Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

Позивач [PERSON], [INFO], звернулась 01 вересня 2016 року в суд з цим позовом, та просила рішення Котовської міської ради Одеської області №16-VI від 19.01.2011 року «Про передачу безоплатно у власність земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян», а саме [PERSON], яка мешкає м. Котовськ, пров. Фабричний, 3, у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд /присадибна ділянка/ площею 0,0331 га за адресою м. Котовськ, пров. Фабричний, 3, та рішення Котовської міської ради №49-VI від 02.03.2011 року «Про внесення змін, скасування рішень виконавчого комітету Котовської міської ради» а саме в п.1.32. рішення Котовської міської ради Одеської області №16-VІ від 19.01.2011 року слова «пров. Фабричний, 3» змінити на слова «пров. Фабричний,3/1» визнати недійсними; державний акт на право власності на земельну ділянку, серія ЯЛ №787457 площею 0,0331 га, яка розташована на території м. Котовськ, пров. Фабричний, 3/1, виданий на імя [PERSON] визнати недійсним, анулювати його. \~Підставою цьому вказувала те, що\~їй на праві приватної власності належить 52/100 частин житлового будинку по пров. Фабричному, 3, м. Подільськ, Одеської області. Інші 48/100 частин даного житлового будинку належать на праві приватної власності [PERSON]. Даний житловий будинок знаходиться на земельній ділянці площею 675 кв. м. Між нею та відповідачем визначено порядок користування земельною ділянкою, про що подали до Котовської міської ради заяву від імені [PERSON], яка діяла на підставі доручення від її імені, та від імені [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою по пров. Фабричному, 3, м. Котовськ, у межах згідно схеми поділу а саме: їй відходить в користування земельна ділянка площею 0,0364 га, а [PERSON] земельна ділянка, площею 0,0311 га. Дана заява була посвідчена приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу 04.11.2010 року, реєстр №3277,3278. 10.12.2010 року повторно [PERSON], яка представляла її інтереси, була запрошена [PERSON] до приватного нотаріуса, де була посвідчена заява про визначення порядку користування земельною ділянкою по пров. Фабричному, 3, м. Котовськ, у межах згідно схеми поділу, а саме: їй відходить в користування земельна ділянка площею 0,0344 га, а [PERSON] земельна ділянка, площею 0,0331 га. Дана заява була посвідчена приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу 10.12.2010 року, реєстр №3638,3639. Її мати [PERSON], яка представляла її інтереси, неграмотна, глухоніма, перебуває на обліку в Українському товаристві глухих і користується послугами перекладача жестового язика. [PERSON], скориставшись станом здоровя її матері, ввела її в оману та змінила межі земельної ділянки, в результаті чого, належна їй земельна ділянка зменшилася на 20 кв.м. Відповідно до заяви від 10.12.2010 року, рішенням Котовської міської ради №16-VІ від 19.01.2011 року передано безоплатно у власність земельну ділянку, яка перебуває в користуванні громадян із земель житлової та громадської забудови, а саме: їй у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд і присадибна ділянка/ площею 0,0344 га в м. Котовськ, пров. Фабричний 3. На підставі даного рішення, їй був виданий державний акт ЯМ №019718 від 03.10.2012 року. В рішенні Котовської міської ради №16- VI від 19.01.2011 року відсутні дані про встановлення безоплатних постійних земельних сервітутів на земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] Також відсутні дані про встановлення безоплатних постійних земельних сервітутів на земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] в державних актах на право власності на земельні ділянки на імя [PERSON] та [PERSON] Крім того, ніякої передачі межових знаків на зберігання [PERSON] або її представнику [PERSON] не було, в акті прийому-передачі межових знаків на зберігання від 19.01.2011 року не підпис [PERSON] або її представника [PERSON], а підпис посторонньої особи. Також не встановлювалися в натурі межі земельної ділянки переданої [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, в акті встановлення меж земельної ділянки від 19.01.2011 року замість підпису [PERSON] стоїть підпис посторонньої особи. [PERSON] в січні 2011 року перебувала за межами України, що підтверджується відмітками в її закордонному паспорті. Рішенням Котовської міської ради №16-VI від 19.01.2011 року порушені права [PERSON] оскільки частина земельної ділянки, переданої [PERSON], площею 20 кв. м., межує з частиною житлового будинку [PERSON] р., яка позбавлена можливості обслуговувати дану частину житлового будинку. Пре наявність даних порушень вона дізналася тільки в серпні 2016 році, тобто при встановлені паркану відповідачем. Вказані підстави і змусили її звернутися до суду з цим позовом. В ході судового розгляду справи представники позивачки [PERSON] в присутності перекладача [PERSON], та адвокат [PERSON] підтримали вимоги позову. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала. Надала письмові заперечення до нього згідно яких вказувала, що всі документи щодо виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки, в тому числі розробки технічної документації із землеустрою узгоджувалися не тільки з [PERSON] в присутності її перекладача [PERSON], а і з позивачкою по справі [PERSON]А, оскільки перекладач [PERSON] постійно, неодноразово в її присутності дзвонила позивачу, звертаючись до неї по імені та по батькові, і інформувала кожен етап виконання робіт. Те, що [PERSON] була введена в оману, як зазначає в своєму позові позивач, то ця інформація не відповідає дійсності, тому що тільки перекладач могла перевести гр-ці [PERSON] які дії проводяться або мають проводитися щодо оформлення документів на землю. У звязку з чим просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Також надала суду заяву про застосування строку позовної давності, у якій стверджувала, що позивачка без поважних причин пропустила строк звернення до суду з вказаним позовом, оскільки відповідно відмітки в закордонному паспорті вона була в 2011 році в Україні та в дійсності проживала з матірю саме в той період, коли виготовлялася технічна документація із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] Представники Подільської міської ради Одеської області та Управління Держгеокадастру у Подільському районі Одеської області у судове засідання не зявились. Причин неявки суду не повідомили. Заперечень до позову не представили. Вислухавши пояснення сторін, які були присутніми у судовому засіданні, покази свідка та дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є суміжними землекористувачами земельних ділянок по пров. Фабричному, 3 у м. Подільську (до перейменування Котовську) Одеської області. У 2010 році сторони вирішили встановити межі користування суміжної земельної ділянки. У звязку з виїздом позивачки за межі України, вона уповноважила довіреністюна оформлення землі свою матір [PERSON] Оскільки [PERSON] є глухонімою, вона при оформленні документів користувалась послугами перекладача [PERSON] На підставі спільної заяви [PERSON], яка діяла від імені [PERSON], та [PERSON] визначили порядок користування земельною ділянкою по пров. Фабричному, 3, м. Котовськ, у межах згідно схеми поділу, а саме: [PERSON] відходить в користування земельна ділянка площею 0,0364 га, а [PERSON] земельна ділянка, площею 0,0311 га. Дана заява була посвідчена приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу 04.11.2010 року, реєстр №3277,3278. 10.12.2010 року повторно, на підставі уточнюючої геодезичної зйомки, [PERSON], яка діяла від імені [PERSON], та [PERSON] визначили порядок користування земельною ділянкою по пров. Фабричному, 3, м. Котовськ, у межах згідно схеми поділу, а саме: [PERSON] відходить в користування земельна ділянка площею 0,0344 га, а [PERSON] земельна ділянка, площею 0,0331 га. Дана заява була посвідчена приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу 10.12.2010 року, реєстр №3638,3639. Рішенням Котовської міської ради Одеської області від 19.01.2011 року №16-VI, зокрема, було передано [PERSON] у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарчих будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0331 га за адресою: м. Котовськ, пров. Фабричний, 3. Рішенням Котовської міської ради №49-VI від 02.03.2011 року «Про внесення змін, скасування рішень виконавчого комітету Котовської міської ради» в п.1.32. рішення Котовської міської ради Одеської області №16-VІ від 19.01.2011 року слова «пров. Фабричний, 3» змінено на слова «пров. Фабричний,3/1». На підставі рішення Котовської міської ради Одеської області від 19.01.2011 року №16-VI [PERSON] був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0344 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарчих будівель і споруд (присадибна ділянка) серії ЯМ №019718. На підставі рішення Котовської міської ради Одеської області від 19.01.2011 року №16-VI, від 02.03.2011 року №49-VI, [PERSON] був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0331 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарчих будівель і споруд (присадибна ділянка) серії ЯЛ №787457. Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 96 ЗК України встановлено обов'язок не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Згідно з ч. 1 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Згідно зі ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Підпунктом 3.25 Державних будівельних норм 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених наказом Держкоммістобудування від 17 квітня 1992 року № 44 (далі - ДБН 360-92**), встановлено, що для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. \~\~Обґрунтовуючи підстави позову, [PERSON] посилалась на те, що внаслідок передачі оспорюваним рішенням Котовської міської ради у власність відповідачки спірної земельної ділянки, остання порушила межові знаки земельної ділянки, побудувала на ній\~\~прибудову до будинку з порушенням приписів ДБН 360-92**, внаслідок чого атмосферні опади з покрівлі частини будинку стікають на територію її земельної ділянки, також зменшилась площа земельної ділянки, яка знаходиться у користуванні позивача та вона позбавлена можливості обслуговувати дану частину житлового будинку. Як вбачається з листа управління архітектури, містобудування та земельних відносин Подільської міської ради Одеської області №473 від 30.08.2016 року, при виїзді спеціалістами управління було встановлено факт порушення самовільно побудованої прибудови до частини житлового будинку, без правовстановлюючих документів, та влаштовані інженерно-технічні заходи щодо стікання атмосферних опадів з покрівель частини житлового будинку, веранди та самовільно побудованої прибудови, які належать [PERSON] на територію земельної ділянки [PERSON], що є грубим порушення ДБН 360-92**. Також позивачка посилалась на ті обставини, що відповідачем було введено в оману її матір [PERSON], яка є глухонімою, щодо меж спірної земельної ділянки. Так, сторони дійсно 04.11.20110 року погодили межі спірної земельної ділянки, про що надали відповідну заяву нотаріусу. Проте, як було встановлено після цього, такий поділ не є доцільним, оскільки при такому поділі ширина входу до подвіря відповідачки склала б біля 50 см, оскільки зробити більшу хвіртку заважав стовп, що і вбачається з копій фотоматеріалів (а.с.43) Тому сторонами на підставі уточнюючої геодезичної зйомки, були погоджені інші межі земельної ділянки. При цьому, сторона позивачки вважала, що межа земельної ділянки відповідачки будить проходити на рівні кута житлового будинку. Проте, у дійсності виявилось, що насправді відповідачці відходила у користування земельна ділянка аж до вікна частини будинку належного позивачці. Позивачка не згодна з таким поділом земельної ділянки, адже у такому випадку у користування відповідачці відійшла земельна ділянка, якою вона раніш користувалась. Так, згідно довідки Котовської територіальної організації українського товариства глухих №53 від 15.08.2016 року, [PERSON] перебуває на обліку у товаристві та користується послугами перекладача мови жестів. Допитана судом у якості свідка [PERSON], яка працює у Котовській ТО УТОГ на посаді перекладача мови жестів, під страхом кримінальної відповідальності суду показала, що позивачка у звязку з виїздом за межі України, уповноважила довіреністю свою матір [PERSON] на оформлення землі. Свідок також була присутня при цьому у якості перекладача з мови жестів, оскільки [PERSON] є глухонімою. При повторній подачі заяви нотаріусу про розподіл землі, їм не було розяснено щодо меж ділянки. Адже вони мали на увазі, що межа ділянок буде проходити від вулиці до кута частини будинку належної позивачці, а не під саме вікно будинку. Відповідно цим показам свідка, суд вважає, що [PERSON] було введено в оману при повторній подачі нею заяви щодо погодження розподілу земельної ділянки. Сама відповідачка у судовому засіданні не заперечувала той факт, що частина земельної ділянки, яка раніш фактично була у користуванні позивачки біля вікон її частин будинку, перейшла у її, відповідачки, власність. При цьому їй, відповідачці, ввесь цей кусок землі не потрібен і вона на нього не претендує. Однак в свою чергу вона не збирається за власний рахунок повторно виготовлювати документи на приватизацію землі. Крім цього для того, щоб залишити первісне погодження на розподіл землі та влаштування належного проходу у свій двір з вулиці, їй необхідно перенести електричну опору, що також потребує значних фінансових витрат. За цих обставин вона фактично не погоджувалась з вимогами позову. Відповідно до роз'яснень, викладених в п. п. 11, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність. Згідно зі ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд прийшов до висновку, що спірними рішеннями Котовської міської ради порушуються права позивача на земельну ділянку, у результаті чого межі її ділянки були зменшені на користь відповідача та вона була позбавлена права користування частиною ділянки та позбавлена можливості належно користуватися своєю частиною будинку. При таких обставинах, аналізуючи надані докази на підтвердження фактів та спірних правовідносин, норми діючого законодавства, що їх регулюють, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову щодо визнання рішення Котовської міської ради Одеської області №16-VI від 19.01.2011 року «Про передачу безоплатно у власність земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян», а саме [PERSON], яка мешкає м. Котовськ, пров. Фабричний, 3, у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд /присадибна ділянка/ площею 0,0331 га за адресою м. Котовськ, пров. Фабричний, 3, та рішення Котовської міської ради №49-VI від 02.03.2011 року «Про внесення змін, скасування рішень виконавчого комітету Котовської міської ради» а саме в п.1.32. рішення Котовської міської ради Одеської області №16-VІ від 19.01.2011 року слова «пров. Фабричний, 3» змінити на слова «пров. Фабричний,3/1» недійсними та відповідно і похідних вимог: визнання державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯЛ №787457 площею 0,0331 га, яка розташована на території м. Котовськ, пров. Фабричний, 3/1, виданий на імя [PERSON], недійсним. Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд зазначає таке. У відповідності до положень ст. 256 ЦК України та згідно ст. 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як встановлено у судовому засіданні межі спірної земельної ділянки були погоджені сторонами у 2010 році, проте відповідачкою лише у 2016 році був встановлений паркан та хвіртка, після чого стороною позивача і було виявлено зменшення меж земельної ділянки. До цього часу роботи не проводились та позивачка вважала, що її права не порушені. При таких обставинах, суд вважає, що позивачем не було пропущено строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом. Питання щодо розподілу між сторонами судових витрат у справі судом не вирішується, оскільки таких вимог вони не заявляли.

Outcome: approved