Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON] 30 листопада 2017 року предявила до суду позов до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що шлюб зареєстрований 29 лютого 1996 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Тернопільської міської ради народних депутатів Тернопільської області України, про що зроблено актовий запис №179. Від шлюбу народилася дочка [PERSON] . Спільне життя з відповідачем не склалося, між ними виникали постійні сварки, внаслідок чого вона та відповідач з травня 2017 року разом не проживають , припинили вести спільне господарство та не підтримують подружніх стосунків. За таких обставин просить шлюб розірвати, проти примирення категорично заперечує, оскільки перебування у шлюбі суперечить її інтересам, що мають істотне значення. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, однак подала заяву про розгляд справи за її відсутності, вказала,що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином особисто повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з'явився, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позовну заяву не подавав. За вказаних обставин, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення в порядку ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище Адзима) І. П. та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб 29 лютого 1996 року, про що складено актовий запис за 179 Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Тернополя, яким 29 лютого 1996 року , видане Свідоцтво про одруження серії І-ИД № 001970. Від шлюбу сторін народилася дочка 02 жовтня 1996 року [PERSON]. Спільне життя сторін не склалося, між ними виникали постійні сварки, внаслідок позивач та відповідач з травня 2017 року разом не проживають, припинили вести спільне господарство та не підтримують подружніх стосунків. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Натомість позивачем зазначено, що перебування у шлюбі суперечить її інтересам, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя - проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. За вказаних обставин, суд вважає , що сімя сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. Таким чином, судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є таким, що суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення, тому відповідно до вимог ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, повязані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача . На підставі наведеного та

Outcome: approved