Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

Позивач [PERSON] 11.09.2015 року звернулася до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивач являється власником житлового будинку [ADDRESS] , розташованому на земельній ділянці площею 370 кв.м., яка перебуває у користуванні позивача, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 15.07.2002 року. Сусідом позивача є [PERSON] , в користуванні якого знаходиться земельна ділянка площею 305 кв.м., де знаходяться споруди будівлі, а саме: будівля літ. «Б», розміром 6,30*6,80 кв.м., гараж літ. «Д», господарські побудови літ. «Ж», «З». Так, у 1953-1954 роках [PERSON] та [PERSON] (дідусь та бабуся позивача) здійснили самозахват земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] ( [ADDRESS] ) загальною площею 727 кв.м. З зазначеної площі [PERSON] передав у користування 305 кв.м. [PERSON] - сестрі відповідача, а рішенням Виконавчого комітету Комсомольської районної ради м.Херсона №11/1 від 14.01.1977 року за [PERSON] закріплена земельна ділянка площею 305 кв.м., під номером [ADDRESS] . Рішенням Виконавчого комітету Комсомольської районної ради м.Херсона №12/24 від 24.12.1976 року за [PERSON] закріплено земельну ділянку площею 370 кв.м., під номером [ADDRESS] . 20.10.1982 року укладено договір дарування між [PERSON] та [PERSON] , згідно якого у власність відповідачу передано літню кухню розміром 3,20*6,10 м площею 13,4 кв.м., розташовану на земельній ділянці площею 305 кв.м. Таким чином, з моменту закріплення земельних ділянок за їх користувачами, межі між ними не встановлювались, суміжні земельні ділянки не були відокремленими, порядок користування ними не встановлено. Крім того, з 2002 року тривають судові спори між позивачем та [PERSON] з приводу визначення порядку користування зазначеними земельними ділянками, скасування рішень щодо відведення у власність житлового будинку відповідачу та користування іншими приміщеннями. Земельні ділянки [ADDRESS] та [ADDRESS] та на земельній ділянці, що перебуває у користуванні позивача розташована хвіртка, через яку можна заходити на земельну ділянку. Однак, вхід на земельну ділянку [ADDRESS] відсутній та на місті, де повинна знаходитись хвіртка, побудований гараж, що належить на праві власності [PERSON] . З огляду на зазначені обставини, відповідач по справі користується хвірткою позивача та ходить до будинку, в якому проживає, через земельну ділянку, що перебуває у користуванні останнього. Крім того, обидві земельні ділянки розташовані біля берегу річки Дніпро, але пройти до берегу з земельної ділянки № [NUMBER] можливо лише через земельну ділянку [ADDRESS] , що підтверджується планом архітектурного відводу від 10.03.1977 року та планом земельних ділянок, складеним експертом [PERSON] . У 2013 році відповідач по справі самовільно залив фундамент та розпочав капітальне будівництво огорожі, за допомогою якого відокремив частину земельної ділянки по [ADDRESS] , що перебуває у користуванні позивача. Після завершення будівництва забору, [PERSON] встановив хвіртку, що знаходиться біля будинку позивача та виходить на земельну ділянку, що перебуває у користуванні позивача. Самовільно збудованим забором [PERSON] позбавив [PERSON] можливості потрапити на берег річки, так як повністю перекрив прохід, яким позивач та її мати користувались раніше. Фундаменти, на яких збудована огорожа займають 30 см земельної ділянки, що перебуває у користуванні позивача. Огорожу збудовано з металевих платин, що спричиняє затіненню частини земельної ділянки, якою користується позивач. Крім того, відповідач проходить на земельну ділянку, яку самовільно відокремив через металеву хвіртку, розташовану на території, що знаходиться у користуванні [PERSON] , а також, складає будівельні матеріали біля огорожі на території позивача та у той же час користується хвірткою останньої для входу з [ADDRESS] . Суттєвим є той факт, що житловий будинок розміром 9,63*5,25 м, в якому проживає [PERSON] , узаконено рішенням виконавчого комітету Комсомольської районної ради м.Херсона № 16/1 від 09.01.1987 року, розташований за адресою: [ADDRESS] , але в рішенні вказана адреса: [ADDRESS] . Отже, значну частину земельної ділянки, яка перебуває у користуванні позивача займає житловий будинок, що належить відповідачу та [PERSON] використовує 1,5 м земельної ділянки, яка перебуває у користуванні позивача для входу до будинку та його обслуговування. Своїми діями [PERSON] грубо порушує права позивача, як користувача суміжної земельної ділянки, оскільки, внаслідок самовільного будівництва, позивач позбавлена можливості використовувати присадибну ділянку за призначенням, висаджувати город, вільно проходити до власного будинку. У зв`язку з викладеним, позивач просить усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, розташованою за адресою: [ADDRESS] , шляхом зобов`язання [PERSON] знести огорожу та хвіртку, що розташовані між земельною ділянкою [ADDRESS] та [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] користуватися входом з [ADDRESS] на земельну ділянку № [NUMBER] та проходити через земельну ділянку [ADDRESS] ; встановити за позивачем право земельного сервітуту (право проходу до берега річки) стосовно частини земельної ділянки довжиною 100 м та шириною 1 м, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Комсомольського районного суду м.Херсона від 22.09.2015 року відкрито провадження у справі. 12.11.2015 року від представника відповідача [PERSON] надійшло заперечення, згідно якого просить відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. Зазнача, що [PERSON] не погоджується із заявленим позовом. Відповідач є власником домоволодіння з надвірними будівлями і спорудами під [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці площею 305 кв.м., про що свідчить договір дарування від 20.10.1982 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Херсонської державної нотаріальної контори Саприкіною Н.І. За вказаним договором обдарованому було передано майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, з гаражем і огорожею. За актом приймання індивідуального житлового будинку від 09.01.1987 року та рішенням №16/1 виконавчого комітету Комсомольської районної ради депутатів трудящих від 09.01.1987 року було прийнято в експлуатацію домоволодіння зовнішнім розміром 9,68 х 5,25, серед іншого у п.5 вказаного акту значиться наявність дерев`яної огорожі з цементним цоколем. Земельна ділянка, на якій розташовано домоволодіння відповідача була виділена і закріплена за рішенням №11/1 виконавчого комітету Комсомольської районної ради депутатів трудящих від 14.01.1977 року. Цим же рішенням було узаконено житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами попередньому власнику - [PERSON] . Рішенням №524/16 виконавчого комітету Комсомольської районної ради депутатів трудящих від 27.02.1982 року попередній власниці (яка далі виступила дарувателем на користь відповідача - [PERSON] ) було узаконено гараж. Позивачці належить домоволодіння з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 95.07.2002 року. Земельна ділянка, на якій розташоване домоволодіння позивача, виділена у користування та була закріплена відповідно до рішення №12/24 виконавчого комітету Комсомольської районної ради депутатів трудящих від 24.12.1976 року попередньому власнику. Цим же рішенням було узаконено житловий будинок та господарські будівлі і споруди за адресою: [ADDRESS] . З огляду на вказане вбачається, що зазначені вище земельні ділянки не є частковими одна і до одної, вони є окремими земельними ділянками, що виділялися і закріплювалися за попередніми власниками за різними рішення виконавчого комітету. Одже й мови про те, що позивач має право на те, щоб проходити до річки через земельну ділянку відповідача не можу бути, оскільки такого проходу до річки не було передбачено для цієї земельної ділянки з самого початку. Крім того, і позивач, і відповідач на сьогодні є користувачами того майна і у тому вигляді, яке передано було їм відповідно до їх правових документів, а тому вони є правонаступником того становища, яке існувало до них. Доказів того, що рибалити, купатися і т.д. позивач не має можливості у загальнодоступних місцях, призначених для такого, суду остання не надала, а відтак вказані потреби можуть задовольнятися позивачем (як і іншими мешканцями (сусідами) вказаного мікрорайону) на пляжах, місцях призначених для купання, рибної ловлі та іншого, тобто без обмеження права користування земельною ділянкою [PERSON] . Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.03.2016 року цивільну справу розподілено судді Мусулевському Я.А. У зв`язку з ліквідацією Суворовського, Дніпровського, Комсомольського районних судів м.Херсона та утворенням Херсонського міського суду Херсонської області відповідно до Указу Президента України від 19 січня 2016 року № 15/2016 «Про ліквідацію та утворення місцевих загальних судів», цивільна справа передана до Херсонського міського суду Херсонської області. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 7.06.2016 року цивільну справу розподілено судді Ус О.В. Ухвалою суду від 0.06.2016 року прийнято вказану справу до провадження. 10.11.2016 року позивач [PERSON] надала до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила встановити за позивачем право земельного сервітуту (право проходу до берега річки Дніпро) стосовно частини земельної ділянки площею 58 кв. м, що закріплена за адресою: [ADDRESS] . Усунути перешкоди позивачу у користуванні земельною ділянкою, розташованою за адресою: [ADDRESS] , шляхом знесення хвіртки, розташованої між земельною ділянкою [ADDRESS] та [ADDRESS] , яка не відповідає правоустановчим документам, та влаштувати загальний прохід з [ADDRESS] до берега річки Дніпро площею 58 кв.м через земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Виділити у загальне користування земельну ділянку площею 58 кв.м. для облаштування проходу загального користування з [ADDRESS] до берега річки Дніпро, згідно додатку №3 стор. 28 матеріалів судової земельно-технічної експертизи. Заборонити [PERSON] заходити на земельну ділянку [ADDRESS] . Стягнути з [PERSON] на користь позивача частину витрат на про ведення судової земельно-технічної експертизи у розмірі 3500,00 грн. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2017 року цивільну справу розподілено судді Дорошинській В.Е. Ухвалою суду від 06.03.2017 року прийнято справу до провадження. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.09.2019 року цивільну справу розподілено судді Майдан С.І. Ухвалою суду від 18.09.2019 року прийнято справу до провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 14.01.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач та його представник в судовому засіданні позов з урахуванням уточнень підтримали, просили його задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити у його задоволені. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Представник третьої особи - Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Херсонської міської ради в судовому засіданні покладався на розсуд суду при вирішенні спору. В останнє судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Заслухавши осіб, що приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, матеріали інвентарної справи №14517 на житловий будинок [ADDRESS] , матеріали інвентарної справи №14520 на житловий будинок [ADDRESS] , судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до плану ділянки землі по [ADDRESS] [PERSON] було відведено земельну ділянку площею 370 кв.м. відповідно до рішення ВК Комсомольського районної ради м.Херсона від 29.12.1976 року за №12/24, а за планом ділянки землі по [ADDRESS] [PERSON] було відведено земельну ділянку площею 305 кв.м., відповідно до рішення ВК Комсомольського районної ради м.Херсона від 14.01.1977 року за №11/1. Свідоцтвами про право особистої власності на жилі будинки, виданими ВК Комсомольської районної ради м.Херсона 02.08.1977 року було закріплено право власності на жилий будинок [ADDRESS] з приналежними до нього будівлями та спорудами за [PERSON] , а на жилий будинок [ADDRESS] з приналежними до нього будівлями та спорудами за [PERSON] . Рішенням ВК Комсомольської районної ради м.Херсона від 27.08.1982 року за №524/16 за [PERSON] було узаконено гараж розміром 6,05х3,80 м, який розташовано по [ADDRESS] . На підставі договору дарування від 20.10.1982, посвідченого державним нотаріусом Третьої Херсонської нотаріальної контори, який зареєстрований Херсонським ДБТІ 29.10.1982 року за реєстром 12379, [PERSON] подарувала [PERSON] жилий будинок [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці площею 305 кв.м. Рішенням ВК Комсомольської районної ради м.Херсона від 09.01.1987 року за №16/1 [PERSON] було оформлено документи на жилий будинок розміром 9,68х5,25 м., веранду розміром 5,25 х 3,0 м., баню розміром 4,60 х 2,50 м, літню кухню розміром 3,20 х 6.10 м, серед іншого значиться наявність дерев`яної огорожі з цементним цоколем, і на підставі якого 27.01.1987 року за №24 ВК Комсомольської районної ради м.Херсона на його ім`я видав свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами [ADDRESS] . Згідно інвентарної справи №14517, домоволодіння [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] , згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.07.2002 року, виданого державним нотаріусом Третьої Херсонської державної нотаріальної контори. Спадщина складається з житлового будинку літ. «А» житловою площею 35,9 кв.м., сарай-бані літ. «Д», туалету літ. «В», огорожі №1, №6, які розташовані на земельній ділянці, площа якої складає 370,0 кв.м. Рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 15.03.2011 року у справі №2-13/2011 позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні господарськими будівлями, шляхом виселення з господарських будівель задоволено частково. Зобов`язано [PERSON] звільнити літню кухню «Б», розташовану за адресою [ADDRESS] , що належить на праві особистої власності [PERSON] . В задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом виселення [PERSON] з літньої кухні літ. «Б» та господарських будівель літ. «З», «Ж», а також за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права на володіння та користування малогабаритним жилому будинку літ. «Б» відмовлено за необґрунтованістю. Рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 14.01.2013 року за цивільною справою №2114/3159/12 у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , виконавчого комітету Комсомольської районної у м.Херсоні ради, управління містобудування та архітектури департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено. З витягу з кримінального провадження №12013230020004729 від 30.08.2013 року вбачається, що внесено до ЄРДР кримінальне провадження за заявою [PERSON] відомості щодо вчинення [PERSON] самоуправством відносно [PERSON] . Ухвалою Комсомольського районного суду м.Херсона від 17.10.2013 року скаргу [PERSON] на постанову про закриття кримінального провадження задоволено. Скасовано постанову слідчого СВ Комсомольського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області Г.М. Бурячок від 14.09.2013 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013230020004729 від 29.08.2013 року. Листом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Херсонській області від 11.02.2014 року, на звернення [PERSON] , як представника [PERSON] , від 22.01.2014 року щодо капітального будівництва забору гр. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , повідомлено, що немає підстав для вжиття заходів реагування з боку Інспекції, оскільки питання щодо будівництва огорожі відносяться до повноважень міської ради. Згідно листа Виконавчого комітету Херсонської міської ради від 26.07.2013 року №Б-4599, повідомлено, що [PERSON] не звертався в міську раду з приводу оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку по [ADDRESS] . Відповідно рішення виконавчого комітету відносно передачі даної земельної ділянки у власність чи в користування не приймалося. Виконавчим комітетом акт узгодження меж земельної ділянки [PERSON] не видавався. Відповідно до листа Виконавчого комітету Херсонської міської ради від 25.08.2015 року, повідомлено, що рішень щодо відведення у власність земельної ділянки по [ADDRESS] міською радою не приймалося. Рекомендовано вирішити конфлікт, що виник між [PERSON] та [PERSON] , самостійно, дотримуючись принципів добросусідства, які регламентовані ст.103 ЗК України. Ухвалою суду від 12.11.2015 року було призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експерту Ларченко Г.І., на вирішення експерту поставлено запитання: 1. Чи існують перешкоди у користуванні [PERSON] земельною ділянкою [ADDRESS] з боку користувача земельної ділянки [ADDRESS] [PERSON] , зокрема через встановлення між вказаними ділянками огорожі із хвірткою і, якщо так, то зазначити у чому саме такі перешкоди полягають а також усі технічно можливі шляхи усунення таких перешкод? 2. Визначити можливі варіанти встановлення користувачу земельної ділянки [ADDRESS] [PERSON] сервітуту з метою проходу останньої до берега річки (природної водойми) через земельну ділянку, що адресою [ADDRESS] , що у користуванні [PERSON] довжиною 100 метрів та шириною 1 метр? 3. Визначити варіант встановлення користувачу земельної ділянки [ADDRESS] [PERSON] сервітуту з метою проходу останньої до берега річки (природної водойми) через земельну ділянку, що за адресою [ADDRESS] , що у користуванні [PERSON] із зайняттям при цьому найменшої площі земельної ділянки, закріплена за адресою [ADDRESS] ? 4. Визначити, чи відповідає розташована в натурі хвіртка для проходу на земельну ділянку [ADDRESS] із вказаної вулиці правовстановлюючим документам на земельні ділянки та домоволодіння, що по [ADDRESS] та [ADDRESS] , та, якщо ні, зазначити можливі приведення розташування такої хвіртки у відповідність до таких документів? Згідно до висновку №48/15 від 10.03.2016 року судової змелено-технічної експертизи, складеного судовим експертом Ларченко Г.І., у користуванні [PERSON] земельною ділянкою [ADDRESS] існують перешкоди з боку користувача земельної ділянки [ADDRESS] зокрема, через наявність будівлі гаражу літ. «Д» зовнішніми розмірами 3,80 м х 6,05 м, який належить [PERSON] . Плановий розмір земельної ділянки [ADDRESS] (власник [PERSON] ) по лінії забудови складає 2,5 м. [PERSON] збудував гараж лі. «Д» розміром 3,80 м по лінії забудови, тим самим зменшив ширину загального земельного проходу на 1,03 м. Ширина загального проходу повинна становити 1,85 м з [ADDRESS] . Для відновлення відповідності ширини загального проходу по ділянці на рівні 1,85 м, необхідно знести частину гаражу літ. «Д» розміром 1,03 м х 6,05 м. Але будівництво гаражу узаконено рішенням виконавчого комітету Комсомольської районної ради №524/16 від 27.08.1982 року. У [PERSON] не існують перешкоди у користуванні земельною ділянкою [ADDRESS] через встановлення між земельними ділянками [NUMBER] та [NUMBER] огорожі та хвіртки №5. [PERSON] має вільний доступ для проведення ремонтних робіт та обслуговування свого житлового будинку літ. «А» та до своєї земельної ділянки. На час дослідження земельні ділянки [ADDRESS] та [ADDRESS] не приватизовані та не відведені у власність. У додатку № 3 на стор. № 28 надається можливий варіант встановлення сервітуту користувачу земельної ділянки [ADDRESS] [PERSON] з метою проходу останньої до берега річки (природної водойми) через земельну ділянку, що за адресою: [ADDRESS] , що є у користуванні [PERSON] , шириною 1,0 м, довжиною 58,0 м (площею 58,0 кв. м). У додатку № 3 на стор. № 28 надається можливий варіант встановлення сервітуту користувачу земельної ділянки [ADDRESS] [PERSON] з метою проходу останньої до берега річки (природної водойми) через земельну ділянку, що за адресою: [ADDRESS] із зайняттям при цьому найменшої площі земельної ділянки, що закріплена за адресою: [ADDRESS] . Площа найменшого можливого загального проходу до берега річки через площу земельної ділянки № [NUMBER] складає всього 32,0 кв. м. Площа земельної ділянки, яка вилучена з площі ділянки [NUMBER] на користь користувача земельної ділянки № [NUMBER] (під житловим будинком літ. «А» власник [PERSON] ) складає 51,0 кв. м. Розташування в натурі хвіртки №5 для проходу на земельну ділянку [ADDRESS] із [ADDRESS] не відповідає правовстановлюючим документам на земельні ділянки, а саме: на плані відводу земельної ділянки ця хвіртка відсутня. У власника домоволодіння [ADDRESS] [PERSON] відсутні правовстановлюючі документи на встановлення хвіртки № 5. У власника домоволодіння [ADDRESS] [PERSON] існують перешкоди у користуванні плановою площею земельної ділянки по [ADDRESS] . Планова площа земельної ділянки по [ADDRESS] (користувач [PERSON] ) складає 370,0 кв. м, а фактична площа даної земельної ділянки складає всього 313,0 кв. м. Самочинно у користувача земельної ділянки по [ADDRESS] вилучена земельна ділянка площею 57,0 кв. м. Так як на хвіртку № 5 відсутні правовстановлюючі документи, необхідно її знести і влаштувати загальний прохід з [ADDRESS] до берега річки Дніпро загальною площею 58,0 кв. м, як це відображено у додатку № 3 на стор. № 28. З огляду на зазначене вбачається, що зазначені вище земельні ділянки не є частковими одна від одної, вони є окремими земельними ділянками, що виділялися і закріплювалися за попередніми власниками за різними рішеннями виконавчого комітету. Крім цього, проходити до річки через земельну ділянку відповідача позивач не може, оскільки такого проходу до річки не було передбачено для цієї земельної ділянки з самого початку. Зазначене вище підтверджується судовими рішеннями, які набрали законної сили, і встановлені у них факти не потребують додаткового доказу. З пояснень експерта Ларченко Г.І. , наданих в судовому засіданні, вбачається, що земельні ділянки сторін є окремо виділеними у користування кожному власнику житлового будинку [ADDRESS] та [ADDRESS] . Загального проходу до берега у користуванні земельною ділянкою [NUMBER] не було. Зазнаючи у висновку, що у [PERSON] є перешкоди у користуванні земельною ділянкою, вона мала на увазі, що в неї не має доступу до Дніпра. Домоволодіння, яке належить відповідачу було побудовано ще за часів коли позивач не була власником домоволодіння [ADDRESS] , і за згодою власника вказаного домоволодіння на той час. Гараж і хвіртка взагалі були встановлені ще у 80х роках попередніми власниками. А одже, (враховуючи, що колишні власники вказаного домоволодіння були батьками сторін у справі) у [PERSON] , як у особи, що є правонаступником тих відносин, що склалися, відсутнє право вимагати усунення перешкод на вказані об`єкти нерухомого майна. Також, не був і запланованим вихід до водойми під час закріплення земельної ділянки [ADDRESS] , що видавалася колишньому власнику. Вказаний прохід до водойми не є пляжем, або загальнодоступним місцем для риболовлі, набирання води, купання, чи занять водним спортом, а тому у позивача не виникає права на користування ним. Право ж на купання, рибалення, водопій тварин, забір води з водних об`єктів та криниць передбачено у загальнодоступних місцях, спеціально відведених для таких потреб, а не через земельні ділянки, що належать громадянам і виділені їм на праві користування чи власності. Відповідно до ст.10 Водного Кодексу України до відання сільських, селищних, міських та районних у містах рад у галузі регулювання водних відносин на їх території належить: 1) здійснення заходів щодо раціонального використання і охорони вод та відтворення водних ресурсів; 2) контроль за використанням і охороною вод та відтворенням водних ресурсів; 3) встановлення правил загального користування водними об`єктами в порядку, визначеному статтею 47 цього Кодексу; 4) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) діяльності підприємств та інших об`єктів в разі порушення ними вимог водного законодавства в межах своєї компетенції; 5) організація роботи, пов`язаної з ліквідацією наслідків аварій та стихійного лиха, погіршенням якості вод або їх шкідливою дією, залучення у встановленому порядку до цієї роботи підприємств, установ і організацій; 6) організація інформування населення про стан водних об`єктів, а також про надзвичайні екологічні ситуації, які можуть негативно вплинути на здоров`я людей, та про заходи, що вживаються для поліпшення стану вод; 7) вирішення інших питань у галузі регулювання водних відносин у межах своєї компетенції. Доказів на те, що позивач зверталася до відповідно ради з метою вирішення питання щодо проходу до річки (водойми), чи щодо порушення її прав у такому проході, до суду не надано, як і не надано доказів існування такого права раніше. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. При цьому, використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Так, у статті 13 Конституції України закріплено, що власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Аналогічні положення містяться й у статті 319 ЦК України. Частиною 2 ст.152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право. Покладення обов`язку припинити дію, яка порушує право, як спосіб захисту цивільного права чи інтересу можливе щодо триваючого правопорушення, вчиненого іншою особою, яким створюються перешкоди в здійсненні суб`єктивного права. Такий спосіб захисту застосовується у справах за позовами про усунення перешкод власнику в користуванні своїм майном (ст.391 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Положення статей 16, 386, 391 ЦК України передбачають, що власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законними обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Як зазначено в частині 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Аналіз наведених норм процесуального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Позивач стверджує, що відповідач чинить перешкоди у користування земельною ділянкою, забороняючи прохід з [ADDRESS] до берега річки Дніпро площею 58 кв.м. через земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Проте, доказів на підтвердження вказаного твердження позивачем суду не надано. Зокрема, матеріали справи не містять підтвердження того, що відповідач вчиняє дії, які перешкоджають позивачу вільно володіти, користуватися, чи розпоряджатися належним позивачу на праві власності нерухомим майном та земельною ділянкою. Крім того, висновком експертизи №48/15 від 10.03.2016 року встановлено, що у [PERSON] не існують перешкоди у користуванні земельною ділянкою [ADDRESS] через встановлення між земельними ділянками [NUMBER] та [NUMBER] огорожі та хвіртки №5. Позивач має вільний доступ для проведення ремонтних робіт та обслуговування свого житлового будинку літ. «А» та до своєї земельної ділянки. Також, вказані земельні ділянки не приватизовані та не відведенні у власність. Таким чином, посилання позивача на те, що його права власника щодо користування належним йому на праві приватної власності майном порушуються діями відповідача є лише припущенням, не підтвердженим належними доказами, а отже позов в частині зобов`язання відповідача не чинити перешкоди у користуванні земельною ділянкою, задоволенню не підлягає. Посилання позивача на норми ст.106 ЗК України, суд до уваги не приймає, оскільки тверді межі між земельними ділянками № [NUMBER] , [ADDRESS] встановлені ще за рішеннями виконавчих комітетів у 70-х роках та затверджені у генеральних планах до вказаних рішень. Відповідно до Земельного Кодексу України (ст.ст.181 - 186), та рішень суду, що набули законної сили, встановлення межі земельної ділянки не є компетенцією суду і провадиться відповідними органами у визначеному порядку. Доказів на те, позивач зверталася до відповідних органів з вимогою про розробку проектної документації та встановленню меж (чи їх відновленню) суду не надано, а значить у цій частині позов є необґрунтованим. Відповідно до статті 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Земельний сервітут здійснюється способом найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. За статтею 99 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення земельного сервітуту, зокрема, права проходу та проїзду на велосипеді; право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху. Згідно зі статтею 100 ЗК України земельний сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Відповідно до статті 401 Цивільного кодексу України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Стаття 402 ЦК України передбачає, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Статтею 125 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до статті 177 ЦК України об`єкти цивільних прав - це конкретне благо з приводу якого суб`єкти вступають у правовідносини. До нерухомих речей як об`єктів цивільних прав відносяться земельні ділянки (стаття 181 ЦК України). Відповідно до статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Доказів того, що рибалити, купатися, і т.д. позивач не має можливості у загальнодоступних місцях, призначених для такого, суду не надано, а відтак вказані потреби можуть задовольнятися позивачем (як і іншими мешканцями (сусідами) вказаного мікрорайону) на пляжах, місцях призначених для купання, рибної ловлі та іншого. Як вбачається, позивачем не доведено належними і допустимими доказами, порушення його прав, як землевласника і землекористувача. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. З урахуванням наведеного, судом не встановлено правових підстав для задоволення позову, позовні вимоги є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. У відповідності до положень ст.141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягаю, судові витрати покладаються на сторону позивача.

Outcome: dismissed