Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

Позивач [PERSON] 18.04.2016 року звернувся до суду з позовом до ПАТ «Шахтоуправління «Покровське», третя особа Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійську, про відшкодування моральної шкоди, повязаної з травмою на виробництві. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з відповідачем по справі він перебував у трудових відносинах з 20.01.2003 року по 10.12.2007 року та з 21.02.2014 року по 28.09.2015 року. Звільнений був на підставі ст. 40 п. 2 КЗпП України через невідповідність виконуваній роботі за станом здоров»я. Під час виконання ним трудових обовязків 03.07.2015 року з повивачем стався нещасний випадок, пов»язаний з виробництвом, внаслідок якого він отримав ВЧМТ, струс головного мозку, забиту рану лобної області голови. 28.09.2015 року був оглянутий МСЕК, повторно за трудовим каліцтвом 2007 року, первинно за трудовим каліцтвом 03.07.2015 року. Йому було первинно за нещасним випадком (повторно за трудовим каліцтвом 2007 року) встановлено третю групу інвалідності до 01.10.2017 року та 65% втрати працездатності на строк до 01.10.2017 року, з них: первинно 40% по трудовому каліцтву 03.07.2015 року, повторно 25% по трудовому каліцтву 23.08.2007 року. Позивач моральну шкоду, яка була завдана йому травмою, внаслідок якої він втратив здоров»я, оцінює в 80000 грн., при цьому виходить з принципів справедливості і розумності, враховує те, що він зазначає моральні страждання, повязані з наслідками черепно-мозкової травми; в результаті травмування він зазнає біль, розпач та хвилювання через свій стан здоров»я; негативні наслідки захворювання не залишають йому сподівань на повне одужання та повернення до звичайного способу життя. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ ШУ «Покровське» [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, заперечував проти їх задоволення. Представник третьої особи Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійську не з»явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з відповідачем по справі ПАТ «ШУ «Покровське» перебував у трудових відносинах з 20.01.2003 року по 10.12.2007 року та з 21.02.2014 року по 28.09.2015 року (а.с. 7-10). Звільнений був на підставі ст. 40 п. 2 КЗпП України через невідповідність виконуваній роботі за станом здоров»я. Під час виконання ним трудових обовязків 03.07.2015 року з повивачем [PERSON] стався нещасний випадок, пов»язаний з виробництвом, внаслідок якого він отримав травму: ВЧМТ, струс головного мозку, забиту рану лобної області голови. За результатами розслідування даного нещасного випадку були складані акти за формою Н-5 від 08.07.2015 року та виданий акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за формою Н-1 від 08.07.2015 року (а.с. 11-19). З приводу отриманих на виробництві травм позивач [PERSON] проходив тривале лікування, що підтверджується епікрізом з історії хвороби та випискою з медичної карти стаціонарного хворого (а.с. 21-22). 28.09.2015 року позивач був оглянутий МСЕК, повторно за трудовим каліцтвом 2007 року, первинно за трудовим каліцтвом 03.07.2015 року. Йому було первинно за нещасним випадком (повторно за трудовим каліцтвом 2007 року) встановлено третю групу інвалідності до 01.10.2017 року та 65% втрати працездатності на строк до 01.10.2017 року, з них: первинно 40% по трудовому каліцтву 03.07.2015 року, повторно 25% по трудовому каліцтву 23.08.2007 року (а.с. 19-20). Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Законом України Про охорону праці, а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоровя або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов»язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Судом встановлено, що тяжкі та небезпечні умови праці призвели до травмування позивача. Висновком МСЕК від 28.09.2015 року позивачу було встановлено всього 65% втрати працездатності, з них: первинно 40% по трудовому каліцтву 03.07.2015 року, повторно 25% по трудовому каліцтву 23.08.2007 року (а.с. 19-20). В зв»язку з цим 18.04.2016 року позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування моральної шкоди. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обовязку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами статті 237-1 КЗпП України. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) спори про відшкодування заподіянної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в звязку з тавмою на виробництві 03.07.2015 року позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив згідно висновку МСЕК первинно 40% працездатності в зв»язку з трудовим каліцтвом 03.07.2015 року, визнаний інвалідом 3 групи. Після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина. Позивач вимушений постійно проходити тривалі курси лікування. Вищезазначене законодавство, а також розяснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» повязують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих звязків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, розясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на його відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоровя позивача, те, що професійна працездатність в зв»язку з трудовим каліцтвом від 03.07.2015 року втрачена на 40%, він визнаний інвалідом 3 групи. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21 жовтня 2010 року, яке ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 09.12.2010 року залишено без змін, позовні вимоги [PERSON] задоволені частково, з ПАТ «ШУ «Покровське» на користь позивача у відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров»я 23.08.2007 року, було стягнуто 19000 грн. (а.с. 38-40). Виходячи із викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок травми на виробництві 03.07.2015 року, 20000 грн. Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров»я. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати: по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial