Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] 25.10.2013 року звернувся до суду з позовом до відповідача державного підприємства «Артемвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в період часу з 1989 року по 2011 рік він працював у вугільній промисловості на підприємстві відповідача, був звільнений на підставі ст.40 п.2 КЗпП України у зв'язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я. Під час роботи він отримав професійне захворювання, через не створення відповідачем безпечних і нешкідливих умов праці, тому стан здоров'я позивача за час роботи під землею погіршився, що призвело до втрати ним працездатності на 40% та отримання інвалідності, що підтверджується довідками обласної МСЕК серії 10 ААА №?040582 від 03.08.2011 року та серії 10 ААА №?247514 від 05.08.2013 року. Внаслідок професійного захворювання відбулося ушкодження його здоров'я, в зв'язку з чим йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він протягом тривалого часу постійно перебуває у хворобливому стані у зв'язку з захворюванням. На теперішній час він відчуває себе втраченою для суспільства та родини людиною. Його фізичний та моральний стан не дозволяє йому відчувати себе повноцінною людиною. Його постійно турбують сильні болі, тривале лікування позначилося на його загальному стані, він знаходиться в подавленому стані, відносини в його родині погіршилися, він став інвалідом. У відповідності до ст.237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань,втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральну шкоду, яка була йому завдана професійним захворюванням, позивач оцінює в 45880,00 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача - ДП «Артемвугілля» Єрьоменко Д.Е. в судове засідання з'явився, пояснив, що позовні вимоги не визнає та просить суд повністю відмовити в задоволенні позову, обґрунтовуючи це відповідно до заперечень, які клопотав долучити до матеріалів справи. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі ДП «Артемвугілля» в період часу з 22.05.1989 року по 04.08.2011 року, був звільнений на підставі ст.40 п.2 КЗпП України у зв'язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я. (а.с.3-7) Під час роботи він отримав професійне захворювання, через не створення відповідачем безпечних і нешкідливих умов праці, тому стан здоров'я позивача за час роботи під землею погіршився, що призвело до втрати ним працездатності на 40% та отримання інвалідності, що підтверджується довідками обласної МСЕК серії 10 ААА №?040582 від 03.08.2011 року та серії 10 ААА №?247514 від 05.08.2013 року. (а.с.10-11) Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Законом України «Про охорону праці», а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров'я або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в зв'язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив 40% працездатності в зв'язку з професійним захворюванням. Після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина. Згідно ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Позивач [PERSON] отримав професійне захворювання, яке виникло в зв'язку з тривалим періодом праці в шкідливих умовах, пов'язаних з важкою фізичною працею, за показниками факторів виробничої середи, важкості та напруженості праці робоче місце необхідно вважати з особливо шкідливими та особливо тяжкими умовами праці. Вищезазначене законодавство, а також роз'яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» пов'язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв'язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідок МСЕК, суд вважає, що позивачу [PERSON] заподіяно моральну шкоду, і згідно ст.237-1 КЗпП України, роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на її відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоров'я позивача, те, що професійна працездатність в зв'язку з професійним захворюванням втрачена на 40%, безстроково. Виходячи із викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача ДП «Артемвугілля» на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 12000 грн. Згідно до ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача ДП «Артемвугілля» на користь держави підлягають стягненню судові витрати: по сплаті судового збору - в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial