Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

Позивач [PERSON] 20.08.2018 р. звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON] , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, [PERSON] , в якому, з урахування позовної заяви (в новій редакції), поданої до суду 21.09.2018 р. на виконання вимог ухвали суду від 27.08.2018 р. про залишення позовної заяви без руху, просить: визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до [PERSON] , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, [PERSON] , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, позивач [PERSON] посилається на наступне. Так, відповідно до свідоцтва про право власності від 05.06.1995 р., виданого Солом`янською районною в м. Києві державною адміністрацією, позивач є співвласником квартири [ADDRESS] . У даній квартирі позивач проживає одна та сплачує всі витрати по утриманню вказаної квартири. Іншим співвласником квартири є донька позивача - [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ), яка тимчасово не проживає за місцем реєстрації. Син позивача - [PERSON] (відповідач) подарував позивачу належну йому частину квартири, що підтверджується записом від 22.10.2012 р. на свідоцтві про право власності від 05.06.1995 р. Як вказує позивач, з моменту народження по теперішній час у вказаній квартирі зареєстрований [PERSON] , який проживав за місцем реєстрації до 2014 р. 17.11.2015 р. син позивача зареєстрував шлюб з гр. [PERSON] . [INFO] у вказаному шлюбі народилась донька - [PERSON] , яка є онукою позивача. Позивач посилається на те, що її син [PERSON] зареєстрував місце проживання своєї доньки [PERSON] за своїм місцем реєстрації по [ADDRESS] , хоча з моменту народження по теперішній час вона проживає зі своєю матір`ю [PERSON] за невідомою позивачу адресою і жодного дня не проживала за місцем реєстрації в належній позивачу на праві власності квартирі. При цьому, на даний час син позивача [PERSON] перебуває в процесі розлучення з гр. [PERSON] , проживає в цивільному шлюбі з іншою жінкою. На протязі останніх років позивач проживає у квартирі [ADDRESS] одна та сплачує комунальні послуги за себе та за зареєстрованих у квартирі інших осіб, які в ній не проживають, що призводить до значних матеріальних затрат, так як джерелом існування позивача є лише пенсія. Таким чином, враховуючи наведені обставини, а також те, що відповідач [PERSON] та його неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] , не проживають у вказаній квартирі, не сплачують жодних платежів з житлово-комунальних послуг, наявність реєстрації в квартирі відповідачів, які в ній не проживають, очевидно тягне для позивача додаткові витрати з оплати комунальних послуг та перешкоджає позивачу в повній мірі реалізувати своє право власності і розпорядитись житлом. На підставі викладеного, позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 20.08.2018 р., зазначена справа передана в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 25.09.2019 р., відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, [PERSON] , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та призначено підготовче судове засідання. 19.11.2018 р. до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач особисто і як законний представник неповнолітньої [PERSON] , визнає позовні вимоги в повному обсязі та просить позов задовольнити, підтверджуючи при цьому обставини, викладені у позовній заяві. 20.11.2018 р. до суду від третьої особи [PERSON] надійшли письмові пояснення, відповідно до яких третя особа підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить задовольнити. Ухвалою суду від 14.03.2019 р., закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Відповідач [PERSON] , який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON] , в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи відповідача було повідомлено належним чином. 11.07.2019 р. до суду від відповідача надійшла заява про визнання позову, у якій відповідач просить про розгляд справи проводити за його відсутності. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. 01.10.2019 р. до суду від представника позивача [PERSON] - адвоката Дем`янюка В.П., який є також представником третьої особи [PERSON] , надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача [PERSON] , третьої особи [PERSON] та їх представника, відповідно до якої представник повністю підтримує заявлені позовні вимоги та просить задовольнити. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї в судовому засіданні заперечувала проти позову та просила при ухваленні рішення врахувати інтереси неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Заслухавши пояснення представника третьої особиа, врахувавши подані до суду заяву представника позивача та третьої особи, заяву відповідача про розгляд справи за їх відсутності, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з таких підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 05.06.1995 р. Відділом приватизації Залізничної районної Ради народних депутатів згідно з розпорядженням (наказом) від 05.06.1995 р. № 10784, квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належала на праві спільної часткової власності гр. [PERSON] та членам її сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в рівних долях. Вбачається, що після смерті [PERSON] належну йому частину квартири успадкували позивач та [PERSON] , що підтверджується записом від 23.01.2006 р. на свідоцтві про право власності від 05.06.1995 р. Після смерті [PERSON] належну їй частину квартири успадкувала позивач, що підтверджується записом від 22.01.2015 р. на свідоцтві про право власності від 05.06.1995 р. [PERSON] подарував позивачу належну йому частину квартири, що підтверджується записом від 02.10.2012 р. на свідоцтві про право власності від 05.06.1995 р. Таким чином, станом на день розгляду справи, [PERSON] та третя особа у справі - [PERSON] є співвласниками квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 05.06.1995 р. Відділом приватизації Залізничної районної Ради народних депутатів згідно з розпорядженням (наказом) від 05.06.1995 р. № 10784. Відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання особи №1855409 від 25.09.2018 р. та №1855405 від 25.09.2018 р., за відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА, у квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , - з 29.01.2015 р. по теперішній час; та [PERSON] , [INFO] , - з 01.04.1999 р. по теперішній час. Відповідач [PERSON] є сином позивача, а неповнолітня [PERSON] , [INFO] - онукою позивача. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] 15.08.2014 р. зареєстрував шлюб з гр. [PERSON] (актовий запис №2027), що підтверджується даними свідоцтва про шлюб, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві 17.11.2015 р. (повторно). У шлюбі у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві 15.01.2015 р. Так, в графі батьки зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Позивач просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] , посилаючись на те, що відповідач [PERSON] та його неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] , не проживають у вказаній квартирі, не сплачують жодних платежів з житлово-комунальних послуг, наявність реєстрації в квартирі відповідачів, які в ній не проживають, очевидно тягне для позивача додаткові витрати з оплати комунальних послуг та перешкоджає позивачу в повній мірі реалізувати своє право власності і розпорядитись житлом. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У пункті 33 постанови № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що «відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння». Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Таким чином, підставою для задоволення позову про усунення перешкод в користуванні власністю є встановлення сукупності певних обставини, а саме: наявність у позивача права власності на майно та наявність перешкод у можливості користування ним своєю власністю. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з частиною четвертою статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] з 2014 р. не проживає у квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідач не несе витрат по утриманню житла, квартирою не цікавиться, а отже суд вважає, що він втратив інтерес до даного майна. Будь-яких доказів про те, що у відповідача існують перешкоди у користуванні спірною квартирою суду не надано. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. 19.11.2018 р. від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач [PERSON] , який є законним представником неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , позовні вимоги [PERSON] визнає повністю та не заперечує проти задоволення позову про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Таким чином, враховуючи наявність достатніх доказів не проживання відповідача [PERSON] у кв. [ADDRESS] протягом тривалого періоду (понад один рік), з огляду на відсутність спору між сторонами щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуючи те, що відповідач позов визнає, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги та визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням. Що стосується вимог позивача про визнання неповнолітньої [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] , суд зазначає наступне. 11.07.2019 р. до суду від гр. [PERSON] , яка є також законним представником неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , надійшла заява, відповідно до якої остання заперечує проти позову в частині зняття з реєстрації неповнолітньої доньки, оскільки донька є інвалідом, а вона проживає разом з донькою в м. Києві без реєстрації, що унеможливлює зареєструвати доньку [PERSON] в м. Києві для користування медичними і дитячими закладами. Згідно зі ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Згідно ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 29 ЦК України, згідно яких місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У поданому відзиві на позовну заяву, відповідач [PERSON] , який є батьком неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , вказав, на те, що він зареєстрував місце проживання своє доньки за своїм місцем реєстрації по [ADDRESS] , хоча після укладення шлюбу він проживав разом з дружиною [PERSON] в найманій квартирі і з моменту народження їхня донька проживала разом з ними. На даний час донька проживає разом з матір`ю [PERSON] і жодного дня не проживала за місцем реєстрації. У власність своєї дружини [PERSON] та доньки [PERSON] він придбав житло, яке на даний час перебуває на завершальній стадії будівництва. Так, вбачається, що відповідач [PERSON] відповідно до платіжного доручення №3 від 27.11.2015 р. оплатив вартість майнових прав № смі/01/2/112 від 27.11.2015 р. в сумі 765000,00 грн., згідно договору купівлі-продажу майнових прав, укладеного з його дружиною [PERSON] . Відповідно до довідки ТОВ «Соціальна молодіжна ініціатива» від 02.12.2015 р. №655, вказана грошова сума становить 100% вартості Об`єкта нерухомості, що знаходиться за будівельною адресою: [ADDRESS] . При цьому, як вбачається з довідки №9711929 від 02.10.2019 р. про реєстрацію місця проживання особи, за відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , - з 19.09.2019 р. по теперішній час. Крім того, [PERSON] 20.09.2019 р. зареєструвалась за цією адресою як фізична особа-підприємець, що підтверджується витягом з ЄДРПОУ Міністерства юстиції України. Зазначене спростовує заперечення [PERSON] на позов щодо неможливості зареєструвати неповнолітню [PERSON] в м. Києві за іншою адресою, ніж в квартирі, що належить на праві власності позивачу [PERSON] . При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 29.01.2018 р. по справі №766/1955/16-ц, право членів сім`ї власника будинку (квартири) користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності у особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] подарував позивачу належну йому частину квартири [ADDRESS] , що підтверджується матеріалами справи. Таким чином, враховуючи зазначені обставини, встановлені судом, а також те, що відповідач [PERSON] є таким, що втратив право користування житлом, суд приходить до висновку що неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] , також втратила право користування жилим приміщенням у кв. [ADDRESS] , як член сім`ї [PERSON] , враховуючи припинення його права власності на спірне житлове приміщення, в зв`язку з чим позовні вимоги позивача про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням підлягають задоволенню. З огляду на викладене, вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved