Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

Позивач [PERSON] 15.02.2019 року звернулась до відповідача [PERSON] з позовом, в якому зазначила, що 04.08.2007 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, від спільного подружнього життя мають доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Калінінського районного суду м.Донецька від 19 квітня 2010 року шлюб розірваний. З часу розірвання шлюбу дитина проживає з нею. Вона приймає всі свої зусилля для розвитку дитини. Відповідач не приймає участі у додаткових витратах та її вихованні, не відвідує дитину, не цікавиться її її повсякденням. З 2018 року донька займається в секції плавання в ТОВ «Комплекс водних видів спорту» та робить успіхи, здобуває перемоги на обласних змаганнях з плавання, вартість витрат за рік складає 11200грн., половину розміру складає 5600грн. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, свідомо їх не виконує, що підтверджується письмовими висновками та висновком органу опіки та піклування, який вважає за доцільним позбавити відповідача батьківських прав. Вважає, що є підстави для позбавлення його батьківських прав. Просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь додаткові витрати на утримання доньки в сумі 5600 грн., позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що фактично подружні стосунки з відповідачем припиненні коли дитині виповнився 1 рік. Коли дитині виповнилось 4 роки став питати про неї. До досягнення дитиною 6 років він приходив до дитини всього рази 4, робив їй якісь подарунки. За рішенням суду у 2009 році з відповідача на її користь були стягнути аліменти на утримання дитини по ј частки щомісячно до її повноліття. У зв`язку з війною вона з дитиною у травні 2014 року виїхала з м. Донецька, де постійно проживали, у м.Дніпро. У 2015 році відповідач подзвонив по телефону та привітав доньку з днем народження. В 2016 році донька відправила йому СМС-повідомлення «Як справи». Він їй не відповів. З травня 2018 року всі стали проживати у Львові . Через електронну пошту вона звернулась до відповідача з проханням, щоб від надав дозвіл на виїзд доньки до Риги . Однак тільки через 6 місяців він надіслав відповідь « Ні ». Їй відомо зі слів колишніх його колег, що відповідач працює в Російській Федерації в м.Саратов. Однак відповідач свою адресу не надає їй, вона ж через електронну пошту надавала йому відомості про себе. Він заявляв їй, що за виконання її прохань він також хоче щось отримати від неї, бажає в майбутньому не мати ніяких зобов`язань. У вересні 2016 р. у Дніпрі вона уклала другий шлюб. З початку 2019 р. вона не отримує аліменти від відповідача. Їй подзвонила бухгалтер з підприємства, на якому працював у Донецьку відповідач та повідомила, що відрахування з заробітної плати відповідача припинилось з січня 2019р. у зв`язку з закриттям підприємства. Вона неодноразово умовляла доньку дзвонити батькові на день народження. Та дзвонила йому у 2015 році та у 2016р. Він не виявляв бажання спілкуватись з нею. Тепер донька сказала, щоб вона більше не умовляла її. Теперішній її чоловік має бажання усиновити дитину, ставиться до неї як до рідної. Відповідач ще у 2012 році уклав другий шлюб, їй відомо, що від шлюбу він має сина. Відповідач не надає їй дозвіл на виїзд дитини за кордон. Просила позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, додала, що слід врахувати, що дитина не відчуває родинного зв`язку з відповідачем, який не за гратами, є здоровою людиною, однак не спілкується з дитиною біля 6 років навіть в телефонному режимі. Просила врахувати, що дитина внаслідок таких дій відповідача своїм батьком вважає вітчима [PERSON] , який нею опікується, виконує фактичні батьківські обов`язки, також просила врахувати практику ЄСПЛ, а саме справи «Кірнс проти Франції», «М.С. проти України та інші». Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що позов не визнає, зазначив, що створив іншу сім`ю , має сина [PERSON] , [INFO] , син та його дружина знаходяться повністю на його утриманні. З початку АТО він з родиною виїхав за межі Донецької області, продовжує сплачувати аліменти, цікавився у позивача життям доньки. Позивач перешкоджала і продовжує перешкоджати їх спілкуванню. Він не погоджується з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення його батьківських прав, вважає його необґрунтованим. Також вважає, що відсутні належні докази про наявність додаткових витрат на дитину. Просив відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечила, зазначила, що відповідач дбає про доньку, хоча має іншу родину та проживає в іншій країні. Він перераховував кошти позивачці поштою, однак та відмовлялась їх отримувати, кошти повертались. Відповідач не має наміру відмовлятись від своєї доньки, погані стосунки з позивачем заважають йому спілкуватись з донькою. Також вважає неналежним доказом текст роздруківки електронних листів, які були надані позивачем. Крім того вважає, що відсутні докази для стягнення додаткових витрат на дитину, не можна брати до уваги у якості такого доказу абонентський квиток відвідування спорткомплексу, вартість якого складає 11200грн., оскільки квиток надавався на трьох осіб, а ні на одну дитину. Просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Третя особа Залізнична районна адміністрація як орган опіки та піклування підтримала позовні вимоги. Малолітня [PERSON] , [INFO] , вислухана в судовому засіданні згідно до вимог ст.171 СК України, пояснила, що вона проживає у м.Львові, востаннє спілкувалась з рідним татом ще коли була у садочку, тоді його бачила. На теперішній час вона б його не впізнала, якби десь зустріла, вона не знає як він виглядає. Вона йому посилала СМС-повідомлення з днем народження та Новим роком у 2015, 2016р., однак він їй не відповів. У 2017 році він вислав їй на день народження через Нову пошту коробку з цукерками. Вона не бажає в подальшому спілкуватись з рідним батьком. Вважає, що в неї є інший батько, а саме [PERSON] , вона до нього звертається як «тато» Суд, вислухавши доводи і пояснення сторін, які приймали участь у справі, свідка, дослідивши докази по справі в їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] знаходились у шлюбі з 4.08.2007 року, про що було зроблено актовий запис за №844 в Книзі реєстрації шлюбів Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області. Від сумісного життя мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Як вбачається з свідоцтва про розірвання шлюбу сторони по справі [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб 11 січня 2012 року, про що зроблено відповідний актовий запис за №7 від 11 січня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у м.Донецьку. Сторонами не оскаржувалось, що з часу припинення подружніх стосунків з 2010 року дитина [PERSON] проживає з позивачем. Згідно до свідоцтва про шлюб вбачається, що позивач [PERSON] 9 вересня 2016 року зареєструвала шлюб з [PERSON] про що Бабушкінським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстраціїх актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області складено відповідний актовий запис №460. Зазначене підтверджується наданою суду копією свідоцтва про шлюб. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він одружений з позивачем [PERSON] з вересня 2016 року. Відносини, які склалися між ним та донькою позивача [PERSON] , можна назвати родинними. Він до неї ставиться як до рідної доньки. Вона називає його батьком. Зі слів позивача йому відомо про факт її одруження в минулому. У 2016 році відповідач по телефону вітав [PERSON] з восьмиріччям [PERSON] казала, що вона надсилала відповідачу через Вайбер своє привітання з його днем народження, однак той не відповів їй. В червні 2017 році він з дружиною та [PERSON] мали намір поїхати на відпочинок до Прибалтики , у зв`язку з чим позивач звернулась через електронну пошту з проханням до відповідача надати дозвіл на виїзд доньки за кордон, однак відповідач відмовив їй. Він разом з дружиною, позивачем по справі, поїхали до Риги , а донька [PERSON] змушена була залишитись вдома з його матір`ю. Він та позивач разом несуть витрати на утримання [PERSON] , сплачують всі додаткові витрати на її розвиток, сплачують витрати за щомісячне тренування у басейні. При вирішенні спору з приводу стягнення додаткових витрат суд керується ст. 185 СК України, відповідно до якої той з батьків, з якого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо). До особливих обставин, які викликають необхідність додаткових витрат на дитину закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначаються за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення (ч.2 ст.185 СК України). Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоровя, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ч.3 ст.185 СК України). У п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що участь у додаткових витратах на утримання дитини, можна притягати лише батьків, у цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Як вбачається з Інформаційного листа ТзОВ «Комплекс водних видів спорту» б/н та дати [PERSON] , 2008 року народження, відвідує секцію плавання в супроводі мами [PERSON] та її чоловіка [PERSON] по абонементу «сімейний». [PERSON] регулярно відвідує заняття з плавання та приймає активну участь у змаганнях. На підтвердження витрат за відвідування басейну позивачем наданий чек про плату 28.01.2019 року суми 5000 грн. Крім того надала дипломи про результати змагань у чемпіонаті Львівської області серед юнаків. З огляду на зазначене суд вважає, що позивачем суду не надано належних доказів про витрати, понесення нею у зв`язку з виключними обставинами. Позивачем надані відомості про понесені нею витрати, які не є додатковими витратами у розумінні ст.185 СК України, оскільки не пов`язані особливими обставинами, зумовленими певними якостями дитини, її стану здоров`я чи іншими винятковими ситуаціями, а є поточними витратами на забезпечення основних життєвих потреб дитини. Суд не вважає таку обставину, як зайняття спортом виключеною, та, крім того, враховує, що не надано доказів про понесені додаткові витрати саме на доньку у розмірі 5600грн., оскільки наданий чек на суму 5000 грн. не може бути доказом таких витрат.Тому суд відмовляє позивачу у вимогах про стягнення додаткових витрат з відповідача. З приводу вимоги про позбавлення батьківських прав суд приходить до наступного. Залізничною районною адміністрацією як органом опіки та піклування, 27.12.2018 року дано висновок, згідно до якого вважає за доцільне позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Статтею 164 Сімейного кодексу України « мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; є хронічними алкоголіками або наркоманами. Відповідно до довідки Класичної гімназії при Львівському національному університеті імені Івана Франка від 19.11.2018 №363 [PERSON] , [INFO] , навчається у 5-Б класі з 01 вересня 2018 року. [PERSON] відповідально ставиться до навчання. До гімназії [PERSON] приводять та забирають мама - [PERSON] або її чоловік - [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] дитина називає «мама» і «тато». В родині теплі гарні стосунки. Класний наставник, [PERSON] , батька [PERSON] - [PERSON] не бачила жодного разу та з ним не спілкувалася. З вищезгаданого Інформаційного листа ТзОВ «Комплекс водних видів спорту» [PERSON] ніколи в супроводі дитини не бачили . З письмових свідчень [PERSON] [PERSON] [PERSON] , що були надані органу опіки та піклування, вбачається, шо відповідач не приймає участь у житті доньки, не приймає участі у її вихованні, усунувся від спілкування з нею. Яку вбачається з скриншоту-переписки електронною поштою у 2019 році між сторонами, відповідач погоджується з позбавленням його батьківських прав при умові відмови позивача від стягнення з нього аліментів. Зазначене підтверджує його байдужість до доньки [PERSON] , та свідчить про його корисний мотив при вирішенні цього спору. Як зазначила в позові та поясненнях позивача з часу припинення шлюбних відносин відповідач життям доньки не цікавиться, з дитиною не спілкується, не бере участь у її вихованні, її житті, чинить перешкоди у її відпочинку, відмовляючи у перетинанні кордону.Малолітня [PERSON] , думка якої є обов`язковою для суду при вирішенні цього спору, також підтвердила пояснення матері в суді. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СКУкраїни, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст. 164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». За змістом роз`яснень, п.п. 15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України, передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні. Суд, вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод ( далі по тексту - ЄКПЛ) становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2 , і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Як зауважив Європейський Суд з прав людини ( далі по тексту - ЄСПЛ) у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. В своїй постанові у справі №214/1048/15-ц від 03.05.2018 року ВС звернув увагу на те, що у статті 12 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Також суд касаційної інстанції роз`яснив, що тлумачення частини другої статті 171 СК України свідчить, що вона закріплює випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить і вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України). В даному випадку малолітня [PERSON] має повних 11 років 6 місяців, тобто вона є особою, яка здатна сформулювати думку та має свої власні погляди. До матеріалів справи надано аналіз психодіагностичного обстеження психолога психіатричної дитячої лікарні центру від 9.10.2019 року [PERSON] , в результаті якого під час тестування виявлено зазначено, що дівчина демонструє байдуже ставлення до батька . До рідного батька вона не відчуває ніяких емоцій та почуття, оскільки фактично його не памьятає, по відношенню до відчима відчуває любов. Під час тестування за методикою Рене Жиля дівчинка на користь рідного батька не зробила жодного вибору. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Суд вбачає, що відповідач [PERSON] свідомо нехтує та взагалі відмовився від виконання батьківських обов`язків по відношенню до доньки [PERSON] , не цікавиться її долею, участі у її вихованні та розвитку не приймає, матеріально дитині не допомагає, оскільки обов`язки по сплаті аліментів не виконує належним чином та щей ставить відносно них свої умови. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. ВС в постанові від 24.10.2018 року по справі №761/2855/17 також вкзав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Під час розгляду даної справи судом встановлено, що відповідач жодних спроб на відновлення відносин з донькою не робив, а навпаки відмовляв їй у спілкуванні, у її відпочинку. Суд, оцінивши обставини справи, приходить до висновку, що позивачем надано суду достатньо доказів, що підтверджують свідоме ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків та його небажання виховувати доньку, а тому позовні вимоги є обгрунтованими, законними та відповідача належить позбавити батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial