Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк (далі - ПАТ Приватбанк) звернулось в суд із позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 20.04.2010 року в розмірі 105966,83 грн. та сплачений судовий збір. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 20.04.2010 року між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 24500,00 грн. у вигляді встановлено кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета - заява, Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи Банку складають договір між ним та банком, що підтверджується його підписом у заяві. ПАТ КБ ПриватБанк свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Взяті на себе зобов'язання відповідач не виконує. Сума заборгованості за кредитним договором становить 105966,83 грн., з яких: 26233,83 грн. заборгованість за кредитом, 79700 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, яку просить стягнути з відповідача Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, у якій просить розглядати справу у відсутності представника ПАТ КБ Приватбанк, позов підтримує в повному обсязі, просить такий задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання не з'явилась, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. У наданому суду відзиві зазначила, що позов не визнає в повному обсязі та вважає, що позивач подав даний позов із пропуском трирічного строку позовної давності. Просить застосувати наслідки пропуску строків позовної давності та відмовити у задоволенні позову. У відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. 20 квітня 2010 року [PERSON] заповнила та підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. [PERSON] погодилась з тим, що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, підтверджує, що вона з ними ознайомлена та згодна. На підставі заяви, [PERSON] отримала кредитну картку, на яку зараховано суму кредитного ліміту в розмірі 24500,00 грн. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Договору відповідач зобов'язався погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором Відповідно до п. 2.1.1.12.6.1 Договору, у разі виникнення прострочених зобовязань Клієнт сплачує Банку пеню, яка розраховується згідно Тарифів Банку на час порушення зобов'язання та може змінюватись у відповідності до п. 1.1.3.2.3 Договору. Згідно п. 2.1.1.7.6 Договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж па 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку судовий штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Позивач виконав взяті на себе за договором зобов'язання, надав відповідачу кредитні кошти, в розмірі встановленому Договором. Відповідач взяті на себе зобов'язання не виконує, внаслідок чого, станом на 07.02.2017 року виникла заборгованість 171210,38 грн., яка складається з наступного: 26266,83 грн. - заборгованість за кредитом; 141993,55 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2950,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; однак позивач на свій розсуд вирішив вимагати у відповідача частину суми заборгованості, а саме 105966,83 грн., яка складається з 26266,83 грн. - заборгованість за кредитом; 79700,00 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Як зазначено в ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. За ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 625 ЦК України, встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За викладених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими, разом з тим відповідачем подано клопотання про застосування строків позовної давності до позовних вимог банку. Вирішуючи клопотання відповідача про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність щодо неустойки (пені та штрафу). Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Статтею 81 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається із розрахунку заборгованості доданого позивачем до позовної заяви, та згідно виписки ПАТ КБ ПриватБанк, за кредитним договором №б/н, укладеним з [PERSON] за період з 20.04.2010 року по 06.03.2017 року, відповідач 29.12.2011 року здійснив останнє поповнення карткового рахунку за карткою № 4149625323750511 на суму 5940 грн. та 850 грн. Таким чином, позивачем не доведено факт вчинення відповідачем [PERSON] дій спрямованих на сплату заборгованості по кредитному договору б/н від 20 квітня 2010 року після останньої проплати 29 грудня 2011 року, які б свідчили про переривання строку позовної давності. Відповідно до ч. 4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності є підставою для відмови в позові. Враховуючи, що позивач звернувся до суду із відповідним позовом про захист свого порушеного права лише 06 березня 2017 року, тобто із пропуском строку позовної давності, поважних причин пропуску строку не зазначив, у той час, як відповідачем було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, що, відповідно до ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України є підставою для відмови у позові, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку зі спливом строку позовної давності. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 11 липня 2018 року (справа № 566/1125/15-ц, провадження № 61- 5137св18). У зв'язку з відмовою в задоволенні позову не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed