Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON], 24 листопада 2017 року звернулась до суду з позовом до відповідача про поновлення строку позовної давності, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, що залишилося після смерті баби [PERSON], померлої 14 вересня 2001 року. В позовній заяві позивач [PERSON] посилається на те, що після смерті баби [PERSON], яка померла 14 вересня 2001 року, відкрилась спадщина: земельна частка (пай) розміром 3,53 в умовних кадастрових гектари, вартістю 117998,92 грн., члена колективного сільськогосподарського підприємства «імені Шевченка», с. Баштанків, Кодимського району Одеської області, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0207892, виданого на імя [PERSON]. Вона як спадкоємець за законом фактично вступила у володіння та управління спадковим майном, оскільки до неї перейшов у власність будинок, в якому проживала баба та предмети звичайної домашньої обстановки. Сертифікат на право на земельну частку (пай) теж вона отримала у спадщину. Так сталось, що після цього вона зазначений правовстановлюючий документ втратила і на протязі довгого періоду часу не могла знайти його. В теперішній час втрачений документ нею знайдено. Ці причини і призвели до пропуску строку позовної давності. Просить поновити строк позовної давності та визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на земельну частку (пай) розміром 3,53 умовних кадастрових гектари, вартістю 117998,92 грн., члена КСП «імені Шевченка» с. Баштанків, Кодимського району, Одеської області, на підставі сертифікату серії ОД-12 №0207892, виданого на імя [PERSON], померлої 14 вересня 2001 року. В судове засідання позивач не зявилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надавши заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутністю. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно свідоцтва про смерть серії І-ЖД №278601, виданого 14 вересня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області, [PERSON], померла 14 вересня 2001 року. Згідно запису акту про укладення шлюбу №98 від 16 грудня 1986 року, після реєстрації шлюбу [PERSON] і [PERSON] дружині і чоловікові присвоєне прізвище «Пшебельська» і «Пшебельський». Згідно свідоцтва про одруження серії І-ЖД №015848, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Кодимського району Одеської області, після реєстрації шлюбу з [PERSON] [PERSON] [PERSON] присвоєно прізвище «Куксіна». Згідно довідки Баштанківської сільської ради Кодимського району Одеської області №388 від 16 лютого 2016 року [PERSON] доводиться рідною бабою [PERSON]. Згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0207892, виданого Кодимською районною державною адміністрацією 20 серпня 1996 року, [PERSON] є власником земельної частки (паю) розміром 3,53 в умовних кадастрових гектари, розташовану по Баштанківській сільській раді. Дослідивши вимоги позивача, заяву відповідача, матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов може бути задоволеним у повному обсязі з наступних підстав. Згідно ч.3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частина 1 статті 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи встановлено наступне. 14 вересня 2001 року померла [PERSON] ( свідоцтво про смерть серії І-ЖД №278601). До правовідносин, які виникли, суд застосовує Цивільний кодекс в редакції 1963 року. Позивач є спадкоємцем за законом як онука спадкодавця (ст.529 ч.2 ЦК України в редакції 1963 року). Позивач, як спадкоємець за законом від спадщини не відмовилась. До спадщини, що відкрилася після смерті спадкодавця ввійшла земельна частка (пай), розміром 3,53 в умовних кадастрових гектари, вартістю 117998,92 грн. на підставі дослідженого в судовому засіданні сертифікату на право на земельну частку (пай) члена колективного сільськогосподарського підприємства «імені Шевченка», Кодимського району Одеської області с. Баштанків, серії ОД-12 №0207892, виданого Кодимською районною державною адміністрацією 20 серпня1996 року на імя [PERSON]. Частиною другою статті 529 ЦК України (в редакції 1963 року) передбачено, що онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. У пункті 1 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» розяснюється, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Докази, надані позивачем є належними і допустимими. Отже, суд констатує, що позивач, фактично прийняла спадщину, що залишилась після смерті [PERSON] - земельну частку (пай) розміром 3,53 умовних кадастрових гектари, вартістю 117998,92 грн., члена КСП «імені Шевченка» с. Баштанків, Кодимського району, Одеської області, на підставі сертифікату серії ОД-12 №027892, виданого на імя [PERSON], померлої 14 вересня 2001 року, набувши тим самим право власності на спадкове майно. Що стосується вимоги позивача поновити строк позовної давності, то суд, задовольняючи цю вимогу виходив наступного. Позивач є особою матеріально не забезпеченою, на протязі певного часу не мав можливості оформити спадщину у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу. Статтею 71 ЦК України, в редакції 1963 року, визначено, що загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Статтею 80 ЦК України, в редакції 1963 року, передбачено, що якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Суд вважає причину пропуску строку позовної давності позивачем поважною, оскільки вона є особою матеріально не забезпеченою, та на протязі певного періоду часу не могла оформити спадщину у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу, а звідси - не мала можливості захистити своє порушене право. Враховуючи викладене,

Outcome: approved