Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

Позивач [PERSON] 04.08.2015 р. звернувся до суду з позовом. 13.02.2015 р. було укладено договорів фінансового лізингу № 00320 від 13.02.2015 р. між [PERSON] та Тзов «Лізингова компанія «Вибір Комфорт», предметом якого транспортний засіб «Ваз Приора», згідно з яким лізингодавець (відповідач) зобовязувався придбати (набути) у свою власність відповідно до встановлених Лізингоодержувачем (позивач) специфікацій та умов рухоме майно (предмет лізингу) та передати його у володіння та користування лізингоодержувачу, лізингоодержувач зобовязується прийняти предмет лізингу та сплачувати за користування предметом лізингу визначені лізингові платежі та після закінчення строку дії лізингу придбати предмет лізингу шляхом укладання договору купівлі-продажу згідно з умовами визначеними договором лізингу. На виконання умов договору позивач 13.02.2015 року перерахував на розрахунковий рахунок відповідача частину вартості предмету лізингу у розмірі 51584, 50 грн., яке це передбачалося умовами договору. 13.02.2015 року позивач та відповідач підписали додаткову угоду до договору фінансового лізингу № 00320, відповідно до якої вирішили розірвати Договір лізингу за взаємною згодою. 12.03.2015 року між [PERSON] та Тзов «Лізингова компанія «Вибір Комфорт» був укладений договір фінансового лізингу № 10008 предметом якого є транспортний засіб мінітрактор «DW 160 G». Пунктом 17.13 договору фінансового лізингу № 10008 передбачено: «Після укладення цього договору усі раніше укладені договори втрачають силу раніше сплачені платежі зараховуються до цього договору». Додаток № 2 до договору фінансового лізингу № 10008 від 12.03.2015 року закріпив вартість предмету лізингу складає 46250,00 грн. п. п. 3.3 договору лізингу «Сторони погодились, що лізингоодержувач сплачує не менше 50% від вартості предмета лізингу лізингодавцю укладення договору купівл- продажу між лізингодавцем та постачальником ». «Лізингодавець укладає договір купівлі продажу предмета лізингу постачальником не пізніше 90 робочих днів з моменту отримання лізингового платежу на свій поточний рахунок». 13.02.2015 року [PERSON] сплатив 51584,50 грн. тим самим виконавши свої зобовязання по оплаті вартості предмета лізингу. З моменту укладення сторонами договору лізингу станом на 31.07.2015 р. відповідач не уклав договору купівлі - продажу предмету лізингу та не поставив товар позивачу. Відповідо д п.13.2 відповідач взяв на себе зобов'язання у передбачені договором строки знайти постачальника, якій здійснює продаж предмету лізингу з метою його придбання та передання в користування позивачу. До правовідношень що склалися між позивачем та відповідач застосовуються положення про купівлю- продаж. Станом на 31.07.2015 року тзов «Лізингова компанія «Вибір Комфорт» не виконала свої зобовязання перед позивачем, щодо поставки предмета лізингу та його передачі не пізніше 90 робочих днів з моменту отримання лізингового платежу. Позивач просив розірвати договір фінансового лізингу № 10008 укладений 12.03.2015 року між [PERSON] та Тзов «Лізингова компанія «Вибір Комфорт». Стягнути з Тзов «Лізингова компанія «Вибір Комфорт» на користь [PERSON] 51584,50 грн. та судовий збір в сумі 488 грн, та затрати повязані з оплатою правової допомоги по даній справі. Позивач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач представник Тзов «Лізингова компанія «Вибір Комфорт» в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Згідно ст. 224 Цивільного Процесуального Кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд, враховуючи думку позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, 13.02.2015 р. було укладено договорів фінансового лізингу № 00320 від 13.02.2015 р. між [PERSON] та Тзов «Лізингова компанія «Вибір Комфорт», предметом якого транспортний засіб «Ваз Приора», згідно з яким лізингодавець (відповідач) зобовязувався придбати (набути) у свою власність відповідно до встановлених Лізингоодержувачем (позивач) специфікацій та умов рухоме майно (предмет лізингу) та передати його у володіння та користування лізингоодержувачу, лізингоодержувач зобовязується прийняти предмет лізингу та сплачувати за користування предметом лізингу визначені лізингові платежі та після закінчення строку дії лізингу придбати предмет лізингу шляхом укладання договору купівлі-продажу згідно з умовами визначеними договором лізингу. На виконання умов договору позивач 13.02.2015 року перерахував на розрахунковий рахунок відповідача частину вартості предмету лізингу у розмірі 51584, 50 грн., яке це передбачалося умовами договору. 13.02.2015 року позивач та відповідач підписали додаткову угоду до договору фінансового лізингу № 00320, відповідно до якої вирішили розірвати Договір лізингу за взаємною згодою. 12.03.2015 року між [PERSON] та Тзов «Лізингова компанія «Вибір Комфорт» був укладений договір фінансового лізингу № 10008 предметом якого є транспортний засіб мінітрактор «DW 160 G». Пунктом 17.13 договору фінансового лізингу № 10008 передбачено: «Після укладення цього договору усі раніше укладені договори втрачають силу раніше сплачені платежі зараховуються до цього договору». Додаток № 2 до договору фінансового лізингу № 10008 від 12.03.2015 року закріпив вартість предмету лізингу складає 46250,00 грн. п. п. 3.3 договору лізингу «Сторони погодились, що лізингоодержувач сплачує не менше 50% від вартості предмета лізингу лізингодавцю укладення договору купівл- продажу між лізингодавцем та постачальником ». «Лізингодавець укладає договір купівлі продажу предмета лізингу постачальником не пізніше 90 робочих днів з моменту отримання лізингового платежу на свій поточний рахунок». 13.02.2015 року [PERSON] сплатив 51584,50 грн. тим самим виконавши свої зобовязання по оплаті вартості предмета лізингу. З моменту укладення сторонами договору лізингу станом на 31.07.2015 р. відповідач не уклав договору купівлі - продажу предмету лізингу та не поставив товар позивачу. Відповідо д п.13.2 відповідач взяв на себе зобов'язання у передбачені договором строки знайти постачальника, якій здійснює продаж предмету лізингу з метою його придбання та передання в користування позивачу. До правовідношень що склалися між позивачем та відповідач застосовуються положення про купівлю- продаж. Станом на 31.07.2015 року тзов «Лізингова компанія «Вибір Комфорт» не виконала свої зобовязання перед позивачем, щодо поставки предмета лізингу та його передачі не пізніше 90 робочих днів з моменту отримання лізингового платежу. Згідно ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 807 ЦК України предметом договору лізингу може бути неспоживча річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Відповідно до положень ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до положень ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до положень ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Відповідно до ч.1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов»язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Гранічний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до роз»яснень, що містяться в п.48 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 вказаної постанови Кабінету Міністрів України, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов»язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Сума витрат на правову допомгу позивачем обгрунтована, документально підтверджена та вимога позову в цій частині підлягає задовленню . Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 488, 00 грн.

Outcome: approved