Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

Позивач 15.01.19 р. посередництвом свого представника адвоката - звернувся до суду з вказаним вище позовом (а. с. 2, 3). Зазначено у позовній заяві прохання позивача стягнути з відповідача на його користь 58\~177 грн, 96 коп., що складаються з: -31\~171 грн, 06 коп. проіндексованої заборгованості; -19\~242 грн, 89 коп. як суми 25 % річних; -7\~764 грн, 01 коп. як суми процентів за користування коштами, а також стягнути на його користь судові витрати у справі. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що за розпискою від 01.01.16 р. відповідач отримав у нього у позику в сумі 25\~425 грн, що еквівалентно сумі 1\~017 доларів США. Суму позики відповідач зобов`язувався повернути 31.12.16 р.. Покликаючись на ч. 1 ст. 1\~049, ст. ст. 530, 526, 625 ЦК України, зазначає, що відповідач у порушення домовленості сторін щодо терміну повернення позики, позику не повернув. Сторонами було узгоджено розмір відсотків річних 25 %. Тому вважає, що відповідач має сплатити суму боргу, інфляційні витрати та 25 % річних від простроченої суми. Інфляційні витрати за 2017 та 2018 роки складають 5\~746 грн, 05 коп., проіндексована сума боргу складає 31\~171 грн, 06 коп., сума 25 % річних за період з 01.01.16 р. по 10.01.19 р. включно складає 19\~242 грн, 89 коп.. Покликаючись на ст. ст. 1\~046, 1\~049, 631, 525, 536, 1 048 ЦК України, зазначає, що у зв`язку із простроченням відповідачем як боржником грошового зобов`язання він має право на отримання від відповідача процентів від суми позики за період з 01.01.17 р. по 10.01.19 р. на рівні облікової ставки Нацбанку України в загальній сумі 7\~764 грн, 01 коп.. Покликаючись на ст. ст. 316, 177, ч. 1 ст. 386 ЦК України, ст. 41 Конституції України, просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 17.01.19 р. було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а. с. 9) (головуючий суддя Тисменицького райсуду Івано Франківської області Гургула В.Б.). Вказану вище ухвалу суду та копію позовної заяви з доданими до неї документами відповідачеві було надіслано поштовим зв`язком. Ухвалою судді від 13.03.19 р. справу було призначено до судового розгляду (а. с. 30, 31). Вказану вище ухвалу суду відповідачем було отримано під розпис 25.03.19 р. (а. с. 38). За ухвалою суду від 10.07.19 р. справу було передано для розгляду до Ковельського міськрайсуду Волинської області (а. с. 56, 571). Розглядувана справа надійшла до Ковельського міськрайсуду Волинської області 19.08.19 р. (а. с. 70) і передана для розгляду головуючому судді Восковській О.А. (а. с. 71). 09.09.19 р. справа передана для розгляду головуючому судді Логвинюк І.М.. За станом на 04.02.20 р. відповідач відзиву на позову заяву до суду не подав. У судове засідання позивач та його представник адвокат не з`явились, хоча, кожен зокрема, належно повідомлені. Про причини неявки суду не повідомили. Попередньо представником позивача адвокатом подано до суду заяву про розгляд справи у його та позивача відсутності; зазначено, що позов вони підтримують повністю. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належно повідомлявся. Про причини неявки суду не повідомив. На думку суду, розгляд справи по суті можливий у відсутності учасників справи. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підставні та підлягають до часткового задоволення. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до змісту ст. 625 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно ст. 1 046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку саму суму грошових коштів (суму позики). Як вбачається з оригіналу розписки відповідача від 02.02.14 р. (а. с. 55), наданої у розпорядження суду представником позивача адвокатом 10.07.19 р. (а. с. 53), відповідач 01.01.16 р. отримав від позивача 25\~425 грн, що є еквівалентним сумі 3\~017 доларів США і зобов`язувався їх повернути до 31.12.16 р. з врахуванням зміни курсу гривні до долара. У випадку\~неповернення боргу\~до 31.12.16\~р.\~у повному\~обсязі, на суму боргу з 01.01.16 р. нараховується 25 % річних. Згідно із ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином, судом встановлено, що відповідач, дійсно, отримав від позивача в борг як позику зазначену позивачем суму, що зазначена у розписці, та зобов`язувався повернути її в строк до 31.12.16 р., однак, на даний час свого зобов`язання не виконав. Сума заборгованості за договором позики у гривні зазначена позивачем правильно та підтверджена розпискою відповідача і зауважень у суду не викликає. Тому сума боргу, що підтверджена оригіналом розписки від 01.01.16 р., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Як зазначено у ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору й вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту й інших вимог, які звичайно ставляться. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналізуючи вказану вище норму права, суд приходить до висновку, що обов`язок у позичальника нести відповідальність, пов`язану з простроченням грошового зобов`язання виникає лише після моменту виникнення такого прострочення. Суд вважає, що інфляційні втрати і зазначені у розписці відповідача проценти 25 % в порядку юридичної відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, відповідач має сплачувати, починаючи з наступного дня після настання прострочення.\~ Відповідач вчасно суму боргу не повернув і борг є таким, що не повернутий (прострочений) - з 01.01.17 р.. Позивач обраховує термін неповернення боргу відповідачем з 01.01.17 р. по 31.12.18 р. включно (два роки), що є терміном (часом) прострочення. 15.01.19 р. позивача звернувся до суду з розглядуваним позовом. Часом прострочення є період з 01.01.17 р. по 31.12.18 р.. Тому 25 % річних слід нараховувати за час прострочення, тобто, з того часу, коли відповідач як боржник став таким, що прострочив зобов`язання: з 01.01.17 р. і до 10.01.19 р. та з врахуванням обсягу позовних вимог. Суд враховує, що у договорі позики сторони зазначили про процентність позики (25 %) лише у випадку неповернення боргу у повному обсязі в строк до 31.12.16 р., тобто, у випадку настання факту прострочення, хоча і - з дати позики 01.01.16 р., а не з дати прострочення 01.01.17 р.. Суд, враховуючи, що позивач, заявляючи вимогу про стягнення з відповідача суми 25 % річних покликається на ст. 625 ЦК України, вважає за правильне стягнути 25 % річних за період з настання дня прострочення зобов`язання по кінцеву дату, визначену самим позивачем у позові, а саме: з 01.01.17 р. по 10.01.19 р. включно. Розмір суми 25 % в розумінні положень ст. 625 ЦК України буде складати: 25\~425 грн (сума боргу) х 25 % (відсотки при простроченні): 365 (кількість днів у році) х 740 (кількість днів прострочення з 01.01.17 р. по 10.01.19 р. включно) = 12\~886\~грн,\~64\~коп.. Індекс інфляції у 2017 р. склав 113, 7 %, а у 2018 р. 108, 9 %. Розрахунок інфляційних витрат представником позивача наведено неправильно і він викликає у суду зауваження, так як індекс інфляції у 2018 р. склав 109, 8 %, а не 108, 9 %. Тому розрахунок інфляційних втрат має бути таким: -25\~425 грн х 113, 7 % (індекс інфляції у 2017 р.) = 28\~908, 225 25\~425 грн = 3\~483, 225 = 3\~483 грн, 22 коп.; -25\~425 грн х 109, 8 % (індекс інфляції у 2018 р.) = 27\~916, 65 25\~425 грн = 2 491, 65 = 2\~491 грн, 65 коп.. Загальна сума інфляційних втрат складає за 2017 та 2018 р. 5\~974 грн, 87 коп., а не 5\~746 грн, 05 коп. як зазначено у позові. Проіндексована сума боргу складає (25 425 грн + 5\~974 грн, 87 коп.) 31\~399 грн, 87 коп., а не 31\~171 грн, 06 коп., як зазначено у позові. Однак вирішуючи спір, суд враховує обсяг позовних вимог позивача, який є меншим, ніж правильний розрахунок інфляційних втрат позивача за два роки 2017 та 2018 роки - і враховує, що позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати за ці два роки саме у сумі, вказаній у позовній заяві. За змістом ст. 1 048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України лише у тому разі, якщо договір позики не передбачає інших умов. Передбачене у цій нормі право сторін на встановлення умов оплати за користування позикою з урахуванням норм ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України слід розуміти як право сторін на визначення саме розміру процентів та порядку їх сплати, а не обрання ними іншого способу оплати (наприклад, у твердій грошовій сумі безвідносно до суми боргу), оскільки закон ст. ст. 536, 1 048 ЦК України визначає, що плата за користування чужими грішми встановлюється і нараховується у вигляді процентів на основну суму боргу. Позивач, з врахуванням вище наведеної норми права, виходячи зі змісту розписки, має право на отримання від відповідача як позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Нацбанку України, так як договір позики (розписка) не передбачає інших умов оплати відповідачем користування позиченими у позивача грошовими коштами. Позивач заклав вимогу про стягнення процентів за період з 01.01.17 р. по 10.01.19 р. на рівні облікової ставки Нацбанку України і наведений представником позивача адвокатом розрахунок їх суми зауважень у суду не викликає. За вказаний вище період з відповідача на користь позивача слід стягнути в загальному 7\~764 грн, 01 коп.. Таким чином,\~на користь\~позивача з\~відповідача слід\~стягнути повну\~суму боргу\~у гривні\~ 25\~425\~грн;\~5\~746\~грн,\~05\~коп.\~інфляційних втрат\~з врахуванням\~позовних вимог,\~12\~886\~грн,\~64\~коп.\~ як\~суму 25\~%\~річних відповідно\~до ст.\~625\~ЦК України,\~7\~764\~грн,\~01\~коп.\~процентів за\~користування позиченими\~грошовими коштами,\~а всього\~51\~821\~грн,\~70\~коп.\~та суму\~судових витрат\~у справі,\~що понесені\~позивачем при\~пред`явленні позову\~до суду.\~

Outcome: partial