Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

Позивач [PERSON] 14.02.2014 року звернувся до суду з позовом і просить розірвати шлюб з відповідачкою [PERSON], в якому вони знаходяться з 09.12.2000 року а також залишити сина [PERSON], [INFO] проживати разом з ним. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вони з відповідачкою зареєстрували шлюб 09.12.2000 року. Від спільного шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В процесі спільного проживання виявилась несхожість характерів та поглядів на життя в результаті чого вони не можуть досягти порозуміння. Останні чотири роки відносини ще більше погіршилися, відповідачка не турбується за нього та мало уваги приділяє на виховання сина. Він декілька раз прохав відповідачку змінити свою неправильну поведінку, бажаючі зберегти сім'ю, однак його прохання були проігноровані. Така поведінка відповідачки негативно впливає на здоров'я та виховання сина. Подружні стосунки припинили рік назад та бажання їх відновити відсутнє. Про сина він піклується та бажає щоб син проживав з ним. Матеріального спору між ним та відповідачкою немає. При таких обставинах вважає, що його шлюб з відповідачкою підлягає розірванню. В судове засідання 14.04.2014 року з'явився позивач [PERSON], який просив позов задовольнити зазначивши, що подружні стосунки припинилися рік тому, сім'ї фактично не існує тому немає що зберігати, вони з відповідачкою сваряться, ображають один одного та часом навіть б'ються а також те, що може забезпечити належне виховання сина, однак на даний час не знає з ким саме з батьків син хоче залишитись проживати. Також, у судове засідання з'явився представник позивача [PERSON] - [PERSON] (діє на підставі ордеру від 11.04.2014), яка підтримала позовні вимоги позивача та просила їх задовольнити. В судове засідання з'явилася відповідачка [PERSON], яка зазначила, що також згодна на розлучення так як позивач не дає їй грошей, веде себе з нею дуже грубо, б'є її та незадоволений їх стосунками. Відповідач жорстока людина та не зможе виховати сина хорошою людиною у зв'язку з чим вона не бажає залишати сина проживати разом з позивачем. В судовому засіданні з приводу розлучення батьків та місця проживання також була заслухана думка неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який з'явився в судове засідання та зазначив, що він частково любить своїх батьків але не любить їх як людей, хоче залишитись там де він зараз мешкає та хто саме з батьків з ним залишиться проживати йому все одно. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши надані докази вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.12.2000 року Сторони зареєстрували шлюб в Відділі реєстрації актів громадянського стану Іллічівської райадміністрації виконкому Одеської міськради, згідно оригіналу Свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого вказаним відділом 09.12.2000 року, актовий запис № 492 (а.с.4). Від шлюбу у Сторін народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується наявною у матеріалах справи копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 18.05.2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Іллічівського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 240 (а.с.5). Судом встановлено, що Сторони останній рік не підтримують шлюбних відносин, не ведуть разом спільного господарства та не проживають разом. На час розгляду справи майнові вимоги, будь кого з Сторін, суду не пред'явлені. Відповідно до вищезазначеного суд вважає, що майнового спору між Сторонами не має, примирення між позивачем та відповідачем неможливе. Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням вищевикладеного та оцінивши шлюбні взаємовідносини Сторін суд вважає, що між Сторонами склалися відносини, при яких збереження сім'ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам та інтересам їх дитини, як це передбачено ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер і тому підлягає розірванню. Щодо встановлення місця проживання дитини разом з батьком то суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні цих вимог на підставі наступного. Згідно ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом піклування або судом. Вирішуючи спір між батьком та матір'ю щодо місця проживання неповнолітнього сина [PERSON], якому виповнилося майже 13 років, суд виходячи з рівності прав та обов'язків матері та батька відносно своїх дітей, шостого принципу Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, вимог положень ч.2 ст.160 та ч.1 ст.161 СК України а також враховуючи думку дитини, її особистий пригнічений моральний стан, факт спільного проживання батьків, не вбачає підстав щодо визначення місця проживання дитини з батьком. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо необхідності часткового задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial