Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

позивач \~15 липня 2016 року звернулася до суду з позовом вказавши, що відповідач [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з її племінником [PERSON] В період їх шлюбу відповідач [PERSON] звернувся до неї з проханням надати у тимчасове користування деякі меблі та речі, оскільки племінник з дружиною винаймали приватний будинок, який був не вмебльований, тому вона погодилась їм допомогти за умови, що відповідачі протягом року придбають собі меблі та речі, а їй повернуть її. 09 листопада 2014 року вона передала [PERSON] диван та два крісла (виробництво Німеччини) вартістю 7000 грн., телевізор «Соні» вартістю 10\~000 грн., телевізор «Panasonic» вартістю 4500 грн., пральну машину «Zanussi» вартістю 2000 грн., два килими з натуральної нитки розміром 2,5х5 м вартістю 5\~000 грн. кожен та дві штори (тюль) розміром 5х2,50 м. вартістю 400 грн. кожна, кухонну штору 3 м (кремового кольору з малюнком) вартістю 80 грн. Для перевезення меблів та речей [PERSON] винаймав вантажний автомобіль «ГАЗ» та приїздив особисто, написавши при цьому їй розписку, що поверне майно в строк до кінця 2015 року. Однак після спливу обумовленого ними строку меблі та речі їй ніхто не повернув, при зверненні до відповідача стосовно повернення належних їй речей дізналася, що він розлучився з [PERSON] та проживає окремо, всі речі та меблі залишив у квартирі, куди вони з дружиною переїхали з приватного будинку, обіцяв вирішити питання з добровільному порядку. Згодом повідомив, що [PERSON] спілкуватися з ним не бажає, проживає зі своїм співмешканцем, при його відвідуванні дітей він був побитий, в звязку з чим місяць знаходився в лікарні, тому не може повернути їй, позивачці, її майно. Оскільки відповідач [PERSON] при отриманні від неї речей діяв на той час в інтересах сім'ї, так як мав намір проживати спільно, строк договору закінчився, вона бажає повернути належні їй речі. Тому позивач просить зобовязати відповідачів повернути їй диван та два крісла (виробництво Німеччини), телевізор «Соні», телевізор «Panasonic», пральну машину «Zanussi», два килими з натуральної нитки розміром 2,5х5 м. кожен та дві штори (тюль) розміром 5х2,50 м. кожна та кухонну штору 3 м. (кремового кольору з малюнком), стягнути з відповідачів понесені нею судові витрати. У судовому засіданні позивач [PERSON] на заявлених вимогах наполягала з підстав, викладених в позові. Суду пояснила, що у неї з відповідачами була домовленість, що вона дає речі на рік, тому вона взяла у [PERSON] розписку про це. Вона купила нові меблі, новий телевізор. Заявлені в позові речі у неї були, це може підтвердити як свідки так і фото. На момент передачі речей відповідачі проживали однією сім'єю, вона і передавала речі для їх сім'ї. Зараз ці речі коштують дорожче, вона їх в позові оцінювала як речі бувші у вжитку. Відповідач [PERSON] позов визнав повністю суду пояснив, що тітка давала речі під розписку. Колишня дружина знала, що речі їм дали тимчасово та те, що він обіцяв тітці повернути речі, однак відмовилася віддавати. Він забрав телевізор, стіл та диван, оскільки це були речі його матері. Представник відповідача [PERSON] позов визнала пояснивши, що відповідач [PERSON] брав у позивачки речі в інтересах сім'ї, тому заявлені вимоги вважає обґрунтованими. Відповідач [PERSON] позов не визнала з підстав, викладених в запереченнях (а.с. 38-39). Суду пояснила, що вказані в позові речі, крім телевізора «Soni» та пральної машинки «Zanussi», були отримані нею з чоловіком і знаходяться в неї, однак вони з колишнім чоловіком їх купували. Чоловік тоді брав гроші в сумі 2000 грн. та сказав, що вони купили б/у речі, купили в один день все. Речі придбали в січні 2015 року, коли вже жили по вулиці Дніпровське шосе, 42/37, до того вони проживали по вулиці Антокольського, однак там тих речей не було. Речі привозив Сергій та колишній чоловік. У неї наразі є пральна машина марки «INDESIT», яку вона придбала після розірвання шлюбу з [PERSON] Однак він не просив повернути ці речі, які нібито позичила позивачка, тому позов не визнає. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, так як вважає недоведеним передання речей в позику. Вислухавши позивача, відповідачів, представників відповідачів, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с. 42 копія свідоцтва про шлюб), від якого мають двох дітей (а.с. 40,41 копії свідоцтв про народження). Рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 47 копія рішення суду). Згідно розписки [PERSON] від 09.11.2014 р. останній взяв у [PERSON] на час користування наступні меблі та речі: диван та два крісла, телевізор «Soni», телевізор «Panasonic», пральну машину «Zanussi», два килими розміром 2,5х5 м., дві штори розміром 5х2,50 м. кожна та кухонну штору 3 м. Вказані речі [PERSON] зобовязувався використовувати за призначенням, забезпечити їх збереження та повернути в строк до кінця 2015 року (а.с. 11 копія розписки). Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно статті 827 ЦК України за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов'язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними. До договору позички застосовуються положення глави 58 цього Кодексу. Договір позички речі побутового призначення між фізичними особами може укладатися усно (частини перша статті 828 ЦК України). Згідно статті 833 ЦК України, користувач несе звичайні витрати щодо підтримання належного стану речі, переданої йому в користування. Користувач зобов'язаний: 1) користуватися річчю за її призначенням або відповідно до мети, визначеної у договорі; 2) користуватися річчю особисто, якщо інше не встановлено договором; 3) повернути річ після закінчення строку договору в такому самому стані, в якому вона була на момент її передання. Положеннями статті 836 ЦК України встановлено, що якщо після припинення договору користувач не повертає річ, позичкодавець має право вимагати її примусового повернення, а також відшкодування завданих збитків. Однією з засад судочинства, регламентованих пункту четвертого частини третьої статті 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень статті 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Свідок [PERSON] суду пояснив, що років два назад він допомагав перевозити [PERSON] ([PERSON]) речі з Балакіна на Дніпровське шосе,42. Речі особисті, машинку пральну, 2 телевізора, килими. Вдома була тоді дружина [PERSON], показувала куди речі складати. Ці речі були тітки [PERSON], наскільки він зрозумів зі слів [PERSON]. Вони брали ці речі у неї в оренду. Марки телевізорів та пральної машини він не памятає. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знає позивача 10 років, вона приходить до неї фарбувати волося як перукаря. В один із днів вона зайшла до позивачки, у тієї в коридорі були меблі, комусь щось вона передавала. В квартирі її чоловік, грузчик і, вон так зрозуміла її племінник, описували речі, вона бачила 2 телевізора, пральну машинку, два килима. Чула їх розмову, як казала Василівна племіннику, щоб той написав розписку, він казав, що вони повернуть, а позивачка відповіла, що знає його дружину, вона може і не повернуть. Пральна машинка була марки «Zanussi». Відповідачем [PERSON] не доведено, що спірні речі були куплені. І на підтвердження цієї обставини нею не надано жодного доказу. Тоді як твердження позивача про укладення договору позики підтверджуються як пояснення свідків, так і наданою позивачем розпискою [PERSON] від 09.11.2014 р., яка по суті є договором позички, тому заявлені позовні вимоги на підставі статей 827-836 ЦК України підлягають задоволенню. Відповідно до статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При подані позовів позивач сплатила судовий збір в сумі 551,20 гривень (мінімальний розмір відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI в редакції на дату подання позову). Згідно частин пятої та шостої пункту 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 № 10, при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Тому з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача понесені нею витрати по сплаті судового збору по 275 грн. 60 коп. з кожного.

Outcome: approved