Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

Позивач, 24 жовтня 2016 року, звернулась до суду з позовом до відповідачів про усунення перешкод у користуванні власністю - житловим будинком [ADDRESS] та виселення. В судовому засіданні позивач посилалася на те, що вона є одноособовим власником житлового будинку [ADDRESS]. Відповідачі проживають у її житловому будинку та відмовляються добровільно з нього виселитися, чинять перешкоди у користуванні житлом. 04 грудня 2012 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Кодимського районного управління юстиції Одеської області за заявою стягувача - ПАТ КБ «Приватбанк», прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження по виконанню рішення Кодимського районного суду Одеської області, про стягнення з неї на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 9530,65 доларів США за кредитним договором від 24 січня 2007 року. При проведенні виконавчих дій виявлено майно у вигляді житлового будинку [ADDRESS], що належить їй на праві власності, який перебував в іпотеці. Державним виконавцем було прийняте рішення про задоволення вимог стягувача (банку), шляхом продажу належного їй житлового будинку [ADDRESS]. Відділом ДВС Кодимського районного управління юстиції було укладено договір з ТОВ «Укрспецторг групп», згідно якого доручено останньому виконання дій, пов'язаних з реалізацією арештованого нерухомого майна - житлового будинку [ADDRESS] з початковою ціною 40000 грн.. 22 жовтня 2013 року відбулися прилюдні торги, за результатами яких будинок було продано відповідачеві - [PERSON] за 30000 грн.. На підставі акту Державного виконавця про проведені прилюдні торги, Державним нотаріусом Кодимської Державної нотаріальної контори Налдіною М.М., 27 грудня 2013 року відповідачу [PERSON], видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів. В березні 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк», звернувся до суду з позовом до [PERSON], відділу ДВС Кодимського районного управління юстиції, ТОВ «Укрспецторг групп», про визнання прилюдних торгів недійсними Рішення Кодимського районного суду від 30 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області - позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено в повному обсязі. Визнано недійсними: прилюдні торги від 08 листопада 2013 року, протокол про проведення прилюдних торгів, акт про прилюдні торги щодо реалізації предмета іпотеки; свідоцтво про придбання з прилюдних торгів житлового будинку з надвірними спорудами; державну реєстрацію права власності [PERSON] на житловий будинок з надвірними спорудами. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №69157860 від 28 вересня 2016 року - право власності [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] - скасовано. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта №69160501 від 28 вересня 2016 року, вона є одноособовою власницею житлового будинку [ADDRESS]. Просить усунути перешкоди у користуванні житловим будинком [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які зареєстровані та проживають у житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України. З огляду на те, що позивач просить виселити зі спірного будинку як відповідача [PERSON], [PERSON], так і інших осіб, які там зареєстровані та проживають, ухвалою суду від 10 листопада 2016 року до участі у справі залучено Службу у справах дітей Кодимської районної державної адміністрації, як орган опіки та піклування, позаяк у спірному будинку зареєстровані та проживають неповнолітні [PERSON],[INFO] та [PERSON], [INFO]. Представники відповідачів (на підставі договору та довіреності) - [PERSON] і [PERSON], в судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що однією з основних вимог позивача є вимога про виселення із житлового будинку [ADDRESS]. Згідно з вимогами частини 2 статті 109 ЖК України, громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Вважають, що вимога позивача про виселення відповідачів, включаючи малолітніх дітей, з жилого будинку до якого ті вселилися на законних підставах і там зареєстровані, несуть всі витрати по утриманню цього будинку, без надання їм іншого постійного жилого приміщення придатного для проживання - відповідає вимогам ч.2 ст.109 ЖК України, а тому така вимога задоволеною бути не може. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Кодимської районної державної адміністрації Одеської області (за посадою) в судовому зсіданні пояснив, що без згоди органу опіки та піклування виселення неповнолітніх дітей є неможливим. Представник третьої особи - Кодимської міської ради - в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши позовну заяву позивача та надані сторонами письмові докази, суд дійшов висновку про необхідність задовольнити позов в повному обсязі з таких підстав. Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема із договорів/правочинів. Судом установлено наступне. Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 1 березня 2011 року, ухваленим в порядку заочного розгляду справи, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, звернуто стягнення на предмет іпотеки житловий будинок [ADDRESS] вартістю 50500,00грн., що належить [PERSON], в рахунок заборгованості за кредитним договором ODKDGK0142006 від 24 січня 2007 року в сумі 76952,95 грн.; виселено [PERSON] з житлового будинку[ADDRESS] зі зняттям з реєстраційного обліку; розподілено судові витрати. Ухвалою судді Кодимського районного суду Одеської області від 13 лютого 2014 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення залишено без розгляду. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18 квітня 2014 року ухвалу від 13 лютого 2014 року скасовано з передачею заяви про перегляд заочного рішення на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Кодимського районного суду Одеської області від 24 жовтня 2014 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено, рішення скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку. Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 25 грудня 2014 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про виселення зі зняттям з реєстраційного обліку відмовлено. Додатковим рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 26 лютого 2015 року у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 31 березня 2016 року прийнято відмову ПАТ КБ «ПриватБанк» від позову до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення; рішення Кодимського районного суду Одеської області від 25 грудня 2014 року, додаткове рішення Кодимського районного суду Одеської області від 26 лютого 2015 року - скасовано; провадження в справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення - закрито. 17 січня 2015 року [PERSON] подано заяву про поворот виконання рішення Кодимського районного суду Одеської області від 1 березня 2011 року шляхом вселення її в житловий будинок [ADDRESS] Ухвалою Кодимського районного суду Одеської області від 10 вересня 2016 року заяву [PERSON] про поворот виконання рішення задоволено; вселено [PERSON] в порядку повороту виконання рішення в житловий будинок [ADDRESS] Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22 грудня 2016 року, ухвалу Кодимського районного суду Одеської області від 10 серпня 2016 року про поворот виконання рішення Кодимського районного суду Одеської області від 1 березня 2011 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасовано.В задоволенні заяви [PERSON] про поворот виконання рішення Кодимського районного суду Одеської області від 1 березня 2011 року шляхом вселення [PERSON] в житловий будинок [ADDRESS] - відмовлено. Крім того, вказаною ухвалою апеляційного суду Одеської області роз'яснено, що якщо виходити з того, що прилюдні торги, на яких [PERSON] придбав будинок визнано недійсними, то будинок фактично повернувся у власність [PERSON] та іпотеку банку. Усунення перешкод для [PERSON] у користуванні будинком підлягають вирішенню шляхом звернення до суду з відповідним позовом до осіб, які створюють такі перешкоди, а не з заявою про поворот виконання рішення суду шляхом вселення в будинок. Отже, судом установлено, що одноосібним власником спірного майна - житлового будинку [ADDRESS] є позивач - [PERSON]. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, прийнятою у Парижі 20 березня 1952 року, було гарантовано захист права власності. Згідно з нею кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Згідно частини 1 статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно частини 2 статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Одним із способів захисту порушеного права та інтересів судом є припинення дії, яка порушує право (п.3 ч.2 ст.16 ЦК України). Отже, судом установлено, що відповідачі, проживаючи у спірному помешканні порушують право власності позивача. Згідно пункту 3 частини 1 статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. В той же час, посилання представників відповідача на те, що у спірних відносинах, що виникли, повинні застосовуватись норми ЖК України (ст.109 ч.2 ЖК України) є хибними, з огляду на те, що зазначена стаття Житлового кодексу України містить положення Глави 2 - «Користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду». Статтею 4 ЖК України передбачено, що житловий фонд включає: жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд); жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об'єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд); жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів); жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд); квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення). належать державно-колгоспним та іншим державно-кооперативним об'єднанням, підприємствам і організаціям. Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік до цих будинків застосовуються правила, встановлені для громадського житлового фонду. Підсумовуючи викладене, суд прийшов до висновку про необхідність задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі - виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які зареєстровані та проживають у житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України. На підставі ст.ст.16, 321, 380, 386 ч.2 п.3 ЦК України,

Outcome: approved