Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 02.03.2016 року звернувся до суду із названим позовом, посилаючись на те, що 20.01.2015 року відповідач взяв у нього в борг 3000 доларів США зі строком повернення до 01 липня 2015 року, про що була складена розписка, проте взятого на себе зобов»язання не виконав. Вказує, що станом на день складання позову офіційний курс гривні до долара США становить 27,09 гривень, тому розмір заборгованості в гривнях становить 81\~270 гривень. Просить стягнути з відповідача основний борг, три відсотки річних від простроченої суми, що становить 1625,40 гривень, а всього 82\~895,40 гривень. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі і просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надіслав заперечення на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на викладені у ньому обгрунтування. ( а.с.-34) Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, його представника та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, виходячи із наступного. Так, в судовому засіданні встановлено, що 20.01.2015 року відповідач позичив у позивача грошові кошти сумі 3000 (три тисячі) доларів США, що в еквіваленті до гривні України станом на 01.03.2016 року становить 81\~270 (вісімдесят одну тисячу двісті сімдесят) гривень, які зобов»язувався повернути до 01 липня 2015 року, про що написав відповідну розписку. (а.с.-20) Із пояснення позивача по справі встановлено, що відповідач взяті на себе зобов»язання відповідно до розписки не виконав, гроші позивачу в обумовлений строк не повернув, про що свідчить наявний у позивача оригінал зазначеної розписки. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі і досліджені в суді докази, суд вважає , що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки в суді знайшов підтвердження той факт, що відповідач не виконує належним чином зобов»язання за договором позики . Так, відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець ) передає другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у строк та в порядку, встановленому договором. Згідно із ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов»язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до роз»ясень, викладених у Правовому висновку Верховного Суду України про стягнення боргу за договором позики від 18 вересня 2013 року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і, залежно, від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Відповідно до ст.ст. 526,530 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов»язанні вказаний строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін). Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов»язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов»язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Згідно з ч.3 ст. 545 ЦК України наявність боргового документу у боржника підтверджує виконання ним свого обов»язку. Відповідно наявність розписки у кредитора дану обставину спростовує. Таким чином, враховуючи вищевикладене обґрунтування, суд вважає, що заперечення відповідача щодо того, що із розписки неможливо ідентифікувати прізвище, ім»я, та по-батькові позичальника а також те, що вона звернута до неіснуючої особи, не заслуговують на увагу суду, та не свідчать про відсутність факту отримання ним грошей від позивача, оскільки фактично ним не заперечується факт позики грошових коштів, а оспорюється лише форма розписки, яка, на думку суду, може бути укладена у простій письмовій формі навіть на значні суми. Тому, суд вважає, що розписка відповідача, оригінал якої знаходиться у позивача, є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі йому грошової суми позивачем. Суд погоджується із розрахунком позивача щодо розміру трьох відсотків річних від простроченої суми за весь час прострочення, який становить 1625,40 (одна тисяча шістсот двадцять п»ять) гривень 40 копійок, виходячи з того, що час прострочення складає вісім місяців, 3% річних із суми боргу 81270 гривень відповідає 2438,10 гривень, а відсоток за вісім місяців становить 1625,40 гривень. Таким чином, загальний розмір заборгованості становить 82\~895,40 гривень, які підлягають стягненню з відповідача. Крім того, в силу ч.3 ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави 551,20 гривень судового збору, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Outcome: approved