Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

Позивач [PERSON] 22 листопада 2016 року звернулася в суд з позовом до відповідачів про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В поданій до суду позовній заяві посилалася на те, що 12 березня 2016 року, керуючи транспортним засобом та рухаючись по вулиці Гожулянській в м. Полтаві, доїхавши до перехрестя з вул. Комбайнерів, звернула в бік на прилеглу територію та зупинила транспортний засіб поблизу гімназії № 13 в м. Полтаві по вул. Кучеренка, 1/16 Вказувала, невідомий чоловік підійшов до належного їй автомобіля, почав стукати по вікну, в грубій формі звинуватив в зупинці транспортного засобу на пішохідному переході, вимагав, щоб їхала геть. Також позивач посилалася на те, що викликала працівників поліції, які, прибувши на місце пригоди, почали з неї знущатися, складати постанову про вчинення адміністративного правопорушення, довели до стресового стану, внаслідок чого стався гіпертонічний криз. Лікарями станції швидкої допомоги доставлена до лікарні та госпіталізована в неврологічне стаціонарне відділення, де знаходилася на лікуванні з 12 березня по 21 березня 2016 року. Вказувала, що пізніше дізналася про особу нападника, яким виявився [PERSON], 1979 року народження, але в його діях складу кримінального правопорушення виявлено не було. Посилалася на те, що в результаті незаконних дій працівників поліції у неї стався гіпертонічний криз. Потрапила до лікарні, на лікування витратила власні кошти в розмірі 1514,75 грн. Окрім того, вказаними патрульних діями спричинено моральних страждань. В поданій до суду позовній заяві просила суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на її користь матеріальну шкоду в сумі 1514,75 грн. та 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримала подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Уточнила, що протиправність дій патрульних полягає в тому, що вони не захистили її від протиправних дій, не зрозуміли її, наклали на неї адміністративне стягнення. Представник УПП у м. Полтаві в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечувала. Вважає, що протиправність дій патрульних поліції відсутня, розмір завданої шкоди не доведено. Представник Державної казначейської служби України в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог також заперечувала. Суд, заслухавши пояснення та обґрунтування позивача, представників відповідачів, думку прокурора, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 12 березня 2016 року близько 10 год. позивач [PERSON], керуючи транспортним засобом GEEL Y СК, державний номер [NUMBER], та рухаючись по вулиці Гожулянській в місті Полтаві, доїхавши до перехрестя з вул. Комбайнерів, звернула на прилеглу територію поблизу гімназії № 13 в м. Полтаві по вул. Кучеренка, 1/16 та здійснилазупинку транспортного засобу на прилеглій території (безпосередньо на асфальтовому покритті, яке не є спеціально відведеним місцем для стоянки та/чи узбіччям). Також дослідженими в справі доказами встановлено, що між позивачем та іншою особою, яка не є особою, що приймає участь в розгляді справи та до якої позивачем не заявлено жодних позовних вимог, виник конфлікт щодо правомірності зупинки позивачем транспортного засобу та дотримання нею вимог правил дорожнього руху в частині зупинки транспортного засобу. Екіпажем патрульної поліції у складі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] під час несення служби по забезпеченню безпеки дорожнього руху та громадського порядку у м. Полтава 12 березня 2016 року було одержано виклик за адресою м. Полтава, вул. Кучеренка, 1/16 по факту порушення Правил дорожнього руху водієм автомобіля GEEL Y СК, державний номер [NUMBER]. Встановлено, що відповідний екіпаж патрульної поліції прибув за викликом на місце пригоди та інспекторами патрульної поліції щодо позивача [PERSON] було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення серії ПС2№668001, відібрано пояснення як від позивача, так і від особи, з якою у позивача виник конфлікт. Також дослідженими в справі доказами встановлено, що позивачем [PERSON] інспекторам патрульної поліції було подано заяву про вчинення хуліганських дій [PERSON], яку патрульними було передано до відділення поліції № 1 Полтавського ВП ГУ НП у Полтавській області. Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно п. 4 ст. 60 ЦПК - доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Звертаючись до суду з позовом про відшкодування завданої шкоди, позивач [PERSON] посилається, зокрема, на норми ст. 1174 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Обов'язковою умовою для відшкодування шкоди в порядку ст. 1174 ЦК України є незаконність рішень, дій чи бездіяльності посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) шкоди; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. В поданій до суду позовній заяві та в судовому засіданні позивач посилається на те, що неправомірність дій поліцейських полягала в тому, що останні не зупинили протиправні дії невідомого громадянина, не зрозуміли її, знущалися з неї, наклали на неї адміністративне стягнення. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію» завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги. Як встановлено судом, інспекторами патрульної поліції на місці пригоди 12 березня 2016 року було вжито заходів для припинення конфлікту, який виник між позивачем та іншою особою, відібрані письмові пояснення від особи, на яку позивач вказувала як на ту, що вчиняла протиправні дії, при цьому після приїзду екіпажу патрульної поліції за викликом будь-які протиправні дії зазначеною особою не вчинялися. Тим самим, інспекторами поліції було вжито заходів для забезпечення прав як позивача, так інших учасників конфлікту, забезпечено громадський порядок. Спілкування патрульних з обома учасниками конфлікту, на що наголошувала позивач в судовому засіданні, жодним чином не свідчить про неправомірність дій поліцейських. Стверджуючи в поданій до суду заяві про знущання з неї, позивач жодних доказів на підтвердження даної обставини не надала, натомість в судовому засіданні висловлювала свою подяку працівникам поліції. Прийняття поліцейським рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності та подальше скасування такої постанови в силу норм ст. 1174 України само по собі не може слугувати підставою для відшкодування шкоди. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що за відсутності протиправної поведінки працівників патрульної поліції як однієї із складових настання такої цивільної відповідальності - як відшкодування шкоди, позовні вимоги [PERSON] про відшкодування шкоди, обґрунтовані нормами ЦК України, заявлені безпідставно та не підлягають задоволенню. При вирішенні справи суд також виходить з того, що позивач [PERSON], надаючи в судовому засіданні свої пояснення, фактично посилалася на наявність протиправних на її думку дій особи, з якою у неї виник конфлікт, але жодні вимоги та такої особи не заявляє. Окрім того, позивачем [PERSON] на обґрунтування спричиненої їй матеріальної шкоди надано чеки та квитанції за отримані медичні послуги і придбані лікарські препарати. Разом з тим, як вбачається з виписки із медичної карти хворого № 1844, виданої на ім'я позивача, придбані нею згідно з квитанціями аптечних закладів ліки не є такими, що були рекомендовані їй до лікування. Тому понесені нею витрати на придбання ліків жодним чином не заходяться в причинному зв'язку з подіями, які відбувалися 12 березня 2016 року. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Дослідними в справі доказами не встановлено протиправність дій поліцейський Управління патрульної поліції м. Полтави, відсутні підстави вважати спричинення позивачу даним відповідачем будь-яких збитків, тому в цій частині вимоги [PERSON] є повністю безпідставними та не підлягають задоволенню. Державна казначейська служба України, до якої позивач також звертається з позовними вимогами, в жодні правовідносини з позивачем не вступала та прав позивача не порушувала, тому вимоги [PERSON] до цього відповідача є безпідставними та не підлягають задоволенню. Відповідно до п. 2 ст. 1, п. 5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», на який також посилається позивач в поданій до суду позовній заяві, підлягає відшкодуванню шкода, у тому числі моральна, завдана громадянинові внаслідок незаконного накладення штрафу, у випадках, визначених ч. 1 ст. 2 вказаного Закону, зокрема, у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення. Позивач [PERSON], звертаючись до суду з відповідним позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в поданій до суду позовній заяві як на підставу позову одночасно посилається як на норми ст. ст. 22, 1174 ЦК України, так і на норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Разом з тим, це є різні правові підстави для відшкодування шкоди, тому вони відмежовуються судом при вирішенні справи. Так, в порядку, визначеному Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», може бути відшкодована лише моральна шкода, завдана саме внаслідок незаконного накладення штрафу та у випадку у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення. Інші дії працівників поліції, на наявність та неправомірність яких посилається позивач в поданій до суду позовній заяві, в силу норм зазначеного Закону не можуть бути підставою для відшкодування шкоди саме в порядку, визначеному Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» . При цьому позивач [PERSON], посилаючись на незаконне накладення на неї штрафу, відповідного рішення в справі про адміністративне правопорушення суду не надала. За змістом ст. 4 вказаного вище Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Як вставлено судом, постанова інспектора серії ПС2 № 668001 про притягнення позивача [PERSON] до адміністративної відповідальності в порядку, визначеному ст. ст. 289-293 КпАП України була оскаржена, позивачем не виконувалася, була скасована. Фактично позивач суму штрафу не сплачувала. Наявність постанови інспектора патрульної поліції серії ПС2№ 668001 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, яка була скасована безпосередньо посадовою особою патрульної поліції, жодним чином не завдало моральної втрати позивачу та не могли призвести до порушення її нормальних життєвих зв'язків, жодні докази на обґрунтування даних обставин на надані. Посилання позивача на те, що внаслідок подій 12 березня 2016 року втратила заробіток та клієнтів є лише припущеннями та не підтверджені жодними доказами. Тому суд приходить до висновку про те, що позивач права на відшкодування моральної шкоди на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» не має, в задоволенні таких вимог слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивачем при зверненні до суду судовий збір не сплачувався, оскільки вона є особою, яка звільнена від сплати судового збору. Тому судові витрати за розгляд справи судом слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed