Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-02 00:00:00

Позивач [PERSON], [INFO], звернувся 04 серпня 2017 року в суд з цим позовом, вказуючи, що йому на підставі реєстраційного посвідчення від 25 січня 1993 року належить квартира [ADDRESS]. 16 листопада 2013 року він зареєстрував в вказаній квартирі свого двоюрідного брата - [PERSON] та його цивільну дружину [PERSON]. Їх реєстрація в квартирі була лише формальною, оскільки відповідачі фактично проживали та проживають в будинку [ADDRESS] та належить його дружині- [PERSON]. Просив ухвалити рішення суду, яким визнати [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], такими, що втратили (не набули) право користування квартира [ADDRESS]. Позивач та їх представник позивачки адвокат Сухарчук В.В. в ході судового розгляду справи підтримали позов у повному обсязі. Додатково позивач пояснив, що в 2013 році тимчасово прописав відповідачів у своїй квартирі, оскільки на будинок за адресою:[ADDRESS], на той час не були оформлені правовстановлюючі документи в порядку спадкування його дружиною [PERSON] Приписка відповідачів у його квартирі була за їх домовленістю формальною без права проживання у ній. Однак на цей час стосунки між ним і відповідачами погіршились, а тому він не має наміру вирішувати питання їх реєстрації за адресою фактичного проживання в спадковому будинку його дружини Залучена до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці позивача дружина позивача [PERSON], як співвласник спірної квартири, яка придбана у власність в період шлюбу, підтримала позов повністю з викладених у ньому обставин. Відповідачі [PERSON], [INFO], ІПН:[NUMBER], який проживає за адресою:[ADDRESS], та [PERSON], [INFO], ІПН:[NUMBER], яка проживає за адресою: [ADDRESS], позов не визнали з тієї підстави, що їм ніде більше прописатись. Представник відповідачів звертав увагу суду на те, що дійсно його довірителі жодного дня не проживали у спірній квартирі та не претендують на таке проживання, оскільки за домовленістю між сторонами відповідачі мали бути зареєстровані в будинку за адресою: [ADDRESS]. Тому вимоги позову про визнання їх такими, що втратили право на користуванні спірною квартирою є безпідставними, оскільки вони вони і не мали наміру на таке користування. У зв'язку з цим просив у позові відмовити. Вислухавши сторони та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з такого. Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок /частину будинку/, квартиру, користуються ним /нею/ для особистого проживання і мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд. Встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], є власником квартири [ADDRESS], на підставі реєстраційного посвідчення від 25 січня 1993 року. В цій квартирі на постійне місце проживання зареєстровані 16.11.2013 року відповідачі [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Стаття 72 ЖК дозволяє суду визнавати особу, яка відсутня понад шість місяців на відповідній жилплощі будинку такою, що втратила право на користування цією житловою площею. Факт того, що відповідачі у вказаній квартирі не проживають підтверджується довідкою голови квартального комітету Шимановської Л.М. Згідно ч.1 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до цієї норми закону відповідач зобов'язаний був зареєструватись за новим постійним місцем проживання протягом 10 днів з дня переїзду до цього постійного місця проживання. Тому суд вважає, що реєстрація постійного місця проживання відповідачів за адресою: [ADDRESS], є формальною, без наміру їх фактичного проживання в цій квартирі. Відповідно вони втратили право на користування цією квартирою, оскільки добровільно припинили користування вказаною квартирою та переселилась на інше місце свого проживання. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, рішення суду про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням і є підставою для зняття їх з реєстраційного обліку за місцем реєстрації та відповідним захистом права власності позивача на належну йому квартиру. На підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Outcome: partial