Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-23 00:00:00

Позивач [PERSON] 19.06.2018 р. звернувся в суд із позовом, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований між ним та відповідачем 16.06.2001 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Личаківського районного управління юстиції м.Львова, актовий запис №146. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 16.06.2001 р. було зареєстровано шлюб з відповідачем. У шлюбі з відповідачем у них народились діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Подружнє життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейне життя. Сторони не проживають разом тривалий час, не підтримують подружні відносини та не ведуть спільне господарство. Позивач переконаний, що примирення між ними неможливе, їх шлюб носить формальний характер, їх подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам їх дітей. Ухвалою від 05.07.2018 року у справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. Позивач у судове засідання не з'явився, подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує, просить такий задовольнити. У судове засідання відповідач не з'явилась, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти задоволення позову. У зв'язку з неявкою сторін та з врахуванням поданих заяв, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 16 червня 2001 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Личаківського районного управління юстиції м.Львова, актовий запис №146. У шлюбі у них народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Сторони з 2016 року не проживають разом, не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх відносин. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно із ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Враховуючи те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач позов визнала, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе і такі обставини суперечать інтересам учасників справи, а відтак, шлюб слід розірвати. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається із квитанції № 31 від 15.06.2018 р. АТ «Ощадбанк», позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір в сумі 704,80 грн. у відповідності до п.п.3 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір». Враховуючи вищевикладене, а також і те, що розгляд даної справи по суті не здійснювався, що підтверджується її матеріалами, суд приходить до переконання, що позивачу [PERSON] слід повернути з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 352,40 грн.

Outcome: approved