Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

Позивач 23.11.2020 звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 03.07.2014 у розмірі 13219,60 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що відповідачка звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 03.07.2014. Позивач зазначає, що відповідачка надала згоду на те, що підписана нею Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті, є за своїм змістом договором про надання банківських послуг укладеного між позивачем та відповідачкою. Банком свої зобов`язання за договором виконано повністю, а саме надано відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Враховуючи, що позичальник (відповідачка) систематично порушувала свої зобов`язання по кредитному договору банк звернувся до суду з позовом про стягнення боргу по кредитному договору. Станом на 30.09.2020 сума заборгованості становить 13219,60 грн та складається з наступного: 10356,52 грн - заборгованість за тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту; 10356,52 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 2863,08 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нарахована комісія. За цих обставин просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою від 11.12.2020 відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання. При цьому, учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України. Відповідачка повідомлялась судом про розгляд даного провадження у встановленому законом порядку шляхом направлення поштової кореспонденції на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, однак поштове відправлення повернулось на адресу суду за закінченням встановленого терміну зберігання. Згідно ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Тому суд вважає, що відповідачка належним чином сповіщено про час і місце розгляду справи. Клопотань до суду про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши та давши належну оцінку зібраним по справі доказам, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 03.07.2014 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою укладено договір № б/н, відповідно до якого [PERSON] надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У відповідності до умов надання банківських послуг відповідачка зобов`язалася погашати заборгованість за кредитом, відсотки за його використання. Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 14.06.2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] своїм підписом у Заяві-Анкеті підтвердила те, що вона ознайомлена і згідна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку. У заяві зазначено, що відповідачка згідна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 03.07.2014 станом на 30.09.2020 заборгованість відповідачки за кредитним договором становить 13219,60 грн та складається з наступного: 10356,52 грн - заборгованість за тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту; 10356,52 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 2863,08 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нарахована комісія. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. ст. 1048 ЦК України) Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримала в борг позичальник), стягнути заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитними коштами. При цьому, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором б/н від 03.07.2014, позивач покликався на «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи банку», які викладені на банківському сайті: www:privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в «ПриватБанку», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких, зокрема, визначено дію договору та інші умови. Однак, судом встановлено, що матеріали справи не містять підтверджень, що підписуючи Заяву-Анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг «ПриватБанку», що саме з цими витягами з Умов та Тарифів банку відповідачка ознайомилась і погодилась з ними, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім цього, роздруківка із сайту позивача належним доказом не може бути, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження №6-16цс15) та про що зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17. З урахуванням висновку Великої Палати Верховного Суду у вказаній постанові по справі №342/180/17 суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у Заяві-Анкеті домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вказала Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові по справі 342/180/17-ц, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.07.1950 принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг «ПриватБанку», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Заяві-Анкеті позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. З урахуванням викладеного, висновку Великої Палати Верховного Суду у згаданому рішенні по справі № 342/180/17, суд вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в «ПриватБанку» розміщені на сайті: www.privatbank.ua., які містяться в матеріалах даної справи та не містять підпису відповідачки, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 03.07.2014 шляхом підписання Заяви-Анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, та узгодження розміру відсотків з відповідачкою саме тих умов, про які вважав узгодженими позивач, а тому суд вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідачки на користь банку процентів за користування кредитом в розмірі 2863,08 грн. Безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 03.07.2014 у вигляді Заяви-Анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч.2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, висновок Великої Плати Верховного Суду у справі №342/180/17, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Враховуючи викладене, суд вважає, що з відповідачки необхідно стягнути на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору б/н від 03.07.2014 в розмірі 10356,52 грн., яка складаєтьсяч із заборгованості за простроченим тілом кредитув розмірі 10356,52 грн. В задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими і підлягають до часткового задоволення. Згідно з п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2102,00 грн та заявлено позовні вимоги про стягнення 13219,60 грн. Судом задоволено позовні вимоги на суму 10356,52 грн, що становить 78.34% від ціни позову, отже з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1646,75 грн, що складає 78,34% від 2102,00 грн. На підставі та

Outcome: partial