Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє представник позивача адвокат Колєснік І.А., звернувся до Богодухівського районного суду Харківської області з позовом до Богодухівської міської ради Харківської області, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: Богодухівська державна нотаріальна контора Харківської області, у якому просить: визнати за [PERSON] в порядку спадкування право постійного користування земельною ділянкою площею 1,4487 га з кадастровим номером: 6320884500:01:002:0304, для ведення особистого селянського господарства. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [INFO] помер батько позивача, [PERSON] , який проживав в с. Мерло Богодухівського району Харківської області. Позивач єдиний спадкоємець за законом свого батька, інших спадкоємців [PERSON] за законом або за заповітом немає. [PERSON] прийняв спадщину батька за законом, Богодухівською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа за № 533/2010. Позивач зазначає, що до складу спадщини [PERSON] входить право постійного користування земельною ділянкою площею 1,4487 га, кадастровий номер: 6320884500:01:002:0304, для ведення особистого підсобного господарства, державної форми власності, на території колишньої Кленівської сільської ради Богодухівського району Харківської області, правонаступником якої є Богодухівська міська рада Харківської області, за межами населеного пункту, згідно з Державним актом на право постійного користування землею, серії ХР 04-00-018189, виданим 31.10.1997 Кленівською сільською радою на підставі рішення ради № 13 від 29.03.1993. Після смерті спадкодавця позивач володіє та користується вказаною земельною ділянкою за її цільовим призначенням. Богодухівською державною нотаріальною конторою повідомлено позивачу про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказаною земельною ділянкою після смерті [PERSON] , оскільки нотаріусом встановлено спір про право, пов`язаний із невизначеністю в чинному законодавстві щодо правових підстав спадкування права постійного користування земельною ділянкою, припинення цього речового права після смерті спадкодавця та його належності до спадкового майна. Крім того, в нотаріальному порядку неможливо визнати ці права позивача, оскільки оригінал державного акту втрачений, та позивачу відмовлено у видачі дублікату/копії акту. У зв`язку з викладеним позивач вважає, що вказаний спір має бути вирішений у судовому порядку. Належність саме [PERSON] права постійного користування вказаною вище земельною ділянкою підтверджується актом прийому-передачі земельних ділянок до наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 15.12.2020 № 42-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність», в якому відображено, що земельна ділянка з кадастровим номером 6320884500:01:002:0304 площею 1,4487 га, знаходиться у постійному користуванні [PERSON] згідно з Державним актом на право постійного користування землею серії ХР № 04-00-018189, виданим 31.10.1997. Відомості про постійне користування [PERSON] вказаною земельною ділянкою внесені до Державного земельного кадастру. З посиланням на ст.ст. 1216-1219, 1268 ЦК України, постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019 по справі № 663/1838/16-ц, 05.11.2019 по справі № 906/392/18, від 23.06.2020 по справі № 179/1043/16-ц, постанову Верховного Суду від 09.09.2020 по справі № 681/1154/17, стверджує, що право постійного користування земельною ділянкою є об`єктом спадкування та не припиняється у зв`язку зі смертю особи, якій воно належало на день смерті на підставі державного акту про право постійного користування земельною ділянкою. З огляду на викладене, вважає, що позивач має право на визнання за нею права постійного користування на земельну ділянку в порядку спадкування. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 23.08.2021 відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання. Відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів із Богодухівської державної нотаріальної контори та Головного управління Держгеокадастру у Харківській області. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 13.09.2021 клопотання представника позивача адвоката Колєсніка І.А. про витребування доказів задоволено. Витребувано у Богодухівської державної нотаріальної контори Харківської області належним чином завірену копію спадкової справи № 533/2010, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Заходи забезпечення позову не вживались. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 08.11.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. Представники сторін та третьої особи в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у поданих до суду письмових заявах просили суд розглянути справу за їх відсутності. Позивач у поданій до суду письмовій заяві повідомив, що позов підтримує, відповідач та третя особа зазначили, що у вирішенні справи покладаються на розсуд суду. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін та третьої особи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно з Державним актом на право постійного користування землею серії ХР-04-00-018189, виданого Кленівською сільською радою 31.10.1997, [PERSON] на підставі рішення Кленівської сільської ради від 29.03.1993 № 13 було надано у постійне користування земельну ділянку площею 1,45 га для ведення особистого підсобного господарства. Земельна ділянка розташована на території Кленівської сільської ради (а.с.35). Відповідно до інформації Державного земельного кадастру про земельну ділянку про право власності та речові права на земельну ділянку від 20.08.2021, [PERSON] є суб`єктом права постійного користування на земельну ділянку з кадастровим номером 63200884500:01:002:0304, площею 1,45 га, яка перебуває у державній власності, цільове призначення - 01.03 для ведення особистого селянського господарства, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, вид використання - для ведення особистого підсобного господарства (а.с. 10 ). Згідно з актом прийому-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення з державної у комунальну власність від 15.12.2020, який є додатком до наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 15.12.2020 № 42-ОТГ «Про передачу земельних ділянок сільськогосподарського призначення з державної у комунальну власність», земельна ділянка площею 1,4487 га з кадастровим номером 6320884500:01:002:0304 перебуває у постійному користуванні згідно з державним актом від 31.10.1997 № ХР-04-00-018189 (а.с.15). Відповідно до наданого представником позивача повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Харківській область від 25.11.2021 № 29-20-9-8778/0/19-21, за інформацією Управління у Богодухівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області відповідно до Книги записів державних актів на право постійного користування землею обліковується запис про реєстрацію Державного акта серії ХР-04-00-018189 зареєстрованого за № 383 на ім`я гр. [PERSON] . Також надано копію сторінок вказаної Книги реєстрації державних актів на право постійного користування землею. Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.09.1974, [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 26.10.2010, виданого Кленівською сільською радою Богодухівського району Харківської області, [PERSON] помер [INFO] (а.с.7). 09.12.2010 Богодухівською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 533/2010 після смерті [PERSON] , номер у спадковому реєстрі - 50436967. [INFO] дружина померлого [PERSON] - [PERSON] подала державному нотаріусу заяву про відмову від належної їй частини спадкового майна на користь [PERSON] - сина спадкодавця. 09.12.2010 [PERSON] подав державному нотаріусу заяву, в якій повідомив, що є спадкоємцем [PERSON] за законом, спадщину приймає. Згідно з довідкою виконавчого комітету Кленівської сільської ради від 19.04.2011 № 69/02-24.19.04.2011 [PERSON] , який помер [INFO] , на день смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] за цією адресою проживали та були зареєстровані: дружина [PERSON] , син [PERSON] , невістка [PERSON] , онуки [PERSON] , [PERSON] . Від [PERSON] у Кленівській сільській раді заповіт не посвідчувався. 22.06.2011 [PERSON] було видано свідоцтва про право на спадщину за законом на майно [PERSON] : будинок [ADDRESS] та земельну ділянку з кадастровим номером 6320884500:01:003:0019, площею 3,8288 га. Отже, з матеріалів спадкової справи [PERSON] № 533/2010 вбачається, що єдиним спадкоємцем [PERSON] за законом є його син [PERSON] . 19.08.2021 [PERSON] звернувся до Богодухівської державної нотаріальної контори з питання отримання свідоцтва про права на спадщину після померлого [INFO] [PERSON] (спадкова справа № 533/2010), на земельну ділянку з кадастровим номером 6320884500:01:002:0304, цільове призначення якої - для ведення особистого підсобного господарства, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії ХР-04-00-018189 від 31.10.1997. Однак, листом від 27.10.2021 № 1607/01-16 Богодухівською державною нотаріальною конторою було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку після смерті [PERSON] , оскільки нотаріусом установлено спір про право, пов`язаний із невизначеністю в чинному законодавстві щодо правових підстав спадкування права постійного користування земельною ділянкою, припинення цього речового права після смерті спадкодавця та його належності до спадкового майна. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] набув права постійного користування земельною ділянкою площею 1,4487 га для ведення особистого підсобного господарства у 1993 році, тобто, до набрання чинності Земельним кодексом України від 25.10.2001 № 2768-ІІІ. Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.7 Земельного кодексу України від 18.12.1990 № 561-ХІІ (чинного на час набуття [PERSON] права постійного користування земельною ділянкою) користування землею може бути постійним або тимчасовим. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, зокрема, громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (стаття 23 ЗК України 1990 року). Відповідно до пункту 5 постанови Верховної Ради Української РСР від 18 грудня 1990 року № 562-XII«Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування. Згідно з частиною першою статті 92 Земельного кодексу України 2001 року (далі - ЗК України), який набрав чинності з 01 січня 2002 року, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Вичерпний перелік осіб, які могли набувати земельні ділянки у постійне користування, був визначений у частині другій статті 92 ЗК України. Фермерські господарства та фізичні особи до вказаного переліку не належали. Але у пункті 6 розділу Х «Перехідні положення» зазначеного кодексу було передбачено, що громадяни та юридичні особи, які вже мали у постійному користуванні земельні ділянки, не могли мати їх на такому праві та повинні були у визначений строк переоформити право власності або право оренди на них відповідно до встановленого порядку. 22 вересня 2005 року Конституційний Суд України ухвалив рішення № 5-рп/2005, згідно з яким визнав неконституційним пункт 6 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України щодо обов`язку переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або на право оренди. Конституційний Суд України вказав, що немає підстав визнавати неконституційною статтю 92 ЗК України, оскільки використання у ній терміна «набувають» (який означає «ставати власником чого-небудь, здобувати що-небудь») вказує на те, що ця стаття не обмежує і не скасовує чинне право постійного користування земельними ділянками, набуте в установлених законодавством випадках станом на 1 січня 2002 року до його переоформлення (абзац 11 пункту 5.3 мотивувальної частини вказаного рішення). Отже, право постійного користування земельною ділянкою, набуте у встановленому порядку до 01 січня 2002 року, не втрачається внаслідок його непереоформлення користувачем, який за ЗК України не є суб`єктом такого права. Право постійного користування земельною ділянкою зберігається за таким користувачем до приведення прав і обов`язків щодо вказаної ділянки у відповідності до вимог чинного законодавства. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 663/1738/16-ц. У постанові від 05 листопада 2019 року у справі № 906/392/18 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з передбачених у статті 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року підстав, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою поза межами підстав, визначених у статті 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року, є такими, що порушують це право. В силу ст.1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України). Перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщини, визначений у статті 1219 ЦК України. За змістом вказаного переліку право постійного користування земельною ділянкою, яке належало спадкодавцю, не є тим правом, яке не можна успадкувати. А тому таке право за загальним правилом входить до складу спадщини. Право постійного користування (на підставі відповідного державного акта) земельною ділянкою не припиняється зі смертю фізичної особи, якій було надане таке право, незалежно від цільового призначення відповідної ділянки. Тому право постійного користування земельними ділянками, яке перейшло у порядку спадкування, не припиняється ані через зміни у земельному законодавстві, ані через смерть осіб, яким це право належало. Такі висновки висловлено Верховним Судом у постанові від 09.09.2020 по справі № 681/1154/17 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23.06.2020 у справі № 179/1043/16-ц (провадження № 14-63цс20). У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила шляхом конкретизації від висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 368/54/17, у частині відступу від висновків, сформульованих у постановах Верховного Суду України від 05 жовтня 2016 року у справі № 181/698/14-ц і від 23 листопада 2016 року у справі № 657/731/14-ц про те, що право користування земельною ділянкою, яке виникло в особи лише на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право, і не входить до складу спадщини. З огляду на викладене, ані відсутність у Земельному кодексі України 2001 року такого права на земельну ділянку, як право постійного користування, ані смерть особи, якій належало таке право, - [PERSON] - самі по собі не припиняють права постійного користування вказаною земельною ділянкою та не виключають права постійного користування земельною ділянкою зі складу спадщини. Як вбачається зі змісту державного акту серії ХР № 04-00-018189, рішення про надання [PERSON] у постійне користування земельної ділянки площею 1,45 га прийняте Кленівською сільською радою Богодухівського району Харківської області ХХІ скликання (рішення № 13 від 29.03.1993). Земельна ділянка надана для ведення особистого підсобного господарства. Враховуючи викладене, суд вважає, що [PERSON] на законних підставах, передбачених законодавством, чинним на час виникнення спірних відносин, - на підставі рішення відповідної сільської ради народних депутатів - набув права постійного користування земельною ділянкою, з метою, передбаченою законом - для ведення особистого підсобного господарства. Та обставина, що земельна ділянка з кадастровим № 6320884500:01:002:0304 площею 1,4487 га є саме земельною ділянкою, наданою [PERSON] згідно з державним актом серії ХР-04-00-018189 від 31.10.1997, з цільовим призначенням - для ведення особистого підсобного господарства, підтверджується Інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 20.08.2021, відповідно до якого суб`єктом речового права на земельну ділянку з вказаним кадастровим номером є саме [PERSON] . Статтею 141 чинного ЗК України встановлено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини; ж) передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії. Суд зауважує, що ані за життя, ані після смерті [PERSON] належне йому право постійного користування земельною ділянкою не було припинене, про що свідчать вказана Інформація з Державного земельного кадастру, в якій [PERSON] зазначено як суб`єкта права. Доказів того, що за життя [PERSON] право його постійного користування спірною земельною ділянкою було припинено рішенням відповідної сільської ради з підстав, передбаченим ст.27 ЗК 1990 року або статтю 141 чинного ЗК України, відповідачем не надано. Докази того, що [PERSON] реєструвалось фермерське господарство, а земельна ділянка отримувалась ним з метою ведення фермерського господарства, в матеріалах справи відсутні, а відтак, відсутні підстави вважати, що право постійного користування цієї земельною ділянкою перейшло від [PERSON] за його життя до юридичної особи - фермерського господарства. Враховуючи викладене, суд вважає, що на момент смерті [PERSON] право постійного користування земельною ділянкою площею 1,45 га, розташованої на території Кленівської сільської ради, на законних підставах належало спадкодавцю, не було припинене, а відтак, входить до складу спадщини [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України). Як зазначалось вище, інший спадкоємець за законом після смерті [PERSON] - його дружина [PERSON] , - відмовилася від належної їй частини спадкового майна на користь позивача. Наявності інших спадкоємців за законом після смерті [PERSON] з матеріалів спадкової справи не вбачається. Таким чином, [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , при цьому, виходячи зі змісту ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини також входить право постійного користування земельною ділянкою згідно з Державним актом від 31.10.1997 серії ХР № 04-00-018189. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 1, 2 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Частиною 2 ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися досуду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. На підставі викладеного, враховуючи те, що позивач є спадкоємцем за законом на спадкове майно [PERSON] , до якого входить, зокрема, право постійного користування земельною ділянкою площею 1,45 га на території Кленівської сільської ради, посвідчене державним актом серії ХР № 04-00-018189 від 31.10.1997 (якій наразі присвоєно кадастровий номер 6320884500:01:002:0304, з уточненою площею - 1,4487 га), звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на вказану частину спадщини з посиланням на наявність спору та невизначеність у чинному законодавстві, а також відсутність документу, який би посвідчував право на спадкове майно, з вказівкою на необхідність вирішення питання в судовому порядку, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про визнання права постійного користування вказаною земельною ділянкою в порядку спадкування заявлено цілком обґрунтовано, у зв`язку з чим він підлягає задоволенню.

Outcome: approved