Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

Позивач 12.12.2017 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] та Житлово-будівельного кооперативу № 231 про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що після смерті її чоловіка [PERSON], померлого 30.04.2014 року, відкрилась спадщина на квартиру № 83 в будинку № 5А на ж/м Комунар у м. Дніпрі. Після його смерті спадщину фактично прийняла позивач, оскільки проживала та була зареєстрована зі спадкодавцем на час його смерті. Однак постановою нотаріуса від 02.06.2016 року було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру. Відсутність правовстановлюючих документів повязана з тим, що [PERSON] отримав спірну квартиру на підставі ордеру від 16.07.1976 року, був членом ЖБК № 231, вартість квартири сплачена в повному обсязі в 1989 році. Позивач просила суд визнати за нею право власності на квартиру № 83 в будинку № 5А на ж/м Комунар у м. Дніпрі в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого 30.04.2014 року. У заяві від 27.12.2017 року позивач [PERSON] просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у заяві від 14.12.2017 року просив розглядати справу без його участі та ухвалити рішення згідно діючого законодавства. Представник Житлово-будівельного кооперативу № 231 у заяві від 27.12.2017 року просив розглядати справу без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що квартира № 83 в будинку № 5А на ж/м Комунар у м. Дніпрі в житлово-будівельному кооперативі № 231 була надана на підставі ордеру № 470, виданого 16.07.1976 року виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради депутатів трудящих, [PERSON] на сімю з чотирьох осіб: [PERSON], [PERSON] (син), [PERSON] (дружина), [PERSON] (син дружини) (а.с. 12). [PERSON] був членом ЖБК № 231, пайовий внесок за вищезазначену квартиру виплачено повністю у лютому 1989 року, заборгованість відсутня (а.с. 14-15). 30.04.2014 року [PERSON] помер (а.с. 10). Після його смерті відкрилась спадщина на квартиру № 83 в будинку № 5А на ж/м Комунар у м. Дніпрі. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом як дружина спадкодавця (а.с. 11), належним чином прийняла спадщину, оскільки проживала та була зареєстрована зі спадкодавцем на час його смерті (а.с. 42). 31.05.2016 року позивач звернулась до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину (а.с. 48). Постановою державного нотаріуса Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] від 02.06.2016 року позивачу відмовлено в видачі свідоцтва у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру (а.с. 48оберт-49). Відповідно до ч. 1 ст. 15 [PERSON] України «Про власність», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного, чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. За змістом п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Згідно з ч. 4 ст. 3 [PERSON] України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим [PERSON], визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим [PERSON], за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Верховним Судом України у листі «Висновки Верховного Суду України, викладені в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за II півріччя 2013 р.» від 01.02.2014р. роз'яснено, що виникнення права власності на будинки, квартири, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК\~України та [PERSON] України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності [PERSON] України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Аналогічна правова позиція зазначена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 3.1 листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. На підставі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього ж Кодексу, він не заявив про відмову від неї. На підставі ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно технічного паспорту, виготовленого ФОП [PERSON] станом на 10.06.2016 року квартира № 83 в будинку № 5А на ж/м Комунар у м. Дніпрі складається з: 1 коридор площею 4,6 м2, 2 кладова площею 0,3 м2, 3 ванна площею 2,0 м2, 4 туалет площею 1,2\~м2, 5 кухня площею 7,8 м2, 6 житлова площею 10,3 м2, 7 житлова площею 17,00 м2, І лоджія площею 1,9 м2. Загальна площа квартири 45,1 м2, житлова площа 27,3 м2 (а.с. 20-25). З огляду на викладене, а також враховуючи існування перешкод для оформлення у нотаріальному порядку спадкових прав [PERSON], суд приходить до висновку про наявність підстав для захисту її прав як спадкоємця шляхом визнання права власності на квартиру № 83 в будинку № 5А на ж/м Комунар у м. Дніпрі в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого 30.04.2014 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved