Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Борисов .М., звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив що він є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] , виданого 28 грудня 2012 року виконкомом Нижньотепілвської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області, реєстровий номер 36. В належному йому будинку з 28 травня 1996 року зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] , який фактично там не проживає з 2015 року. Таким чином, позивач є власником зазначеного будинку, але своє право як власника він не може реалізувати в повному обсязі у зв`язку з тим, що відповідач зареєстрований в його будинку, і хоча відповідач є його родичем - сином, але не приймає участі в утриманні будинку, сплаті комунальних платежів і взагалі будинком не цікавиться. Син на теперішній час фактично проживає в Донецькій області, добровільно пройти процедуру знаття з реєстрації не бажає, на відповідні прохання позивача не реагує, тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явився, через представника надав суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки відомостей не надходило. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою в якій просив справу розглядати без його участі, заперечень не має. Суд, проаналізувавши матеріали справи в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у відповідності ЦПК України випадках. Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про право власності, виданого [NUMBER] , виданого 28 грудня 2012 року виконкомом Нижньотерпілвської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області, реєстровий номер 36, позивач [PERSON] є власником домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується Витягом від 28 грудня 2012 року № 37052769 про державну реєстрацію прав, складеним Комунальним підприємством «Станично-Луганське районне бюро технічної інвентаризації». Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , виготовлений за реєстровим номером № 1/45 від 28 грудня 2012 року на ім`я позивача як власника нерухомості. Довідкою № 161, виданою 23 січня 2020 року виконавчим комітетом Нижньотеплівської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області, підтверджується, що відповідач [PERSON] , [INFO] , який є сином позивача, дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але там фактично не мешкає. Згідно Акту від 23 січня 2020 року б\\н, складеного депутатом Нижньотеплівської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області Вєсєловою Н.П. встановлено, що відповідач [PERSON] в будинку позивача не проживає з 2005 року, виїхавши в Донецьку область. Позивач, вертаючись до суду, посилається на те, що відповідач [PERSON] є членом його сім`ї, та у зв`язку з тривалою відсутністю за адресою реєстрації, втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Безпідставне перебування відповідача на реєстраційному обліку в будинку, на думку позивача, свідчить про перешкоди у користуванні власністю та є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування будинком. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Приписами ст. 383 Цивільного кодексу України та ст.150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання членів сім`ї, інших осіб, та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Нормами статті 405 ЦК України передбачається, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. Під час судового розгляду встановлено, що відповідач є членом сім`ї позивача. Відповідач не проживає в будинку позивачів тривалий час, обов`язків щодо утримання будинку і сплати комунальних послуг не несе, і подальша реєстрація відповідача порушує права позивача, як власника будинку. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved