Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувсь до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] , третя особа [PERSON] , про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташовані по [ADDRESS] . Свій позов мотивує тим, що протоколом № 16 засідання правління колгоспу ім. Щорса від 25.11.1989 йому як трактористу колгоспу ім. Щорса вирішено продати житловий будинок з виплатою 50% його балансової вартості протягом 15 років. 02 січня 1990 року між ним та колгоспом в особі його голови [PERSON] було укладено договір-зобов`язання, за яким він прийняв від колгоспу побудований колгоспом цегляний житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] . Пунктом 2 договору визначено, що спочатку колгосп передає будинок йому у користування, а по закінченню 15-річного терміну та при умові повного погашення 50% балансової вартості колгосп видає всі необхідні документи на продаж будинку з усіма господарськими будівлями для оформлення в установленому порядку права власності на нього. При цьому, в пп. д п. 2 договору зазначено, що заборгованість може бути погашена достроково, але житловий будинок залишається у власності колгоспу до закінчення 15 років з моменту оформлення договору-зобов`язання. 26.02.1990 він сплатив до бухгалтерії колгоспу 3150 рублів на виконання умов договору. Після цього, 21.05.1990 начальником Олександрійського МБТІ Кіровоградського облкомунуправління було видано довідку № 2, що підтверджувала його право користування житловим будинком з господарськими будівлями, яка стала підставою для прописки його та членів його сім`ї за вказаною адресою. В 1992 році він сплатив останній внесок і, таким чином, повністю розрахувався за проданий колгоспом будинок. 22.03.1993 колгосп ім. Щорса був реорганізований в КСП «Нива», а 30.03.2000 - в Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Оберіг», який припинив свою діяльність 29.03.2006. Таким чином, на момент закінчення п`ятнадцятирічного терміну дії договору вже не існувало тієї юридичної особи, яка повинна була виконати зобов`язання колгоспу. Оскільки позивачем зобов`язання за договором виконано в повному обсязі, він вважав це достатньою правовою підставою для оформлення права власності на будинок. Але, під час оформлення технічного паспорту в 2019 році дізнався, що згідно договору купівлі-продажу № 665 від 13.07.1971 власником будинку [ADDRESS] є [PERSON] , який на даний час вже помер, а його спадкоємці підтвердили факт продажу спірного будинку померлим [PERSON] колгоспу в 1989 році та спадкових прав на нього не заявляли. Тобто, здійснюючи викуп будинку у [PERSON] колгосп ім. Щорса не зареєстрував право власності за собою. Таким чином, позивач вважає себе добросовісним набувачем, оскільки укладаючи договір та вносячи гроші за домоволодіння він не знав, що власником будинку є інша особа. Враховуючи, що протягом 31 року ніхто не пред`явив до позивача жодної претензії, вважає, що права власника не були порушені. Ухвалою суду від 13 травня 2021 року відкрито провадження та справу призначено до розгляду в загальному позовному провадженні. Ухвалою суду від 02 червня 2021 року підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання позивач та його представник адвокат Старікова Н.О. не з`явилися, подали заяви, якими позовні вимоги він підтримали повністю та просили їх задовольнити, а справу розглянути без їх участі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, подали заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України здійснення права власності полягає у володінні, користуванні, розпорядженні своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В судовому засіданні встановлено, що протоколом № 16 засідання правління колгоспу ім. Щорса від 25.11.1989 [PERSON] як трактористу колгоспу ім. Щорса вирішено продати житловий будинок з виплатою 50% його балансової вартості (13,00 тис.) протягом 15 років /а.с. 15/. 02 січня 1990 року між ним та колгоспом в особі його голови [PERSON] було укладено договір-зобов`язання, за яким він прийняв від колгоспу побудований колгоспом цегляний житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] /а.с. 13-14/. Пунктом 2 зазначеного договору визначено, що спочатку колгосп передає будинок [PERSON] у користування, а по закінченню 15-річного терміну та при умові повного погашення 50% балансової вартості, що становить 7150 руб., колгосп видає всі необхідні документи на продаж будинку з усіма господарськими будівлями для оформлення в установленому порядку права власності на нього. При цьому, в пп. д п. 2 договору зазначено, що заборгованість може бути погашена достроково, але житловий будинок залишається у власності колгоспу до закінчення 15 років з моменту оформлення договору-зобов`язання /а.с. 13-14/. 26.02.1990 [PERSON] сплачено до бухгалтерії колгоспу ім. Щорса 3150 рублів виплати за будинок на виконання умов договору. Після цього, 21.05.1990 начальником Олександрійського МБТІ Кіровоградського облкомунуправління було видано довідку № 2, що підтверджувала його право користування житловим будинком з господарськими будівлями, розташованим по [ADDRESS] , яка стала підставою для прописки його та членів його сім`ї за вказаною адресою /а.с. 16/. 28.01.1992 позивач сплатив останній внесок в сумі 11150 руб. згідно квитанції серії СХ № 193123, таким чином, повністю розрахувався за проданий колгоспом будинок /а.с. 16/. Згідно архівної довідки № 65/01-47 від 22.10.2020 колгосп «Зоря» був роз`єднаний на два господарства: колгосп «Зоря» та колгосп ім. Щорса. Розпорядженням Представника Президента України в Онуфріївському районі від 22.03.1993 № 57 КСП «Нива» являється правонаступником колгоспу ім. Щорса, а Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Оберіг» розпорядженням голови Онуфріївської районної державної адміністрації від 30 березня 2000 року № 116-р являється правонаступником КСП «Нива» /а.с. 18/. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 03.11.2020 сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Оберіг» припинено, дані про юридичних осіб-правонаступників відсутні /а.с. 19-23/. Згідно архівної довідки № 65/01-47 від 22.10.2020 в документах архівного фонду колгоспу «Зоря», в протоколах загальних зборів уповноважених членів колгоспу та протоколах засідань правління колгоспу за 1989-1990 роки відомостей про договір купівлі-продажу будинку колгоспом «Зоря» у [PERSON] немає /а.с. 24/. Таким чином, на момент закінчення п`ятнадцятирічного терміну дії договору, тобто станом на 2014 рік, вже не існувало тієї юридичної особи, яка повинна була виконати зобов`язання колгоспу. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомості про права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження на будинок [ADDRESS] відсутні /а.с. 25/. Відповідно до архівної довідки № 1059 від 13.11.2020 право власності на житловий будинок [ADDRESS] за архівними даними СКМБТІ станом на 01.01.2013 за [PERSON] не зареєстровано. Будинок належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Світловодською нотконторою від 13.07.1971, р.№ 665, реєстрова книга 2 запис 193 /а.с. 31/. З архівної копії протоколу № 3 від 22 грудня 1989 року загальних зборів уповноважених колгоспників колгоспу ім. Щорса вбачається, що у п. 3 стверджено рішення про купівлю хати для спеціалістів господарства по [ADDRESS] та поставити на баланс колгоспу вартістю 13 тис. крб. ( [PERSON] ). Оплату за оформлення документів провести за рахунок колгоспу. Довірити оформлення договору купівлі-продажу голові ревкомісії [PERSON] , а п.7 визначено продати житловий будинок з виплатою 50 % балансової вартості на 15 років по [ADDRESS] [PERSON] . Відповідно до довідки про коло спадкоємців, виданої 03.11.2020 Онуфріївською держаною нотаріальною конторою Кіровоградської області, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , спадкоємцями є: його дружина [PERSON] , його мати [PERSON] та його син [PERSON] , які були зареєстровані та проживали з померлим на момент його смерті /а.с. 32/. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Онуфріївського районного управління юстиції Кіровоградської області /а.с. 34/. Відповідно до виданої Онуфріївською селищною радою довідки № 515 від 09.07.2020 [PERSON] та [PERSON] дійсно проживають та зареєстровані з 22.05.1990 по даний час у спірному будинку /а.с. 35/. Даний будинок на балансі у селищній раді не стоїть що підтверджується довідкою № 183 від 10.07.2020 /а.с. 36/. В березні 1994 року вказаний житловий будинок було газифіковано, а газовий лічильник за даною адресою встановлено в грудні 2001 року, що підтверджується довідкою Світловодського управління по експлуатації газового господарства № 381 від 24.06.2020 /а.с. 37/. Позивачем зобов`язання за договором виконано в повному обсязі. Але, під час оформлення технічного паспорту в 2019 році він дізнався, що власником будинку [ADDRESS] досі є [PERSON] , який на даний час вже помер, а його спадкоємці факт продажу спірного будинку померлим [PERSON] колгоспу в 1989 році не заперечують та спадкових прав на нього не заявляли. Тобто, здійснюючи викуп будинку у [PERSON] колгосп ім. Щорса не зареєстрував право власності за собою. Крім того, рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Гришановим А.І. № 55487471 від 03.12.2020 [PERSON] відмовлено у державній реєстрації права власності на спірний житловий будинок, оскільки документи, подані для проведення державної реєстрації прав не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, а саме, згідно поданого договору-зобов'язання немає можливості встановити факт остаточного набуття права власності на заявлений житловий будинок /а.с. 38/. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Отже, судом встановлено, що на момент укладення договору-зобов`язання та сплати повної вартості домоволодіння і колгосп ім. Щорса, і [PERSON] , і [PERSON] діяли в рамках існуючого на той час законодавства. Таким чином, позивач правомірно набув права власності на спірний будинок, оскільки укладаючи договір-зобов`язання та вносячи гроші за домоволодіння він не знав, що власником будинку є інша особа. Враховуючи, що протягом 31 року ніхто не пред`явив до позивача жодної претензії з приводу користування спірним домоволодінням, визнання позову відповідачами в повному обсязі, суд вважає, що права власника не були порушені, тому позов підлягає задоволенню. За таких обставин позивач іншим шляхом, крім судового не може захистити свої права, тому позовні вимоги щодо визнання за ним права власності на житловий будинок [ADDRESS] є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved