Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] 26 листопада 2013 року звернулась до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.1-3). В судовому засіданні позивач свій позов підтримала та пояснила, що з відповідачем [PERSON] з 1989 по 2011 р.р. перебувала у шлюбі, від якого має неповнолітніх дітей - [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до судових рішень відповідач сплачує на її користь аліменти на утримання вказаних дітей, однак крім загальних витрат, вона несе і додаткові витрати на утримання дітей. Так, син [PERSON] навчається в морехідному училищі, через що вона змушена була оплатити придбання форменого одягу, для навчання, оплатити проживання сина в гуртожитку, на що у 2013 році витратила 2956 грн. Син [PERSON] відвідує дитячий садок в смт.Слобідка Кодимського району, за що вона у 2013 році сплатила 1010 грн. Крім цього, з метою розвитку дітей провела Інтернет та щомісяця оплачує послуги за користування Інтернетом, а всього сплатила 950 грн. У 2013 році діти постійно хворіли, тому на їх лікування вона витратила 1192 грн.85 коп. Ці кошти просила стягнути з відповідача. Відповідач [PERSON] заявленого позову не визнав, вказавши, що сплачуваних ним відповідно до судових рішень аліментів достатньо для належного утримання дітей, в т.ч. і на оплату їх навчання та лікування. У задоволенні позову просив відмовити, оскільки позивач [PERSON] не раціонально використовує сплачені ним аліменти. Вислухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши надані сторонами письмові докази, суд вважає необхідним позов задовольнити частково з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін (якими відповідно до ст.30 ЦПК є позивач та відповідач), кожна з яких відповідно до ст.60 ЦПК повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 04 листопада 1989 по 20 квітня 2011 року перебували у зареєстрованому в органах РАЦС шлюбі, від якого мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 20 квітня 2011 року (справа №2-293/11) шлюб між сторонами був розірваний, місце проживання вказаних неповнолітніх дітей визначено з позивачем [PERSON] (а.с.7). Наразі вказані неповнолітні діти проживають разом з позивачем (а.с.10,11). Стаття 51 Конституції України та ст.ст.150 і 180 СК України встановлюють для батьків обов'язок виховувати та утримувати своїх неповнолітніх дітей до їх повноліття. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи інших осіб. Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов'язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. Судом встановлено, що через складні стосунки між сторонами, ними не було досягнуто будь-яких домовленостей щодо добровільного утримання дітей, тому рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 25 січня 2011 року (справа №2-116/11) з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісяця до досягнення старшою дитиною повноліття, тобто до [INFO] року. На утримання сина [PERSON] відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини свого місячного доходу. Відповідно до довідки адміністрації локомотивного депо ст.Котовськ державного підприємства «Одеська залізниця» впродовж 2010-2013 р.р. відповідачем [PERSON] на користь позивача сплачено аліментів на загальну суму 64317 грн.73 коп. Відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після її фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батьків незалежно від сплати ним аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Судом на підстав довідки Морехідного училища ім.О.І.Маринеску Одеської національної морської академії №477 від 10 вересня 2013 року встановлено, що [PERSON] навчається на 2 курсі вказаного училища з терміном закінчення навчання - 30 червня 2016 року (а.с.37,38). Відповідно до товарного чеку ФОП [PERSON], у 2013 році для [PERSON] був придбаний формений одяг моряка на загальну суму 2955 коп. (а.с.18,19). Відповідно до довідки Слобідської селищної ради Кодимського району №2103 від 11 грудня 2013 року, [PERSON] відвідує дитячий садок «Дзвіночок» за що позивачем у 2013 році сплачено 1010 грн. (а.с.25,36). Крім цього, [PERSON] та [PERSON] у 2013 році хворіли, доказом чого є довідки про тимчасову непрацездатність від 22 лютого, 09 жовтня, 04 та 12 листопада 2013 року, на лікуваннях яких позивачем витрачено 1192 грн.85 коп. (а.с.21-24,43-44). З метою, надання дітям можливості у додатковому навчанні та розвитку їх здібностей позивач [PERSON] сплачує на послуги доступу до мережі Інтернет, які їй надає ВАТ «Укртелеком». Так, у 2013 році за ці послуги нею було сплачено 950 грн.(а.с.26-28) Ці витрати, пов'язані з навчанням неповнолітніх дітей позивача, розвитком їхніх здібностей та їхнім лікуванням, тому у відповідності до ст.185 СК України визнаються судом додатковими витратами на їх утримання. Водночас, відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, тому додаткові витрати покладаються на позивача та відповідача у рівних частках. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені і документально підтверджені судові витрати, до яких ст.79 ЦПК України відносить судовий збір. Згідно ч.2 ст.88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли. У зв'язку з цим з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 243 грн.60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial