Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

Позивач 26 січня 2018 року звернулася до суду з даним позовом до [PERSON], в якому просить позбавити відповідача батьківських прав стосовно сина [PERSON], [INFO], та стягнути з нього на утримання дитини аліменти. Судові витрати просить покласти на відповідача. Свої вимоги обгрунтувала тим, що 25 січня 2013 року з відповідачем уклала шлюб. [INFO] у них народився син [PERSON]. Але сімейне життя з відповдіачем у неї не склалося, так як останній змінив своє ставлення до неї, на спроби зберегти сім'ю реагував неадекватно. У зв'язку з чим, 21 жовтня 2016 року судом за її позовом було прийнято рішення про розірвання їх шлюбу. Таким чином, починаючи з 2016 року проживають вони окремо, спільного господарства не ведуть. Вона проживає разом з дитиною у своїх батьків, а відповідач з того часу жодного разу не бачився зі своїм сином, матеріальної допомоги на його утримання не надає, повністю зник з життя дитини. Де на даний час проживає відповідач та який веде спосіб життя вона не знає. Невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків є підставою для позбавлення його батьківських прав. До того ж, він повинен сплачувати на утримання дитини аліменти. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Представник позивача просив суд позбавити віповідача [PERSON] батьківських прав стосовно його сина [PERSON] та стягнути на утримання дитини аліменти. Пояснив, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо сина. До того ж у проміжок часу з 2014 -2016 роки скоїв низку корисливих, умисних, тяжких злочинів крадіжки, шахрайства, незаконне зберігання наркотичних засобів для власного вживання. За вказані злочини був засуджений до позбавлення волі. Таким чином відповідач злісно самоусунувся від виховання своєї дитини. До того ж є наркозалежною особою, про що сам вказав, як про це зазначено у вироці Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 травня 2018 року. Відповідач у судове засідання 29 жовтня 2018 року не зявився, повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, причини своєї неявки у встановленому порядку суду не повідомив. Разом з цим, у судовому засіданні, що відбулось за часом раніше, позовні вимоги визнав частково, погодився сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] у зазначеній позивачем частці. З приводу позовної вимоги щодо позбавлення його батьківських прав заперечив, вказавши, що підстави для позбавлення його батьківських прав, вичерпний перелік яких міститься в ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, відсутні. З жовтня 2016 року він майже два роки утримувався під вартою, оскільки його було засуджено до позбавлення волі за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 та ч.3 ст.185, ч.1 ст.309 КК України. Таким чином від участі у вихованні свого сина [PERSON] він не ухилявся, а фізично не мав такої можливості. При цьому, матеріальну допомогу на утримання дитини перераховував позивачу на банківську карту по мірі можливості, декілька разів по 1000 грн. Сина дуже любить, бажає брати активну участь у його вихованні та піклуватися про його добробут. Однак, наразі позивач забороняє йому спілкуватися з дитиною. Зауважив, що він має житло, після звільнення з-під варти одразу влаштувався на роботу, але наразі його прийнято на роботу не офіційно з випробувальним терміном, після закінчення якого він буде офіційно працевлаштований. Також заперечив, що є хронічним наркоманом. Представник виконавчого комітету Знам'янської міської ради як органу опіки та піклування, будучи присутньою в судовому засіданні 11 жовтня 2018 року, залишила вирішення питання про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав на розсуд суду. При цьому, відзначила, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Знамянського міськвиконкому розглядалось питання щодо надання висновку про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] У звязку з тим, що батько зареєстрований та фактично проживає в м. Світловодську Кіровоградської області зясувати його особисту думку щодо позбавлення його батьківських прав немає можливості. [PERSON] було рекомендовано звернутись до органу опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради за місцем проживання відповідача. Разом з цим, службою у справах дітей виконавчого комітету Знамянської міської ради було обстежено умови проживання малолітнього [PERSON] та зібрано необхідні документи, які підтверджують належне виконання матірю батьківських обовязків щодо стану утримання та виховання малолітньої дитини. Представник виконавчого комітету Світловодської міської ради як органу опіки та піклування в судове засідання не з'явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому порядку, надіслав заяву, в якій просить суд розглядати справу за відсутністю представника органу опіки та піклування і у вирішенні питання про задоволення цього позову покладається на розсуд суду, оскільки на засіданні комісії з питань захисту прав дитини так і не вдалося зясувати особисту думку [PERSON] щодо позбавлення його батьківських прав та подальші наміри щодо виховання малолітнього сина. Суд, заслухавши пояснення позивача її представника, відповідача, представника виконавчого комітету Знам'янської міської ради, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст.12 та частинами 1,5,6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 25 січня 2013 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 жовтня 2016 року (а.с. 14). Від спільного життя сторони мають дитину сина [PERSON], [INFO] (а.с.12). Довідка ОСББ «Перспективне» від 24 січня 2018 року свідчить про те, що малолітній [PERSON] проживає разом з матір'ю [ADDRESS] (а.с. 17). Згідно з характеристикою Дошкільного закладу №2 «Теремок», [PERSON] з серпня 2015 року є вихованцем вказаного дошкільного закладу. Його психофізичний розвиток відповідає віковим нормам, активний, врівноважений, доброзичливий, допитливий. Контактує з іншими дітьми та дорослими. У психоемоційному та розумовому розвитку відхилень не має. [PERSON] завжди чисто одягнений, охайний, має достатньо сезонного одягу, володіє навичками самообслуговування відповідно до свого віку. Дитина забезпечена необхідними побутовими речами, одягом, іграшками та навчально-ігровим матеріалом, проживає в родині з матір'ю [PERSON] Приводить дитину в садочок та забирає мати або бабуся [PERSON] Ці члени родини ставляться до дитини доброзичливо, турботливо, з любов'ю. Завжди цікавляться успіхами дитини, проявляють інтерес до внутрішнього світу дитини. Батьки [PERSON] разом не проживають. Батько жодного разу не приходив до дошкільного закладу. Дитина одноліткам та педагогам групи про батька нічого не розповідає (а.с. 46). Згідно з Актом обстеження житлових умов проживання від 16 лютого 2018 року, позивач проживає разом з сином [PERSON] у квартирі своїх батьків, яка розташована по [ADDRESS]. Квартира однокімнатна, умови проживання задовільні, зроблений ремонт, квартира мебльована. Дитина має окреме розкладне крісло, іграшки, планшет, особисті й спальні речі. Для дитини створені всі належні умови для виховання і проживання (а.с. 42). Про створення всіх умов для дитини за місцем проживання позивача також свідчить Акт обстеження умов проживання від 15 червня 2018 року (а.с. 128). Згідно з довідкою про доходи від 07 червня 2018 року [PERSON] працює в ТОВ «Геоід», її дохід за період грудень 2017 травень 2018 року складає 25613 грн. 84 коп. (а.с. 129). За місцем роботи та проживання позивач характеризується позитивно (а.с. 131,133). Відповідач [PERSON] за даними Світловодського РВ УДМС України в Кіровоградській області та відділу ведення реєстру виконавчого комітету Світловодської міської ради, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 61,64). Виконавчим комітетом Світловодської міської ради Кіровоградської області як органом опіки та піклування 21 червня 2018 року зроблено висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON], [INFO], з огляду на те, що [PERSON] за адресою вказаною у позовній заяві [ADDRESS] фактично не проживає, на засідання комісії з даного питання не зявлявся, тож його особисту думка щодо позбавлення батьківських прав та подальші наміри щодо виховання дитини зясувати немає можливості (а.с. 118). Зі змісту висновку виконавчого комітету Світловодської міської ради Кіровоградської області від 29 жовтня 2018 року, наданого повторно на запит суду, вбачається, що комісії з питань захисту прав дитини Світловодського міськвиконкому та службі у справах дітей Світловодського міськвиконкому не вдалося повно, всебічно, обєктивно зясувати обставини справи, зокрема ставлення батька до малолітнього сина. Тому орган опіки та піклування Світловодського міськвиконкому вважає в питанні позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], покластися на розсуд суду. Водночас, службою у справах дітей Світловодського міськвиконкому у вказаному висновку повідомлено, що [PERSON], звільнившись з місць позбавлення волі, звернувся до служби у справах дітей із усною заявою-проханням не позбавляти його батьківських прав. У бесіді із начальником служби у справах дітей [PERSON] стверджував, що любить дитину, хоче піклуватися про сина, що має двокімнатну квартиру, влаштувався на роботу, але документів, які б підтверджували цю інформацію [PERSON] до служби не надав. Також він не звертався до органу опіки та піклування із заявою про участь у вихованні малолітнього сина. Відповідне рішення органом опіки та піклування не приймалося. Питання затвердження висновку щодо доцільності/недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав тричі виносилось на засідання комісії з питань захисту прав дитини: 31.05.2018 дане питання було відправлене службі у справах дітей Світловодського міськвиконкому на доопрацювання, так як [PERSON] не зявився на засідання комісії; 21.06.2018 у звязку з неможливістю зясувати особисту думку батька внаслідок повторної неявки на засідання комісії; 25.10.2018 комісія знову не змогла зясувати особисту думку батька щодо позбавлення його батьківських прав, оскільки той не зявився на засідання комісії, хоча був повідомлений засобами телефонного звязку і запевняв, що обовязково прийде та надасть відповідні підтверджуючі документи. Разом з цим, судом встановлено, що вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 травня 2018 року ухваленим у справі № 401/3389/16-к (провадження № 1-кп/401/28/18) [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст.185 та ч.3 ст.185, ч.1 ст.309 КК України та призначено йому покарання: за ч.1 ст.309 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік; за ч. 2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим йому визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного за вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 травня 2016 року більш суворим призначеним за ним вироком визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано покарання за вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 травня 2016 року і остаточно визначено [PERSON] покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць. Також зі змісту вироку вбачається, що в межах вказаного кримінального провадження, [PERSON] з 05 жовтня 2016 року обрано запобіжний захід - тримання під вартою, і до набрання вироком законної сили, його залишено без змін (а.с. 212-236). При цьому, ухвалою апеляційнго суду Кіровоградської області від 18.09.2018 року вирок суду першої інстанції змінено в частині зарахування строку попереднього ув'язнення у строк покарання, а саме зараховано [PERSON] у строк покарання час попереднього ув'язнення із розрахунку один день попереднього ув'язнення за два дні позбавлення волі з 03.10.2016 року по день набрання вироку законної сили. В решті вирок суду залишено без змін. Ухвала апеляційного суду набрала законної сили негайно після її проголошення. Вказаний вирок та ухвалу оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Згідно довідки Держаної установи «Кропивницький слідчий ізолятор» від 08.10.2018 № 7/6598, [PERSON] звільнений з місць позбавлення волі 28 вересня 2018 року у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які є сусідками позивача, вказали, що відповідача не бачили за місцем проживання дитини близько двох років. Свідок [PERSON] (мати позивача), також відзначила, що за час спільного проживання з дитиною відповідач належним чином не приділяв синові уваги. Статтею 51 Конституції України проголошено, що сімя, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 11 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» встановлено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі ст.18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року і набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до вимог ст.ст. 150, 155, 180 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, що є найважливішими обов'язками матері і батька, а також повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Преамбулою Конвенції визначено, що держави-учасниці беруть до уваги принципи, закладені в Декларації прав дитини, яка прийнята Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року. У відповідності до 6 принципу цієї Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір'ю. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав на виховання дитини, захист її інтересів, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, ґрунтуються на факті і спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовних розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками (пункти 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Зі змісту позову вбачається, що відповідач з 2016 року жодного разу не бачився з сином і де він перебував з 2016 року позивачу не було відомо, коштів на утримання сина жодного разу з 2016 року по теперішній час відповідач їй не надавав. Водночас, судом безперечно встановлено, що відповідач дійсно тривалий час не піклувався про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкувався з дитиною в необхідному обсязі, не виявляв достатнього інтересу до її внутрішнього світу, належним чином не приймав участь у її вихованні. Однак такі дії відповідача зумовлені тим, що він з жовтня 2016 року і по 28 вересня 2018 року знаходився в місцях позбавлення волі, що створювало додаткові труднощі для побачень з дитиною та участі у її вихованні. При цьому, суд приймає до уваги зауваження відповідача щодо надання ним періодичної матеріальної допомоги на утримання сина за час тримання під вартою, що в судовому засіданні позивач фактично не заперечила. Разом з цим, суд приймає до уваги, що до відповідальності за ухилення від здійснення батьківських обов'язків відповідач не притягувався, заперечує проти позбавлення його батьківських прав та запевнив суд, що прагне брати участь у вихованні дитини. При цьому, позивач в судовому засіданні підтвердила, що заперечує проти спілкування дитини з батьком. Таким чином, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою впливу на батька, суд вважає, що таке рішення за встановлених судом обставин наразі є передчасним. Відповідач утримувався під вартою, а тому не міг брати участь у вихованні та утриманні малолітньої дитини з об'єктивних причин. Лише після його звільнення з місць позбавлення волі він зможе реально довести, що гідний бути батьком дитини, виконувати свої батьківські обов'язки. Стосовно доводів представника позивача з приводу того, що відповідач є хронічним наркоманом, що на його думку є додатковою підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, то суд має відзначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих часниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Елементом позовних вимог є підстави позову, що являють собою обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги. Зміна підстав позову можлива лише до закінчення підготовчого засідання шляхом подання письмової заяви. Позивач звернувшись до суду з даним позовом, єдиною підставою для позбавлення відповідача батьківських прав визначила - його ухилення від виконання батьківських обов'язків - п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України. В подальшому підстави позову не змінювала. В свою чергу, позбавлення батьківських прав внаслідок того, що батько є хронічним наркоманом є окремою самостійною підставою при зверненні до суду з відповідними вимогами, що передбачена п. 4 ч. 1 ст. 164 СК України. Отже, необхідність встановлення обставин щодо хронічної наркотичної залежності відповідача не входить до предмету дослідження у даній справі. Також слід відзначити, що і скоєння відповідачем кримінальних правопорушень саме по собі не може бути безумовною підставою позбавлення його батьківських прав. Таким чином за встановлених судом обставин в задоволенні позову в частині позовної вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно його малолітньої дитини [PERSON], слід відмовити. Разом з цим суд звертає увагу, що в разі, якщо відповідач не змінить свого ставлення до дитини, позивач не позбавлена можливості повторно звернутись до суду з аналогічним позовом з подібних або інших підстав. Відповідно до ст.ст.166, 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст.183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Визначаючи розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на утримання дочки, суд враховує обставини, передбачені ст.ст.182-184 СК України, зважаючи на відсутність даних стосовно незадовільного стану здоров'я чи матеріального становища відповідача або знаходження на її утриманні інших осіб, та вважає можливим встановити розмір аліментів у 1/4 частині від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, до повноліття дитини. Вказаний розмір аліментів не повинен бути меншим 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки такий розмір аліментів є мінімально гарантованим, що передбачено положеннями Сімейного кодексу України. Враховуючи те, що дитина проживає з позивачем, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання їх спільної дитини [PERSON] Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, в силу ст.367 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір за частину позовних вимог про стягнення аліментів. При цьому, судовий збір за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав, слід покласти на позивача у зв'язку з відмовою в задоволенні судом позову, в цій частині. Документи, що підтверджують витрати позивача понесені на професійну правничу допомогу, належним чином не оформлені. На підставі викладеного,

Outcome: partial