Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

Позивач 28 березня 2014 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, в якому згідно останньої редакції уточнень вказав, що він з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі з 29 листопада 2002 року до 24 березня 2014 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. У період шлюбу 06 липня 2012 року було придбано дачну земельну ділянку для садівництва площею 0,0535 га (кадастровий № 1210100000:08:794:0036), розташовану на території Ленінського району м. Дніпропетровська с/т «Маяк-2» діл. [NUMBER]. Однак, відповідачка забрала всі документи, утримує їх у себе, добровільно розділити майно не бажає. У зв'язку з чим, позивач змушений був звертатися до приватного нотаріуса з заявою про видачу дублікату договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки та до Державної реєстраційної служби, що потребувало значних затрат. Позивач просив поділити спільне майно подружжя, а саме, земельну ділянку загальною площею 0,0535 га, яка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, Ленінський район, с/т «Маяк-2» діл. [NUMBER], шляхом сплати позивачем відповідачу грошової компенсації у розмірі 9959,00 грн.; припинити право власності відповідача на частину спірної земельної ділянки; стягнути з відповідача на користь позивача 2495,00 грн. за отримання дублікатів документів на земельну ділянку; 650,00 грн. вартість послуг проведення незалежної оцінки та судовий збір. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. В обґрунтування позовних вимог посилався на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про день і час проведення слухання справи повідомлялася належним чином. Надійшла письмова заява з проханням перенести судове засідання через зайнятість на роботі. Проте, жодних підтверджуючих документів суду не надано, у зв'язку з чим, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача належним чином повідомленого про день і час проведення судового засідання. Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню по наступним підставам. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 листопада 2002 року до 24 березня 2014 року (а.с.11,73). Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.12). У період сумісного подружнього життя, сторонами згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06 липня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 276, була придбана земельна ділянка для садівництва, площею 0,0535 га (кадастровий № 1210100000:08:794:0036), що розташована на території Ленінського району міста Дніпропетровська с/т Маяк діл. [NUMBER]. Вказана земельна ділянка належить продавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ЯЖ № 749462 (а.с.6). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.03.2014 року вбачається, що власником земельної ділянки, розташованої у м. Дніпропетровську, «Маяк-2» садівниче товариство, земельна ділянка [NUMBER], є [PERSON] (а.с.7). Згідно ч. 1 ст. 60, ч. 1 ст. 61, ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 68, ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Позивач просить поділити спільне майно подружжя, залишивши в його приватній власності спірну земельну ділянку, та сплатити відповідачу грошові кошти, в якості компенсації у розмірі 9959,00 грн. Натомість, відповідачка у минулому судовому засіданні заперечувала проти позову, вказала, що не згодна з оцінкою земельної ділянки та не згодна на отримання будь-яких грошових компенсацій та наполягала на поділі майна в натурі, при цьому з зустрічною позовною заявою до суду не звернулася. Між тим, суд вважає, що позовні вимоги не можуть бути задоволені за наступними підставами. Згідно експертного висновку про оцінку земельної ділянки, розташованої в м. Дніпропетровську с/т «Маяк-2» від липня 2014 року, експертом визначено, що ринкова вартість вказаної земельної ділянки складає 19 918 грн. (а.с.49-72). Проте, як зазначено вище відповідачка не згодна з вказаною оцінкою спірної земельної ділянки, та з клопотання про призначення судової експертизи не зверталася, хоча суд роз'ясняв таке право. Відповідно до ст.71 ч.4, 5 СК України, присудження судом одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ (квартиру, автомобіль, земельну ділянку) допускається за його згодою за умовою попереднього внесення другим подружжям відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце на таких підставах, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Між тим, позивач клопочучи про залишення земельної ділянки у його особистій приватній власності, не вніс половину вартості майна на депозитний рахунок суду. Крім того, відповідачка заперечує проти запропонованого позивачем способу поділу спільного майна подружжя таким чином, щоб спірна земельна ділянка залишилася у повній власності позивача. Приймаючи до уваги ті обставини, що відповідач, взагалі, не визнає позовну заяву, а також, що жодна із сторін не внесла грошові кошти на депозит суду в рахунок підтвердження згоди на припинення права власності у спільному майні, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в цій частині не підлягають задоволенню. Крім того, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки на користь позивача 2495,00 грн. за отримання дублікатів документів на земельну ділянку та 650,00 грн. вартість послуг проведення незалежної оцінки, оскільки вказані вимоги є необґрунтованими та безпідставними. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 60 ч.1 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги, заявлені позивачем у повному обсязі є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд в силу ст.88 ЦПК України, враховує, що позовні вимоги оплачені позивачем, судом залишено без задоволення, позивач не звільнений від їх оплати, у зв'язку з чим поверненню не підлягають На підставі викладеного і

Outcome: dismissed