Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

Позивач 23.10.2014 року звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому він перебуває з відповідачем з 03.02.2007 року зареєстрованим у Відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 112. Позивач в обґрунтування позовних вимог про розірвання шлюбу посилається на те, що від зазначеного шлюбу у подружжя є малолітній син: [PERSON], [INFO], спільне життя з відповідачем не склалося і було фактично припинено у зв'язку з різними поглядами на сімейне життя та побут. Шлюбні стосунки між подружжям припинили своє існування, жодних сімейних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, мають окремий бюджет та вважають, що подальше збереження їхнього шлюбу є неможливим, недоцільним та суперечить їхнім інтересам. Спору щодо розподілу майна подружжя та щодо визначення місця проживання дитини на даний час немає. Питання щодо сплати аліментів на утримання спільного малолітнього сина вирішується в іншому провадженні. У судовому засіданні 17 лютого 2015 року позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити. Відповідач та його представник [PERSON] позов в частині розірвання шлюбу визнали, однак заперечували щодо обставин посилання позивача у позовній заяві на договір про сплату аліментів на утримання їхнього малолітнього сина, зазначивши, що даний договір є предметом іншого судового провадження та не стосується жодним чином існування шлюбу між сторонами. Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч.2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 3 ст. 105 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до п. 2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 03.02.2007 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 112 (а.с.3 - копія свідоцтва про шлюб). Як вбачається з матеріалів справи у сторін від даного шлюбу є малолітній син, а саме: [PERSON], [INFO] (а.с. 4 - копія свідоцтва про народження). В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач мають різні погляди на взаємовідносини в сім'ї. Вказані взаємовідносини призвели до того, що вони спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, мають окремий бюджет, сім'я фактично розпалася, а шлюб існує формально. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Враховуючи зазначені обставини та те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам, суд приходить до висновку, що поданий позов підлягає задоволенню. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Сторони не мають претензій один до одного щодо розподілу судових витрат, та за заявою позивача зробленої під час розгляду справи, судові витрати у виді судового збору з відповідача не стягуються на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved