Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

позивач 29 грудня 2020 року звернувся до Буського районного суду Львівської області з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 20 травня 2015 року в розмірі 30226,04 гривень станом на 18 жовтня 2020 року, а також 2102 гривень судового збору. Позов мотивує тим, що 20 травня 2015 рокуміж сторонами було укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 21 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік. В обґрунтування позовних вимог посилається на додані до позовної заяви письмові докази, які підтверджують право вимоги до відповідача та розмір заборгованості останнього. Як на підставу задоволення вимог вказує на положення ст.ст. 509, 525, 526, 527, 530, ч. 1 ст. 598, 599, 610, ч. 2 ст. 615, 629, 1050, 1054 ЦК України. Ухвалою Буського районного суду Львівської області від 18 січня 2021 року справу передано за підсудністю на розгляд Личаківського районного суду м. Львова. Матеріали позову надійшли до Личаківського районного суду м. Львова 5 березня 2021 року, автоматизованою системою документообігу суду для розгляду таких було визначено суддю Стрепка Н.Л. Ухвалою суду від 9 березня 2021 року прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача Гребенюк О.С., який діяв на підставі довіреності від 11 серпня 2020 року (а.с. 79), в судове засідання не з`явився, в позові вказав, що просить проводи розгляд справи у відсутності представника банку та у випадку повторної неявки відповідача в судове засідання відносно постановлення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судовому засіданні позов визнав і пояснив, що заборгованість по договору виникла у зв`язку з незадовільним його матеріальним становищем. За таких обставин, суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності представника позивача, відносно чого відповідач не заперечив. Заслухавши пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. В судовому засіданні встановлено, що 20 травня 2015 рокуміж сторонами, публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», який змінив назву та організаційно-правову форму з публічного акціонерного товариства на приватне акціонерне товариство, та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 21 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. Отже, вказаний вище договір породив певні права та зобов`язання сторін. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Стаття 1048 ЦК України регламентує, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У відповідності з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Взятих на себе зобов`язань відповідач не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 30 226,04 гривень, з яких 21 202,18 гривень - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі за простроченим тілом кредиту, 9 023,86 гривень - заборгованість за простроченими відсотками, що стверджується розрахунками заборгованості станом на 31 травня 2015 року, 30 вересня 2019 року, 18 жовтня 2020 року (а.с. 7-20) та випискою по договору станом на 20 жовтня 2020 року. Вказані розрахунки складені у відповідності до умов кредитного договору та стороною відповідача не спростовані та не заперечувалися. Згідно з ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та чинного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Таким чином, суд приходить до висновку про порушення відповідачем умов кредитного договору № б/н від 20 травня 2015 року, що призвело до неналежного виконання взятих на себе зобов`язань. У зв`язку з наведеним, враховуючи визнання позову зі сторони відповідача, з останнього на користь позивача слід стягнути 30 226,04 гривень. При цьому, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 2 102 гривні.

Outcome: approved