Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON] 28.09.2020 звернулася в Київський районний суд м. Полтави з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, який уточнила в поданій до суду 06.10.2020 заяві. Позовна заява обґрунтована тим, що понад рік проживають окремо, життя у шлюбі не складається через подружні зради з боку відповідача, почуття взаємоповаги та любові давно втрачені. Просила розірвати зареєстрований з відповідачем [PERSON] 4 липня 1984 року шлюб. Згідно з ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 20 жовтня 2020 року відкрито провадження в справі за позовом [PERSON] та призначено судове засідання з розгляду справи по суті. Відповідач [PERSON] 02.11.2020 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що дійсно життя у шлюбі не складається, починаючи з 2004 року почали виникати конфлікти та сварки, фактично сім`я розпалася ще 12 років тому. Просив суд задовольнити позовні вимоги в частині розірвання шлюбу, але заперечував щодо залишення позивачем прізвища після розірвання шлюбу. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 26.11.2020 відмовлено позивачу в задоволенні клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та про виклик свідків. Позивач [PERSON] 18 листопада 2020 року звернулася з заявою про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав позовні вимоги про розірвання шлюбу, вважає неможливим збереження сім`ї. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 4 липня 1984 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Аналіз статті 111 СК України дає підстави вважати, що закріплена у статті норма є диспозитивною. Суд може вживати заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом встановлено та визнається сторонами по справі, що фактично шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, сім`я фактично переслала існувати. Суд, враховуючи встановлені обставини, приходить до висновку, що збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам сторін та моральним засадам суспільства. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім`я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому шлюб необхідно розірвати. При вирішенні справи суд виходить з того, що підстави для розірвання шлюбу визначені в ст. 112 СК України, яка передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Дата, з якої сторони в даній справі фактично припинили шлюбні відносини, не є предметом встановлення в справі, не може вплинути на підстави для розірвання шлюбу. Окрім того, сторонами до суду не надані належні та допустимі докази на підтвердження факту спільного не проживання з тієї чи іншої дати. Статтею 53 СК України передбачено право дружини та чоловіка на зміну прізвища. За нормами ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, нормами Сімейного кодексу України передбачено виключне право особи після розірвання шлюбу далі іменуватися цим прізвищем чи відновити своє дошлюбне прізвище, яке не залежить від волевиявлення іншого подружжя. Тому твердження відповідача [PERSON] про те, що він заперечує, щоб позивач після розірвання шлюбу іменувалася цим прізвищем, не заслуговує на увагу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved