Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

Позивач 30.07.2018 звернулась до суду із вказаним позовом, в обгрунтування якого зазначила, що перебувала з відповідачем в шлюбі з [PERSON], який розірвано 19.06.2007 р., від якого мають неповнолітню доньку, [PERSON], [INFO], яка є інвалідом дитинства до 16 років, яку вона доглядає, у зв'язку з тим, що остання не може обійтися без сторонньої допомоги. Відповідач не цікавиться життям та здоров'ям доньки, не надає будь-якої матеріальної допомоги. 14.02.2009 зареєструвала шлюб з [PERSON], який належним чином забезпечує та піклується про дитину. Відповідач згідно нотаріально завіреної заяви від 30.05.2018 не заперечив щодо позбавлення його батьківських прав. За наслідками розгляду її заяви службою у справах дітей Смілянської райдержадміністратиції 17.07.2018 було складено висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Просила позов задовольнити. Згідно ухвали суду від 28.11.2018 в справі проводиться заочний розгляд за правилами загального позовного провадження. У судовому засіданні позивач, [PERSON], позовні вимоги підтримала в повному обсязі з наведених підстав, а представник третьої особи, Ксенженко О.А., не заперечила, просили позов задовольнити. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] (мати позивача), [PERSON] (сестра позивача), [PERSON] (чоловік сестри позивача), [PERSON] (сусід позивача), підтвердили, що [PERSON] більше 10 років не приймає участі у вихованні дитини та не надає жодної матеріальної допомоги, свідомо не виконує своїх батьківських обов'язків стосовно доньки, також зазначили, що позивач йому жодних перешкод в цьому не створює. Суд, заслухавши пояснення сторін та свідків, вивчивши матеріали справи та перевіривши їх доказами у сукупності, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини із наведенням мотивів їх застосування. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 19.06.2007 р., від якого мають спільну неповнолітню дитину, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 30.01.2004 р. Згідно відомостей медичного висновку №652 від 10.12.2014 та посвідчення серії [NUMBER] від 20.05.2009 р. позивач здійснює догляд за донькою, [PERSON], яка є дитиною з інвалідністю до 18 років (а.с. 26-27, 30). Відповідно до характеристики Констянтинівської сільської ради та довідки про склад сім'ї від 21.06.2018 [PERSON] дійсно проживає за адресою: [ADDRESS] разом з чоловіком, [PERSON], з 2009 р. та мають на утриманні 4 дитини. Характеризується виклбчно з позитивної сторони (а.с. 29,32) Згідно нотаріально завіреної заяви, зареєстрованої в реєстрі за №1276 від 30.05.2018 року (а.с.10) [PERSON] за домовленості з [PERSON] не заперечив щодо позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO], просить розглянути питання стосовно позбавлення його батьківських прав без його участі. За наслідками розгляду заяви [PERSON] службою у справах дітей Смілянської районної державної адміністрації №359/01-85 складено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки, [PERSON].(а.с.34). Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових земельних, сімейних трудових відносин. Відповідно до ст. 52 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Статтею 3 «Конвенції про права дитини» встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки батьків…, які відповідають за неї за законом… Держави-учасниці Конвенції забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї… (ст.9 Конвенції про права дитини). Статтями 18, 27 цієї Конвенції встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із вимогами ст.150 СК України батьки зобов'язані займатися вихованням дитини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (ст.164 СК України). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З урахуванням викладених обставин, суд вважає встановленим та доведеним факт свідомого ухилення відповідача, як батька малолітньої [PERSON] від виконання своїх обов'язків, а також свідомого нехтування ними своїми батьківськими обов'язками, оскільки [PERSON] не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не цікавиться її утриманням, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не виявляють інтересу до внутрішнього світу доньки, умов проживання, не бажає створити дитині належний рівень проживання, побуту, навчання, фізичного та духовного розвитку в сім'ї, що є передбаченою ст.164 СК України підставою для позбавлення батьків батьківських прав, а тому суд вважає ці вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати-понесений судовий збір у розмірі 704,80 грн. Позивач висловила позицію про небажання отримувати з відповідача аліменти на утримання спільної доньки, проте згідно з положеннями ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України у силу принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. У зв'язку з наведеним і, враховуючи, що позовних вимог про стягнення аліментів [PERSON] не заявляла, проте внаслідок позбавлення батьківських прав наявні підстави в силу ч.3 ст.166 СК України для стягнення аліментів з [PERSON]. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду в провадженні № 61-38648 св 18 від 24.10.2018 р. Відповідно до ст.ст. 51-52 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу (ст. 121 СК України). Статтею 180 СК України, передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду (ч.3 ст.166 СК України). Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ст. 183 СК України). З урахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини, а також платника аліментів, яка не надає жодних коштів на утримання дитини, інших стягнень за виконавчими листами не має, проживає разом зі своїм співмешканцем окремо від дитини тривалий час, а тому суд вважає доцільним присудити аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає стягнення аліментів у межах суми за один місяць до негайного виконання. На підставі наведеного, ст.ст. 51-52 Конституції України, ст.ст. 3, 9, 18, 27 Конвенції про права дитини, ст. ст. 121, 150, 164, 167, 164-167, 180-184, 258 СК України, ст.ст. 58, 60, 61 ЦК України, п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: approved