Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

\~Позивач 28.10.2015 року звернувся до суду з позовом, який 07.10.2015 року уточнив до [PERSON], Херсонського міського відділу УМВС, Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області про звільнення майна з-під арешту, а саме: квартири [ADDRESS]., виключення з опису майна що підлягає конфіскації як засудженого, виключення з Єдиного державного Реєстру заборон відчуження нерухомого майна арешт квартири запис №112952321 вчинени1 16.06.2011р. та стягнення судових витрат. \~В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 21.06.2004 року між ВАТ «Морський транспортний банк» ( правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк») було укладено договір іпотеки квартири [ADDRESS]. 26.05.2011 року в межах розслідування кримінальної справи відносно [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України з метою забезпечення виконання вироку постановою Херсонського МУ УМВС України в Херсонській області від 26.05.2011 року було накладено арешт на квартиру [ADDRESS]. \~В судове засідання 25.02.2016 року зявився представник позивача - [PERSON].) який підтримав позовну заяву та просив її задовольнити. При цьому він пояснив що в позові зроблена технічна описка, замість невірно зазначеної дати постанови слідчого 26.05.2011р. , просив вважати вірну дату постанови таку як 26.05.2011р. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча був повідомлений належним чином через свого представника про час і місце судового засідання, причини неявки суду не повідомив. Представник Херсонського МВ УМВС України в Херсонській області та представник ДПІ у Приморському районі м. Одеси в судове засідання не зявились, хоча були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд у звязку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки у судове засідання, ухвалив слухати справу у відсутності відповідачаів, згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, у порядку ст. ст. 224-225\~ ЦПК України\~ при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.06.2004 року між ВАТ «Морський транспортний банк» ( правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк») та [PERSON] було укладено договір іпотеки квартири [ADDRESS]. 26.05.2011 року постановою слідчого Херсонського МУ УМВС України в Херсонській області було накладено арешт на квартиру [ADDRESS]. Крім того, Приморським районним судом м. Одеси від 27.05.2013 року було ухвалено рішення про задоволення позову ПАТ «Марфін Банк» та стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Марфін Банк» 1\~218\~826,48 гривень. Вказане рішення суду набрало законної сили 07.06.2013 року (справа №1522/29907/12 с. Загороднюк В.І.) Судом встановлено, що в рамках розгляду кримінальної справи відносно [PERSON]постановою слідчого Херсонського МУ УМВС України в Херсонській області від 26.05.2011 року було накладено арешт на нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS], яка належить на праві приватної власності [PERSON] Згідно ст.. 55 Конституції України, ст.ст. 15, 20 ЦК України, кожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке особа здійснює на свій розсуд і у спосіб, передбачений законом або договором (ст.. 16 ЦК України), залежно від змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідків, що спричинені цим порушенням. Способи самозахисту можуть обиратися самою особою чи встановлюватися договором або актами цивільного законодавства. За змістом\~ст.546 ЦК України\~одним із видів забезпечення виконання зобов'язань є застава. Відповідно до ч.1\~ст.546 ЦК України іпотекою є застава нерухоме майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно зі ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна\~ заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається\~ на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків,\~ завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на\~ здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека\~ -вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а у разі його невиконання\~ звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно з ч. 4 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобовязання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту реєстрації іпотеки. \~ Пріоритет права\~ іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації\~ іпотеки. Зареєстровані\~ права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного Реєстру іпотек, Єдиного Реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна вбачається, що 22.06.2004р. зареєстровано запис про заборону відчуження приватним нотаріусом [PERSON] на підставі договору іпотеки від 21.06.2004р. №1128. Крім цього також внесено запис №112952321 про арешт квартири на підставі постанови від 26.05.2011р.слідчого Херсонського МУ УМВС України в Херсонській області. З пояснень представника позивача встановлено, що [PERSON] був засуджений згідно вироку Суворівського районного суду м.Херсона від 11.06.2013р. за обвинуваченням по ст.27 п.3, ст.191 ч.5 КК України (справа №2120/12073/12). Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про заставу» право застави виникає з моменту укладання договору застави. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про заставу» та ч. 1,2 ст. 589 ЦК України визначено, що в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок прежмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що виначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушеним зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Згідно ст.. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Статтею 54 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майно зпід арешту. Згідно ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить боржникові, та може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення зпід арешту. В даному випадку, по-перше: право застави (іпотеки) у позивача виникло 21.06.2004 року, а постанова про накладення арешту була винесена 26.05.2011 року, тобто пізніше ніж було укладено договір іпотеки між позивачем та [PERSON] Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Також судом встановлено, що позивач не в змозі реалізувати предмети іпотеки, з метою погашення заборгованості за кредитними договорами та реалізувати своє майнове право, оскільки на вищевказані квартири був накладений арешт постановою б/н від 26.05.2001р. слідчого МУ УМВС України в Херсонській області. Відповідно до ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Таким чином, спірне нерухоме майно було передано в іпотеку за відповідним договором від 21.06.2004 року, а постанова слідчого про накладення арешту на вказану квартиру винесена 26.05.2011 року, тобто записи щодо накладення арешту на підставі слідчого внесені після реєстрації обтяжень іпотекою предмету іпотеки. Таким чином суд вважає що постанова слідчого порушує права позивача щодо розпорядження спірною квартирою, оскільки суду не надано будь-яких доказів що на момент укладання договору іпотеки [PERSON] були вчинені злочини, що стали підставою для його обвинувачення та вироку суду. Згідно ч.2 ст.114 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. На підставі чого, суд приходить до висновку, що позивач, як іпотекодержатель, в першу чергу має право задовольнити свої вимоги за рахунок нерухомого майна, у звязку з чим позовні вимоги в частині звільнення квартир з під арешту та виключення з опису майна підлягають задоволенню. Крім того, суд вважає за необхідне відповідно до ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1218 грн. Проте не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині виключення з Єдиного державного Реєстру заборон відчуження нерухомого майна арешт квартири запис №112952321 вчинени1 16.06.2011р. , оскільки це питання підлягає вирішенню в порядку виконання даного судового рішення. На підставі викладеного та

Outcome: partial