Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

Позивач 25.04.2016 року звернувся до суду з позовом, в якому просив розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 14.06.1986 року; вказав, що від цього шлюбу не мають неповнолітніх дітей. Позивач посилається на те, що на протязі останніх двох років сімейне життя між ними поступово погіршувалося; кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сімю; відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з її ініціативи між ними постійно виникають сварки, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між подружжям шлюбних відносин. Ухвалою суду від 22.08.2016 року обєднано в одне провадження з первісним позовом зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Ухвалою суду від 08.09.2017 року, враховуючи, що спільний розгляд вимог позивача за основним позовом про розірвання шлюбу та зустрічних позовних вимог відповідача про поділ майна подружжя, враховуючи численні заяви та клопотання сторони позивача по зустрічному позову, призведе до затягування розгляду справи та неможливості дотримання вимог ст.157 ЦПК України, розєднані в самостійне провадження позовні вимог [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, присвоєно окремий номер провадження. Позивач [PERSON] та його представник в судове засідання не зявилися, надали до суду заяву з проханням розглянути справу без їх участі, де також підтримали позовні вимоги. Відповідач [PERSON] та її представник у судове засідання неодноразово не зявлялися (10.10.2016 року, 13.01.2017 року, 07.02.2017 року, 03.03.2017 року, 03.05.2017 року, 14.06.2017 року, 04.07.2017 року, 21.08.2017 року, 08.09.2017 року, 26.09.2017 року, 13.11.2017 року), про місце та час слухання справи повідомлені належним чином. Відповідач та її представник неодноразово надавали до суду клопотання про відкладення розгляду справи по різним причинам. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача та її представника, оскільки останні не надали доказів про те, що вони з поважних причин не можуть зявитися в судове засідання. Крім того, суд зазначає, що з 14.06.2017 року до 13.11.2017 року відповідач та її представник підряд жодного разу до суду не зявилися. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1989 року у справі « Юніон Аліментарія [PERSON] проти Іспанії», на осіб, які беруть участь у справі, покладається обовязок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які повязані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення слухання. З урахуванням матеріалів цивільної справи, є підстави вважати, що відповідач зловживає своїми процесуальними правами. Тому, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Із свідоцтва про укладення шлюбу, що було видане відділом ЗАЦС Пушкінського району Комітету по справах ЗАЦС Уряду Санкт-Петербургу, вбачається, що сторони 14.06.1986 року зареєстрували шлюб, актовий запис №541 (а.с.9). В судовому засіданні було встановлено, що подружжя сімейно-шлюбних стосунків не підтримують, проживають за різними адресами. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Беручи до уваги, що фактично шлюб між подружжям розпався, сімейні стосунки припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, його було підтверджено протягом судового розгляду, тому він підлягає задоволенню. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved