Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

Позивач 31 січня 2014 року звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення боргу за кредитом, посилаючись на те, що 30.04.2010 року між КС «Джерело плюс» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 1441.8, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 15400 грн. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 30.10.2010 року між КС «Джерело плюс» та [PERSON] було укладено договір поруки № 21. [PERSON] було сплачено позивачу в рахунок погашення боргу за кредитним договором 6000 грн., а саме: 29.06.2010 року - 1500 грн., 31.08.2010 року - 1500 грн., 28.10.2010 року - 1500 грн., та 30.12.2010 року - 1500 грн. Станом на 31.12.2013 року загальна сума боргу склала 24842,22 грн, з яких сума боргу за кредитом-15400 грн., сума боргу за відсотками - 9442,22 грн. У зв'язку з вищевикладеним позивач просить суд, стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь КС «Джерело плюс» заборгованість за кредитним договором в сумі 24842,22 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явилася, надавши до суду заяву, у відповідності до якої позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати у її відсутність (а.с.61). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином (а.с.59-60), причина неявки суду невідома. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надавши до суду письмові заперечення. У зв'язку із неявкою сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає, що позов КС «Джерело плюс» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 квітня 2010 року між кредитною спілкою «Джерело плюс» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 1354.21 (а.с.4-6), відповідно до умов якого кредитодавець зобов'язався надати позичальнику, тобто [PERSON] кредит у сумі 15400 грн. на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та безперечності, а позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом на умовах, визначених договором. Кредит надавався на 12 фактичних місяців від дати отримання позичальником кредиту. У відповідності до п. 2.3 договору, [PERSON] зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом до закінчення строку, визначеному у п.2.1 договору, тобто до 30.04.2011 року. Пунктом 3.1 договору сторони обумовили, що плата за користування кредитом (проценти) становить 60 % річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Як вбачається з матеріалів справи, видатковим касовим ордером від 30.04.2010 року підтверджено виконання зобов'язання за кредитним договором КС «Джерело плюс» та отримання [PERSON] суми кредиту у розмірі 15400 грн. (а.с.9). У своєму позові позивач вказує на те, що боржником за час дії договору сплачено 6000 грн., 29.06.2010 року - 1500 грн., 31.08.2010 року - 1500 грн., 28.10.2010 року - 1500 грн., 30.12.2010 року - 1500 грн. Також, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 30.04.2010 року між КС «Джерело плюс» та [PERSON] було укладено договір поруки № 21 (а.с.8). Поручитель, тобто [PERSON] зобов'язалася перед кредитором відповідати по зобов'язаннях [PERSON], що витікають із договору кредиту № 1354.21 від 30.04.2010 року. У відповідності до положень ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. 19.03.2014 року поручитель [PERSON] надала суду письмові заперечення, в яких вона зазначає, що позовні вимоги КС «Джерело плюс» про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем було порушено умови договору поруки, а саме п.2.3 , у відповідності до якого кредитор зобов'язався в 30-денний термін повідомити поручителя в письмовій формі про неналежне виконання або невиконання боржником своїх обов'язків за договором кредиту із зазначенням грошових сум та рахунків, куди поручитель зобов'язаний перерахувати зазначені кошти. До того ж, п.3.1 договору поруки сторони обумовили, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також коли кредитор протягом 3-х місяців з дня настання строку виконання зобов'язання не пред'явив позову до поручителя. Трьохмісячний термін згідно з умовами кредитного договору закінчився 30.07.2011 року, а позивач звернувся до суду із позовом 31.01.2014 року, тобто після спливу встановленого договором строку. Частиною 4 ст.559 ЦК України встановлено, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Таким чином, у судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт того, що строк вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором до поручителя закінчився, а порука припинилася, а тому суд дійшов висновку, що неможливість стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором 1354.21 від 30.04.2010 по зобов'язаннях [PERSON] Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним чином боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В порушення зазначених норм закону та умов договору, відповідач [PERSON] належним чином не виконала зобов'язання згідно договору, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 31.01.2013 року становила 24842,22 грн., у тому числі: - розмір несплаченої суми кредиту - 15400 грн.; - відсотки по кредиту (15400*60%/365 днів*365 днів) - 6000 грн.(сума сплачена божником)=3240,01 грн.+6202,21 грн.=9442,22 грн. Згідно ч.2 ст. 612 ЦК України, боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов кредитної спілки «Джерело плюс» до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором підлягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення заборгованості з [PERSON].

Outcome: partial