Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

Позивач 30.10.2020 року звернувся з позовом про визнання недійсною довіреності та скасування відомостей у Єдиному реєстрі довіреностей, в якому вказав, що на початку 2020 року дізнався про те, що від його імені посвідчено довіреність від 12.12.2018 року на ім`я відповідача [PERSON] приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Фещенком Антоном Олександровичем за реєстровим №2801. Вказаної довіреності він не видавав, з довірителем не знайомий, довіреність складена і підписана невідомою особою без його відома та згоди, на укладення договору суборенди земельних ділянок та супровідних дій нікого не уповноважував, коштів від суборенди не отримував. Ним було подано заяву до поліції про кримінальне правопорушення за ст.190 ч.1 КК України, 22.02.2020 року розпочато кримінальне провадження №120200110140000413 за ст.190 ч.1 КК України, яке перекваліфіковано на ст.358 ч.3 КК України, позивача визнано потерпілим. Слідчим було вилучено оригінал довіреності, призначено почеркознавчу експертизу, висновком експерта №17-3/682 від 29.05.2020 р. встановлено, що підпис від імені позивача на зворотному боці довіреності, зареєстрованої за №2801 від 12.12.2018 р. виконаний не позивачем, а іншою особою з наслідуванням його підпису. Органом досудового розслідування проводяться дії на встановлення винних осіб. На підставі положень ст.15,203,215,225 ЦК України просив визнати недійсною довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Фещенком Антоном Олександровичем, зареєстровану в реєстрі за №2801, видану від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] , скасувати відомості в Єдиному реєстрі довіреностей про видачу від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] . Провадження в справі було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, за клопотанням відповідача [PERSON] було здійснено перехід на розгляд в порядку загального позовного провадження. Відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позову відмовити за безпідставністю, посилаючись на те, що фактично позивач оспорює його дії, які були вчинені на підставі довіреності, факт підробки у кримінальній справі не встановлений, позивач має довести факт підробки шляхом проведення в справі почеркознавчої експертизи. Позивач подано відповідь на відзив, в якій зазначено про те, що розслідування кримінального провадження триває, оригінал вилученої слідчим довіреності знаходиться в матеріалах провадження, що проведеною третьою особою перевіркою виявлено грубі порушення Правил ведення нотаріального діловодства нотаріусом Фещенком А.О. при посвідченні довіреності від 12.12.2018 р. за №2801, скаргу на дії нотаріуса визнано обґрунтованою, обставини порушення його прав виданою довіреністю встановлено в кримінальному провадженні, яке розслідується. Судом вживались всі можливі заходи для повідомлення відповідача Фещенка А.О. про судовий розгляд, будучи належним чином повідомленим про час та місце його проведення, відповідач в судові засідання не прибув, відзиву, інших заяв та клопотань не подав. Третя особа - Міністерство юстиції України Центрально-Західне Міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), надала письмову згоду на розгляд справи у відсутність її представника. Позивач особисто участь в судових засіданнях не приймав, свої пояснення суду не надав. Представник позивача позовні вимоги підтримав. Пояснив, що позивач на початку 2020 року виявив існування довіреності, посвідченої нотаріусом Фещенком, звернувся з заявою до поліції про шахрайство. Слідчий витребував довіреність з архіву, за якою було проведено почеркознавчу експертизу, яка зробила висновок, що підпис на довіреності виконано не позивачем, а іншою особою. Третя особа виявила порушення в діяльності нотаріуса Фещенка, який неналежним чином встановив особу довірителя. На підставі такої довіреності було укладено ряд договорів суборенди земельних ділянок, які за скаргою позивача визнано недійсними, їх реєстрація скасована. Чи були сторони знайомі, не знає. Матеріали кримінального провадження отримав у слідчого, який надав дозвіл на розголошення інформації в провадженні, розслідування якого триває. Позивач довіреність не видавав. Просив визнати довіреність недійсною, скасувати відомості про її реєстрацію. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, пояснив, що з позивачем знайомий понад 20 років, разом навчались, вели спільний бізнес, позивач видав йому довіреність, яка оформлялась в його відсутність, привіз її особисто. Експертиза проводилась не по оригіналу довіреності. На даний час довіреність в нього не збереглась, оскільки виконавши доручення, він передав всі документи, де вони знаходяться на даний час не знає. Представники відповідача заперечили проти позовних вимог, посилаючись на те, що для доведення доводів позивача про те, що він не підписував довіреність, мала бути проведена судова експертиза оригіналу виданої довіреності, а не її копії, подані копії з матеріалів кримінального провадження не доводять, що експертиза проводилась по оригіналу довіреності. Обов`язок довести ці обставини несе позивач, однак крім копії експертного висновку і слів позивача інших доказів не подано. Стороною відповідача [PERSON] заявлялись клопотання про виклик свідків та призначення експертизи, в задоволенні яких було відмовлено, оскільки клопотання про виклик свідків було заявлено без дотримання відповідних строків, проти призначення експертизи представник позивача заперечив та сторонами не було забезпечено подання чи можливість отримання об`єкту дослідження та експертних зразків для її проведення. Призначення ж судом експертизи за вказаних умов було б формальним. Вислухавши пояснення відповідача [PERSON] , представників сторін, дослідивши подані письмові докази, судом встановлено наступне: Згідно заявлених позовних вимог між сторонами виник спір щодо дійсності довіреності він імені позивача [PERSON] на ім`я відповідача [PERSON] , посвідченої 12.12.2018 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Фещенком Антоном Олександровичем та зареєстрованої за реєстровим №2801. Відповідно положень ст.244 ч.3 ЦК України, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Вказаний спір регулюється положеннями ст.203, 215 ЦК України, згідно яких волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ст.203 ч.3 ЦКУ), підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ст.215 ч.1 ЦКУ). Позивач як на підставу недійсності такого правочину як видача довіреності, посилається на те, що він таку довіреність не видавав, оскільки відповідачів не знав, довіреність не підписував. На обґрунтування заявлених вимог позивачем було подано ксерокопії документів, які підтверджують його особу, копію довіреності від 12.12.2018 року, зареєстрована в реєстрі №2801, копію витягу №38131191 від 12.12.2018 про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей, копію висновку експерта від 29.05.2020 №17-3/682 по КП №12020110140000413 від 22.02.2020., копію витягу з ЄРДР по КП №12020110140000413 від 22.02.2020 за ст.358 ч.3 КК України від 06.08.2020 року, копію дозволу від 14.08.2020 р. вих.№13780 на розголошення відомостей досудового розслідування КП №12020110140000413 від 22.02.2020 за ст.358 ч.3 КК України. Аналізуючи подані докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для доведення обставин, які мають значення в даній справі, суд виходить з наступного: Відповідно до положень ст.81 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Підстави звільнення від доказування визначені ст.82 ЦПК України, частиною 6 якої передбачено преюдиційність рішень в кримінальному провадженні. Згідно вказаної норми: 1) такими рішеннями є вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, які набрали законної сили; 2) про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду; 3) лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Фактично єдиним доказом, на який посилається сторона позивача в обґрунтування своїх вимог щодо недійсності оспореної довіреності, є проведена в кримінальному провадженні №12020110140000413 від 22.02.2020 за ст.358 ч.3 КК України почеркознавча експертиза, висновком якої встановлено, що підпис на наданому на дослідження екземплярі довіреності виконано не позивачем, а іншою особою. Оцінюючи такий висновок як доказ в цивільній справі, суд враховує, що згідно витягу з ЄРДР по кримінальному провадженню №12020110140000413 від 22.02.2020 за ст.358 ч.3 КК України, обставинами, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, є наступні: 21.02.2020 року надійшла ухвала слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області, справа №362/839/20 від 13.02.2020 року, зобов`язати уповноважену особу СВ Васильківського ВП ГУНП в Київській області внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, які містяться в заяві адвоката Осіпчука Руслана Олександровича, який діє в інтересах [PERSON] від 24.01.2020 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 сст.190 КК України. Правова кваліфікація кримінального правопорушення ст.358 ч.3 КК України. При цьому, вказаний витяг не містить даних про те, що обставинами, які можуть свідчити про кримінальне правопорушення, є підроблення такого документу як довіреність від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] .. Розслідування кримінального провадження на час судового розгляду не завершено, оцінка зібраних в такому провадженні доказів, в тому числі і висновку експерта №17-3/682 від 29.05.2020 року щодо його обґрунтованості та достовірності, в тому числі і щодо доцільності призначення експертизи для встановлення обставин, які не є предметом розслідування певного кримінального провадження, виходячи зі змісту відомостей, що внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, судом не надавалась. Крім цього, відповідно до положень ст.102 ч.3 ЦПК України, висновок експерта, як один із засобів доказів в цивільному процесі, може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Можливість проведення експертизи в порядку іншого виду провадження (господарське, кримінальне, адміністративне) та використання її висновків як експертних в цивільному провадженні, не передбачено. За таких обставин, експертні дослідження, які отримані не у вищевказаному порядку, в тому числі і порядку здійснення кримінального провадження, не можуть бути враховані судом саме в якості такого доказу як висновок експерта. Отже, поданий стороною позивача висновок експерта 317/3/682 від 29.05.2020 року може розглядатись судом лише як письмовий доказ. Достовірність такого доказу стороною відповідача [PERSON] була оскаржена з тих підстав, що предметом дослідження експерта не була довіреність, безпосередньо видана [PERSON] , а інший документ. Стороною позивача вказані доводи сторони відповідача не спростовані, можливість призначення відповідної експертизи судом не забезпечена, сторона заперечила проти її призначення під час розгляду відповідного клопотання сторони відповідача, посилаючись на неможливість надання в розпорядження експерта оригіналу оспореної довіреності. Виявлені порушення в діяльності нотаріуса при вчиненні певної нотаріальної дії не є безумовною підставою визнання укладеного правочину недійсним. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що, враховуючи положення ст.77-80 ЦПК України, надані позивачем докази не можуть бути визнані належними, допустимими, достовірними та достатніми для доведення факту недійсності довіреності з тих підстав, що така довіреність позивачем не видавалась, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed