Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] 07.06.2019 р. звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача [PERSON] про припинення права власності на частку у спільному майні, відповідно до ст. 365 ЦК України, в якому просить: припинити право власності [PERSON] на 1/4 частку квартири [ADDRESS] ; присудити на користь [PERSON] грошову компенсацію за належну їй 1/4 частку квартири [ADDRESS] , у розмірі 144655,75 грн.; визнати за [PERSON] право власності на ј частину квартири [ADDRESS] ; стягнути з відповідача, на користь позивача 4000 грн. за борги зі сплати комунальних платежів. [PERSON] зобов`язується особисто погасити, зі стягнутих на його користь коштів борги, які накопичила відповідач; стягнути з відповідача, на користь позивача, в якості компенсації за орендне користування відповідачем та її чоловіком, належної йому на праві приватної власності 3/4 частини квартири, по 5000 грн. за кожен місяць такого користування, у відповідності до п. 3 ст. 358 ЦК України, за період з 05.04.2019 р., по день закінчення протиправної поведінки з боку відповідача (або по день прийняття рішення за позовом про припинення право власності на частку у спільному майні). Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до [PERSON] про припинення права власності на частку у спільному майні, позивач [PERSON] посилається на наступне. Так, позивач є власником ѕ частини квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 02.04.2019 р. Власником ј частини квартири [ADDRESS] , є відповідач [PERSON] . Відповідно до Звіту про незалежну оцінку від 18.02.2019 р., виконаного ТОВ «АГЕНСТВО НЕЗАЛЕЖНОЇ ОЦІНКИ», ринкова вартість об`єкта оцінювання - квартири [ADDRESS] складає 578623,00 грн. Позивач 15.04.2019 р. та 06.05.2019 р. направив відповідачу рекомендовані листи з заявами, в яких продублював всі свої пропозиції та вимоги, з метою досудового врегулювання конфлікту, які були отримані відповідачем, але повністю проігноровані. 13.05.2019 р. він отримав рекомендованим листом заяву №280/02-24 від [PERSON] , яку передав нотаріус Київського міського нотаріального округу Сташкова А.Г., датованою 10.05.2019 р., в якій містилось повідомлення про те, що [PERSON] продає належну їй на праві власності ј частину квартири [ADDRESS] , за 314988,00 грн., що за курсом НБУ станом на 10.05.2019 р. становило 12000 дол. США, оскільки позивач, як учасник спільної часткової власності, має право переважної купівлі, згідно ст. 362 ЦК України. 14.05.2019 р. він звернувся до нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сташкової А.Г. з заявою, в якій повідомив [PERSON] про те, що він відмовляться від свого права переважної купівлі ј частини вищезазначеної квартири на запропонованих умовах, оскільки ціну еквівалентну 12000 дол. США, вважає завищеною, та не заперечує проти продажу сторонній людині її частки саме за вказану суму. 15.05.2019 р. він направив відповідачу ще два рекомендованих листи, в одному з яких висловив свою думку з приводу заяви №280/02-24 від 10.05.2019 р., та запропонував звернутися до незалежного оцінювача, якщо його пропозиція у 7000 дол. США за частку відповідача, остання вважає заниженою, який незалежно встановить ринкову ціну частки квартири, врахує реальний стан квартири,знос будинку, тощо. В іншому листі він висловив свої вимоги щодо сплати боргу за житлово-комунальні послуги. Згідно довідки від 11.05.2019 р., виданої ЦКС №113, борг за житлово-комунальні послуги становить 4220,09 грн.. Обидва листи також були проігноровані відповідачем. Враховуючи наведене, посилаючись на вимоги ст. 365 ЦК України, позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення права власності на частку у спільному майні, за захистом своїх прав та законних інтересів. При цьому, позивач вказує на те, що частка відповідача є незначною, не може бути виділена в натурі, спільне користування та володіння майном є неможливим та таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача як співвласника. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 07.06.2019 р. зазначена цивільна справа передана в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 03.07.2019 р., відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення права власності на частку у спільному майні, та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 16.09.2019 р. до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. У поданому відзиві на позовну заяву відповідач вказала на те, що їй належить ј частина квартири [ADDRESS] , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.10.2008 р., посвідченого державним нотаріусом 5-ої київської державної нотаріальної контори Ковток М.В. за реєстровим №1-244, зареєстрованого Київським БТІ за №367 від 04.12.2008 р. Вона зареєстрована та проживає у даній квартирі. Позивач [PERSON] має постійне місце проживання в квартирі [ADDRESS] , у спірній квартирі він не проживає. Припинення права власності на частку у спільному майні на умовах, які заявлені позивачем, завдадуть відповідачу істотну шкоду та позбавить можливості користуватися майном, співвласником якого є відповідач. Також, відповідач вказала на те, що в матеріалах справи відсутній доказ попереднього внесення позивачем належним чином визначеної вартості її ј частки на депозитний рахунок суду, а тому суд не може ухвалити рішення про припинення права на частку в спільному майні. Інші вимоги позивач, відповідач також вважає безпідставними, необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами. Так, з серпня 2014 р. по теперішній час, як зазначає відповідач, вона сплачує одноосібно всі платежі за утримання будинку та його прибудинкової території. До набуття позивачем права власності на ѕ частини спірної квартири, станом на 01.04.2019 р. був наявний борг в сумі 4220,09 грн. за утримання будинку та прибудинкової території. Разом з тим, ця заборгованість виникла з вересня 2010 р. по серпень 2014 р., внаслідок несплати комунальних платежів попереднім співвласником [PERSON] . Таким чином, відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. 23.09.2019 р. до суду від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач наполягає на позовних вимогах, просить позов задовольнити в повному обсязі, а заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, позивач вважає безпідставними. 25.11.2019 р. до суду від відповідача [PERSON] надійшли заперечення на відповідь на відзив. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив позов задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені у позовній заяві, та надані докази. Додатково, позивач надав суду розрахунок компенсації за користування відповідачем його часткою у спільному майні станом на 28.01.2020 р., та просив стягнути з відповідача в якості компенсації за орендне користування відповідачем та її чоловіком, належної йому на праві приватної власності 3/4 частини квартири, по 5000 грн. за кожен місяць такого користування, у відповідності до п. 3 ст. 358 ЦК України, за період з 05.04.2019 р. по 28.01.2020 р., в розмірі 48703 грн. Представник відповідача [PERSON]. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, письмових запереченнях, посилаючись на необґрунтованість, безпідставність позовних вимог, та надані докази. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частинами першою, другою статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України). Судом встановлено, що позивач, [PERSON] є власником ѕ частки квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу ѕ (трьох четвертих) часток квартири від 02.04.2019 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бережанською Н.П., зареєстрованого в реєстрі за №183. Зазначене також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №161904266 від 02.04.2019 р. Відповідач [PERSON] є власником ј частини квартири [ADDRESS] , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.10.2008 р., посвідченого державним нотаріусом 5-ої київської державної нотаріальної контори Ковток М.В. за реєстровим №1-244, зареєстрованого Київським БТІ за №367 від 04.12.2008 р. Згідно технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] , вбачається, що спірна квартира розташована на 4-му поверсі п`яти поверхового панельного будинку, та складається із двох суміжних кімнат, житловою площею 31,3 кв.м., у тому числі 1-а кімната - 17,3 кв.м. (та є прохідною), 2-а кімната - 14,0 кв.м., кухня - 5,8 кв.м., санвузол - 2,9 кв.м., коридор - 3,0 кв.м., 1,8 кв.м. Квартира обладнана балконом - 0,6 кв.м. Загальна площа квартири - 45,4 кв.м. Звертаючись до суду з позовом до [PERSON] про припинення права власності на частку у спільному майні, позивач, посилаюється на вимоги ст. 365 ЦК України. При цьому, позивач вказує на те, що частка відповідача є незначною, не може бути виділена в натурі, спільне користування та володіння майном є неможливим та таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача як співвласника. Заперечуючи проти позову, відповідач вказала на те, що вони з позивачем є співвласниками спірної квартири, на даний час в квартирі проживає відповідач, яка самостійно несе витрати на утримання житла, позивач наміру вселятись до квартири не має, в свою чергу, відповідач не чинить позивачу жодних перешкод у користуванні квартирою. Припинення права власності на частку у спільному майні на умовах, які заявлені позивачем, завдадуть відповідачу істотну шкоду та позбавить можливості користуватися майном, співвласником якого є відповідач. Також, відповідач вказала на те, що в матеріалах справи відсутній доказ попереднього внесення позивачем належним чином визначеної вартості її ј частки на депозитний рахунок суду, а тому суд не може ухвалити рішення про припинення права на частку в спільному майні. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] неодноразово звертався до відповідача [PERSON] з заявами, в яких висловлював свої пропозиції щодо вирішення спору про подальше володіння та користування спірною квартирою, що підтверджується відповідними заява позивача від 15.04.2019 р., від 06.05.2019 р. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, 07.05.2019 р. [PERSON] був укладений договір про надання послуг АН «Фенікс - 2000», що діє як Виконавець, в особі [PERSON] , де була відображена сутність досягнутих усних домовленостей, а саме: - купівля відповідачу однокімнатної квартири без доплат та здійснення оплати ріелтерських послуг з коштів, отриманих від продажу [PERSON] 1/4 частки квартири відповідача, що відображено в п.п.1.1, 2.2, 4.1 договору про надання послуг АН «Фенікс-2000» від 07.05.2019 р. Так, п.п. 1.1 договору визначено, Замовник в порядку та на умовах, визначених цим Договором, доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання із забезпечення інформаційного, консультаційно-довідкового, абонементного обслуговування з питань продажу належної Замовнику на підставі Свідоцтва на спадщину 1/4 частини квартири [ADDRESS] та здійснити пошук варіантів зустрічної купівлі однокімнатної квартири в м. Києві: п.п. 2.2 - Виконати обробку інформації і пошук по всьому обсягу банку даних варіантів зустрічної купівлі однокімнатної квартири в м. Києві за ціною 317952 (триста сімнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят дві) гривні, що становить 12000 (дванадцять тисяч) дол. США, за курсом НБУ 26,496 грн. за 1 дол. США. (поверх не важливий, розташування - м. Київ, будь-який район, ціна не може перевищувати вартість продажу за п. 2.3 цього Договору за вирахуванням оплати за п. 4.1 цього Договору, варіанти доплат не розглядаються); 4.1 - Сторони домовились, що оплата послуг Виконавця по даному Договору буде здійснена згідно об`єму виконаних робіт складає 13000 (тринадцять тисяч) гривень, та буде вирахувана з грошових коштів, отриманих з продажу 1/4 частини квартири [ADDRESS] . Здійснення цієї угоди з позивачем шляхом зустрічної купівлі-продажу - відображено в п. 2.4 договору про надання послуг АН «Фенікс-2000» від 07.05.2019 р. 2.4. Забезпечити одночасне оформлення у одного нотаріуса Договору продажу /14 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та Договору купівлі однокімнатної квартири в м. Києві. Так, відповідно до заяви від 10.05.2019 р. №280/02-24 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сташкової А.Г., [PERSON] доводить до відома [PERSON] , що вона продає належну їй на праві приватної власності ј частину квартири за [ADDRESS] , за 314988 грн., що станом на 10.05.2019 р. за курсом НБУ становить 12000 дол. США. У заяві повідомлено, що згідно ст. 362 ЦК України, [PERSON] має право переважної купівлі належної [PERSON] частини квартири, як учасник спільної часткової власності, тому остання просить не пізніше одного місяця з дня вручення йому цієї заяви повідомити приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сташкову А.Г. про своє бажання або відмову придбати зазначену частину квартири за 314988 грн., що станом на 10.05.2019 р. за курсом НБУ становить 12000 дол. США. У разі неотримання відповіді після закінчення вказаного строку, [PERSON] зазначає, що належна їй на праві приватної спільної часткової власності частина квартири буде продана іншій особі. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сташковою А.Г. на підставі ст. 84 Закону України «Про нотаріат» передано [PERSON] зазначену вище заяву від [PERSON] . Як вбачається з заяви [PERSON] датованої 14.05.2019 р., останній повідомляє про отримання рекомендованим листом заяви №280/02-24 від [PERSON] , яку передано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сташковою А.Г., датованою 10.05.2019 р. При цьому, [PERSON] вважає запропоновану ціну в розмірі 314988 грн., що станом на 10.05.2019 р. за курсом НБУ становить 12000 дол. США., завищеною та повідомляє [PERSON] про те, що він відмовляється від свого права переважної купівлі ј частини вищезазначеної квартири на запропонованих умовах. Відповідно до заяви, датованої 15.05.2019 р., [PERSON] заявляє [PERSON] пропозицію щодо придбання її ј частини квартири за суму еквівалентну 7000 дол. США. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працює в АН «Фенікс-2000» та в травні 2019 р. вона надавала послуги гр. [PERSON] , яка звернулася з проханням знайти житло за мінімальною ціною з метою його купівлі, після чого було укладеного договір про надання послуг від 07.05.2019 р. Свідок зазначила, що була знайдена квартира, за ціною продажі в сумі 12000 дол. США (без ремонту). 10.05.2019 р. цю квартиру було оглянуто. При цьому, [PERSON] повідомила, що співвласник квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , де, зареєстрована та проживає [PERSON] , згоден викупити її частку. Після чого, вона запропонувала надіслати співвласнику квартири через нотаріуса заяву з повідомленням про продаж її частки за ціною 12000 дол. США. На що остання отримала відмову. Також свідок вказала, що інших покупців на купівлі ј частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належну [PERSON] на праві власності, вони не шукали. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності. Поняття спільної часткової власності викладено у ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі. Відповідно ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частиною 2 цієї статті передбачено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Згідно із ст. 155 ЖК України власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно ч. 1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Положеннями частини першої ст. 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту ч. 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом. Один з таких випадків наведено в ст. 365 ЦК України, яка регулює порядок, підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно ч. 2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласників на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умовами, що припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. У п. 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року в справі №908/1754/17 зроблено висновок, що ст. 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, у пунктах 1-3). Закріплена п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України не може вважатися самостійною обставиною для припинення права на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Аналіз зазначеного дає підстави для висновку, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Підстав для відступлення від цієї позиції суд не знаходить, така судова практика є незмінною. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим. Зважаючи на наведені норми, позивачем в ход розгляду справи мали б бути представлені належні та допустимі докази наявності підстав, які б дозволили суду задовольнити її позовні вимоги. В даному випадку такі вимоги закону виконані не були. Позивач посилається на те, що частка відповідача в квартирі є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільна, і спільне володіння і користування майном є неможливим. Суд критично ставиться до вищевказаних тверджень позивача. Так, як встановлено судом, [PERSON] є власником ѕ частки квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу ѕ (трьох четвертих) часток квартири від 02.04.2019 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бережанською Н.П., зареєстрованого в реєстрі за №183. Відповідач [PERSON] є власником ј частини квартири [ADDRESS] , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.10.2008 р., посвідченого державним нотаріусом 5-ої київської державної нотаріальної контори Ковток М.В. за реєстровим №1-244, зареєстрованого Київським БТІ за №367 від 04.12.2008 р. Попереднім власником ѕ частини квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , була гр. [PERSON] , на підставі договору дарування частини квартири, посвідченого Кравченко О.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 01.07.2009 р., зареєстрованого в реєстрі за №1214, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 01.07.2009 р. за №3511012, що підтверджується даними договору купівлі-продажу ѕ (трьох четвертих) часток квартири від 02.04.2019 р. та даними договору дарування частини квартири від 01.07.2009 р. З матеріалів справи вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] також існував спір щодо квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Так, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07.06.2012 р., за результатами розгляду апеляційної скарги [PERSON] на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 30 березня 2012 р. по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на ј частину квартири та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення порядку користування співвласниками житловим приміщенням, яким в задоволенні позову [PERSON] відмовлено та у задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовлено, - рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 30 березня 2012 р. залишено без змін. Наявність істотної шкоди є скасувальною умовою щодо припинення права особи на частку у спільному майні згідно п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України, ч. 4 ст. 263 ЦПК України, п.п. 39, 40, 43, 44 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.18 р. у справі №908/1754/17 (провадження №12-180гс18). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи №4084848 від 02.07.2019 р., [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 29.11.2007 р. по теперішній час. Позивач [PERSON] визнає факт постійного проживання відповідача [PERSON] в квартирі [ADDRESS] . Факт постійного проживання відповідача у спірній квартирі є суттєвою обставиною для визначення істотної шкоди, яка буде завдана відповідачеві припиненням її права власності на 1/4 частку спірної квартири Згідно правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.02.19 у справі №552/1996/18 (провадження №61-43760св18) визначена істотна шкода, яка може бути завдана відповідачу припиненням її частки у спільному майні, яка є єдиною її власністю та житлом. Вказана вище позиція суду також визначена в рішенні Солом`янського районного суду м. Києва 30 березня 2012 р., залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07.06.2012 р., відповідно до яких судами встановлено, що спірна квартира є єдиним місцем проживання відповідача [PERSON] , а її частку у праві власності неможливо визнати незначною (7,8 кв.м житлової площі від 31,3 кв.м житлової площі двокімнатної квартири), а тому суди вважають, що задоволення позову [PERSON] ) призведе до використання одним співвласником свого права власності на шкоду іншому співвласнику, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. При цьому, згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів на спростування позиції відповідача, відтак твердження, якими позивач обґрунтовувує свої позовні вимоги залишилися недоведеними, а тому не можуть бути прийняті судом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що таке припинення права відповідача на частку у спільному майні може завдати істотної шкоди її інтересам, та порушить принцип рівності прав співвласників, який забороняє обмеження прав одних співвласників за рахунок інших і ця обставина є визначальною. А відтак, судом не встановлено обставин, які дають достатні підстави для висновку, що спільне користування сторонами спірним нерухомим майном є неможливим, що частка відповідача у спільному майні є незначною, а також те, що припинення права на частку не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та їх сім`ї. Згідно ч. 2 ст. 365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до Звіту про проведення незалежної оцінки житлової двокімнатної квартири [ADDRESS] , складеного ТОВ «АГЕНСТВО НЕЗАЛЕЖНОЇ ОЦІНКИ», наданого суду позивачем, вбачається, що ринкова вартість об`єкта оцінки без урахування ПДВ станом на дату оцінки (18.02.2019 р.) становить 578623,00 грн. Позивачем попередньо не внесено на депозитний рахунок суду вартість ј частки відповідача спірної квартири, щодо якої ставиться питання про її припинення у спільному майні. Таким чином, позовні вимоги щодо припинення права власності [PERSON] на 1/4 частку квартири [ADDRESS] ; присудження на користь [PERSON] грошової компенсації за належну їй 1/4 частку спірної квартири у розмірі 144655,75 грн.; та визнання за [PERSON] права власності на ј частину квартири [ADDRESS] , є безпідставними, не ґрунтуються на вимогах закону та задоволенню не підлягають. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача, на його користь заборгованості зі сплати комунальних платежів в розмірі 4000 грн. за борги , суд зазначає наступне. [PERSON] у позовних вимогах зобов`язується особисто погасити, зі стягнутих з відповідача на його користь коштів за комунальні послуги заборгованість, яку накопичила відповідач. Відповідно до ч. 1 ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, згідно ст. 322 ЦК України. Разом з тим, позивачем не надано жодних доказів його платежів за комунальні послуги за належні йому на праві власності ѕ частини спірної квартири. Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь заборгованості зі сплати комунальних платежів в сумі 4000 грн. не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь в якості компенсації за користування відповідачем та її чоловіком, належної йому на праві приватної власності 3/4 частини квартири, по 5000 грн. за кожен місяць такого користування, у відповідності до п. 3 ст. 358 ЦК України, за період з 05.04.2019 р. по 28.01.2020 р., в розмірі 48703 грн., суд зазначає наступне. Так, відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Фінансові розрахунки позивача щодо компенсації за користування відповідачем його часткою у спільному майні є припущенням. Позивач в судовому засіданні підтвердив ту обставину, що має ключі від спірної квартири та відповідач не перешкоджає йому у доступі до спірної квартири. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач не позбавлений права та може безперешкодно користуватися належною йому на праві власності ѕ частиною квартири [ADDRESS] . При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази укладення договору оренди між сторонами по справі, а також будь-які докази того, що відповідач передавала в користування інших особам належну позивачу на праві власності частину спірної квартири. А тому такі вимоги позивача є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог, а тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed