Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-02 00:00:00

Позивач 26.11.2018 року звернулася до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на наступні обставини. 19.06.2004 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від цього шлюбу вони мають трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, через непорозуміння з приводу обов`язків чоловіка та жінки, ведення спільного господарства, виховання дітей. З червня 2018 року вони припинили шлюбні стосунки та ведення сумісного господарства. Вважає, що збереження шлюбу неможливе та суперечить її законним інтересам. На підставі зазначеного, просить шлюб розірвати. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду від 21.11.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та по справі призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 05.04.2019 року закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач не з`явилася, надала на адресу суду заяву, згідно якої просить розглядати справу без її участі, на позовних вимогах наполягає у повному обсязі (а.с. 20). Відповідач у судове засідання не з`явився, був повідомлений про день, час і місце розгляду справи належним чином. До суду повернувся поштовий конверт з судовою повісткою з викликом у судове засідання, як не вручений у зв`язку з закінченням терміну зберігання. У відповідності до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України судова повістка вважається врученою. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд на підставі ст.280 ЦПК України розглянув справу заочно. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутності сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов на підставі ст. ст. 110, 112 СК України підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони 19.06.2004 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Нікопольського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис за № 261 (а.с. 5). Від шлюбу вони мають трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.6-8). Позивач в обґрунтування позову зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбне життя та ведення спільного господарства припинено з червня 2018 року. Позивач не має наміру відновлювати сімейні відносини, наполягає на розірванні шлюбу. Згідно ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.97) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що відповідає ст.51 Конституції України. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. За таких обставин суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved