Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , звернувся з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог вказав, що в період з 11.04.2018 року по 05.01.2021 року він перебував у трудових відносинах з ТОВ «Краснолиманське». 05.01.2021 року його було звільнено за ч.1 ст.38 Кодексу законів про працю України за власним бажанням. При звільненні відповідач своєчасно не провів з ним повний розрахунок, чим порушив вимоги ст.ст.47, 116 КЗпП України щодо повного розрахунку в день звільнення. Відповідач надав позивачу інформацію у вигляді таблиці за 2019 та 2020 роки, згідно якої залишок заборгованості по заробітній платі складає 82051,74 грн. Також відповідач згідно статті 117 КЗпП України повинен виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Крім того, в результаті несвоєчасної виплати заробітної плати позивач поніс моральні страждання, які виразились у неотриманні коштів на проживання на протязі певного періоду, що зумовило зміну способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для утримання себе та його сім`ї, принизило його, що є моральною шкодою. Свої моральні страждання він оцінює у 5000 грн. Просить суд стягнути з відповідача на його користь: заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн., понесені ним судові витрати - судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі за наявними у справі матеріалами. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника та просив винести рішення по суті у відповідності до норм чинного законодавства, відзив на позовну заяву не надав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач з 11.04.2018 року по 05.01.2021 року знаходився у трудових відносинах з відповідачем, працював гірником підземним 3 розряду з повним робочим днем в шахті, прохідником підземним 5 розряду з повним робочим днем в шахті, був звільнений за власним бажанням згідно ч.1 ст.38 КЗпП України (а.с. 11-12). Згідно довідок відповідача, заборгованість по заробітній платі позивача станом на 13.07.2021 року після утримання податків та інших обов`язкових платежів складає: за грудень 2019 року - 714,02 грн., за січень 2020 року - 6393,84 грн., за лютий 2020 року - 8445,91 грн., за березень 2020 року - 7061,51 грн., за квітень 2020 року - 13263,16 грн., за травень 2020 року - 9900,34 грн., за червень 2020 року - 4,48 грн., за липень 2020 року - 72,70 грн., за серпень 2020 року - 12243,04 грн., за вересень 2020 року - 10562,01 грн., за жовтень 2020 року - 6699,39 грн., за листопад 2020 року - 6691,34 грн., за грудень 2020 року - 10472,27 грн., за січень 2021 року - 2691,71 грн., що разом становить 95215,72 грн. Середньоденна заробітна плата позивача становить 1082,72 грн. (а.с.45-47). Відповідно ч.1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України, ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, оскільки відповідачем не надано суду доказів погашення заборгованості перед відповідачем на час ухвалення рішення суду, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість по заробітній платі, яка станом на 13.07.2021 року складає 95215,72 грн. (після утримання податків та інших обов`язкових платежів). Також, враховуючи, що відповідачем повний розрахунок з позивачем при звільненні не було проведено, тому відповідно до ст.ст.116, 117 КЗпП України середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.01.2021 (наступний день після звільнення) по день винесення по справі судового рішення, тобто по 11.10.2021, становить 207882,24 грн. (без утримання податків та інших обов`язкових платежів), виходячи із розрахунку: 1082,72 грн. х 192 робочих дні за період з 06.01.2021 по 11.10.2021. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року по справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Відповідно до вищевикладеного, з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року по справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), приймаючи до уваги розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум (станом на час звільнення 95215,72 грн.), період затримки виплати цієї заборгованості, дії позивача і відповідача та інші обставини справи, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 100000 грн. Відповідно до ст.2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Суд вважає, що внаслідок порушення права позивача на своєчасне отримання заробітної плати, яка в повному обсязі не виплачувалася позивачу протягом тривалого часу у період з грудня 2019 року по січень 2021 року і не виплачена позивачу до теперішнього часу, позивачеві заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, пов`язаних з порушенням його права на оплату праці, матеріальних труднощах у зв`язку з цим, необхідності тривалий час здійснювати пошуки джерела доходу для існування себе та своєї родини, яка перебуває на його утриманні, у зміні звичного перебігу життя, зокрема необхідності відстоювати свої права у судовому порядку. Але сума, в яку позивач оцінив заподіяну моральну шкоду і яка за його оцінкою становить 5000 гривень, є завищеною і не відповідає отриманим ним моральним стражданням. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним у відшкодування позивачеві заподіяної йому моральної шкоди стягнути з відповідача на користь позивача 2500 гривень. Згідно Актів виконаних робіт (наданих послуг) та розрахункових квитанцій позивачем здійснені витрати на професійну правничу допомогу на загальну суму 8000 грн. (а.с.20-23, 40). Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1165,38 грн. (197715,72 грн. х 1816,00 грн. : 308097,96 грн. = 1165,38 грн.) та професійної правничої допомоги в сумі 5133,84 грн. (197715,72 грн. х 8000 грн. : 308097,96 грн. = 5133,84 грн.). На підставі ст.ст.47, 115, 116, 117 КЗпП України, ст.ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці», ст.2371 КЗпП України,

Outcome: partial