Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах захисту прав малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , звернулася до суду з позовом, відповідно до якого, просить повернути їй на виховання малолітнього сина. В обґрунтування позову зазначає, що вона є матір`ю малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 23.11.2018 року у неї відібрано малолітнього сина [PERSON] без позбавлення батьківських прав. Рішення обґрунтоване тим, що під час інспектування її місця проживання, встановлено відсутність у квартирі умов, які відповідають санітарно-гігієнічним нормам та які є неналежними для виховання, розвитку та проживання малолітнього. Були відсутні дитячі речі, одяг та продукти харчування. Дитина була голодна та неохайна. Вказує, що тоді вона періодично вживала алкоголь. Після того, як відібрали дитину їй стало зрозумілим, що вона щось робить не так, син для неї - це сенс життя, тому вирішила виправитися та переглянула своє оточення, людей, які останнім часом були біля неї, привела своє помешкання до ладу, перестала вживати алкоголь, лікувалася від алкогольної залежності, в подальшому створила сім`ю, в якій у неї із цивільним чоловіком народилась донька. На сьогоднішній день позивач перебуває у цивільному шлюбі, в якому у неї народилась донька [PERSON] [INFO] . Позивач усунула всі недоліки через які у неї відібрали дитину. На даний час вона, разом з своїм цивільним чоловіком, винаймає двохкімнатну квартиру, в якій облаштувала спальними місцями кімнати для дітей, придбала постільну білизну, засоби особистої гігієни та одяг. Дбає щоб в помешканні завжди було чисто, готує їжу, тобто всіма своїми діями доводить оточуючим, і насамперед собі, що вона повернулася до нормального людського життя. На профілактичних обліках в органах поліції не перебуває. В 2019-2020 роках лікувалася у ОКНП «ЧОПЛ». З часу відібрання у неї сина, позивач не припиняє з ним спілкування, постійно відвідує його, приносить гостинці, засоби гігієни, цікавиться його розвитком та здоров`ям. Як мати, хоче зробити все для того щоб виховувати своїх дітей, піклуватися про них, а тому вважає, що нею було вжито достатньо заходів для повернення їй сина - [PERSON] . Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 01.07.2021 року відкрито провадження у справі із призначенням справи до підготовчого судового засідання із викликом сторін. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 18.08.2021 року підготовче судове засідання закрито, та призначено справу до судового розгляду. Відзиву на позов відповідачем подано не було. Інші заяви та клопотання від учасників справи суду не надходили. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, та просила позов задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала і просила його задовольнити, посилаючись на підстави, викладені у позовній заяві. Відповідач - представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Кондрат Г.Б., в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача [PERSON] та висловлювала незгоду щодо поверненя на виховання матері [PERSON] малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є цивільним чоловіком [PERSON] . У них нещодавно народилася донька. Каже, що його дружина [PERSON] дуже добре дбає про новонароджену доньку. В квартирі завди чисто є приготована їжа. Він підтримує дружину в бажанні повернути сина в їх сім`ю. Обіцяє, що буде дбати про нього як про свого рідного сина та утримувати матеріально. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №3057 (а.с.29,33). [INFO] , у позивачки народилась донька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, актовий запис № 727 (а.с.30) Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 23.11.2018 року у [PERSON] було відібрано малолітнього сина [PERSON] , [INFO] без позбавлення батьківських прав, та стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина в розмірі 800 грн. щомісячно але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 18.10.2018 року і до досягнення дитиною повноліття, з подальшою індексацією відповідно до вимог чинного законодавства. Аліменти перераховувались на поточний рахунок дитини, чим було зобов`язано КМУ «ОСБД», як опікуна, відкрити поточний рахунок. (а.с.7-16). Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 11.12.2020 року позов Виконавчого комітету Чернівецької міської ради як органу опіки і піклування в інтересах малолітнього [PERSON] до відповідача [PERSON] , треті особи на стороні позивача КНП «Обласний спеціалізований будинок дитини», Чернівецький міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів, задоволено частково, в частині збільшення розміру аліментів - задоволено, та в частині про позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до її малолітнього сина [PERSON] [INFO] - відмовлено. Відповідно до листа Відділення поліції №1 (м.Сокиряни) від 31.05.2021 року, [PERSON] на профілактичних обліках в органах поліції не перебуває (а.с.34). Згідно листа КНП «Сокирянська лікарня» Сокирянської міської ради №01/1646 від 28.05.2021, [PERSON] не перебуває на «Д» обліку у лікаря психіатра, але перебуває на «Д» обліку у лікаря нарколога з діагнозом: гостра алкогольна інтоксикація. (а.с.35) З акту обстеження житлово-побутових умов від 28.05.2021 року встановлено, що у квартирі по [ADDRESS] , де проживає [PERSON] разом зі своїм цивільним чоловіком та донькою створені задовільні умови для проживання та виховання сина [PERSON] (а.с.36). З довідок від 26.05.2021 року ОКНП «Чернівецький обласний спеціалізований будинок дитини» встановлено, що малолітній [PERSON] [INFO] , перебуває на вихованні та повному державному утриманні в ОКНП «Чернівецький обласний спеціалізований будинок дитини» з 19.09.2018 року та впродовж перебування його в установі його мати систематично його навідувала (а.с.37,38). З довідки лікаря диспансерного відділення ОКНП «ЧОПЛ» від 28.05.2020, встановлено, що [PERSON] лікувалася двічі в 8 - му відділенні ОКНП «ЧОПЛ», а саме 29.07.2019 - 13.08.2019 та 27.03.2020 - 17.04.2020. Також 16.04.2020 була «закодована» у 8 - му відділенні «ЧОПЛ», з метою дотримання тверезого способу життя.(а.с.39). Розглядаючи зазначену позовну вимогу про повернення малолітньої дитини матері суд виходить з наступного: Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН згідно резолюції 1386 (ХІV) від 20 листопада 1959 року встановлено, що дитина потребує любові і розуміння та повинна зростати в умовах турботи, знаходитись під піклуванням і відповідальністю своїх батьків. Стаття 51 Конституції України та статті 150 і 180 Сімейного Кодексу України встановлюють для батьків обов`язок виховувати та утримувати своїх дітей до повноліття. Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» зобов`язує батьків виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважити гідність дітей, готувати їх до самостійного життя, праці, розвивати їх особистість. Такий же обов`язок покладає і стаття 59 Закону України «Про освіту». Аналізуючи вказані норми закону, суд приходить до висновку про те, що ухилення від виконання обов`язку по вихованню дитини завжди є актом свідомої винної поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій і не бажає цього робити. Позивач просить повернути їй дитину, мотивуючи тим, що вона переосмислила своє життя, зробила висновки, змінила спосіб життя, який привів до відібрання у неї сина та запевняє в тому, що буде докладати максимум зусиль для того, щоб син мав належне виховання, ріс зі своєю новонародженою сестрою, був матеріально забезпеченим, а його права захищені. Згідно до ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ч. 4 ст. 15 СК України невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Одним з таких наслідків є відібрання дитини без позбавлення батьківських прав. У відповідності до ч.1 та ч.3 ст. 170 Сімейного Кодексу України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбаченихпунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Згідно до ст.111 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст. 112 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сімї. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по - друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що встановлені в судовому засіданні обставини вказують на те, що відпали причини, які перешкоджали належному вихованню малолітньої дитини її матір`ю, що позивачка дійсно прагне виховувати сина, піклуватися про його розвиток та навчання, для чого створює відповідні умови, загрози для його здоров`я та життя не встановлено, а відтак є можливість повернення матері дитини, яка була відібрана за рішенням суду. Вказані правовідносини регулюються ст. 170 СК України, Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини та практикою Європейського суду з прав людини.

Outcome: approved