Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

Позивач 30.07.2018 р. звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що з серпня 2017 р. шлюбні стосунки припинені, спільне господарство не ведуть. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який залишиться проживати з матір'ю. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримали та просили їх задовольнити. Позивач зазначив, що з серпня 2017 р. припинили шлюбні відносини та спільне господарство, з липня 2018 р. мешкають окремо. Примирення не можливе. Дитина залишиться проживати з матір'ю. Відповідач подав заяву, в якій зазначила, що погоджується з позовними вимогами про розірвання шлюбу та зазначила, що з липня 2018 р. не проживають разом, не підтримують шлюбні відносини, спору щодо майна не має. Дитина залишиться проживати з відповідачем. В судовому засіданні пояснила, що в сім'ї відсутнє порозуміння, примирення не можливе, окремо проживають з липня 2018 р. Провівши підготовче судове засідання в порядку ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити за його результатами рішення, зважаючи на визнання відповідачем позовних вимог в повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 28.08.2010 року. Сторони від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад в сім'ї має не тимчасовий характер, а подальше спільне проживання в шлюбі стало неможливим, оскільки взаєморозуміння між сторонами втрачено, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. При таких обставинах шлюб підлягає розірванню. З урахуванням наведеного‚ на підставі ст.ст. 105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved