Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-30 00:00:00

Позивач [PERSON] 16 жовтня 2019 звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до відповідача Управління майном комунальної власності міста про визнання права користування частиною квартири, який уточнив в поданій до суду 30 жовтня 2019 року заяві. Позовну заяву обґрунтовував тим, що квартира [ADDRESS] є власністю територіальної громади м. Полтави, складається з трьох кімнат, в 1981 році відкрито два особових рахунки: на [PERSON] , якій виділено одну кімнату, та на [PERSON] , якій виділено дві кімнати. Вказував, що з [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі, після її смерті в 2005 році особовий рахунок з померлої [PERSON] переоформлено на нього. Позивач зазначав, що з 1978 році зареєстрований в квартирі, проживає та користується нею, має бажання реалізувати своє право на приватизацію житла, але відсутній ордер на вселення до житлового приміщення. В уточненій позовній заяві просив визнати за ним, [PERSON] , право користування 3/5 частинами квартири [ADDRESS] , що складається з: кімнати площею 22,8 кв.м, кімнати площею 7,5 кв.м, в загальному користуванні тамбур площею 1,9 кв.м, кухня площею 5,7 кв.м, коридор площею 3 кв.м, вбиральня площею 0,8 кв.м, загальна площа 3/5 частини квартири 37,1 кв.м. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 14 листопада 2019 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] за правилами загального позовного провадження. 9 грудня 2019 року до суду надійшло клопотання Управління майном комунальної власності міста про злучання до участі в справі третіх осіб. 17 грудня 2019 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, де відповідач заперечував щодо задоволення позовних вимог. Відзив на позовну заяву обґрунтовував тим, що матеріали позовної заяви містять невідповідності щодо площі приміщень в спірній квартирі [ADDRESS] , якими користується позивач. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 18 грудня 2019 року залучено до участі в справі в якості третіх осіб [PERSON] , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої [PERSON] , 2011 року народження, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; закрито підготовче провадження в справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачем 14 січня 2020 року подано до суду відповідь на відзив, де [PERSON] зазначив, що невідповідність площ кімнат в спірній квартирі пов`язане з проведеною в 1962 році реконструкцією житлового будинку. В судовому засіданні з розгляду справи по суті позивач повністю підтримав подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Представник відповідача в судовому засіданні щодо позовних вимог покладався на розсуд суду. Треті особи [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] щодо задоволення позову не заперечували, а [PERSON] просила ухвалити законне рішення по суті позовних вимог. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши зібрані в справі докази, приходить таких до висновків. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] є неприватизованою, перебуває у власності територіальної громади м. Полтави (комунальна власність). Згідно з рішенням № 290 від 19 травня 1981 року «Про переоформлення особових рахунків» дозволено житлово-експлуатаційному об`єднанню відкрити два особових рахунки: … на кв. [ADDRESS] : … на кімнату житловою площею 32,8 кв.м на [PERSON] (а.с. 15). Рішенням № 342 від 26 липня 2005 року «Про переоформлення особових рахунків» дозволено госпрозрахунковій житлово-експлуатаційній дільниці № 6 переоформити рахунки на: … кв. [ADDRESS] на [PERSON] з померлої [PERSON] (а.с. 16). Також встановлено, що позивач [PERSON] з 03.03.1978 зареєстрував своє постійне місце проживання в квартирі [ADDRESS] , є квартиронаймачем житлової площі в квартирі. Окрім того, в квартирі [ADDRESS] у встановленому законом порядку зареєстрували своє постійне місце проживання треті особи [PERSON] , [PERSON] , 2011 року народження, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Звертаючись до суду з відповідним позовом, позивач обґрунтовує його тим, що має намір реалізувати своє право на приватизацію житла, але відсутній ордер на жиле приміщення, що позбавляє його можливості реалізувати таке право. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначає Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до норм ч. 1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Способи приватизації визначені нормами ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», яка передбачає, що приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Статтею 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. У пункті 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 р. N 396, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29 січня 2010 р. за N 109/17404 передбачено, що громадянин подає до органів приватизації такі документи: заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним; копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо); довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі; технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок; копія ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку; документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності); заява-згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі. Прийняті документи реєструються органом приватизації в окремому журналі. Форму журналу реєстрації заяв та прийнятих документів наведено у додатку 3. Будь-які підстави вважати, що позивач [PERSON] у встановленому законом порядку звертався до органу приватизації щодо передачі йому у власність спірного житла, відсутні. Органом приватизації не приймалося рішення про відмову позивачу у передачі у власність житлових кімнат в квартирі [ADDRESS] . Управління майном комунальної власності міста, яке є відповідачем в справі, прав позивача не порушувало. Суд приходить до висновку про необґрунтованість тверджень позивача про порушення його права на приватизацію житлових кімнат в квартирі. Як встановлено дослідженими в справі доказами, позивач [PERSON] протягом тривалого часу з 1978 року на законній підставі та правомірно користується жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . Його право користування зазначеним житлом не оспорюється відповідачем та третіми особами. Правомірність користування позивачем зазначеним житлом підтверджується даними акту здачі-приймання квартири від 3 грудня 1952 року (а.с. 13-14), а також рішенням виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради № 342 від 26 липня 2005 року «Про переоформлення особових рахунків» (а.с. 16). Окрім того, позивач [PERSON] , обираючи спосіб захисту свого права, не заявляв вимоги про визнання його права на приватизацію житла, а просить суд визнати за ним право користування 3/5 частинами квартири [ADDRESS] . Статтею 61 ЖК України передбачено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду відповідно до ст. 63 ЖК України є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв`язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо). Статтею 106 ЖК України передбачено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. Як встановлено дослідженими в справі доказами, в порядку ст. 106 ЖК України позивач [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради № 342 від 26 липня 2005 року набув прав наймача житлового приміщення в кв. [ADDRESS] у зв`язку зі смертю попереднього наймача [PERSON] . При цьому матеріали справи не містить жодних доказів на підтвердження тієї обставини, що за договором найму позивач є наймачем 3/5 (чи будь-якої іншої) частини квартири. Частки в праві користування квартирою [ADDRESS] жодним органом не визначалися, порядок користування квартирою не встановлювався. Позивачем не надано доказів, що предметом договору найму, укладеного з ним, є саме житлові кімнати площею 22,8 кв.м та 7,5 кв.м. в квартирі [ADDRESS] . Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є повністю безпідставними та не підлягають задоволенню. У зв`язку з відмовою позивачу в задоволенні позовних вимог понесенні ним судові витрати відповідно до норм ст. 141 ЦПК України не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed