Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

Позивач 14 червня 2017 року звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська із даним позовом (а.с. 2-3). В обґрунтування вимог позивач зазначив, що 11 жовтня 2007 року між сторонами укладено договір кредиту №1919, відповідно до умов якого банк надав грошові кошти в кредит у сумі 373 700,00 грн., строком користування до 05 жовтня 2017 року, зі сплатою відсотків за користування у розмірі 15% річних. Але, в порушення умов кредитного договору позичальник несвоєчасно і не у повному розмірі здійснював повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами процентів у порядку і на умовах встановлених кредитним договором, у звязку із чим, станом на 12.05.2017 року має заборгованість в сумі 1\~077\~504,91 грн., з якої: заборгованість по кредиту 339\~446,00 грн.; заборгованість по відсоткам 627\~663,24 грн.; інфляція витрат за кредитом 37\~430,78 грн.; інфляція витрат за відсотками 72\~964,89 грн. Посилаючись на викладені обставини, позивач просив суд стягнути із [PERSON] на свою користь заборгованість в сумі 1\~077\~504,91 грн. та судові витрати по справі. В судове засідання позивач в особі свого представника за довіреністю [PERSON], не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у установленому законом порядку. До суду представник надав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі (а.с.43). Відповідач в судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку. Про причини неявки не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи без своєї участі не надсилав. Крім того, до суду повернувся конверт із відправленням, що надсилався відповідачу із поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання». У відповідності до ст..1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Згідно ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного кредитного договору, на вимогу повернення грошових коштів, у звязку із порушенням позичальником умов виконання основного зобовязання. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо кожна із сторін у зобовязанні має одночасно і права, і обовязки, вона вважається боржником у тому, що вона зобовязана вчинити на користь другої сторони, в одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. За змістом ст.14 ЦК України, цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обовязків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї. Суд, зясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду справи встановлено, що 11 жовтня 2007 року між банком та [PERSON] укладено договір кредиту № 1919, відповідно до умов якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 373\~700,00 грн., зі сплатою відсотків за користування в розмірі 15% річних, з кінцевим терміном повернення до 05 жовтня 2017 року (а.с.4-6). Позивач умови кредитного договору виконав належним чином, - кредит відповідачу надав, однак, в порушення умов договору, відповідач свої зобовязання належним чином не виконав, допустив прострочення повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, в наслідок чого станом на 12.05.2017 року має заборгованість в сумі 1\~077\~504,91 грн., з якої: заборгованість по кредиту 339\~446,00 грн.; заборгованість по відсоткам 627\~663,24 грн.; інфляція витрат за кредитом 37\~430,78 грн.; інфляція витрат за відсотками 72\~964,89 грн. (а.с.16-19). У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Відповідно до вимог статті 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованим, в повному обсязі доведеними з його боку та підлягають задоволенню, внаслідок чого слід стягнути з [PERSON] на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № 1919 від 11.10.2007 року в сумі 1\~077\~504,91 грн. Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до ст..88 ЦПК України, суд враховує, що позивачем при зверненні до суду сплачено судові витрати, його позовні вимоги належать до задоволення, тому із відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судовий збір в сумі 16\~162,57 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved