Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-15 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі свого представника адвоката [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON], про припинення права на аліменти повнолітньої дитини, що продовжує навчання, відповідно до якого зазначає, що з відповідачкою [PERSON] перебував у шлюбі, який розірвано у судовому порядку. Від шлюбу мають двох дітей. У 2014 році [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання їхнього повнолітнього сина [PERSON]. Рішенням суду від 10.12.2014 року позовні вимоги [PERSON] задоволено та з позивача було стягнуто аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO] на період навчання у розмірі 1/6 частини від всіх доходів щомісячно і до закінчення навчання 31.07.2018 року. Позивачу на початку 2017 року стало відомо, що його повнолітній син [PERSON] припинив навчання, тому звернувся до суду з даним позовом. У судове засідання сторони не зявилися. Позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON], надали письмове клопотання про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити (а.с.34).\~ Відповідачка [PERSON] причини неявки не повідомила, про дату та час судового засідання сповіщалася належним чином, за адресою своєї реєстрації, проте до суду повернуті поштові відправлення з поміткою пошти «за закінченням терміну зберігання» (а.с.20,25,33). Крім того, відповідачка викликалася до суду через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади (а.с.30). Третя особа [PERSON] також причини неявки не повідомив, до суду поштові відправлення повернуті з поміткою пошти «за закінченням терміну зберігання» (а.с.22,26,31). Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Позивач та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано у судовому порядку, що підтверджується відповідною відміткою у паспорті позивача (а.с.4 зворот.) Сторони мають спільного повнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.5). Відповідно до позовної заяви, за рішенням Енергодарського міського суду від 10.12.2014 року з позивача стягуються аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO] на період навчання у розмірі 1/6 частини від всіх доходів щомісячно і до закінчення навчання 31.07.2018 року, але його повнолітній син [PERSON] припинив навчання. Згідно з ч.1 ст.229 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Відповідно до ч.3 ст.229 ЦПК України, речові, письмові та електронні докази оглядаються у судовому засіданні, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом, і предявляються учасникам справи за їх клопотанням, а в разі необхідності - також свідкам, експертам, спеціалістам. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позовних вимог є припинення права повнолітньої дитини на отримання аліментів на період навчання. Підставою для задоволення позовних вимог позивач зазначив припинення його сином навчання, при цьому не надавши належного обґрунтування даній обставині, та не підтвердив її жодним доказом, зазначивши у позові, що він позбавлений можливості надати до суду документальні докази щодо номеру наказу та остаточної дати відрахування сина з навчального закладу. Статтею 83 ЦПК України регламентується процедура подання доказів учасниками справи. У випадку, якщо учасник справи, не може самостійно надати докази, він вправі подати клопотання про витребування доказів судом (ч.1 ст.84 ЦПК України). Проте, стороною позивача жодних клопотань щодо витребування доказів, до суду не надходило, а статтею 84 ЦПК України, витребування доказів за ініціативою суду не передбачено. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд повинен бути субєктивно вільний від упередження або зацікавленості в результаті справи і бути неупереджений з обєктивної точки зору, тобто повинен запропонувати досить гарантій для виключення будь-якого обґрунтованого сумніву щодо його неупередженості (Європейський суд з прав людини, справа Фіндлі проти Сполученого Королівства від 25.02.1997 року). Згідно з положенням §54 Рішення Європейського суду у справі Шабельника проти України від 19 лютого 2009 року порядок збору доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією. Статтею 43 ЦПК України закріплені права учасників справи, серед яких, зокрема: подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; подавати заяви та клопотання, якими позивач та його представник, протягом розгляду справи у суді не скористалися. Стаття 12 ЦПК України передбачає змагальність сторін, зокрема, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Розгляд справи за позовом [PERSON] проводився відповідно до основних засад (принципів) цивільного судочинства, з урахуванням завдання цивільного судочинства. Позивач, як учасник справи, наділений правами, не тільки закріпленими у ст..43 ЦПК України, але й передбаченими ст..49 ЦПК України, не скористався ними. Позивач та його представник не бажали брати участь у розгляді своєї справи, та надавали суду письмові заяви про розгляд справи без їхньої участі (а.с.15,23,34). У відповідності до ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, із змінами, внесеними Протоколом №11 (Право на справедливий суд), кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи незалежним і безстороннім судом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків. На підставі викладеного, враховуючи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів з приводу підтвердження своїх позовних вимог, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed