Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство «Дельта Банк», від імені якого діє представник за довіреністю [PERSON], звернувся в суд з позовом до [PERSON], в якому просить на підставі ст.ст.3, 11, 15, 16, 22, 526, 530, 631, 1046-1056 ЦК України стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 1049,89 грн. та судові витрати, мотивуючи тим, що відповідно до укладеного між сторонами у справі кредитного договору № 002-05060-170508 від 17.05.2008 року відповідач отримав у позивача кредит в розмірі 884 грн.; однак, договірних зобовязань належним чином не виконав, кредиту в повному обсязі не повернув, у звязку з чим станом на 28.04.2015 року утворилась заборгованість в сумі позову, в тому числі: за сумою кредиту 884 грн., за відсотками 22,24 грн., за комісіями 143,65 грн. Позивач участі представника в судовому засідання не забезпечив, у позовній заяві просив розглянути справу без участі його представника, при цьому, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, погоджується на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи відповідно до вимог ст.74 ЦПК України, оскільки судові повістки з іншими документами були завчасно надіслані відповідачу за зареєстрованим місцем його проживання, зазначеним у наданих на вимогу суду відомостях адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України в Житомирській області, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення та поштовим конвертом, який повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання»; про причини неявки позивач суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Відповідно до ст.ст.224, 225 ЦПК України суд здійснює заочний розгляд справи на підставі наявних у справі даних та доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.169 ЦПК України. Дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку про задовлення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що у відповідності до п.1.1 договору № 002-05060-170508 від 17.05.2008 року, укладеного між ТзОВ «Комерційний банк «Дельта», правонаступником якого є позивач, що стверджується Статутом ПАТ «Дельта Банк», та відповідачем, останній отримав у банку кредит на придбання майна (мобільного телефону) в розмірі 850 грн. та оплату страхового платежу в сумі 34 грн. (всього на суму 884 грн.). Меморіальним ордером № 20587060 від 19.05.2008 року ТзОВ КБ «Дельта» сплатив СПД [PERSON] за [PERSON] згідно з кредитним договором № 002-05060-170508 від 17.05.2008 року по рахунку-фактурі № 2 від 17.05.2008 року 850 грн. Згідно з п.1.2, п.2.3, п.2.5 кредитного договору № 002-05060-170508 від 17.05.2008 року кредит надавався відповідачу під сплату відсотків у розмірі 12% річних та кредитної плати за ведення кредитної справи в розмірі 3,25% в місяць на строк 4 місяці, з кінцевим терміном повернення та сплати всіх плат не пізніше ніж 16.09.2008 року. Згідно з п.2.9 кредитного договору № 002-05060-170508 від 17.05.2008 року, починаючи з місяця, що слідує за місяцем, в якому наданий кредит, позичальник щомісячно не пізніше 17 числа кожного місяця сплачує кредитору рівними частинами суму грошових коштів, яка включає заборгованість за кредитом, заборгованість по сплаті процентів та плати за обслуговування кредитної заборгованості, у розмірі 256 грн. (платіж); в місяці, на який припадає закінчення терміну користування кредитом, платіж повинен бути сплачений позичальником не пізніше кінцевого терміну повернення кредиту. Як стверджує позивач у позовній заяві та вбачається з доданого до неї розрахунку ціни позову, відповідач кредитних платежів взагалі не сплачував, а тому його заборгованість за тілом кредиту становить 884 грн., за відсотками 22,24 грн., за комісіями 143,65 грн. (всього 1049,89 грн.). Відповідно до положень п.6.2 укладеного сторонами договору, внаслідок порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту кредитор вправі достроково вимагати повернення всієї суми кредиту, сплати процентів за його користування та плати за обслуговування кредитної заборгованості. У відповідності до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України також передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Стеттею 530 ЦК України встановлено: якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ст.525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Згідно з ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази відсутності заборгованості відповідача перед позивачем як в сумі кредиту, так і в сумі позову в цілому, у матеріалах справи відсутні та сторонами суду не надані. З огляду на викладене, позовні вимоги є законними та обгрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.22 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати понесені позивачем у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача. Тому

Outcome: approved