Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

Позивач [PERSON] 10.11.2014 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу в розмірі 1276560,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 01.01.2011 року він та відповідач по справі уклали договір позики, за яким він надав позику відповідачу [PERSON] у розмірі 108000,00 доларів США. Строк повернення позики за умовами договору обумовлено не пізніше 31.12.2012 року. 31.12.2012 року позивач звернувся до відповідача з вимогою щодо повернення боргу, але він усіляко ухиляється від його сплати. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Факт отримання коштів підтверджується безпосередньо договором позики, де зазначено, що кошти передані до підписання договору. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред»явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до умов, за якими позивач надав позику відповідачу строк повернення позики визначено датою 31.12.2012 року. Станом на 31.06.2014 року боргове зобов»язання відповідачем не виконано і становить 108\~ 000,00 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ (1 долар США = 11,82 грн.) еквівалентно 1\~ 276\~ 560 грн. Позивач [PERSON] у судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягав, просив стягнути з відповідача борг саме в розмірі 1276560,00 грн. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується телефонограмою та розпискою про вручення судової повістки (а.с. 190-191). Заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд встановив наступне: 01.01.2011 року відповідач [PERSON] за договором позики отримав у позивача [PERSON] гроші в сумі 108000 доларів США, на підтвердження чого він написав розписку, у якій дав зобовязання повернути зазначену суму 31.12.2012 року (а.с. 18). У відповідності зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самі сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. В зазначеному випадку договір позики був укладений у письмовій формі відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України, тому рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування, як зазначено у ч. 1 ст. 57 ЦПК України, ч. 1 ст. 58 ЦПК України. На підтвердження своїх позовних вимог позивачем надано договір позики, укладений у письмовій формі (а.с. 18). Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.03.2017 року було відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору позики, укладеного 01.01.2011 року між [PERSON] та [PERSON] удаваним правочином (а.с. 158-164). Зазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 24 липня 2017 року (а.с. 165-170). Згідно ч. 1 статті 1049 діючого ЦК України, передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В зазначеному випадку договором було встановлено строк повернення позики 31.12.2012 року. Відповідно до статей 525 та 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. До сьогоднішнього часу відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушив взяті на себе зобов'язання. Враховуючи, що станом на 31.10.2017 року офіційний курс НБУ становить 1 долар США = 26,83 грн., то 108000,00 доларів США дорівнює станом на 31.10.2017 року 2897640,00 грн., однак стягненню підлягає сума в розмірі 1276560,00 грн., оскільки суд обмежений вимогами позивача, які зводились до стягнення з відповідача саме такої суми боргу. Відповідно до положень ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. При цьому, суд виходить з того, що відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654,00 грн. (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved