Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

Позивач [PERSON] 23 грудня 2017 року звернулась до Кодимського районного суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна, набутого ними у шлюбі. В позовній заяві позивач вказала, що з 15 травня 1992 року перебуває у шлюбі з відповідачем [PERSON] За час перебування у шлюбі позивач придбала нежитлове приміщення магазину «[INFO]», розташованого в [ADDRESS], та квартиру №23, розташовану в цьому ж будинку. В подальшому квартира №23 була переведена у нежитлове приміщення, за рахунок якого було розширено приміщення магазину «[INFO]», яке на сьогодні являє собою єдиний торгівельний комплекс - нежитлове приміщення «МАГАЗИН «[INFO]». На даний час через погіршення сімейних відносин, виникла потреба у поділі між нею та відповідачем майна, набутого ними у шлюбі, тому просила позов задовольнити. Зокрема, просила виділити спірний об'єкт нерухомого майна їй, оскільки вона сплатила відповідачеві вартість його частки у цьому майні. В судове засідання позивач не прибула, надавши до суду заяву про розгляд справи без неї, свій позов підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не прибув, надавши до суду заяву про розгляд справи без нього. Позов визнав та підтвердив отримання від позивача половини вартості спірного майна як компенсацію належної йому частки у цьому майні. Згідно з частиною 2 статті 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності з вимогами частини 2 статті 197 ЦПК України не здійснюється. У зв'язку з цим, суд вважає можливим розглянути вказану цивільну справу без участі сторін та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши позовну заяву позивача та надані сторонами письмові докази, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін та інших осіб, відповідно до частини 4 статті 174 ЦПК України вважає можливим позов задовольнити з таких підстав. За загальним правилом (частина 1 статті 11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 15 травня 1982 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Шкотівським відділом РАЦС Приморського краю Російської Федерації. 07 вересня 2004 року позивач [PERSON] придбала нежиле приміщення «МАГАЗИН «[INFO]», площею 43.1 кв.м., розташований в [ADDRESS] (договір купівлі-продажу серії ВВМ №327704 від 07 вересня 2004 року, Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №4712101 від 13 вересня 2004 року). Окрім цього, 15 серпня 2007 року позивач придбала квартиру №23, площею 36.5 кв.м., розташовану в [ADDRESS] (договір купівлі-продажу серії ВЕТ №934836 від 15 серпня 2007 року, Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №15704523 від 27 серпня 2007 року). Рішенням Кодимської міської ради Одеської області №450 від 29 серпня 2007 року позивачу надано дозвіл на переведення придбаної квартири №23 із житлового фонду в нежитловий, у зв'язку з її непридатністю для проживання. Розпорядженням Кодимської міської ради №399 від 26 травня 2008 року затверджено Акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом магазину по торгівлі змішаними товарами, розташованого в [ADDRESS], як такого, що переобладнаний згідно з проектом та виданими технічними умовами та відповідає будівельним, санітарним і протипожежним нормам і правилам. Відповідно до розділу VІІ «Прикінцеві положення» Сімейного кодексу України вказаний кодекс регулює правові відносини, які виникли після набрання ним чинності, тобто після 01 січня 2004 року. У зв'язку з цим, з огляду на час придбання сторонами спірного нерухомого майна (2004 та 2007 р.р.) для вирішення заявленого спору суд застосовує норми Сімейного кодексу України, який набув чинності 01 січня 2004 року. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Таке ж положення міститься і в частині 3 статті 368 Цивільного кодексу України. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п.23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. При цьому, до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до роз'яснень, що є у п.22 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Сторони добровільно погодили, що спірне нерухоме майно є їх спільним майном подружжя, а також добровільно погодили його вартість в сумі 48100 грн., визначену експертом-техніком з інвентаризації нерухомого майна [PERSON] Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що є їхнім спільним. Подружжя таким майном відповідно до частини 1 статті 65 СК України та статті 358 ЦК України розпоряджається за взаємною згодою. Відповідно до статті 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя. Визначаючи спосіб поділу зазначеного нерухомого майна суд виходить з меж позовних вимог позивача, визнаних відповідачем, та,

Outcome: approved