Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-29 00:00:00

Позивач [PERSON] 02.06.2020 року звернувся до суду із позовною заявою до АТ «ДАК «Автомобільні дороги України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору тимчасово виконуючий обов`язки голова правління АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» [PERSON], про скасування наказу про звільнення, зобов`язання поновити на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що працював заступником голови правління АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» з 11.05.2018 року. В період з лютого 2020 року, а саме після призначення на посаду т.в.о. голови правління АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» [PERSON] йому було неодноразово запропоновано написати заяву про звільнення за власним бажанням. Зокрема, вимоги про звільнення висловлювали йому голова вищого органу управління компанією АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» [PERSON] , заступник начальника відділу управління власністю та державних закупівель [PERSON] , т.в.о. голови правління [PERSON] , радник голови правління [PERSON]. Натомість він відмовлявся писати заяву на звільнення, у зв`язку з чим, на нього керівництвом компанії почався тиск з метою звільнення його із займаної посади. Фактами чинення тиску з метою звільнення було обмеження функціональних обов`язків, виключення його зі складу правління компанією, перевірка його роботи начальником управління внутрішнього аудиту та моніторингу [PERSON] , з метою відшукання будь-яких підстав для можливості притягнення до дисциплінарної відповідальності за невиконання функціональних обов`язків. 23.04.2020 року вищевказаною посадовою особою віднайдено факт, який на його думку, свідчив про наявність дисциплінарного проступку. Так, йому було поставлено у провину зволікання в інформуванні правління компанії про результати перевірки ДП «Миколаївський облавтодор», про що начальник управління внутрішнього аудиту та моніторингу виклав у відповідній доповідній записці від 23.04.2020 року, а т.в.о. голови правління АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» [PERSON] дав доручення йому терміново надати пояснення та матеріали перевірки. Позивач зазначає, що такі дії начальника управління внутрішнього аудиту та моніторингу та т.в.о. голови правління, на його думку, не є звичайною роботою посадових осіб компанії, а є саме намагання вимусити його звільнитися з посади. Про це свідчить зокрема і той факт, що для проведення вищевказаної перевірки не було жодних правових підстав, у зв`язку з чим, начальник управління внутрішнього аудиту та моніторингу підставою перевірки було зазначено: призначення його на посаду голови комісії з проведення дочірніх підприємств компанії. Доповідна записка [PERSON] була складена ним 23.04.2020 року, в той же день зареєстрована, та в той же день т.в.о. голови правління АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» [PERSON] поставив на ній резолюцію, хоча зазвичай практика розгляду документів такого характеру, значно довша. Термін виконання доручення щодо надання матеріалів йому було встановлено 23.04.2020 року до 17 години 45 хвилин. При цьому, саме доручення було надано йому о 16 годині 00 хвилин. Однак, і такі дії керівництва не призвели до його звільнення, оскільки він вчасно та якісно виконав завдання щодо перевірки ДП «Миколаївський облавтодор». Поміж іншим, 27.04.2020 року т.в.о. голови правління [PERSON] видає наказ № 52 про проведення перевірки дотримання трудової дисципліни працівниками АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» та призначає склад комісії. Згідно вищевказаного наказу комісії, доручено провести в десятиденний термін перевірку дотримання трудової дисципліни працівниками за період з 30.03.2020 року по 23.04.2020 року. До складу комісії т.в.о. голови правління [PERSON] включив голову правління Первинної профспілкової організації «ДАК «Автомобільні дороги України», однак не включили представника первинної профспілкової організації АТ «ДАК» Всекукраїнської незалежної профспілки «Трудящі», членом якої є позивач. Сам по собі наказ було винесено в умовах поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 та обмеженого транспортного сполучення. Позивач також зазначає, що наказ № 52 видавався для того щоб звільнити його за прогул, оскільки перевірка стосувалась лише його, жодну іншу особу до дисциплінарної відповідальності не було притягнуто, розслідування щодо інших осіб на підставі вищевказаного наказу не проводилося. На підставі вказаного наказу начальник управління внутрішнього аудиту та моніторингу надав запит від 29.04.2020 року про те, що згідно інформації ДП «Ексбуд» відсутня інформація про перебування його в адмінбудівлі, що свідчить про недотримання позивачем наказу компанії від 14.02.2018 року № 36. Так, позивачу о 14 годині 45 хвилин йому було зазначено про необхідність терміново, до 15 години 30 хвилин 29.04.2020 року надати пояснення щодо факту перебування на роботі (в адмінбудівлі) в такі дні: 31.03.2020 року, 01.04.2020 року, 02.04.2020 року, 07.04.2020 року, 16.04.2020 року, а також щодо невиконання ним наказу № 36 від 14.02.2020 року. На що ним, було надано інформацію на ім`я т.в.о. голови правління [PERSON] про те, що у вказані дні він перебував на роботі, тоді як з наказом № 36 від 14.02.2020 року ознайомлений не був. 30.04.2020 року приблизно об 11 годтні 00 хвилин позивач написав заяву на ім`я т.в.о. голови правління [PERSON] заяву, що у зв`язку з передбачуваним піком захворюваності COVID-19, просить надати йому можливість працювати у віддаленому режимі у період часу з 04.05.2020 року по 06.05.2020 року. Натомість вказана заява не була розглянута. Тоді як, цього ж дня о 16 годині 00 хвилин йому було надано на ознайомлення наказ про звільнення за прогул на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. У зв`язку з тим, що він вважав даний наказ незаконним він написав на ньому про свою незгоду з ним. Через один день після звільнення, його запросив на зустріч голова АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» [PERSON] та під час зустрічі запропонував йому написати заяву про звільнення з власним бажанням, тоді як наказ про звільнення за прогул буде анульовано, та виправлений запис у трудовій книжці. Позивач вважає, що така пропозиція від голови Укравтодору була озвучена, в зв`язку з тим, що він знав про незаконність його звільнення та про те, що він зможе поновитися на роботі. 04.05.2020 року він прибув до АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» та написав заяву про звільнення за власним бажанням із зазначенням дати 30.04.2020 року. Наказ № 87-ВК про звільнення за прогул було скасовано, наказом № 88-ВК його було звільнено за власним бажанням, запис в трудовій книжці виправлено. Таким чином, на думку позивача, діями керівництва АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» було створено умови для того, щоб він сам подав заяву про звільнення за власним бажанням. З урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд визнати незаконним та скасувати наказ тимчасово виконуючого обов`язки голови правління АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» № 88-ВК від 30.04.2020 року, про його звільнення з посади заступника голови правління АТ «ДАК «Автомобільні дороги України», поновити його на посаді з 01.05.2020 року, стягнути з АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 01 травня 2020 року по день винесення судового рішення, в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. 00 коп., а також допустити негайне виконання рішення суду у частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 05.06.2020 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 19.06.2020 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 04.08.2020 року задоволено клопотання представника позивача та зобов`язано АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» надати до суду відомості проведення загальних зборів 30 квітня 2020 року та відомості щодо отримання згоди на звільнення [PERSON] , довідку про середньомісячну та середньоденну заробітну плату (за лютий-березень 2020 року) [PERSON] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В судове засідання представник позивача Нещерт О.С. не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі та просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» Білань Л.В в судовому засіданні просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] з урахування доводів відповідача, зазначених у письмовому відзиві на позовну заяву. Зокрема, позивач самостійно визначив дату припинення трудових правовідносин. Про відсутність будь-якого примусу на написання такої заяви вказує те, що дата припинення трудових відносин зазначена ним у заяві прописом. Будь-яких доказів чинення на позивача тиску з боку роботодавця при написанні позивачем не надано. Виходячи з положень ст. 38 КЗпП України та п. 8 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, якщо сторони домовилися про дату припинення трудових відносин - 30 квітня 2020 року, про те між ними не було домовленості про припинення трудових відносин саме на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, а тому звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (ст. 38 КЗпП). Підтвердженням даного факту є той факт, що [PERSON] після 30.04.2020 року на роботу не виходив і заяву про звільнення не анулював, тобто підтвердив свою позицію про припинення трудових відносин. Наказ № 88-ВК від 30.04.2020 року про звільнення було винесено у відповідності до чинного законодавства, у зв`язку з чим, відсутні підстави для його скасування. Крім того, позивач під час своєї трудової діяльності у компанії порушував вимоги ст. 139 КЗпП та вимог трудової дисципліни на підприємстві, подаючи негативний приклад своїм підлеглим, тоді як компанією навпаки всі обов`язки і навіть більше перед позивачем були виконані. Доводи позивача, що наказ № 87-ВК від 30.04.2020 створений як механізм тиску на нього є необґрунтованим. Оскільки вищевказаний наказ було створено, як необхідність для налагодження трудової дисципліни, на виконання іншого наказу № 52 від 27.04.2020 року «Про проведення перевірки дотримання трудової дисципліни працівниками АТ «ДАК «Автомобільні дороги України». Так, під час цієї перевірки були встановлені порушення позивачем наказу № 36 від 14.02.2018 року «Про контроль за правилами внутрішнього розпорядку в умов Колективного договору». Зокрема було встановлено неодноразову відсутність [PERSON] на робочому місці більше ніж 3-х годин, про що свідчать акти № 1 від 31.03.2020 року, № 2 від 01.04.2020 року, № 3 від 02.04.2020 року, № 4 від 07.04.2020 року, № 5 від 16.04.2020 року. Крім того, того про даний факт свідчить інформація надана директором ДП «Ексбуд». В наказі про звільнення [PERSON] № 88-ВК від 30.04.2020 року за п. 4 ст. 40 КЗпП України також зафіксовано момент відсутності останнього більше 3-х годин на робочому місці. Позивач до моменту звільнення і наразі ніяким чином не обґрунтував і не довів поважності причин своєї відсутності на робочому місці. Крім того, у відзиві зазначено, що всі накази, порядки, положення компанії, згідно внутрішнього документообігу є внутрішніми локальними документами, ознайомитися з якими має право кожний працівник, відповідно напрямку його діяльності, а також відповідно до напрямку дії документа. Наказу № 52 від 27.12.2019 року, як зазначив позивач, дійсно не існує, оскільки є наказ № 52 від 27.04.2020 року «Про проведення перевірки трудової дисципліни працівниками АТ «ДАК «Автомобільні дороги України». До компетенції [PERSON] зокрема відносилася організація, координація та контроль за дотримання виконавчої дисципліни структурними підрозділами компанії. Отже, позивач не просто знав розпорядок дня, а й повинен був його дотримуватись, оскільки вимагав цього від підлеглих. Крім того, відповідно до наказу № 496-К від 06.12.2020 року та наказу № 22-К від 27.01.2020 року [PERSON] тимчасово виконував обов`язки голови правління компанії, у зв`язку з чим, пояснення позивача про те, що він не був ознайомлений з наказом № 36 від 14.02.2018 року є неспроможними. Компанією дійсно був винесений наказ № 87 від 30.04.2020 року, яким [PERSON] звільнено через прогул. Позивач став виконувати все гірше свої трудові обов`язки з кожним днем і компанії спочатку довелося передати його частину функціональних повноважень іншим особам, а потім звільнити його із займаної посади. Натомість такі заходи не були тиском на позивача, а були необхідними діями, через порушення ним, як працівником трудової дисципліни. Зауваження керівника компанії [PERSON] щодо необхідності виконання [PERSON] своїх повноважень сприймав, як образу та не реагував. Позивач не тільки запізнювався на роботу, але й дійсно відносився до своїх трудових обов`язків легковажно, зразком чого стала перевірка у ДП «Миколаївський облавтодор» під головуванням [PERSON] , в якій він працював неефективно, що потягло до витрачання компанією коштів для проведення цієї перевірки (відрядження, поїздка членів, комісії, тощо), а він все одно не організував її належне проведення. Крім того, зазначена перевірка була запланована ще давно, оскільки у ДП «Миколаївський облавтодор» існують довгий час фінансово-господарські проблеми, а тому перевірити і розібратися з ними було необхідно. Доводи [PERSON] щодо прискореного документообігу, відповідач вважає необґрунтованими та такими, що ніяким чином не могли вплинути на його звільнення. Враховуючи той факт, що позивач є молодою людиною у якої весь кар`єрний ріст ще попереду, а з записом про звільнення за прогул роботу буде знайти важче, пізніше, 30.04.2020 року компанія пішла на зустріч [PERSON] і задовольнила його прохання, видавши наказ № 88-ВК від 30.04.2020 року і скасувавши запис у трудовій книжці «за прогул», який йому міг в подальшому завдати шкоди у пошуках роботи. Крім того, позивачем не надано жодного обґрунтованого розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу та необґрунтовано позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди. На питання суду представник позивача зазначила, що [PERSON] працював на посаді заступника голови правління саме за трудовим договором. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору тимчасово виконуючий обов`язки голова правління АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» [PERSON] не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Пунктом 4 ч 1. ст. 36 КЗпП України передбачено, що підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Статтею 38 КЗпП України передбачено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 р. № 9 по справах про звільнення за ст. 38 КЗпП України суди повинні перевіряти доводи працівника про те, що власник або уповноважений ним орган примусили його подати заяву про розірвання трудового договору. Згідно ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Таким актом національного законодавства України є, зокрема, Конвенція Міжнародної Організації Праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця 1982 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України від 04 лютого 1994 року № 3933-XII (далі - Конвенція). За змістом пункту 2 статті 9 Конвенції, щоб тягар доведення необґрунтованого звільнення не лягав лише на працівника, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцеві (постанова ВС від 26 вересня 2019 року у справі 210/2401/16-ц.). Також, у відповідності до положень статей 147-1, 149 КЗпП України у справах щодо притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, обов`язок доказування правомірності застосування дисциплінарного стягнення покладається на роботодавця. Отже, саме на відповідача покладається обов`язок доведення правомірності накладення дисциплінарного проступку. Це обумовлено тим, що працівник у відносинах із роботодавцем вважається слабкою стороною та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Стандарт доказування це та ступінь достовірності наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину доведеною. Мова йде про достатній рівень допустимих сумнівів, при якому тягар доведення вважається виконаним. Відповідно до міжнародних стандартів доказування, які висловлювалися, у рішеннях ЄСПЛ, є неприпустимість встановлення судом надзвичайного і заздалегідь недосяжного стандарту доказування як такого, що призводить до порушення права на справедливий суд. У цивільних (господарських) справах стандарт нижчий, ніж у кримінальних провадженнях. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та відзив, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне. Згідно ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно п.п. 10.1. Статуту АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» (а.с.29-45) управляння та контроль Компанією здійснюють: 1) загальні збори (за текстом іменується - Вищий орган); 2) наглядова рада; 3) правління (за текстом іменується - Правління або Виконавчий орган); 4) ревізійна комісія (ревізор). Згідно п.п. 10.2.2. Статуту до прийняття рішення щодо приватизації компанії, функції з управління корпоративними правами держави виконуються безпосередньо Державним агентством автомобільних доріг України, без скликання зборів акціонерів. Згідно п.п. 10.2.2. Статуту до виключної компетенції Вищого органу поміж іншим належить: затвердження положень про Вищий орган, Наглядову раду, Виконавчий орган та Ревізійну комісію (ревізора) Компанії, а також внесення змін до них; обрання Голови, заступників Голови і членів Правління та припинення їх повноважень, підписання з Головою та членами Правління контрактів, а також прийняття рішень про відсторонення їх від виконання повноважень, про обрання особи, яка тимчасово здійснюватиме повноваження Виконавчого органу. Відповідно п.п. 10.2.3. Статуту повноваження Загальних зборів Компанії здійснюється акціонером одноособово. Рішення єдиного акціонера - держави в особі Державного агентства автомобільних доріг України (Укравтодору) оформлюється відповідним наказом, рішенням чи іншим документом Укравтодору, який є розпорядчим документом у розумінні законодавства і таке рішення має статус протоколу загальних зборів. Згідно п.п. 12 п. 1.4.10. розділу 10 Статуту відповідно до своєї компетенції Голова Правління: (крім іншого) - за погодженням в Вищим органом призначає на посади та звільняє з посад заступників Голови правління компанії, головного інженера, головного бухгалтера компанії, керівника юридичної служби (юрисконсульта), уповноваженого з антикорупційної діяльності, керівників дочірніх підприємств компанії, їх заступників, членів колегіальних виконавчих органів (дирекції), головних інженерів, головних бухгалтерів дочірніх підприємств Компанії. Відповідно до п.п. 2.1. Положення про виконавчий орган АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» (далі Положення), затверджено наказом Укравтодору № 150 від 11.05.2019 року, правління Компанії - колегіальний Виконавчий орган, який здійснює управління поточною діяльністю компанії (а.с. 23-28). Згідно п.п. 2.2. Положення правління підзвітне Вищому органу і Наглядовій раді, та організовує виконання їх рішень. Згідно п.п. 3.6. Строк повноважень Голови та членів правління становить три роки. Одна і та сама особа може бути Головою або членом Правління неодноразово. Відповідно до п.п. 4.1. Положення обрання (призначення) Голови, заступників Голови і членів Правління та припинення їх повноважень, а також прийняття рішень про відсторонення їх від виконання повноважень, про обрання особи, яка буде тимчасово здійснюватиме повноваження Голови Правління належить до компетенції вищого органу. Згідно п.п. 4.2. Положення після обрання з Головою правління та з членами Правління укладається контракт. Відповідно до п.п. 4.5. Положення Вищий орган може прийняти рішення про дострокове припинення повноважень Голови, членів Правління. Згідно п.п. 4.7 Положення повноваження Голови Правління та/або членів Правління припиняються достроково: 1) у разі одностороннього складення з себе повноважень Голови Правління, члена Правління; 2) у разі виникнення обставин, які відповідно до законодавства перешкоджають виконанню обов`язків Голови Правління та/або члена Правління; 3) у разі прийняття Вищим органом або Наглядовою радою рішення про дострокове припинення повноважень Голови Правління та/або члена Правління; 4) у разі затвердження Вищим органом нового складу Правління; 5) з підстав, передбачених контрактом; 6) в інших випадках, передбачених законодавством. Згідно наказу АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» № 36 від 14.02.2018 року встановлено режим роботи працівників компанії початок робочого дня о 09 годині 00 хвилин, перерва з 13 години 00 хвилин до 13 години 45 хвилин, закінчення робочого дня с понеділка по четвер о 18 годині 00 хвилин, в п`ятницю о 16 годині 45 хвилин. Визначено, що підставою для встановлення часу появи на роботі, виходу з роботи працівників Компанії вважати комп`ютерні дані електронної пропускної системи по вул. Антоновича, 51, що обслуговується дочірнім підприємством «Управління експлуатації будинків». Відсутність даних в цій системі про працівника протягом робочого дня може бути підставою для проведення службової перевірки. Членам правління наказано посилити контроль за неухильним виконанням підпорядкованим підрозділам та їх керівникам вимог дотримання режиму роботи, виконавчої дисципліни (а.с.54). Згідно запису № 39 трудової книжки серія [NUMBER] , [PERSON] 11.05.2018 року було призначено на посаду заступника голови правління АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» (а.с. 62-63). Згідно наказу АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» № 103 від 24.05.2018 року «Про розподіл функціональних повноважень керівних працівників АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» (а.с. 193-196) заступник голови правління ( [PERSON] ) організовує, координує та контролює роботу з: обліку відомчого житлового фонду, зняття з балансу житла, що не ввійшло до статутного капіталу Компанії; управління майном, що передано до статутного капіталу Компанії; підготовки та розкриття на фондовому ринку регулярної та особливої інформації емітентам цінних паперів і подання їх до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку; підготовки документів до рішень Державного агентства автомобільних доріг України щодо реєстрації випуску цінних паперів Компанії в Національній комісії з цінних паперів та фондового ринку, з депозитарієм щодо обслуговування емісії цінних паперів Компанії; організації вирішення питань оренди, відчуження і списання майна Компанії та її дочірніх підприємств; адміністративного забезпечення роботи Компанії; впровадження та забезпечення безперебійного електронного документообігу Компанії; дотримання виконавчої дисципліни структурними підрозділами компанії; виконання чинного законодавства щодо збереження товарно-матеріальних цінностей; підготовки пропозицій по внесенню змін до відомчих нормативних актів та внутрішніх документів компанії з питань, що належать до його компетенції. Виконуючи обов`язки, заступник голови правління ( [PERSON] ) координує та контролює діяльність: відділу корпоративних відносин та обліку майна; відділу документального та господарського забезпечення. Відповідно до наказу АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» № 96 від 13.06.2019 року «Про розподіл функціональних повноважень керівних працівників АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» (а.с. 15-20) заступник голови правління ([PERSON]) організовує та керує питання управління майном, адміністративним забезпеченням діяльності Компанії. Забезпечує необхідний рівень ефективності виробництва та продуктивної праці. Організовує, координує та контролює роботу з: обліку відомчого житлового фонду, зняття з балансу житла, що не ввійшло до статутного капіталу Компанії; управління майном, що передано до статутного капіталу Компанії; підготовки та розкриття на фондовому ринку регулярної та особливої інформації емітентам цінних паперів і подання їх до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку; підготовки документів до рішень Державного агентства автомобільних доріг України щодо реєстрації випуску цінних паперів Компанії в Національній комісії з цінних паперів та фондового ринку, з депозитарієм щодо обслуговування емісії цінних паперів Компанії; організації вирішення питань оренди, відчуження і списання майна Компанії та її дочірніх підприємств; адміністративного забезпечення роботи Компанії; впровадження та забезпечення безперебійного електронного документообігу Компанії; дотримання виконавчої дисципліни структурними підрозділами компанії; виконання чинного законодавства щодо збереження товарно-матеріальних цінностей; підготовки пропозицій по внесенню змін до відомчих нормативних актів та внутрішніх документів компанії з питань, що належать до його компетенції. Виконуючи обов`язки, заступник голови правління ( [PERSON] ) координує та контролює діяльність: відділу корпоративних відносин та обліку майна; відділу організаційного забезпечення. Згідно протоколу засідання правління АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» № 46 від 23.10.2019 року, членами правління двома членами з трьох присутніх було проголосовано про нагородження заступник голови правління АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» [PERSON] грамотою. [PERSON] під час голосування утримався (а.с. 190-191). В жовтні 2019 року заступник голови правління АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» [PERSON] за високий професіоналізм, вагомий особистий внесок у розвиток дорожнього господарства був нагороджений грамотою керівником АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» [PERSON] (а.с. 136). Згідно наказу АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» № 496-К від 06.12.2019 року (а.с. 197), у зв`язку із припиненням 06.12.2019 року першому заступнику голови правління [PERSON] виконання повноважень голови правління компанії, тимчасово з 09.12.2019 року повноваження голови правління компанії покладено на [PERSON] , з наданням йому права першого підпису, до призначення на цю посаду особи у встановленому законодавством порядку. Згідно наказу АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» № 21 від 20.02.2020 року «Про розподіл функціональних повноважень керівних працівників АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» (а.с. 10-14), заступник голови правління ( [PERSON] ) організовує та керує роботою з питань безпеки праці, цивільного захисту. Забезпечує необхідний рівень ефективності виробництва та продуктивності праці. Організовує, координує, забезпечує роботу з: виконання дочірніми підприємствами заходів з охорони та безпеки праці; планування і виконання заходів цивільного захисту Компанії та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій; підготовки пропозицій по внесенню змін до відомчих нормативних актів та внутрішніх документів компанії з питань, що належать до його компетенції. Виконуючи функціональні обов`язки, заступник голови правління ( [PERSON] ) координує та контролює діяльність: управління експлуатації доріг, контролю якості, кошторисного ціноутворення та охорони праці в межах компетенції. Згідно наказу АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» № 38 від 16.03.2020 року, наказано керівникам структурних підрозділів забезпечити безперебійну роботу підпорядкованих структурних підрозділів у черговому режимі на робочих місцях у період карантину, розробити відповідні графіки роботи та надати керівнику Компанії; внести пропозиції щодо оформлення окремим працівникам структурних підрозділів різних видів відпусток до 03 квітня 2020 року; внести пропозиції щодо роботи окремих працівників структурних підрозділів у віддаленому доступі, забезпечивши їх необхідним обсягом роботи та встановивши контроль за її виконанням. Працівникам, які працюють у віддаленому доступі, упродовж робочого часу перебувати на телефонному зв`язку, виконувати свої посадові обов`язки за допомогою інформаційно-комунікаційних технологій поза межами адміністративної будівлі компанії за місцем фактичного проживання. Начальнику Управління експлуатації доріг, контролю якості, кошторисного ціноутворення та охорони праці [PERSON] наказано забезпечити роботу автомобільного транспорту апарату компанії з урахуванням потреб працівників, яким необхідно перебувати безпосередньо на робочих місцях за місцем юридичної адреси Компанії (а.с. 192). Відповідно до рішення єдиного акціонера АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» від 06.04.2020 року (а.с. 22), виключено зі складу правління АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» [PERSON] , заступника голови правління; [PERSON] , заступника голови правління економічної безпеки та боротьби з корупцією, у зв`язку із ліквідацією цієї посади. Згідно наказу АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» № 115-К від 06.04.2020 року (а.с. 21), внесено зміни до складу правління АТ «ДАК «Автомобільні дороги України», затвердженого наказом Укравтодору від 19.08.2017 року № 359-К (зі змінами), шляхом виключення зі складу Правління АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» [PERSON] , заступника голови правління. 23.04.2020 року начальник управління внутрішнього аудиту та моніторингу АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» [PERSON] подав на ім`я т.в.о. голови правління АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» [PERSON] доповідну записку в якій зазначив, що на даний час колишній директор ДП «Миколаївський автодор» [PERSON] оскаржує своє звільнення в судовому порядку, і за умови задоволення його позовних вимог, Компанія може понести збитки у зв`язку із відшкодуванням середньомісячного заробітку за період вимушеного прогулу. Крім того, зазначив про доцільність прискорення розгляду матеріалів перевірки Правлінням Компанії та прийняття відповідного рішення щодо оцінки діяльності колишнього директора ДП «Миколаївський автодор» [PERSON] з метою отримання достатніх підстав для розірвання контракту з [PERSON] спираючись на результати перевірки. У зв`язку з чим, запропонував доручити голові комісії з перевірки ДП «Миколаївський автодор» [PERSON] в терміновому порядку надати матеріали перевірки на розгляд Правління Компанії, або ж пояснення щодо неможливості їх надання. Крім того, на його думку, йому слід надати окреме письмове пояснення щодо зволікання у інформуванні Правління Компанії про результати перевірки ДП «Миколаївський автодор» після її завершення, а саме - з 04.01.2020 року (а.с. 47-49). 23.04.2020 року т.в.о. голови правління АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» [PERSON] зобов`язав [PERSON] надати матеріали перевірки ДП «Миколаївський автодор» та письмові пояснення щодо зволікання у інформування Правління Компанії про результати перевірки. Термін виконання встановлено до 17 години 45 хвилин 23 квітня 2020 року (а.с. 46). 23.04.2020 року заступником голови правління АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» [PERSON] на ім`я т.в.о. голови правління АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» [PERSON] подано доповідну записку в якій зазначено, що довідки по перевірці ДП «Миколаївський автодор» були розглянуті на засіданні Правління Компанії 06.12.2019 року та надав довідки про проведення перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП «Миколаївський автодор». Крім того зазначив, що повторний розгляд даного питання н Правлінні послабить позицію компанії в суді, оскільки позивач може говорити про те, що на дату розгляду справи в суді перевірка не закінчена (а.с. 50) Згідно наказу АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» № 52 від 27.04.2020 року, т.в.о. голови правління [PERSON] наказав провести перевірку дотримання трудової дисципліни працівниками АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» в частині дотримання пункту 3.1.4 Розділу ІІІ Колективного договору компанії за період з 30.03.2020 року по 23.04.2020 року. З метою виконання наказу створено комісію у складі: голова комісії - начальник управління внутрішнього аудиту та моніторингу [PERSON] , заступник голови комісії - начальник відділу управління персоналом та соціальних питань [PERSON]., члени комісії - начальник управління правового забезпечення та корпоративних відносин [PERSON]., заступник начальника управління внутрішнього аудиту та моніторингу [PERSON] , фахівець по роботі зі ЗМІ відділу організаційного забезпечення [PERSON] , голова правління Первинної профспілкової організації [PERSON] (а.с. 51-52). 29.04.2020 року начальник управління внутрішнього аудиту та моніторингу АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» [PERSON] надіслав позивачу запит, в якому терміново (до 15 години 30 хвилин 29 квітня 2020 року) просив надати пояснення щодо фактичного перебування [PERSON] на роботі (в адмінбудівлі) в наступні дні: 31.03.2020 року, 01.04.2020 року, 02.04.2020 року т 16.04.2020 року, а також надати пояснення щодо невиконання положень наказу компанії від 14.02.2018 року № 36 (а.с. 53). 29.04.2020 року позивач надав т.в.о. голови правління АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» [PERSON] доповідну записку в якій зазначив, що наказу № 52 від 27.12.2019 року щодо перевірки з дотримання трудової дисципліни не існує; з наказом № 36 від 14.02.2018 року не ознайомлений; згідно наказу № 36 від 14.02.2018 року обов`язки його, як працівника Компанії, щодо фіксації будь-яких фактів перебування на робочому місці - відсутні (а.с. 55). 30.04.2020 року позивач, з метою виконання заходів безпеки для боротьби з COVID-19, подав т.в.о. голови правління АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» [PERSON] заяву з проханням надати можливість виконувати роботу із застосування інформаційно-комунікаційних технологій у віддаленому доступі з 04.05.2020 року по 06.05.2020 року (а.с. 56). Згідно наказу АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» № 87-ВК від 30.04.2020 року [PERSON] звільнено з посади заступника голови правління АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» за прогул (в тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин за п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 57-58). Позивач ознайомившись 30.04.2020 року із вищевказаним наказом висловив свою незгоду з ним та зазначив, що у зазначені в наказі дні він перебував на роботі, про що повідомляв у своїй доповідній записці. Крім того, його не було ознайомлено з локальним актом компанії, який встановлю обов`язок фіксувати його прихід на роботу в електронно-пропускній систему ДП «Управління експлуатації будинків». Надання доказів про присутність на роботі у вказані дні, від нього ніхто не вимагав. Також зазначив про незгоду із застосуванням положень ст. 43-1 КЗпП України, оскілки він є членом профспілки та його звільнення без відповідного погодження з первинною профспілковою організацією є порушення трудового законодавства (а.с. 57-58). Згідно заяви [PERSON] , яка датована 30.04.2020 року, останній просив звільнити його з роботи за власним бажанням (а.с. 59). Згідно наказу АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» № 88-ВК від 30.04.2020 року [PERSON] звільнено з посади заступника голови правління АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» згідно поданої заяви від 30.04.2020 року за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. Наказ АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» № 87-ВК від 30.04.2020 року скасовано (а.с. 60-61). Відповідно до запису № 41 трудової книжки серія [NUMBER] , [PERSON] 30.04.2020 року було звільнено з посади заступника голови правління АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» (а.с. 62-63) за прогул (в тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин за п. 4 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до запису № 38 трудової книжки серія [NUMBER] , запис № 41 є недійсним. Зазначено, що [PERSON] звільнений з посади заступника голови правління АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» (а.с. 62-63) за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. Згідно довідки АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» № 1/1/7-10/2050 від 21.08.2020 року, середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 1475 грн. 97 коп. (а.с. 181). Згідно ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Частиною 1 ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Стандарт доказування, тобто ступінь доведеності обставин справи сторонами є питанням досить складним для Суду, яке він вирішує у кожній справі окремо. Загальне правило, сформульоване у рішенні по справі Ireland v. the United Kingdom (5310/71, § 161, 18 January 1978) наступним чином: оцінюючи докази Суд застосовуватиме стандарт доказування «поза розумним сумнівом», але додає, що такий доказ може слідувати з співіснування достатньо сильних, чітких та узгоджених припущень або інших схожих неспростованих презумпцій факту. В цьому контексті поведінка Сторін при отриманні доказу також приймається до уваги. Надаючи оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам з боку їх допустимості, достатності та взаємозв`язку, приймаючи до увагу положення п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9, суд приходить до висновку, що в даному випадку зі сторони відповідача мав місце свого роду примус відносно позивача, щодо подання ним заяви про розірвання трудового договору на підставі ст. 38 КЗпП України. По-перше суд звертає увагу на характер, послідовність та швидкоплинність дій відповідача, що передували звільненню позивача з роботи, починаючи з лютого 2020 року. Суд жодним чином не втручається в діяльність АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» щодо розподілу функціональних повноважень керівних працівників АТ «ДАК «Автомобільні дороги України, оскільки це є суто внутрішніми повноваженнями юридичної особи щодо впорядкування функціональних обов`язків своїх працівників. Натомість, перевіряючи доводи позивача щодо обмеження функціональних повноважень, як засіб тиску на нього з метою звільнення, суд вважає їх такими, що вони заслуговують на увагу. Зокрема, даючи аналіз наказу АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» № 103 від 24.05.2018 року, наказу АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» № 96 від 13.06.2019 року та наказу АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» № 21 від 20.02.2020 року, суд звертає увагу, що функціональні повноваження заступника голови правління за двома першими наказами є фактично ідентичним, як по їх об`єму, так і по напрямку діяльності. Натомість, згідно наказу АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» № 21 від 20.02.2020 року, повноваження заступника голови правління компаніє не лише було звужено, але й взагалі переформатовано, тобто позивачу було надано взагалі інший спектр повноважень. Поза увагою суду не може залишитися і той факт, що сам відповідач у своєму відзиві на позовну заяву зазначив, що звуження функціональних обов`язків позивача пов`язано з тим, що він «став виконувати все гірше свої трудові обов`язки з кожним днем і Компанії спочатку довелося передати його частину функціональних повноважень - іншим особам, а потім звільнити його із займаної посади». Натомість така поведінка відповідача, на думку суду, є необґрунтованою та не зрозумілою, оскільки чинний КЗпП України встановлює можливість накладення на працівників дисциплінарного стягнення у вигляді догани та звільнення, за систематичне невиконання ним без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення (ст. ст. 147, 149, п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України). Суд також акцентує увагу на тому, що у жовтні 2019 року, тобто за шість місяців до звільнення, [PERSON] як заступник голови правління АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» за високий професіоналізм, вагомий особистий внесок у розвиток дорожнього господарства був нагороджений грамотою керівника підприємства, що в свою чергу, викликає у суду розумний сумнів щодо доводів відповідача про раптове значне погіршення виконання ним своїх посадових обов`язків. Крім того, суд критично ставиться до доводів відповідача з приводу того, що [PERSON] утримавшись від голосування за свою кандидатуру на отримання вищевказаної грамоти, розумів що фактично не достойний її отримання, оскільки це по суті є оціночним судженням відповідача. В той самий час, згідно протоколу засідання АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» № 46 від 23.10.2019 року засідання правління було правомочним, протокол засідання з цього приводу ніким не оскаржувався та не скасований. Поміж іншим утримання [PERSON] від голосування за свою кандидатуру, на думку суду, навпаки виключає можливість наявного конфлікту інтересів. Суд звертає увагу, що позивач працював на підставі трудового договору, що не заперечував і представник відповідача у судовому засіданні. Згідно ст. 61 Закону України «Про акціонерні товариства» підстави припинення повноважень голови та/або члена виконавчого органу встановлюються законом, статутом товариства, а також контрактом, укладеним з головою та/або членом виконавчого органу. Відповідно до п.п. 10.4.7. Статуту Вищий орган може прийняти рішення про дострокове припинення повноважень Голови та/або членів правління. З припиненням повноважень Голови/членів правління одночасно припиняється дія контракту з ним/ними. Згідно п. 4.13. Положення з припиненням повноважень члена або Голови правління одночасно припиняється дія контракту, укладеного з ним. Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 10.09.2019 року у справі № 921/36/18, зазначила, що за приписом ч. 4 ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання. Корпоративні права учасників товариства є об`єктом такого захисту, зокрема у спосіб, передбачений ч. 3 ст. 99 ЦК України, згідно з якою повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень. Підставою набуття виконавчим органом товариства повноважень є факт його обрання (призначення) загальними зборами учасників (акціонерів) як вищого органу управління товариством або, як зазначено у ч. 5 ст. 58 Закону України «Про акціонерні товариства», укладення з членом виконавчого органу товариства трудового договору, який від імені товариства може підписувати голова Наглядової ради чи особа, уповноважена на те Наглядовою радою. Усунення членів виконавчого органу товариства від виконання обов`язків або відсторонення голови виконавчого органу товариства від виконання повноважень за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від відсторонення працівника від роботи на підставі ст. 46 КЗпП України. Саме тому можливість уповноваженого органу товариства відсторонити члена виконавчого органу від виконання ним обов`язків міститься не в приписах КЗпП України, а у ст. 99 ЦК України, тобто не є предметом регулювання нормами трудового права. Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Хоча такі рішення уповноваженого на це органу можуть мати наслідки і в межах трудових правовідносин, але визначальними за таких обставин є корпоративні правовідносини. У зв`язку з цим відсторонення відповідно до ч. 4 ст. 99 ЦК України є дією уповноваженого органу товариства, спрямованою на унеможливлення здійснювати членом його виконавчого органу повноважень у сфері управлінської діяльності. Необхідність такої норми зумовлено специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління. За природою корпоративних відносин учасникам товариства має бути надано можливість у будь-який час оперативно відреагувати на дії особи, яка здійснює представницькі функції зі шкодою для інтересів товариства, шляхом позбавлення її відповідних повноважень. Зважаючи на це, зміст положень ч. 3 ст. 99 ЦК України надає право компетентному (уповноваженому) органу товариства усунути члена виконавчого органу від виконання обов`язків, які він йому визначив, у будь-який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав. Така форма захисту є специфічною дією носіїв корпоративних прав у відносинах з особою, якій вони довірили здійснювати управління товариством, і не може розглядатися в площині трудового права, зокрема в аспекті ст. 46 КЗпП України. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів. Конституційний Суд України у Рішенні від 12 січня 2010 року № 1-рп/2010 у справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний фінансово-правовий консалтинг» про офіційне тлумачення частини третьої статті 99 ЦК України (у попередній редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України від 13 травня 2014 року № 1255-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів») зазначив, що реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися не в межах трудових, а саме корпоративних правовідносин, що виникають між товариством та особами, яким довірено повноваження з управління ним. З огляду на викладені вище норми законодавства та Рішення Конституційного Суду України Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що вимога про визнання недійсним рішення Наглядової ради товариства, яким було відсторонено від виконання повноважень директора товариства, є такою, що виникла з корпоративних відносин, а отже, її вирішення належить до юрисдикції господарського суду. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 145/1885/15-ц. Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що припинення повноважень керівника або іншого члена виконавчого органу не є порушенням його трудових прав, оскільки не обов`язково пов`язується з його звільненням. Припинення повноважень керівника або іншого члена виконавчого органу і його звільнення - це різні правові інститути. Припинення повноважень керівника або іншого члена виконавчого органу спричиняє зупинення роботи такої посадової особи, викликане відсутністю організаційних умов, необхідних для виконання роботи, оскільки без повноважень посадова особа не може здійснювати керівництво або функції члена виконавчого органу. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України припинення повноважень посадової особи може бути підставою для розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу та виплати вихідної допомоги у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток (стаття 44 КЗпП України), але замість розірвання трудового договору за згодою працівника його може бути переведено на іншу роботу (стаття 32 КЗпП України). Якщо особа відсторонена від виконання повноважень керівника або іншого члена виконавчого органу та обрана інша особа для тимчасового здійснення таких повноважень, то це також не означає звільнення керівника або іншого члена виконавчого органу, бо чинним законодавством не передбачена така підстава для звільнення. У цьому разі теж має місце зупинення роботи посадової особи, викликане відсутністю організаційних умов, необхідних для виконання роботи, оскільки без повноважень посадова особа не може здійснювати керівництво або функції члена виконавчого органу. Відносини сторін щодо оплати часу зупинення роботи посадової особи, переведення її на іншу роботу (у тому числі тимчасового), звільнення посадової особи регулюються нормами КЗпП України. Спори з цього приводу є трудовими спорами. Такі спори розглядаються за правилами Цивільного процесуального кодексу України. Суд акцентує увагу на тому, що рішенням єдиного акціонера АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» від 06.04.2020 року та оформлено відповідним наказом № 115-К від 06.04.2020 року, [PERSON] не відсторонено, а саме виключено зі складу правління АТ «ДАК «Автомобільні дороги України», що на думку суду, по своїй суті фактично унеможливлює перебування позивача на посаді заступника голови правління з 06.04.2020 року та виконання ним посадових обов`язків за трудовим договором, оскільки фактично мало місце припинення повноважень посадової особи, що також є самостійною підставою для звільнення працівника (п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України). Суд звертає увагу на вищевказані доводи позивача, лише щодо заявлених позовних вимог та обґрунтування в позову в частині примусу з боку відповідача на написання заяви про звільнення, та не надає оцінку правомірності чи то неправомірності рішенням єдиного акціонера АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» від 06.04.2020 року та оформленого на підставі нього наказу № 115-К від 06.04.2020 року, оскільки вони зачіпають корпоративні права особи та оскарження вищевказаного рішення належить до господарської юрисдикції. Надаючи оцінку доводам позивача щодо необґрунтованості ініційованої відносно нього службової перевірки за результатами перевірки ДП «Миколаївський автодор», суд звертає увагу, що позивач у позові та доданій до позовної заяви копії доповідної записки, повідомляв т.в.о. голови правління АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» [PERSON], що довідки по перевірці ДП «Миколаївський автодор» вже були розглянуті на засіданні Правління Компанії 06.12.2019 року. Слід зауважити, що згідно доповідної записки начальник управління внутрішнього аудиту та моніторингу АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» [PERSON] від 23.04.2020 року (а.с. 48), розгляд матеріалів перевірки Правління компанії та прийняття відповідного рішення, як передбачено пунктом 4.1. Положення, протягом 2020 року станом на сьогодні (на 23.04.2020 року) не відбувалося. Тобто матеріали перевірки ДП «Миколаївський автодор» згідно доповідної записки [PERSON] повинні були бути розглянуті вперше. Натомість в судовому засіданні представником відповідача належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача про те, що довідки по перевірці ДП «Миколаївський автодор» вже були розглянуті на засіданні Правління Компанії 06.12.2019 року, суду не надано. Суд звертає увагу, що відповідач наполягає на тому, що дійсною підставою для звільнення позивача є саме прогул остатнього, натомість не надає жодного доказу, щодо обґрунтованості та правомірності винесення наказу про звільнення [PERSON] № 87-ВК від 30.04.2020 року за п. 4 ст. 40 КЗпП України, неодноразової його відсутності більше 3-х годин на робочому місці, доказів чи надавався позивачу наказ № 36 від 14.02.2018 року «Про контроль за правилами внутрішнього розпорядку в умов Колективного договору» для ознайомлення під розпис, чи доводилася до відома позивача необхідність, якимось чином фіксувати свій прихід на роботу, в тому числі через пропускну систему, що обслуговується дочірнім підприємством «Управління експлуатації будинків». В той самий час, суд ще раз акцентує увагу, що тягар доведення законної підстави для звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України, лежить саме на роботодавцеві (постанова ВС від 26 вересня 2019 року у справі 210/2401/16-ц.). Хоча вищевказаний наказ скасовано самим роботодавцем, то по суті він не вже містить в собі жодного правового значення, оскільки не встановлює прав та обов`язків сторін, натомість на думку суду, він є належним та допустимим доказом, як письмовий документ, який міститься в собі інформацію щодо предмета доказування та підтверджує доводи позивача щодо примусу з боку відповідача на написання ним заяви про звільнення. Поза увагою суду не може залишитися і той факт, що головою комісії з проведення перевірки дотримання трудової дисципліни працівниками АТ «ДАК «Автомобільні дороги України», призначено начальника управління внутрішнього аудиту та моніторингу [PERSON] , який фактично і ініціював питання щодо перевірки дій позивача за результатами його перевірки на ДП «Миколаївський автодор». Що в свою чергу, викликає у суду розумний сумнів, щодо об`єктивності проведення перевірки трудової дисципліни саме щодо відповідача. Згідно ст. 10 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» усі профспілки рівні перед законом і мають рівні права щодо здійснення представництва та захисту прав і інтересів членів профспілки. Відповідно до ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об`єднання профспілок). Відповідно до ст. 41-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках звільнення керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу», керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об`єднаннями громадян. Таким чином, в аспекті ст. 41-1 КЗпП України, суд критично ставиться до доводів позивача, що його звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України потребувало попереднього схвалення органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Слід також зауважити, що суд розглядає позовну заяву щодо правомірності звільнення [PERSON] за наказом № 88-ВК від 30.04.2020 року за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням працівника. Крім того, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, що він є членом виборного профспілкового органу підприємства. Поміж іншим, суд звертає увагу, що наказ АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» № 88-ВК про звільнення [PERSON] з посади заступника голови правління АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, також винесено 30.04.2020 року, натомість мотиви наказу в порівняні з наказом № 87-ВК від 30.04.2020 року не змінено, що на думку суду, свідчить про формальність у вирішенні питання про звільнення позивача та фактично підтверджує факт тиску на нього з боку роботодавця для написання заяви про звільнення. Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Всебічно і повно дослідивши усі фактичні обставини, які могли мати значення для прийняття рішення у справі в їх сукупності та взаємозв`язку, вживши усіх можливих, передбачених процесуальним законом заходів до їх встановлення в повному обсязі, перевіривши зібрані під час судового розгляду докази, оцінивши кожний доказ окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, враховуючи характер, послідовність та швидкоплинність дій відповідача, що передували звільненню позивача з роботи, починаючи з лютого 2020 року, суд вважає, що позов [PERSON] в частині визнання незаконним та скасування наказу т.в.о. голови правління АТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» № 88-ВК від 30.04.2020 року та зобов`язання поновити його на посаді є обґрунтованими та підлягає задоволенню, оскільки його доводи про те, що відповідачем вчинялися дії щодо фактичного примусу його подати заяву про розірвання трудового договору знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та не спростовані відповідачем. Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ч. 3 п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.92 року зі змінами, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Згідно з п. 5 Постанови Кабінету міністрів України «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Відповідно до п. 8 вищезазначеної Постанови, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів(годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до ст. 241-1 КЗпП строки виникнення і припинення трудових прав та обов`язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями. Коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк. З урахування листа № 1133/0/206-19 від 29.07.2019 року Мінсоцполітики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу в 2020 році» кількість робочих днів позивача в 2020 році, з урахуванням святкових та вихідних днів, по 04 серпня 2020 року (день винесення судового рішення) склала би 124 дні: травень 2020 року - 19 днів, червень 2020 року - 20 днів, липень 2020 року - 23 дні, серпень 2020 року - 20 днів, вересень 2020 року - 22 дні, жовтень 2020 року - 20 днів. Таким чином, сума компенсації за час затримки розрахунку станом на день розрахунку складає: 1475 грн. 97 коп. (середньоденна заробітна плата) Х 124 (кількість днів затримки розрахунку) = 183 020 грн. 28 коп. У зв`язку з чим, з відповідача заборгованості з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 183 020 грн. 28 коп. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає суму, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, суд встановив наступне. За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності із п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних та з урахування інших обставин. Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Для відшкодування моральної шкоди за правилами ст. 1166 та 1167 ЦК України необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, наявність вини завдавача шкоди. Таким чином лише наявність всіх вищезазначених умов є підставою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Суд приймає до уваги ті обставини, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Як вказав Європейський суд у рішенні від 9 січня 2013 року «Олександр Волков ти України», № 21722/11, п. п. 165, 166, приватне життя «включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру» (див. рішення від 7 серпня 1996 року у справі «С. проти Бельгії» (C. v. Belgium), п. 25, Reports 1996-ІІІ). Поняття «приватне життя» в принципі не виключає відносини професійного або ділового характеру. Врешті-решт, саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з оточуючим світом (див. рішення від 16 грудня 1992 року у справі «Нємець проти Німеччини» (Niemietz v. Germany), п. 29, Series А № 251-В). Отже, обмеження, накладені на доступ до професії, були визнані такими, що впливають на «приватне життя» (див. рішення у справах «Сідабрас та Джяутас проти Литви» (Sidabras and Dziautas v. Lithuania), заяви №№ 55480/00 та 59330/00, п. 47, ECHR 2004-VIII, та «Бігаєва проти Греції» (Bigaeva v. Greece), заява № 26713/05, пп. 22-25, від 28 травня 2009 року). Стаття 8 Конвенції охоплює питання захисту честі та репутації як частину захисту права на повагу до приватного життя (див. рішення у справах «Пфайфер проти Австрії» (Pfeifer v. Austria), заява № 12556/03, п. 35, від 15 листопада 2007 року, та «А. проти Норвегії» (A. v. Norway), заява №28070/06, пп. 63 та 64, від 9 квітня 2009 року); впливає на широке коло стосунків заявника з іншими людьми, включаючи стосунки професійного характеру, під впливом опиняється і професійна репутація заявника. Приймаючи до уваги встановлені при розгляді справи обставини, у зв`язку з тим що відповідачем було порушено права позивача у сфері трудових правовідносин, що виразилося в незаконному звільненні, порушенні права на працю, втрати нормальних життєвих зв`язків, що призвело до моральних страждань, змусило його прикладати додаткові зусилля для організації свого життя, суд вважає, що діями відповідача позивачу було заподіяно моральну шкоду. Визнаючи розмір компенсації, що підлягає стягненню на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди, суд приймає до уваги конкретні обставини справи, характер та глибину пов`язаних з незаконним звільненням моральних страждань, ступінь вимушеного порушення нормального укладу його життя та необхідність докладання для його організації додаткових зусиль, та, виходячи із суті позовних вимог, засад розумності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди внаслідок професійних захворювань у розмірі 1 000 грн. 00 коп. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат по справі, суд встановив наступне. Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову до суду про стягнення заробітної плати, натомість позивач не звільнений від сплати судового за подання до суду позовної заяви в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення моральної шкоди. . За ухвалою суду від 05.06.2020 року позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. за подання до суду заяви про стягнення моральної шкоди та 840 грн. 80 коп. за подання до суду заяви про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Таким чином, враховуючи що судом повність задоволено позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (100 %) та частково задоволено позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди (10 %), суд вважає, що відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача по справі підлягає стягненню судовий збір на користь позивача пропорційно до задоволених вимог в розмірі 924 грн. 88 коп. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання зокрема, чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Згідно п. 2, 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць та поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Таким чином, з урахуванням положень ст. 235 КЗпП України та ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць та поновлення позивача на роботі підлягає негайному виконанню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial