Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] 08.05.2014 року, звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на частку в спільному майні придбаному під час шлюбу, в якому зазначив, що в період з 1963 року по 14.12.1987 року він перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від шлюбу в них народилися діти [PERSON] 1966 року народження та [PERSON] 1964 року народження. В період знаходження в шлюбі на ім'я дружини біло оформлено право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]. 14.12.1987 року шлюб між позивачем та [PERSON] було розірвано, але подружжя фактично не припиняло шлюбних відносин, вони мали спільний бюджет, позивач здійснював поточний ремонт домоволодіння, а саме: відремонтував дах, налагодив каналізацію, укріпив погріб, побудував сарай для тварин та виконував інші роботи з метою утримання будинку та прилеглих споруд у належному стані. Після смерті дружини, доньки позивача почали заявляти свої претензій на набуття права власності в порядку спадкування на все домоволодіння, в той самий час не визнаючи право власності [PERSON] на 1/2 його частку в праві спільної сумісної власності. Просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частку у спільній сумісній власності, яким є житловий будинок надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], та знаходиться на земельній ділянці площею 1103 кв.м., право власності на який набуто за договором купівлі-продажу, посвідченого Селидівською державною нотаріальною конторою 10.09.1987 року зареєстрованого в реєстрі за № 2137 під час шлюбу з [PERSON], яка померла [INFO]. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені вимоги, та просив задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про місце, день та час розгляду справи повідомлена належним чином. Надала суду заяву в якій позовні вимоги визнала, просила суд задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про місце, день та час розгляду справи повідомлена належним чином. Третя особа - Селидівська державна нотаріальна контора - в судове засідання не з'явилася, про місце, день та час розгляду справи повідомлена належним чином. Третя особа - Селидівське бюро технічної інвентаризації контора - в судове засідання не з'явилася, про місце, день та час розгляду справи повідомлена належним чином. Надали суду клопотання про слухання справи без участі їх представника, проти задоволення позовних вимог не заперечували. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) встановив наступне. Відповідно до договору купівлі - продажу від 10.09.1987 року, посвідченого Селидівською державною нотаріальною конторою та зареєстрованим за реєстровим № 2137, домоволодіння за адресою: м [ADDRESS], придбала: [PERSON] у [PERSON]. Згідно свідоцтва серія [NUMBER] від відділу ЗАГСу м. Селидове Донецької області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 14.12.1987 року, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено актовий запис за № 423. Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого 09.04.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] померла [INFO]. Згідно п. 4 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України (в ред. 2004 року), Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Згідно ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Частиною 2 ст. 372 ЦК України закріплено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (на транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім'я одного із подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 20.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст.16 Закону «Про власність», ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України; майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п.1 ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 Закону «Про власність»); квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім'ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду. В інших випадках спільна власність громадян є частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при надбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності. Судом встановлено, що після розірвання шлюбу позивач [PERSON] продовжував сімейні відносними з померлою [PERSON], вони мали спільний бюджет, позивач здійснював поточний ремонт домоволодіння, а саме: відремонтував дах, налагодив каналізацію, укріпив погріб, побудував сарай для тварин та виконував інші роботи з метою утримання будинку та прилеглих споруд у належному стані. Проаналізувавши надані сторонами докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved