Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON] 01.04.2016 року звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з відповідачкою 14 лютого 2009 року зареєстрували шлюб. На даний час з зареєстровані за однією адресою, але фактично мешкають окремо, спільне господарство не ведуть, подружні та сімейні стосунки не підтримують. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Після припинення шлюбних та сімейних відносин син проживає разом з ним, вихованням та утриманням займається одноособово. Домовленість щодо добровільного вирішення порядку утримання дитини між сторонами відсутня. Шлюбні стосунки з відповідачкою не склалися з причин того, що в період подружнього життя між ними було відсутнє взаємопорозуміння через різні погляди на сімейне життя. Фактично їх шлюб розпався, рішення про розірвання шлюбу прийнято остаточно, підстави для примирення відсутні. Спору про розподіл майна не має. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі та пояснив, що проживав з відповідачкою однією сім'єю до червня 2015 року коли він поїхав на роботу до Російської Федерації, а повернувшись, дізнався, що дружина покинула сім'ю і проживає з іншим чоловіком. Син залишився жити з ним, знаходиться на його повному утриманні, відповідачка дитиною не цікавиться. Тому вважає, що шлюб фактично розпався і примирення неможливе. В період шлюбу придбали жилий будинок, який зареєстрований на його ім'я. На даний час спору про розподіл майна не має. Відповідачка у судове засідання повторно не прибула, повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи /а.с.25-27/. Суд, враховуючи думку позивача, який не заперечує проти розгляду справи без участі відповідачки, вважає за можливе розглянути справу у заочному порядку відповідно до вимог ст.ст. 224 - 228 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають повному задоволенню. У відповідності з вимогами ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, тому приймаючи рішення, слід врахувати всі обставини справи. За ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. В судовому засіданні встановлено, що сторони 14 лютого 2009 року уклали шлюб, який зареєстрований виконкомом Вільненської сільської ради Великописарівського району Сумської області, актовий запис № 01 /а.с.6/. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] /а.с.7/. Строни проживають окремо, шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. Спору по розподілу майна, що є спільною власністю подружжя, між ними не має, дитина знаходиться на утриманні позивача / а.с. 8/. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що збереження сім'ї та подальше сумісне життя за даних обставин є неможливим.

Outcome: approved