Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-08 00:00:00

Позивач [PERSON] , [INFO] звернувся з позовною заявою до [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] в якій просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позовна заява обґрунтована тим, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу квартири від 04.11.2019 року на праві приватної власності належить двокімнатна квартира [ADDRESS] . Відповідачі не є членами родини позивача. Згідно п.1 Договору купівлі-продажу від 04.11.2019 року продавець з її донькою зобов`язувалися знятися з реєстраційного обліку, звільнити від особистих речей і передати позивачу ключі від квартири до 07.11.2019 р включно. Ключі від квартири були передані, квартира звільнена від особистих речей відповідачів, але відповідачі не були виписані з квартири, таким чином, позивач вимушений звернутися до суду із цим позовом, бо іншого досудового способу захисту їх прав не має. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки не повідомили, відзиву на позовну заяву не надали. Відповідно до ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, в разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового приміщення, а саме квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 04.11.2019 року посвідченого приватним нотаріусом Бахмутського міського нотаріального округу Донецької області Барановим М.С. (а.с.8-9). Відповідно до довідки виданої ПП «ВІЛС» зазначено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані позивач - [PERSON] (власник), [PERSON] , [INFO] (мати колишнього власника), [PERSON] , [INFO] (колишній власник) (а.с.12). Згідно з актом про не проживання від 06.11.2019 року за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [PERSON] не проживають з жовтня 2009 року. Вказана обставина підтверджена свідками [PERSON] , [PERSON] (а.с.11). Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Як зазначено в ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути обмежений у здійсненні цього права. Оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , необхідно визнати такими, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , оскільки реєстрація відповідачів в у спірному житловому приміщенні не відповідає волевиявленню позивача і позбавляє останнього повною мірою реалізувати право на володіння, користування та розпорядження своєю власністю, тож позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved