Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

Позивач 28.07.2015 р. звернувся до суду з позовом до ТОВ «Гранфінресурс» про визнання договору та додатків № 226428 від 21.02.2014 року недійсними, відшкодування збитків у розмірі 6500 грн. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначив, що 21.02.2014 року позивачу в офісі ПП «Грандфінресурс» за адресою м. Полтава, вул. Комсомольська, 28 запропонували сплатити первісний внесок 4000 грн. та укласти після цього відповідний договір. В цей же ж день він сплатив 400 грн. та уклав договір з ПП «Грандфінресурс» від 21.02.2014 року, на підставі якого він повинен отримати кошти в сумі 100000 грн. На час підписання вказаного договору він вважав, що підписує типовий договір позики з фінансовою установою, яка у встановленому законом порядку має право на залучення коштів фізичних осіб та видачу позики, крім того, документи були складені на 7 аркушах та набрані дуже дрібним шрифтом. [PERSON] підписання договору позики, представник ТОВ «Гранфінресурс» запевнив, що дану суму позивач зможе отримати протягом трьох-п»яти днів, та згодом в телефонному режимі запропонували сплатити черговий місячний платіж. Сплативши декілька щомісячних внесків на загальну суму 6500 грн., позивач позику не отримав, та дізнався, що ТОВ «Гранфінресурс» не надає позики, а займається тільки адмініструванням коштів учасників програм. Позивач вважає, що вчинив правочин під впливом обману, оскільки відповідач замовчив обставини, що мають істотне значення. Окрім того, позивач зазначає, що діяльність відповідача потребує отримання відповідної ліцензії, якої відповідач не має, що є підставою для визнання недійсності договору. Позивач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з»явився, надав суду заяву, в якій просить задовольнити позов та розглядати справу без його участі. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з»явився, причини своєї неявки суду не повідомив. У відповідності з вимогами ст. ст. 224-225 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню. Даний висновок суду ґрунтується виходячи з наступного. Судом встановлено, що 21.02.2014 р. між [PERSON] та ТОВ «Гранфінресурс» було укладено договір № 226428 з метою отримання грошової суми в розмірі 100 000 грн., на умовах діяльності програми «Альянс Україна», що міститься в додатку № 2, який є невід'ємною частиною цього Договору. За умовами договору позивач, як учасник програми, сплатив вступний одноразовий комісійний внесок в сумі 4000 гривень, та в подальшому було сплачено щомісячні внески на загальну суму 6500 грн., що підтверджується банківськими квитанціями. Статтею 1 укладеного між позивачем та відповідачем договору передбачено, що відповідач зобов'язується вчинити від імені та за рахунок позивача певні дії, спрямовані на отримання учасником грошової суми, зазначеної в додатку 1 до договору, зокрема формує реєстр учасників, забезпечує його адміністрування, проводить заходи по розподілу грошового фонду, надає учаснику відповідну суму на умовах діяльності програми. Відповідно до ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязку сторін, таких властивостей і якості речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Юридична природа договору є обставинною, яка має істотне значення. Таким чином правочин вчинено під впливом обману, оскільки позивач мав намір та укладав договір позики, однак за юридичною природою було укладено договір про надання послуг. Відповідно до положень, закріплених у ч.1, п.7 ч.3, ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Разом з тим, є обґрунтованим позов з тих підстав, що у відповідача відсутня ліцензія на здійснення діяльності, пов'язаної з розподілом коштів. П.3 ч.1 ст.9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» зазначено, що відповідно до спеціальних законів ліцензуванню підлягає господарська діяльність, зокрема з надання фінансових послуг. Згідно до п.1,5, ст.1 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг під фінансовою установою слід розуміти юридичну особу, яка відповідно до закону надає одну або декілька фінансових послуг, а також інші послуги, пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках , прямо зазначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачає пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії. ТОВ «Гранфінресурс» такої ліцензії не мало. Вчинення відповідачем вказаного правочину без відповідного дозволу (ліцензії) в силу ст..203, ст..215, 227 ЦК України є підставою для визнання договору недійсним. Згідно до ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення відшкодувати вартість того, що одержано. Таким чином на користь позивача необхідно стягнути 6500 грн., на повернення внесених ним за договором платежів. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне судові витрати по справі покласти на відповідача. На підставі Закону України «Про захист прав споживачів», Постанови Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року, ч. 1 ст. 1, 4, 34 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», пунктом 3 частини 1 ст. 9 Закону «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», ст.ст. 16, 203, 215, 216, 227 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved