Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-21 00:00:00

Позивач 19.03.2020 р. звернувся до суду з позовом до ДП «Селидіввугілля» про відшкодування моральної шкоди. Позивач зазначив, що перебував у трудових відносинах з ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта «Росія», яку в подальшому перейменовано у ВП «Шахта «Котляревська», з 2004 року. 04.09.2016 року звільнений за станом здоров`я на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП. В результаті праці на ВП «Шахта «Котляревська» він отримав професійне захворювання. Висновком МСЕК серії АБ №0045700 від 17.01.2017 року йому встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 30% втрати працездатності і ІІІ групу інвалідності. Згідно з довідкою МСЕК серії 12ААА №082594 від 16.01.2019 року при повторному огляді встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 40% втрати працездатності безстроково і ІІІ групу інвалідності. Внаслідок професійного захворювання позивач зазнав матеріальну і моральну шкоду, яку пов`язано з фізичним болем, переживаннями, дратівливістю, порушенням звичайного укладу життя, постійним лікуванням і погіршенням фінансового становища його сім`ї. Просить суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди на його користь 90000 грн. 00 коп. Відповідно до ст. 274 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Від відповідача відзиву на позовну заяву не надходило. Від представника третьої особи надійшли пояснення, де зазначалося про не доведення заподіяння моральної шкоди. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта «Котляревська». Дані обставини учасники справи не оспорюють та підтверджуються трудовою книжкою [NUMBER] . Згідно з актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 26.07.2016 р., затвердженого начальником Головного управління Держпраці у Донецькій області, складеного 26.07.2016 року, [PERSON] встановлено діагноз: «Хронічний бронхіт ІІ ст.., фаза затихаючого загострення. Прикореневий, базальний пневмофіброз, ЛН І-ІІ ст. (один-два (J 42) - захворювання професійне, встановлено вперше). Професійне захворювання виникло за обставин тривалої роботи в умовах запиленості повітря робочої зони заступника начальника дільниці КТ - 1, яка перевищувала ГДК пилу.». Причиною виникнення професійного захворювання є недосконалість технологічних процесів; перевищення концентрації пилу на робочому місці заступника начальника дільниці КТ - 1, запиленість гірничих виробок складала - 18,2 мг/м3, при ГДК - 4 мг/м3, гірничого майстра, заступника начальника дільниці ШТ шахта ім..Д.С.Коротченко - 30-100 мг/м3, при ГДК-10 мг/м3. Невиконання у повному обсязі заходів по боротьбі з пилом заступника начальника дільниці КТ-І ВП «Шахта «Росія»». Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 17.01.2017 р. серія [NUMBER] , виданої Обласною профпатологічною МСЕК, [PERSON] встановлено ступінь втрати професійної працездатності 30% з 17.01.2017 року до 01.02.2019 року. Згідно із довідкою до акта огляду медико - соціальною експертною комісією від 17.01.2017 р. серія [NUMBER] , виданої Обласною профпатологічною МСЕК, [PERSON] встановлено ІІІ групу інвалідності з 17.01.2017. Згідно з довідкою МСЕК серії 12ААА №082594 від 16.01.2019 року при повторному огляді [PERSON] встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 40% втрати працездатності безстроково з 16.01.2019 і ІІІ групу інвалідності (довідка до акта огляду МСЕК серії 12ААБ №062567 від 16.01.2019). При вирішенні питання про право позивача на відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно - побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Виходячи з положення ст. 23 ЦК України, при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, суд бере до уваги характер завданої моральної шкоди, глибину і тривалість моральних та фізичних страждань потерпілого, настання негативних змін у його житті, можливість відновлення стану, який мав потерпілий до нещасного випадку чи професійного захворювання. Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Суд знаходить неспроможними доводи представника третьої особи - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про те, що позивачем не доведено наявність у нього моральних страждань, оскільки висновок МСЕК та акт розслідування професійного захворювання підтверджують, що саме втратою професійної працездатності, позивачу заподіяно моральні страждання. При встановлених судом обставинах, оцінюючи надані в силу ст.ст. 76,77 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що професійне захворювання, встановлене у позивача, заподіює йому моральні страждання, тому що через нього він змушений докладати додаткових зусиль для утримання себе, одержання повноцінного і своєчасного лікування. Втрата працездатності привела до порушення звичайного ритму життя, через відсутність можливості реалізації своїх потреб і здібностей у повному обсязі. Внаслідок професійного захворювання, позивач зіткнувся з труднощами побутового плану. Він продовжує хворіти, потребує лікування. Зазначені обставини приводять суд до переконання, що моральна шкода позивачу дійсно заподіяна. З урахуванням конституційної значимості здоров`я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від народження й охороняється державою, суд вважає що заявлена позивачем вимога обґрунтована і підлягає частковому задоволенню. Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступень вини відповідача, стан здоров`я позивача, важкість змушених змін у його життєвих і виробничих зв`язках, неможливість їх поновлення, те, що позивач постійно відчуває хворобливі відчуття, має потребу в медикаментозному, санаторно-курортному лікуванні. Таким чином, суд вважає, що розмір моральної шкоди у сумі 40000,00 гривень, який повинен бути стягнуто з відповідача на користь [PERSON] є достатнім для відшкодування завданої позивачеві моральної шкоди, спричиненої йому стійкою втратою працездатності у розмірі 40 відсотків внаслідок професійного захворювання. У задоволенні решти позовних вимог позивача необхідно відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю. На підставі п. 2 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Згідно із ст. 141 ЦПК України, оскільки позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір з відповідача в дохід держави у розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial