Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON] 30.07.2014 року звернувся в суд із позовною заявою, в якій просить визнати незаконним рішення виконавчого комітету Сколівської міської Ради народних депутатів Львівської області № 135 від 30.12.1996 року «Про передачу у приватну власність квартир державного житлового фонду у м. Сколе». В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що згідно вказаного вище рішення відповідач у справі - його колишня дружина [PERSON] таємно від нього приватизувала квартиру [ADDRESS], включивши у приватизацію ще відповідачів у справі - дітей від попереднього шлюбу [PERSON] та [PERSON], а також спільну дитину [PERSON]. Про існування оскаржуваного рішення він дізнався у березні 2014 року у ході судового розгляду Сколівським районним судом Львівської області цивільної справи за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до нього про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення. Зазначене рішення виконавчого комітету він вважає незаконним, так як таким порушено його право на частку у приватизації квартири [ADDRESS]. Відтак, він, дізнавшись про порушення своїх прав, змушений був звертатися до суду із даним позовом за їх захистом шляхом визнання незаконним рішення виконавчого комітету Сколівської міської Ради народних депутатів Львівської області № 135 від 30.12.1996 року «Про передачу у приватну власність квартир державного житлового фонду у м. Сколе», оскільки таке суперечить діючому на час його прийняття законодавству. Позивач [PERSON] та його належним чином уповноважений представник - адвокат [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві (а. с. 3-5). У судовому засіданні надали пояснення, аналогічні наведеним у позові. Також позивач вказав, що не просить поновити строк позовної давності за захистом свого порушеного права щодо позовної вимоги про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Сколівської міської Ради народних депутатів Львівської області № 135 від 30.12.1996 року «Про передачу у приватну власність квартир державного житлового фонду у м. Сколе», оскільки про порушення своїх прав дізнався лише у березні 2014 року. До цього про оскаржуване рішення йому відомо не було і копію такого він не одержував у встановленому порядку, відтак встановлений трьохрічний строк позовної давності не пропущено. Належним чином уповноважені представники відповідача Сколівської міської ради Львівської області - Зінкевич-Домбровська Г.Б. та Адамовський Ю.В. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечили у повному обсязі, вважають позовні вимоги надуманими та необґрунтованими. Надали пояснення, згідно з якими про оскаржуване рішення позивачу було добре відомо, оскільки таке скеровувалось останньому у встановленому поряду. До того ж, він ознайомлювався із свідоцтвом про право власності, що було видане на його основі, а, відтак, вважають, що позивачем пропущено строк позовної давності і слід застосувати відповідні наслідки цього. Що стосується оскаржуваного рішення, то положення такого стосуються не лише приватизації однієї квартири відповідачем [PERSON] з членами сім'ї, але й інших квартир, і жодним чином не порушує прав позивача. Так, позивач на момент прийняття оскаржуваного рішення був зареєстрований та проживав у с. Коростів Сколівського району Львівської області, у зв'язку з чим і не був включений у приватизацію, так як такі дії виконавчого комітету суперечили б діючому на час прийняття оскаржуваного рішення законодавству про приватизацію. З огляду на вказане, просили у задоволенні позовних відмовити у зв'язку з їх безпідставністю, а також вирішити питання про застосування позовної давності у справі. Належним чином уповноважений представник відповідача [PERSON] - [PERSON], відповідачі [PERSON] та [PERSON], який також є належно уповноваженим представником відповідача [PERSON], у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечили у повному обсязі з підстав, наведених у спільно поданому суду письмовому запереченні на позовну заяву від 22.08.2014 року (а. с. 22-24). У судовому засіданні надали пояснення, аналогічні наведеним у вказаному вище спільному письмовому запереченні на позовну заяву, також просили застосувати наслідки спливу позовної давності і у позові відмовити, у тому числі і з підстав пропуску строку звернення до суду з вимогою про захист свого порушеного права. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, заслухавши показання свідків у справі, давши належну оцінку доказам у справі, суд вважає, що наслідки спливу позовної давності у справі не можуть бути застосовані, позовні вимоги підлягають розгляду по суті, а у задоволенні таких слід відмовити у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст. 256 ЦК України для захисту цивільного права або інтересу встановлюється позовна давність. Відповідно до ст. ст. 257 та 258 вказаного Кодексу встановлюється загальна та спеціальна позовна давність. До вимог про захист прав та інтересів, з якими звернулася позивач [PERSON], застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки, оскільки такі вимоги не входять у чітко визначений перелік вимог, до яких застосовується спеціальна позовна давність. Перебіг позовної давності у відповідності до ч. 1 ст. 261 вказаного Кодексу починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З поданої позивачем позовної заяви, а також з наданих ним пояснень у судовому засіданні встановлено, що про існування оспорюваного рішення виконавчого комітету Сколівської міської Ради народних депутатів Львівської області № 135 від 30.12.1996 року «Про передачу у приватну власність квартир державного житлового фонду у м. Сколе», позивачу стало відомо лише у березні 2014 року у ході розгляду Сколівським районним судом Львівської області цивільної справи за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до нього про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, розгляд якої триває. Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні об'єктивні дані, які б спростовували вказані вище обставини щодо часу, коли позивач [PERSON] довідався або міг довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, перебіг позовної давності у даному випадку почався з березня 2014 року, у зв'язку з чим строк позовної давності не пропущено. Відповідно, немає підстав для застосування позовної давності та задоволення усних заяв представників відповідачів з вказаного приводу. Відповідно до ч. 1 ст. 15 та ч. 1 і 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Одним із способів захисту особою свого цивільного права є визнання незаконним рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування. Як вбачається з копії оскаржуваного рішення виконавчого комітету Сколівської міської Ради народних депутатів Львівської області № 135 від 30.12.1996 року «Про передачу у приватну власність квартир державного житлового фонду у м. Сколе» (а. с. 34), таким вирішено передати у приватну власність квартири квартиронаймачам та членам їх сімей згідно з додатками № 1, № 2 та № 3; затверджено розрахунки безоплатно приватизованої площі, вартості надлишків загальної площі, що приватизовується згідно з додатками № 1, № 2 та № 3; оформлено право власності наймачів квартир на квартири у м. Сколе, приватизація яких проводиться згідно з додатком № 1 із видачею власникам квартир свідоцтв про право власності; оформлено право власності наймачів квартир на квартири у м. Сколе, приватизація яких проводиться з видачею житлових чеків за недостатню житлову площу згідно з додатком № 1 із видачею власникам квартир свідоцтв про право власності; оформлено право власності наймачів квартир на квартири у м. Сколе, приватизація яких проводиться з доплатою за перевищену загальну площу згідно з додатком № 2 із видачею власникам квартир свідоцтв про право власності; доручено КП ЛОР «Стрийське МБТІ» провести реєстрацію квартир, переданих власникам згідно з додатками № 1, № 2 та № 3; доручено КП «Сколівське будинкоуправління» зняти за балансу зазначені квартири. З копії Списку квартир, які приватизовуються з видачею житлових чеків за недостатню загальну площу, як додатку № 2 до рішення виконавчого комітету Сколівської міської Ради народних депутатів Львівської області № 135 від 30.12.1996 року «Про передачу у приватну власність квартир державного житлового фонду у м. Сколе» (а. с. 35-36) вбачається, що у такий спосіб була приватизована квартира [ADDRESS] відповідачем [PERSON], а до складу осіб, що увійшли у приватизацію, також внесені відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Позивач [PERSON] до складу осіб, що увійшли у приватизацію, не внесений. Поняття приватизації державного житлового фонду визначено у ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», за яким приватизація державного житлового фонду (у редакції закону станом на дату прийняття оскаржуваного рішення) - це відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. За змістом ч. 1 ст. 2 вказаного Закону до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків та одноквартирні будинки, які використовуються громадянами на умовах найму, а ст. 3 цього Закону встановлювала два способи приватизації - шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 кв. м. загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї і додатково 1- кв. м. на сім'ю та шляхом продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають у них або перебувають у черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків) здійснюється у спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Детально порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян станом на 30.12.1996 року (станом на дату прийняття оскаржуваного рішення) був регламентований Положенням про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 року № 56, пунктом 5 якого передбачено, що передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім'ї з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Пунктами 18-20 вказаного Положення визначено, що громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім'ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. При наявності у наймача або членів його сім'ї пільги на безоплатне одержання займаного житла незалежно від розміру загальної площі до заяви додається відповідний документ (копія посвідчення, довідка та інше), що підтверджує право на пільгові умови приватизації. Згода тимчасово відсутніх членів сім'ї наймача на приватизацію квартири (будинку) підтверджується письмово і додається до заяви. При оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім'ї та займані приміщення. У довідці вказуються члени сім'ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. У довідці вказуються новонароджені, і на них розраховується норма площі, що передається безкоштовно, незалежно від строку їх народження та введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Як встановлено судом, позивач [PERSON] станом на 30.12.1996 року (станом на дату прийняття оскаржуваного рішення), а саме з 01.02.1996 року і по 2010 рік був зареєстрований та проживав у с. Коростів Сколівського району Львівської області, що підтверджується відповідною відміткою про реєстрацію у паспорті громадянина України останнього серії [NUMBER], виданого Сколівським РВ ГУ МВС України у Львівській області 25.12.1996 року (а. с. 70), а також стверджується допитаними у якості свідків відповідачами [PERSON], [PERSON], допитаним у якості свідка гр. [PERSON], які показали про фактичне проживання позивача [PERSON] з 1996 року за місцем реєстрації - у с. Коростів Сколівського району Львівської області. Відповідно суд не надає віри показам допитаних у якості свідків гр. [PERSON] та гр. [PERSON] про фактичне на їх думку проживання позивача [PERSON] з 1996 року і по даний час у [ADDRESS], оскільки такі є непослідовними і суперечать всім, зібраним у справі доказам, більше нічим не підтверджені. З огляду на вказане, позивач [PERSON] не міг бути вказаний у необхідній для приватизації довідці про склад сім'ї та займані приміщення, оскільки не був прописаний та не мешкав разом із наймачем - відповідачем [PERSON] на час приватизації останньою квартири [ADDRESS] Львівської області. З цих-же підстав він не міг писати відповідну згоду на приватизацію вказаної квартири, як повнолітній член сім'ї наймача. Разом з тим, як встановлено судом, до осіб, які використали своє право на приватизацію, також увійшли члени сім'ї наймача - відповідач [PERSON], як малолітня дочка та відповідачі [PERSON] і [PERSON], як особи, за якими зберігалось право на житло (навчалися в учбових закладах в іншій місцевості) і були вказані у згаданій вище довідці про склад сім'ї та займані приміщення. Судом встановлено й те, що окрім відсутності у позивача [PERSON] підстав для написання відповідної заяви про згоду на приватизацію квартири, останній не відносився також до кола осіб, визначених діючим на час прийняття оспорюваного рішення житловим законодавством, за якими зберігається право на житло. Щодо посилання позивача [PERSON] на корінець ордера № 623, який був виданий виконавчим комітетом Сколівської міської Ради народних депутатів Львівської області свого часу, а саме 11.12.1990 року, відповідачу [PERSON] на вселення у вказану вище квартиру з членами сім'ї у кількості чотирьох чоловік, у тому числі і позивачем [PERSON] (а. с. 8), то такі суд вважає безпідставними, оскільки ордер на вселення у житлове приміщення не був та не міг бути підставою для прийняття рішення про приватизацію квартири відповідно до положень згаданих вище Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 року № 56. Крім того, ордер є підставою для вселення у житлове приміщення, але аж ніяк не свідчить про факт реєстрації та проживання у ньому. З огляду на вказане, рішення виконавчого комітету Сколівської міської Ради народних депутатів Львівської області № 135 від 30.12.1996 року «Про передачу у приватну власність квартир державного житлового фонду у м. Сколе» повинне залишатися у законній силі, так як жодним чином не порушує права позивача [PERSON] на приватизацію квартири [ADDRESS] Львівської області, відповідає вимогам діючого на час його прийняття законодавства. До того ж, у вказаному рішенні йдеться про приватизацію у спосіб та на підставі закону цілого ряду квартир у м. Сколе Львівської області, до яких сторони у даній справі не мають відношення.

Outcome: dismissed