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році (метод факт/факт). Проценти підлягають сплаті позичальником у складі ауїтетних платежів у порядку, визначеному ст. 7 цього договору. Відповідно до умов п. 4.1 кредитного договору кредитор має право в односторонньому порядку на власний розсуд без згоди позичальника, але не частіше одного разу в шість місяців, змінити процентну ставку за кредитом у разі настання подій, які мають безпосередній вплив на вартість (збільшення вартості) кредитних ресурсів установи кредитора та не залежить від волі сторін. Відповідно до умов п. 6.1. кредитного договору надання кредиту здійснюється у безготівковій формі шляхом переказу (зарахування) всієї суми кредиту на поточний рахунок позичальника. Умови відкриття, ведення та закриття поточного рахунку, тарифи та всі суми коштів, які позичальник має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням, визначаються договором про відкриття та ведення банківського рахунку, укладеним між ВАТ «[PERSON] Аваль» та позичальником. Згідно умов п. 7.1 кредитного договору позичальник здійснює погашення кредиту та процентів щомісячно ануїтетними (однаковими) платежами в розмірі згідно з графіком погашення кредиту та інших платежів. Ануїтетний платіж включає в себе погашення частини основної суми кредиту та процентів за його користування. Щомісячний ануїтетний платіж розраховується за формулою: щомісячного ануїтетного платежу = кредиту за договором *((1+процентна ставка за місяць строк кредитування (міс)* процентна ставка за місяць) / ((1+процентна ставка за місяць строк кредитування (міс)* -1); щомісячного платежу за % = (залишок заборгованості за кредитом * річна процентна ставка / кількість днів поточного року) *кількість днів в місяці, який передає даті сплати ануїтетного платежу; щомісячного ануїтетного платежу за основним боргом = щомісячного погашення кредиту щомісячного платежу за %. Відповідно до умов п. 7.2 кредитного договору позичальник зобовязується здійснювати погашення кредиту та процентів ануїтетними платежами у валюті кредиту кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту в дату, визначену п. 1.3.3 цього договору. У відповідності до вимог п. 9.1 кредитного договору у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту позичальником у повному обсязі разом зі сплатою всіх сум, належних до сплати на дату предявлення вимоги, включаючи проценти за кредитом (в тому числі прострочені проценти), пеню та штрафи відповідно до цього договору. В період дії кредитного договору позичальник [PERSON] не дотримувався умов кредитного договору щодо сплати кредиту та відсотків, а саме погашення кредиту та процентів за користування кредитом, що має здійснюватись позичальником шляхом сплати щомісячних ануїтетних платежів. Банк повідомляв [PERSON] про необхідність погасити заборгованість із зазначенням термінів погашення та суми боргу, але [PERSON] борг не повертав. Зокрема, 11 вересня 2014 року за № 114.00.00/15-4223 [PERSON] була надіслана вимога про дострокове виконання грошових зобовязань за кредитним договором. Загальна сума заборгованості станом на 08 вересня 2014 року [PERSON] за кредитним договором № 223303933 від 25 березня 2008 року становить 49\~904,15 доларів США, що еквівалентно 639\~876,15 грн., що складається із заборгованості за кредитом 45\~517,01 доларів США, що в еквіваленті складає 583\~623,79 грн., заборгованість по відсоткам 2\~581,23 доларів США, що в еквіваленті складає 33\~096,80 грн., пеню за несвоєчасну сплату кредиту та відсотків 1\~805,91 доларів США, в еквіваленті складає 23\~155,56 грн.. На виконання вимог ухвали суду про проведення судово-бухгалтерської (економічної) експертизи від 09 грудня 2015 року судовим експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз [PERSON] надано висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи № 24422/15-45 від 30 червня 2016 року. У висновку експертом вказано, що в процесі дослідження наданих документів та виходячи з вимог нормативних актів, судовим експертом встановлено, що відповідно до предмету договору № 223303933 від 25 березня 2008 року, кредитор надає позичальнику, а позичальник отримує грошові кошти в сумі 50\~750 доларів США. Цільове використання кредиту передбачено умовами п. 1.1.2 договору, а саме п. 1.1.2.1 договору придбання обєкту нерухомості однокімнатної квартири загальною площею 36,00 кв.м., за адресою: [ADDRESS] в розмірі 50\~000 доларів США; п. 1.1.2.2. договору оплата комісії за надання кредиту в розмірі 750 доларів США. Дата останнього погашення кредиту 25 березня 2028 року. Умовами викладеними в п. 1.2 договору, сторони домовились, що за користування кредитом позичальник сплачує проценти, що розраховуються на основі процентної ставки, розмір якої може змінюватись на умовах цього договору. На дату складання цього договору розмір процентної ставки складає 13 % річних. Відповідно до п. 1.3 кредитного договору сплата позичальником комісії за надання кредиту 750 доларів США (1,5 % від розміру заборгованості відповідно до пп. 1.1.2.1); сплата позичальником щомісячного ануїтетного платежу в розмірі пп. 1.3.2) 594,57 доларів; дата погашення щомісячних платежів (пп. 1.3.3) 25-го числа кожного календарного місяця протягом строку кредиту; укладення договорів страхування: предмету іпотеки (пп. 1.3.6.1), життя або страхування від нещасного випадку позичальника (пп. 1.3.6.2). Відповідно до наявних в справі матеріалів, кредитний договір від 25 березня 2008 року № 223303933 укладено у відповідності до вимог Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 541/13808. В судовому засіданні відповідач (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] зазначив, що він заперечує отримання ним в ПАТ «[PERSON] Аваль» кредитних коштів в іноземній валюті на відкритий йому позичковий рахунок, а саме в доларах США, оскільки банком не надано первинних бухгалтерських документів (розпоряджань, заяв на видачу та переказ готівки, меморіальних ордерів, платіжних доручень тощо), що підтверджують виплату кредиту. Згідно висновку експерта зазначено, що умовами пп.1.1.9 договору передбачено поточний рахунок для погашення заборгованості та нарахованих процентів та комісій по кредиту, а саме № 262001468657, відкритий в КРД «[PERSON] Аваль», МФО 322904». Паралельно з видачею кредиту у пп.1.1.5.1 договору визначено момент (день) надання кредиту: «одноразово: 25 березня 2008 року». Для здійснення обліку заборгованості за кредитним договором банком відкрито поточний рахунок для погашення заборгованості і нарахованих процентів та комісій по кредиту за № 262001468657. Таким чином, згідно умов договору від 25 березня 2008 року № 223303933 для надання кредиту у безготівковій формі шляхом переказу (зарахування) всієї суми коштів банком відкрито поточний рахунок № 262001468657. Матеріали справи містять договір на відкриття та ведення поточного рахунку «Для виплат» від 24 березня 2008 року № 262001468657, укладеним між ВАТ «[PERSON] Аваль» (банк) та [PERSON] (клієнт), п. 1 якого передбачено, що банк відкриває поточний рахунок «для виплат» № 262001468657 в USD (валюта рахунку). Вказаний договір підписаний [PERSON] та уповноваженим представником ВАТ «[PERSON] Аваль» і скріплений печаткою банком. Слід зазначити, що на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів представником ПАТ «[PERSON] Аваль» було надано копію акту № 51 від 29 січня 2014 року про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду, який свідчить про те, що первинні документи про видачу кредиту були знищені. У відповідності до вимог ст. 65 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07 грудня 2000 року № 2121-ІІІ усі документи про здійснення фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, та результати ідентифікації осіб, які здійснювали такі операції, банк зобовязаний зберігати протягом пяти років з дня проведення таких операцій. На підтвердження видачі кредиту ПАТ «[PERSON] Аваль» надано суду виписку по особовому рахунку [PERSON] за № 223303933, яка міститься в матеріалах справи. В матеріалах справи також містяться копія банківської ліцензії № 10, видану ВАТ «[PERSON] Аваль» від 27 березня 1992 року за № 94, додаток до дозволу № 10-4 від11 жовтня 2006 року «Перелік операцій, які мають право здійснювати ВАТ «[PERSON] Аваль», які підтверджують видачу ПАТ «[PERSON] Аваль» кредиту [PERSON] в іноземній валюті. За вказаних обставин наявними матеріалами справи підтверджено видачу кредитних коштів [PERSON] згідно кредитного договору № 223303933 від 25 березня 2008 року. Згідно висновку експерта стосовно визначення відсоткової ставки зазначено наступне. Відповідно до умов, викладених в п. 7.1 договору, «позичальник здійснює погашення кредиту та процентів щомісячно ануїтетними (однаковими) платежами в розмірі з Графіком погашення кредиту та інших платежів (додаток 1 до цього договору). Ануїтетний платіж включає в себе погашення частини основної суми кредиту та процентів за його користування. Позичальник зобовязується здійснювати погашення кредиту та процентів ануїтетними платежами у валюті кредиту кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту в дату, визначену п. 1.3.3 цього договору. Якщо дата сплати, зазначена в п. 1.3.3 договору, не є банківським днем, платіж здійснюється не пізніше останнього банківського дня, що передує даті, визначеній в п. 1.3.3. договору (п. 7.2.). Відповідно до наявних в матеріалах справи документів: реальна відсоткова ставка 13,22% абсолютне значення подорожчання кредиту 103\~360,00 доларів США, які визначені в Додатку № 2 до кредитного договору. Реальна процентна ставка вказує лише процент до тіла кредиту та не включає ряд інших платежів, які сплачує [PERSON], і в свою чергу, не може відповідати відсоткам, визначених в умовах кредитного договору № 223303933 від 25 березня 2008 року. Відсоткова ставка, яка встановлена у кредитному договорі від 25 березня 2008 року № 223303933 в розмірі 13,00 % річних в сумі щомісячного платежу в розмірі 594,57 доларів США, розрахунково не підтверджується. Суд, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані в справі докази в їх сукупності, Висновок судово-бухгалтерської (економічної) експертизи № 24422/15-45 від 2015 року, дійшов висновку, що відповідно до умов кредитного договору від 25 березня 2008 року № 223303933 банк ПАТ «[PERSON] Аваль» надав [PERSON] кредит в іноземній валюті в розмірі 50\~000 доларів США. Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості по кредитному договору від 25 березня 2008 року № 223303933 вбачається, що станом на 08 вересня 2014 року заборгованість [PERSON] складає 49\~904,15 доларів США, що еквівалентно 639\~876,15 грн., що складається із заборгованості за кредитом 45\~517,01 доларів США, що в еквіваленті складає 583\~623,79 грн., заборгованість по відсоткам 2\~581,23 доларів США, що в еквіваленті складає 33\~096,80 грн., пеню за несвоєчасну сплату кредиту та відсотків 1\~805,91 доларів США, в еквіваленті складає 23\~155,56 грн.. Як вбачається з розрахунку заборгованість виникла у [PERSON], починаючи з 25 квітня 2014 року. У судовому засіданні [PERSON] зазначив, що він повністю вже розрахувався перед ПАТ «[PERSON] Аваль» по кредитному договору від 25 березня 2008 року № 223303933, та заборгованості немає. Як вже зазначалось, згідно умов п. 1.2.1 кредитного договору банком встановлена процентна ставка у розмірі 13,00 %, однак ст. 4 кредитного договору передбачено корегування процентної ставки. У відповідності до вимог ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Відповідно до умов п. 3.1 кредитного договору позичальник зобовязаний сплачувати кредитору проценти за користування кредитом, розмір яких розраховується на основі процентної ставки в розмірі, визначеному п. 1.2.1 договору, тому визначена згідно висновку експерта реальна ставка, яка становить 13,22 %, абсолютне значення кредиту 103\~360,00 грн., відповідає умовам кредитного договору, оскільки умовами договору передбачено корегування процентної ставки. З метою забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором від 25 березня 2008 року № 223303933 між банком та ПАТ «[PERSON] Аваль» був укладений Договір поруки до кредитного договору № 223303933 від 25 березня 2008 року, згідно умов п. 2.2. якого сторони договору встановили, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобовязання перед банком відповідати по борговим зобовязанням боржника, що зазначені в п. 1.3. даного договору, які виникають з умов кредитного договору, вказаного в п. 1.2. даного договору, а саме повернути кредит в розмірі зазначеному в 1.3 даного договору, сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штраф) в розмірі, строки та у випадку, передбачених кредитним договором, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови кредитного договору в повному обсязі. Відповідно до умов п. 2.3. договору поруки сторони договору встановлюють, що зобовязання поручителя перед банком є безумовними і для їх виконання дотримання ніяких інших умов, крім передбачених цим договором та кредитним договором не потребують. Згідно умов п. 2.5.1. договору поруки поручитель підтверджує, що він ознайомлений з положеннями кредитного договору, цілком розуміє його зміст та згоден виступати поручителем за борговими зобовязаннями. Згідно вимог ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Відповідно до вимог ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Позивач виконав свої зобовязання по договору, надавши кредит, проте ні відповідач, ні його поручитель у встановлені строки борг не повертають та не сплачують відсотки за користування кредитом. Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно вимог ст. ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Оскільки кредитний договір було забезпечено порукою, відповідачі мають відповідати перед позивачем у солідарному порядку. Відповідно до вимог ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Позивач виконав свої зобовязання по договору, надавши кредит, проте ні відповідач, ні його поручителі у встановлені строки борг не повертають та не сплачують відсотки за користування кредитом. Оскільки відповідачі не виконують взятих на себе за договором зобовязань, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Щодо заявлених зустрічних вимог [PERSON] до ПАТ «[PERSON] Аваль», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON], про визнання кредитного, іпотечного договорів та договору поруки недійсними, то суд відмовляє у його задоволенні, виходячи з наступного. Як вже встановлено судом, між ПАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 223303933 від 25 березня 2008 року, згідно умов якого банк надав позичальнику [PERSON] кредит у розмірі 50 750 доларів США, з цільовим використання кредиту на придбання обєкту нерухомості однокімнатної квартири загальною площею 36,00 кв.м., за адресою: [ADDRESS]. В рахунок забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором між банком та [PERSON] 25 березня 2008 року був укладений договір поруки до кредитного договору № 223303933, відповідно до умов п. 2.2. якого поручитель зобов'язується перед банком відповідати по борговим зобовязанням боржника, що передбачені кредитним договором, а саме повернути кредит, сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штраф), в розмірі та у випадку, передбачених кредитним договором, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови кредитного договору в повному обсязі. Відповідно до умов п. 2.5.1 договору поруки поручитель підтверджує, що він ознайомлений з положеннями кредитного договору, цілком розуміє його зміст та згоден виступати поручителем за борговими зобовязаннями. 25 серпня 2008 року між банком та ПАТ «[PERSON] Аваль» був укладений іпотечний договір № 28143/2571/322904, відповідно до умов п. 1.1. якого цей договір забезпечує вимогу іпотекодержателя, що випливає з кредитного договору № 223303933 від 25 березня 2008 року, укладеного між іпотекожержателем та іпотекодавцем, за умовами якого іпотекодавець зобовязаний до 25 березня 2028 року повернути іпотекодержателю кредит у розмірі 50750 доларів США, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 13,00 % річних, а також можливу сплату неустойки у розмірі та у випадках, передбачених кредитним та цим договором. Відповідно до умов п. 1.2. іпотечного договору в забезпечення виконання зобовязань, вказаних у п. 1.1. цього договору, іпотекодавець на умовах, передбачених цим договором, передає в іпотеку нерухоме майно, право власності на яке виникне в іпотекодавця в майбутньому, а саме на квартиру № 18, що знаходиться в м. Вишневе, Києво-Святошинський район, Київська область. Відповідно до вимог ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. У вказаному законі прописана чітка процедура укладання договору, яка включає питання щодо надання інформації кредитодавцеві та споживачеві один про одного та щодо умов кредитування - мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, тип відсоткової ставки, сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний, варіанти його повернення. Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один із оригіналів якого передається споживачеві. Таким чином, на підставі вищевикладеного, необхідно зазначити, що застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору Закону України «Про захист прав споживачів» не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування. Звертаючись із зустрічним позовом до суду, [PERSON] зазначає, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 230 ЦК України банк ввів його в оману, який, на його думку, полягає в тому, що банк здійснював по відношенню до нього недобросовісну підприємницьку діяльність та при видачі кредиту не повідомив його, як позичальника, про умови кредитування. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Згідно вимог ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно вимог ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Укладаючи кредитний договір, сторона з'ясовує, на яких умовах договір укладається, а відтак з власної ініціативи на момент отримання коштів визначає для себе правила подальшої поведінки, які в подальшому не мають безпідставно змінюватись на вимогу однієї зі сторін. За правилами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються сума кредиту; детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), повязаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; дата видачі кредиту або, якщо кредит видавався частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; умови дострокового розірвання договору; інші умови, визначені законодавством. Як зазначив [PERSON], однією з підстав, що стало причиною введення позивача в оману при укладанні кредитного договору, є порушення банком вимог Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки він, як позичальник, був позбавлений можливості ознайомитись з умовами кредитування. Також згідно умов п. 1.3.1 кредитного договору він вимушений сплачувати банку комісію у розмірі 750 доларів США за надання банком кредиту, що є також порушенням банком норм Закону України «Про захист прав споживачів». Однак, як вбачається з матеріалів та підтверджено наданими в судовому засіданні поясненнями сторін, судом встановлено, позивач [PERSON] добровільно виявив бажання скористатися послугами банку та укласти кредитний договір. Доводи позивача за зустрічним позовом [PERSON] про те, що банк ввів його в оману, є безпідставними, оскільки позивач не надав суду належних і допустимих доказів в їх обґрунтування. Доводи позивача за зустрічним позовом [PERSON] та його представника, що кредитний договір, як правочин, вчинено на вкрай невигідних і несправедливих умовах, також не підтверджено належними доказами. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно вимог ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоду. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. На підставі вищезазначеного вбачається, що правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Крім того, відповідні обставини наявності умислу, істотність значення обставин, щодо яких введено в оману, і сам факт обману, повинна довести сторона, яку введено в оману. Враховуючи вищевикладене, а саме те, що позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не доведено, що кредитний договір містить несправедливі та дискримінаційні умови, що положення договору надають значну перевагу банку, позбавляючи натомість позичальника значного обсягу прав, одночасно встановлюючи жорсткі обов'язки та відповідальність для позивача за зустрічним позовом [PERSON], а також того, що банком було застосовано нечесну підприємницьку практику, суд дійшов висновку, що підстави для визнання кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки недійсними у відповідності до вимог ст. 215 ЦК України, на яку посилається позивач за зустрічним позовом [PERSON], відсутні. Також, звертаючись із зустрічним позовом до суду, [PERSON] зазначив, що на виконання вимог ухвали суду було проведено судово-економічну експертизу за кредитним договором № 223303933 від 25 березня 2008 року, та надано висновок експерта згідно якого встановлено, що виходячи з базових умов кредитного договору розмір мінімального щомісячного платежу становить 550,37 доларів США, натомість банком встановлене значення даного платежу в сумі 594,57 доларів США. Тому [PERSON] вважав, що банк при укладанні кредитного договору не надав позичальнику достовірну інформацію про розмір щомісячного платежу, умисно ввів його в оману для отримання прихованого прибутку. Відповідно до умов п. 1.3.1 кредитного договору позичальник сплачує банку щомісячний ануїтетний платіж в розмірі 594,57 доларів США. Дана умова договору містить застереження про те, що розмір щомісячного ануїтетного платежу змінюється відповідно до умов цього договору у випадку часткового дострокового погашення кредиту та коригувань процентної ставки за користування кредитом. У Висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи № 24422/15-45 від 30 червня 2016 року зазначено, що з умов договору слідує, що повернення кредиту відбувається шляхом сплати у певному періоді фіксованої суми платежу, що свідчить про ануїтетну форму погашення кредиту. Ануїтетна форма погашення кредиту це погашення кредиту, яке здійснюється рівними частинами протягом всього терміну кредитування. Умовами п. 7.1 кредитного договору передбачено типову формулу розрахунку суми щомісячного ануїтетного платежу. При ануїтетній схемі погашення кредиту, на початку виплати кредиту щомісячні платежі будуть менші ніж при стандартній схемі погашення кредиту, а загальна сума сплачених відсотків банку за користування кредитом буде більше. Експерт зазначив у своєму висновку, що виходячи з базових умов, визначених у кредитному договорі від 25 березня 2008 року № 223303933, розмір мінімально необхідного платежу становить 550,37 доларів США, щомісячні рівновеликі платежі включають в себе виплати тіла кредиту і відсотків за користування кредитом та не включають комісії, страхові та інші платежі. Разом з тим, слід зазначити, що ануїтет - це ряд рівних грошових платежів (виплат або надходжень), що здійснюються через рівні проміжки часу. У випадку звичайного ануїтету грошовий потік починається наприкінці поточного періоду. При виплаті ануїтетних платежів виплати по кредиту є постійними, тобто рівні, протягом усього терміну погашення, однак структура мінімального платежу, і структура першого ануїтетного платежу і останнього діаметрально протилежно різняться. За розміром платежі рівні, однак при сплаті ануїтетних платежів в першу чергу йде погашення відсотків, а вже потім йде погашення по тілу кредиту. До матеріалів справи долучено графік погашення кредиту та інших платежів по погашенню кредитної заборгованості згідно якого встановлено розмір щомісячного платежу. Вказаний графік погашення заборгованості підтверджує сплату позичальником щомісячного платежу в розмірі 549,79 доларів США. З наявного в матеріалах справи розрахунку вбачається, що з моменту отримання кредиту [PERSON] сплачував щомісячно платежі, які не завжди були у тому розмірі, як передбачено умовами договору. Заборгованість за вказаним кредитним договором виникла у позичальника в травні 2014 року. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що заборгованість по кредитному договору [PERSON] як позичальником, та [PERSON], як поручителем, не погашена. Доказів про дострокове погашення кредиту суду не надано. Твердження [PERSON] у судовому засіданні, що він повністю погасив заборгованість по кредиту, не підтверджені належними та допустити доказами. Суд критично відноситься до наданого [PERSON] доказу, а саме листа-відповіді Національного банку України за вих. № 20-0004/51035 від 16 червня 2016 року щодо відсутності в нього простроченої заборгованості. В даному листі-відповіді зазначено про те, що станом на 15 червня 2016 року в ЄІС «Реєстр позичальників» відсутня інформація щодо простроченої заборгованості [PERSON] перед банками України. Однак, слід зазначити, що згідно Постанови правління Національного банку України № 245 від 27 червня 2001 року створено єдину інформаційну систему обліку позичальників (боржників), які мають прострочену заборгованість за кредитами, наданими комерційними банками ЄІС «Реєстр позичальників». Відповідно до п. 2.1. до ЄІС «Реєстр позичальників» підключаються банки, що уклали договір з Національним банком про надання послуг через цю систему. Доказів про те, що ПАТ «[PERSON] Аваль» укладав відповідний договір з Національним банком про надання послуг через реєстр позичальників суду не надано, тому посилання [PERSON] на лист Національного банку України від 16 червня 2016 року є необгрунтованими. Згідно положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.\~ 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Щодо виплати [PERSON] комісії за надання кредиту у розмірі 750 доларів США слід зазначити, що відповідно до умов п. 1.3.1 кредитного договору сторони погодили, що за надання кредиту позичальник сплачує на користь банку комісії у розмірі 750 доларів США, яка розраховується як 1,5 % * від розміру заборгованості. При укладенні кредитного договору № 223303933 від 25 березня 2008 року сторони погодили всі істотні умови договору, та погодили сплату позичальником на користь банку комісії у розмірі 750 доларів США. Відповідно до умов п. 15.4 кредитного договору позичальник усвідомлює та гарантує, що умови цього договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам (інтересам його сім»ї), є розумними та справедливими. Згідно вимог ст. ст. 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні зустрічного позову в повному обсязі. Судові витрати по справі слід стягнути з відповідачів [PERSON], [PERSON] згідно зі ст. 88 ЦПК України на користь позивача ПАТ «[PERSON] Аваль». Враховуючи викладене та

Outcome: approved