Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

Позивач [PERSON] 26 січня 2017 року звернулася до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя. У позовній заяві зазначила, що вона перебувала в шлюбі з [PERSON] з 30 березня 1996 року по 14 квітня 2014 року. Від шлюбу мають двох дітей, доньку [PERSON], народжену 16.08.1999р. та сина [PERSON], народженого 15.05.1996р., батьком яких є відповідач. Рішенням Уманського міськрайонного суду від 03.04.2014 року шлюб між ними розірваний, в судовому порядку встановлено, що шлюбні стосунки між ними припинені у грудні 2013 року, з даного часу вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства у 2004 році за спільні кошти нею та [PERSON] було придбано будинок, що знаходиться в с. Старі Бабани, вул. Пархоменка, 2а, Уманського району, Черкаської області. Даний житловий будинок являється обєктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто її, [PERSON], власністю та власністю її колишнього чоловіка [PERSON]. На сьогоднішній день відповідач проживає у даному будинку, при цьому замінив вхідні замки та копії ключів він відмовляється їй надавати. Вони з відповідачем не можуть домовитися про порядок поділу нерухомого майна. Просить поділити в натурі житловий будинок, що знаходиться за адресою: с. Старі Бабани, вул. Пархоменка 2а, Уманського району, Черкаської області і належить на праві спільної сумісної власності позивачу та відповідачу як колишньому подружжю, виділивши [PERSON] частини житлового будинку, які становлять Ѕ частку їх вартості визнавши за нею право на це майно. Припинити право спільної сумісної власності сторін на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами у звязку з поділом майна. Судові витрати просить стягнути на її користь з відповідача. 18.09.2017 року представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про зміну предмету позову, а саме просив визнати удаваним договір дарування житлового будинку по вулиці Пархоменка, 2а в селі Старі Бабани Уманського району укладеного між [PERSON] та [PERSON], визнавши, що в дійсності був укладений договір купівлі продажу житлового будинку за цією адресою. Враховуючи, що позивачка не знала про існування обставин дарування, просить суд прийняти заяву до розгляду, поновити строк позовної давності для оскарження цього правочину. Визнати удаваним договір дарування житлового будинку з господарськими спорудами по вулиці Пархоменка, 2а в селі Старі Бабани Уманського району укладеного між [PERSON] та [PERSON] визнавши, що в дійсності був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку за цією адресою. Визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] житловий будинок з господарськими спорудами по вулиці Пархоменка, 2а в селі Старі Бабани Уманського району. Поділити спільну сумісну власність подружжя визнавши за [PERSON] та [PERSON] право спільної часткової власності по Ѕ частці за кожним на житловий будинок з господарськими спорудами по вулиці Пархоменка, 2а в селі Старі Бабани Уманського району одночасно припинивши право спільної сумісної власності подружжя [PERSON] на цей будинок. В порядку підготовки справи до розгляду винести ухвалу якою зобовязати позивачку забезпечити проведення поточної інвентаризації житлового будинку з господарськими спорудами по вулиці Пархоменка, 2а в селі Старі Бабани Уманського району за власні кошти, а відповідача [PERSON] зобовязати надати доступ до обєкта нерухомості для проведення інвентаризації. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в підготовче судове засідання не зявились, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, підтримують заяву про зміну предмету позову. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не зявився надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги позивача визнає в повному обсязі. Частинами 3, 4 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У звязку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі з 30 березня 1996 року по 14 квітня 2014 року. Під час шлюбу у подружжя народилися діти: син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO]. Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03.04.2014 року шлюб між сторонами розірвано. Під час перебування у шлюбі, сторони за власні кошти в 2004 році придбали будинок, що знаходиться в с. Старі Бабани по вул. Пархоменка,2-а Уманського району Черкаської області У звязку з тим, що між подружжям не досягнуто домовленості про поділ майна, позивач звернулася до суду з даним позовом. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України визначено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Субєктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. За таких обставин, суд вважає вимоги обґрунтованими, позовну заяву, з урахуванням поданих змін такою, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved