Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

Позивач [PERSON] від імені якої на підставі угоди про надання правової допомоги діє [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи позовні вимоги тим, що їй належить на підставі купівлі-продажу, укладеного 06.07.2017 року між позивачем, як покупцем та [PERSON], [PERSON], як продавцями квартира [ADDRESS]. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. На виконання укладеного договору купівлі-продажу продавці звільнили квартиру та передали ключі від неї їй. Тільки член сім'ї колишнього власника відповідач [PERSON], не проживаючи в придбаній квартирі не знявся з реєстраційного обліку, надалі будучи зареєстрованим в квартирі. Будь-яких угод та договорів, в тому числі щодо найму жилого приміщення між позивачем та відповідачем не укладалося. Відповідач не є членом її сім'ї. Відповідач участі в утриманні житла не приймає, у спірній квартирі не проживає, його речей не має. Посилаючись на вимоги чинного законодавства, просить визнати [PERSON], таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про день, час і місце розгляду справи, право захисту в судовому засіданні доручила представляти [PERSON] на підставі довіреності від 17.07.2017 року, якою в суд подано письмову заяву (клопотання) про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримано в повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив, від останнього через канцелярію суду поступила заява в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначивши про те, що знятися з реєстрації не має можливості за сімейними обставинами. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом, належними доказами по справі встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що складається з 3 житлових кімнат, загальною площею 67,20 кв.м., в тому числі житловою площею 41,60 кв.м. та належить їй на підставі договору купівлі-продажу квартири від 06.07.2017 року укладеного між позивачем, як покупцем та [PERSON], [PERSON], як продавцями (а.с.5). У відповідності до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, квартира [ADDRESS], що складається з 3 житлових кімнат, загальною площею 67,20 кв.м., в тому числі житловою площею 41,60 кв.м. належить позивачу [PERSON] (а.с.6). Згідно довідки ПП «Санітарія» №545 від 13.07.2017 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстрований відповідач [PERSON], як онук власника (колишнього) (а.с.7). Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 317 ч. 1 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на свій розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом також встановлено, що відповідач [PERSON], як онук колишнього власника в квартирі [ADDRESS] не проживає, належних відповідачу речей не має. Отже, відповідно до зазначених вимог Закону відповідач є особою, яка втратила право на користування спірним житлом. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно положень ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши вимоги цивільного судочинства, вирішив справу відповідно до закону. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно, всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved