Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

Позивач 2 листопада 2016 року звернулася з позовом до суду,зазначила,що з 15.07.1988 року згідно наказом Відділу народної освіти Андрушівського райвиконкому ( правонаступником якого є Відділ освіти Андрушівської районної державної адміністрації) від №343-К від 08.08.1988 року вона була призначена на посаду головного бухгалтера Відділу освіти Андрушівської районної державної адміністрації. 17 жовтня 2016 року наказом т.в.о начальника Відділу державної адміністрації [PERSON] № 255-К її було звільнено з посади головного бухгалтера централізованої бухгалтерії Відділу освіти Андрушівської районної державної адміністрації на підставі п.З ст. 40 КЗпІІ України за систематичне невиконання своїх посадових обов'язків без поважних причин. Згідно наказу нею було порушено п.п.3,4 Посадової інструкції головного бухгалтера централізованої бухгалтерії відділу освіти, що стало формальною підставою для її звільнення.Зі змісту незаконного наказу слідує, що нібито 11.10.2016 року. [PERSON] була відсутня на робочому місці з 08:00 до 12:00 год, що підтверджується актом про відсутність на роботі від 11.10.2016 року. Її пояснення про перебування у м.Житомирі в судовому засіданні у вказаний час не взяті до уваги, оскільки дане відрядження не було погоджено та оформлено відповідно до Інструкції про службові відрядження в межах України та закордон. Також не взяті до уваги її пояснення щодо перебування на робочому місці з 08:00 до 09:10 , оскільки до пояснень не надано відповідних підтверджуючих документів. Також в наказі невірно було встановлено неправомірне використання позивачем службового автомобіля, що нібито підтверджується письмовими поясненнями водія. Пояснення [PERSON], щодо використання службового автомобіля для поїздки в судове засідання не взяті до уваги, оскільки вони не узгоджуються з Порядком використання легкових автомобілів бюджетними установами та організаціями. При вирішенні питання про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності враховується наявність нібито не погашеної догани від 07.06.2016 року №80-к.Зазначає, що такий висновок є невірним та таким, що не грунтується на нормах чинного законодавства, не відповідає фактичним обставинам, а сам наказ про звільнення с таким, що не відповідає ряду нормативно-правових актів України виходячи з наступного:з вказаного вище акту від 11.10.2016 року про відсутність позивача на роботі слідує, що позивач був відсутній на робочому місці з 08:00 до 12:00 год. Даний факт зафіксований актом комісії в складі осіб: [PERSON]., [PERSON], [PERSON] Даний акт про відсутність на роботі є незаконним, оскільки відсутній наказ керівника установи про створення спеціальної комісії, яким уповноважено зафіксувати факт відсутності працівника па роботі шляхом складення відповідного акту, саме в такому складі. Посилання на відсутність на робочому місці без поважних причин є безпідставним, оскільки вона трудової дисципліни не порушувала, прогулу не допускала, відсутність на роботі була обумовлена поважними причинами - вона була представником відділу освіти при розгляді справ 906/738/16 та 906/746/16 призначених на 11.10.2016 року відповідно до довіреностей № 681 від 27.09.2016 року виданою т.в.о начальника Відділу освіти [PERSON] Посилання на те, що відрядження [PERSON] не було оформлено відповідно до Інструкції про службові відрядження в межах України та закордон затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1993 року №59 не заслуговують на увагу, оскільки Інструкція є підзаконним актом який носить рекомендаційний характер і порушення відповідної Інструкції ніяким чином не впливає на звільнення працівника з цих підстав. Пояснення [PERSON] про перебування на робочому місці з 08:00 до 09:10 безпідставно не взяті до уваги, оскільки до пояснень не надано відповідних підтверджуючих документів. Посилання в наказі про звільнення на неправомірне використання [PERSON] службового автомобіля тим самим порушуючи Порядок використання легкових автомобілів бюджетними установами та організаціями, встановленими Постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2003 року №848 є недоречним, оскільки даним порядком взагалі не передбачено чітких вимог та правил використання службового автомобіля. Із тлумачення цього нормативно-правового акту встановлено,що легкові автомобілі використовуються тільки для поїздок, пов'язаних із службовою діяльністю посадових осіб. Під час поїздки до Господарського суду Житомирської області позивач виконувала свої обов'язки по захисту законних прав та інтересів Відділу освіти Андрушівської районної державної адміністрації.Тому наявність чи відсутність факту неправомірного використання службового автомобіля позивачем 11.10.2016 року не може бути встановлено з посиланням на цей нормативно правовий акт, оскільки в ньому відсутній чіткий та змістовний порядок використання, який на думку керівника Відділу освіти був порушений. Окрім того правомірність використання службового автомобіля підтверджується дорожнім листом №182, підписаний керівником Відділу освіти на цю дату.В наказі про звільнення зазначено, що своїми діями [PERSON] порушила п.п.3,4 Посадової інструкції головного бухгалтера централізованої бухгалтерії відділу освіти. Звертаю увагу суду на те. що посилання на п.п.3.4 Посадової Інструкції не конкретизовано. Тобто в наказі відсутні будь які посилання на чіткі порушення позивачем своїх обов'язків. Також при вирішенні питання про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності т.в.о начальника Відділу освіти [PERSON] неправомірно врахувала наявність не погашеної догани згідно наказу від 07.06.2016 року №80-к. Дані твердження не відповідають дійсним обставинам, так як догана яка була застосована до [PERSON] була знята відповідно до наказу №127-К від 15.08.2016 року.Вона зазнала душевних страждань, пов'язаних з втратою кваліфікаційної роботи, на якій бездоганно пропрацювала майже 30 років до якої стала непридатним в результаті незаконних дій керівника Відділу освіти, довготривалим безробіттям, зв'язку з чим настали вимушені зміни у її житті, чим було заподіяно моральної шкоди. У результаті незаконного звільнення вона зазнала приниження особистої честі га гідності при звільненні і після нього, руйнації бездоганної ділової репутації яка склалася маючи досить поважний стаж роботи на посаді головного бухгалтера Відділу освіти. На даний час характеризує стан, як психологічно пригнічений, маючи тривалий бездоганний трудовий стаж, була позбавлена роботи і доходу, від чого змінився її звичний спосіб життя і від чого морально страждаю. Просила скасувати наказ про звільнення її з роботи,стягнути на її користь з відповідача середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу,стягнути на її користь моральну шкоду. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали,обґрунтувавши наведеними в позові обставинами.Просили позов задовольнити в повному обсягу. В судовому засіданні відповідач позов не визнав,направив письмові заперечення щодо позову,в яких зазначив,що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволення з наступних підстав:вирішення питання про звільнення позивача було ініційовано т.в.о. начальника відділу освіти відповідно до доручення голови райдержадміністрації на підставі доповідної записки керівника апарату райдержадміністрації, до повноважень якого згідно розподілу обов'язків належить координація діяльності відділу освіти.17 жовтня 2016 року були взяті письмові пояснення у позивача, водія та головного спеціаліста відділу освіти. Також було враховано доповідну головного спеціаліста-юрисконсульта апарату райдержадміністрації.Вищезазначеними документами було встановлено наступні обставини : відсутність позивача на робочому місці з 08:00 до 12:00 год. 11.10.16 року;самовільний виїзд позивача без оформлення належним чином посвідчення про відрядження до м.Житомира;наявність та неправомірність наказу №127-к від 15.08.16 «Про зняття догани з [PERSON].», на який посилається позивач, викликає сумніви, оскільки в книзі наказів відділу освіти під зазначеним номером міститься наказ «Про нагородження [PERSON].». Згідно пояснень [PERSON] (т.в.о. начальника відділу освіти до 01.09.16р.) такий наказ він підписав помилково, після свого звільнення з відділу освіти. Систематичність порушень позивачем посадової інструкції та законодавства про бухгалтерський облік підтверджується також неодноразовими усними та письмовим зверненнями водіїв шкільних автобусів відділу освіти щодо оплати за технічне обслуговування автобусів, оскільки кошти на зазначені цілі були в наявності. Питання контролю за цільовим використанням коштів покладено в тому числі на головного бухгалтера.На час звільнення існували достатні підстави для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. За рішенням т.в.о. начальника було обрано найсуворіший вид дисциплінарного стягнення - звільнення.Твердження позивача про незаконність акту про відсутність позивача на робочому місці є безпідставним,оскільки аконодавством не передбачено обов'язок створювати спеціальні комісії для становлення факту відсутності працівника на робочому місці. Крім того, факт відсутності на робочому місці не заперечується позивачем і підтверджується її письмовими поясненнями та іншими доказами, що додаються до заперечення.Додав,що управлінням Держпраці у Житомирській області в відділі освіти проводилася перевірка,за результатами якої був винесений припис про внесення змінь табель обліку робочого часу за 11.10.2016 року та згідно цього припису в табель були внесені зміни - замість 8 год. присутності на роботі, їй поставили 4 год. За таких обставин позовні вимоги позивача є необгрунтованими, а тому не підлягають до задоволення.Просив в задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду,що з 1.09.2016 року по 27.11.2016 року вона виконувала обов'язки начальника відділу освіти. Нею були підписані доручення на позивача в якості представника відділу освіти при розгляді справ 906/738/16 та 906/746/16 призначених на 11.10.2016 року в Господарському суді.Але 10.10.2016 року вона повідомила позивача про те,що їй їхати в якості представника по справі 906/738/16 не треба,оскільки інтереси відділу освіти буде представляти юрист РДА. Про наявність другої справи 11.10.2016 року,де представником була позивач їй відомо не було. Таким чином вважає,що підставою звільнення [PERSON] є її відсутність на робочому місці 11.10.2016 року з 8 до 12 год.Те що вона представляла інтереси відділу освіти в Господарському суді є несуттєвим,оскільки вона заборонила виїзд. Також позивачем неправомірно був використаний для цих цілей службовий автомобіль. При підписанні наказу про звільнення відповідача вона не вникала в суть наказу,тому не може пояснити,за які саме порушення посадової інструкції допустила позивач. Також при підписанні наказу про звільнення позивача нею не перевірялося,чи є чинним наказ про накладення на позивача догани. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду,що 3.08.2016 року по 31.08.2016 року він виконував обов'язки начальника відділу освіти. Він пам'ятає,що наказ № 127-к від 15.08.2016 року ним підписаний вже в вересні 2016 року на прохання бухгалтера [PERSON] Наказ № 140-к від 20.08.2016 року про преміювання [PERSON] підписаний також ним та [PERSON] премію отримала. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду,що працює в відділі освіти на посаді бухгалтера.11.10.2016 року вона о 8 год. та о 9 год. бачила на роботі [PERSON] В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду,що працює в відділі освіти на посаді заступника головного бухгалтера.11.10.2016 року вона о 9 год. бачила на роботі [PERSON], яка о 10 год. поїхала в м.Житомир та повернулася на роботу біля 13 год.Їй також відомо,що раніше накладена на [PERSON] догана була знята. В судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON],[PERSON] пояснили суду,що вони працюють в відділі освіти на посаді водіїв шкільних автобусів.Ними у зв'язку з необхідністю ремонту автобусів та необхідністю проходження технічного огляду автобусів,писався колективне звернення про виділення необхідних кошів на обласне управління освіти,оскільки [PERSON] неодноразово відмовляла в виділенні коштів,мотивуючи їх відсутністю. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду,що працює в відділі освіти на посаді бухгалтера.11.10.2016 року вона о 8 год. та о 9 год бачила на роботі [PERSON] В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, він працює в відділі освіти на посаді водія службового автомобіля. 11.10.2016 року за вказівкою заступника начальника відділу освіти та головного бухгалтера - [PERSON] він їздив з останньою та методистом відділу освіти в м.Житомир до Господарського суду.Виїхали з м.Андрушівка приблизно о 9 год.,а повернулися - близько 12 год. На поїздку ним був оформлений подорожний лист. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду,що працює в відділі освіти на посаді методиста по кадрах. В серпні 2016 року до неї звернулася [PERSON] з проханням залишити вільне місце під наказ та вона залишила вільне місце під наказ № 127-к від 15.08.2016 року,де мав був наказ про зняття догани з [PERSON] Але до кінця серпня 2016 року такий наказ їй не дали та за вказівкою начальника відділу освіти [PERSON] вона вставила на вільне місце за вищевказаним номером наказ про преміювання [PERSON] Спірні правовідносини виникли з трудових відносин та регулюються ст.ст.п.3 ст.40,221,232,235,236,237-1 КЗпП України, При вирішенні спору суд виходить з наступних міркувань : - відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП трудовий договір може бути розірвано в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувались заходи дисциплінарного стягнення.Тому при звільненні працівника з підстав, передбачених цією нормою закону, організація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання обов'язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли. Як вбачається з копії наказу від 17 жовтня 2016 року № 255-К (а.с.22) позивача звільнено з роботи за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку. У цьому випадку відповідач при застосуванні такого крайнього заходу, як звільнення, обмежився лише загальним посиланням на систематичне невиконання без поважних причин та порушення п.3,4 посадових обов'язків,при цьому не конкретизував,якими діями та саме які функції порушені позивачем та не врахував положення ч.3 ст.149 КЗпП, згідно з яким при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, попередню роботу працівника. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови від 6 листопада 1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, необхідно з'ясувати, в чому конкретно виявилося порушення, яке стало приводом до звільнення; чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ст. 40 КЗпП; чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачених статтями 1471, 148, 149 КЗпП правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень. Судом встановлено,що 11.10.2016 року. [PERSON] була відсутня на робочому місці з 08:00 до 12:00 год.,оскільки була представником відділу освіти при розгляді справ 906/738/16 та 906/746/16 призначених на 11.10.2016 року,що підтверджується ухвалами Господарського суду Житомирської області від 11.10.2016 року (а.с.26-28), відповідно до довіреностей №680, 681 від 27.09.2016 року,підписаних т.в.о начальника Відділу освіти [PERSON] (.с.29,30).У відповідності з службовим відрядженням для поїздки до Господарського суду Житомирської області нею був використаний службовий автомобіль відділу освіти,на який був оформлений подорожний лист службового легкового автомобіля № 182 від 11.10.2016 року (а.с.34).Таким чином,на думку суду позивач була відсутня на робочому місці з поважних причин у зв'язку з виконанням службових обов'язків,покладених на неї відповідно до доручень на представлення інтересів організації в суді. При цьому суд вважає,що наявні в даному випадку порушення Інструкції про службові відрядження в межах України та закордон затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1993 року №59 та Порядку використання легкових автомобілів бюджетними установами та організаціями, встановленими Постановою Кабінетом Міністрів України від 04.06.2003 року №848 - правового значення для вирішення спору не мають. При вирішенні питання про наявність на час звільнення у [PERSON] не скасованого дисциплінарного стягнення - догани,накладеної на неї згідно наказу від 07.06.2016 року №80-к, суд виходить з копії наказу №127-К від 15.08.2016 року про зняття стягнення (а.с.37).При цьому суд відхиляє покази свідка [PERSON] в частині того,що зазначений наказ був підписаний ним в вересні 2016 року помилково.Ці покази спростовуються наказом № 140-к від 20.08.2016 року про преміювання [PERSON] підписаний також ним же (а.с.38),оскільки преміювання працівника,який має дисциплінарне стягнення - виключається. Також в судовому засіданні представник відповідача підтвердив,що на час розгляду справи накази №127-К від 15.08.2016 року , № 140-к від 20.08.2016 року - не скасовані та [PERSON] премію отримала. Покази свідків [PERSON], [PERSON],[PERSON],[PERSON] судом до уваги не приймаються,оскільки вони не містять інформації щодо правомірності звільнення позивача. Вищевказані порушення законодавства при звільненні позивача були також встановлені при перевірці додержання відділом освіти законодавства про працю,проведеної управлінням Держпраці у Житомирськоій області та за наслідками якої було внесено відповідний припис,який відповідачем в цій частині не виконаний (а.с.170-177). Оцінивши дослідженні докази суд прийшов до висновку,що відповідачем була порушена процедура звільнення позивача,звільнення позивача проведено з грубим порушенням вимог п.3 ст.40 КЗпП України,за яких наказ № 255-К від 17 жовтня 2016 року підлягає скасуванню з зазначених вище підстав,а позивач поновленню на роботі. Суд поновляє позивача на роботі з 17 жовтня 2016 року. Поновлюючи позивача на роботі суд, відповідно до ст.235 ч.2 КЗпП України,стягує з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 14955 грн. 06 коп. виходячи з такого розрахунку: Відповідно до п. 5 розд. IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середиьогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. З п. 8 Порядку). Згідно довідки заробітна плата позивачки становила : у вересні - 4735,50 грн„ серпні - 4801,00 грн. (а.с.630).В сумі за два останні місяці становить 9536,50 грн. Отже, середньоденний заробіток позивачки становить 216,74 грн., (9536, 50 : 44 робочі дні у серпні - вересні 2016 року).Кількість робочих днів вимушеного прогулу становить - 69 днів. Заробітна плата за вимушений прогул,тобто з 17 жовтня 2016 року по 25 січня 2017 року,становить 216,74 грн. х 69 днів = 14955,06 грн.При цьому суд враховує,що вини позивача в тривалому розгляді справи не має,навпаки,суд позбавлений був можливості прийняти рішення в справі через неодноразову неявку представників відповідача.Суд стягує з відповідача на користь позивача вищевказану суму без урахування обов'язкових щомісячних утримань. Позов в частині відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню частково. В судовому засіданні встановлено, що права позивача були порушені та ці порушення призвели до моральних страждань,втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від позивача додаткових зусиль для організації свого життя : вона протягом 4 місяців була позбавлена засобів існування, хвилювалася з приводу незаконного звільнення,була принижена її ділова репутація та гідність, тобто зазнала певних змін в своєму житті. Суд прийшов до висновку,що позов в цій частині підлягає задоволенню в сумі 5000 грн. Доводи позивача про те,що розміром заподіяної йому моральної шкоди є середній розмір шкоди,який визначається Європейського суду з прав людини, суд відхиляє, оскільки розмір моральної шкоди визначається по кожній справі індивідуально з врахуванням конкретних обставин справи. Задовольняючи позов частково суд стягує з відповідача на користь держави 940 грн.00 коп. судового збору,зарахувавши його до спеціального фонду державного бюджету України. Задовольняючи позов суд допускає рішення до негайного виконання в частині поновлення позивача на роботі та стягненні на її користь середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в 4783 грн. 25 коп.

Outcome: partial