Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] 03 квітня 2017 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення на її користь аліментів в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання сина [PERSON], [INFO], з дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову вказувала, що 15 вересня 2012 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON]. Від шлюбу у них 29 січня 2013 року народився син [PERSON], який проживає з нею та перебуває на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалося. Через різні погляди на життя, характери та відсутність взаєморозуміння, вони фактично припинили шлюбні відносини і вже рік проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Відповідач не приймає участі у вихованні сина та не надає матеріальної допомоги на його утримання, хоч працює ВАТ ГЗК (приватне підприємство «Дівайс»). У звязку з тим, що шляхом переговорів з відповідачем стосовно участі в утриманні дитини результату не досягнуто, вона вирішила звернутися з позовом до суду. Тому просить стягувати з відповідача аліменти примусово за рішенням суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала письмову заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позов підтримала, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про що свідчить зворотна поштова розписка на а.с.26, своїх пояснень чи заперечень до суду не подав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом установлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбу з 15 вересня 2012 року (а.с.6). Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження (а.с.7), який проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні (а.с.27). Відповідач, як батько дитини, вчасно і в достатньому розмірі добровільно матеріального утримання на дитину не надавав, хоч працює і має можливість надавати таке утримання. Згідно статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частинами 7-10 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ч.1,2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч.1 статті 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. За таких обставин суд постановляє рішення про стягнення аліментів у визначеному позивачем розмірі, який є реальним, відповідає принципам розумності та справедливості та вимогам закону. Відповідно до статті 88 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 640 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved