Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-17 00:00:00

Позивач [PERSON] 13.09.2018 року звернулася у суд із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить розірвати між ними шлюб, укладений та зареєстрований 21.06.1988 року Міським відділом ЗАГС м. Стрий Львівської області, про що зроблено актовий запис № 221. Після розірвання шлюбу позивач просить залишити їй прізвище « [PERSON] ». Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26.09.2019 року дану справу направлено за підсудністю до Сколівського районного суду Львівської області. Ухвалою судді від 11.10.2018 року вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого засідання. Ухвалою підготовчого засідання від 27.11.2018 року підготовче провадження закрито, а справа призначена до судового розгляду. Ухвалою судового засідання у даній справі від 11.01.2019 року сторонам надано строк на примирення терміном на чотири місяці, провадження у справі зупинено. Ухвалою судового засідання від 09.04.2019 року провадження у справі поновлено, а справу призначено до судового розгляду. Судовий розгляд справи по суті відбувся 18.07.2019 року, без участі сторін. Позов обґрунтовано тим, що сім`я сторін фактично розпалася та існує тільки формально. Сторони втратили одне до одного почуття поваги і любові, стали чужими людьми. Протягом останнього року сторони не підтримують шлюбних відносин. Від спільного проживання у них народилася двоє дітей, які на даний час досягли повноліття. З огляду на вказане, позивач змушена була звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву вх. № 3212 від 18.07.2019 року, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, оскільки примирення між сторонами не відбулося, просила розгляд даної справи продовжувати та закінчувати без її участі. Відповідач [PERSON] під час судового провадження у даній справі проти розірвання шлюбу заперечував. У судове засідання, щодо розгляду справи по суті, відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи, не з`явився, відзиву на подану заяву у запропонований судом термін не подав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання усіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відтак, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у даній цивільній справі під час судового засідання 18.07.2019 року, не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, давши належну оцінку доказам по справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із наведених вище процесуальних норм, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що сторони вступили у шлюб 21.06.1988 року, який був зареєстрований Міським відділом ЗАГС м. Стрий Львівської області, актовий запис № 221, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим Міським відділом ЗАГС м. Стрий Львівської області 21.06.1988 року. Від спільного проживання у сторін народилася двоє дітей, які станом на дату ухвалення судом даного рішення досягли повноліття. Ухвалою від 11.01.2019 року у даній справі, виходячи з положень ст. 111 СК України та роз`яснень, котрі містяться у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судом вживалися заходи щодо примирення сторін за відповідним клопотанням відповідача про надання терміну на примирення. Зазначений термін на примирення надавався сторонам строком на чотири місяці. Встановлено, що після поновлення 09.04.2019 року судом провадження у даній справі і призначення її до розгляду на 11.06.2019 року у судовому засіданні, сторони так і не примирилися, про що свідчить подана позивачем на адресу суду заява від 18.07.2019 року під вх. № 3212, в якій вона наполягає надалі на розірванні шлюбу. Натомість відповідач, незважаючи на завчасне і належне його повідомлення, у судове засідання 18.07.2019 року не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Встановлено також й те, що сторони протягом тривалого часу проживають окремо. Такі дії сторін викликані несумісністю характерів, різними поглядами на життя та ведення спільного господарства. Таким чином, на переконання суду, подальше спільне життя сторін і збереження їх шлюбу є недоцільним, буде суперечити інтересам обох сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересах їхніх дітей, що мають істотне значення, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу. Як роз`яснюється у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, вживати заходів для примирення подружжя. Виконуючи вищенаведені приписи, судом беззаперечно встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, втратили одне до одного почуття поваги і любові, стали чужими людьми і це підтверджується зібраними у справі доказами, у зв`язку з чим суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу стало неможливим та недоцільним, суперечило б інтересам позивача, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved