Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] 26.09.2016 року звернулася до суду з зазначеним позовом. Мотивувала тим, що її мати [PERSON], яка померла 16.10.1996 року, мала право на земельну частку (пай) в землях належних КСП «Ленінець» розміром 3,13 умовних кадастрових гектари, розташованих на території Броварківської сільської ради Глобинського району Полтавської області. Її прізвище було включено до списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства «Ленінець», який є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю серії ПЛ-09 від 29.12.1995 року. Вона є спадкоємцем майна [PERSON] за законом і відповідно до норм ст. 549 ЦК УРСР, вважається такою, що прийняла спадщину. Проте, приватний нотаріус Глобинського районного нотаріального округу [PERSON] відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, мотивуючи відсутністю правовстановлюючого документу на спадкову земельну ділянку. Посилаючись на викладене, позивач прохала визнати за нею право на вказану земельну частку (пай), розміром 3,13 умовних кадастрових га, в порядку спадкування за законом після померлої [PERSON]. У судове засідання позивач [PERSON], не зявилася, направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, вказала, що позовні вимоги підтримує. Представник відповідача Броварківської сільської ради Глобинського району Полтавської області, представники третіх осіб - відділу Держгеокадастру у Глобинському районі, третя особа приватний нотаріус Глобинського районного нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не зявилися, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. В заявах, адресованих суду, прохали розглянути справу у їх відсутності, заперечень на позов не надали. Суд, дослідивши та оцінивши надані письмові докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємного звязку встановив наступне. 16 жовтня 1996 року померла [PERSON]. За життя її прізвище було включене до списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства «Ленінець», який є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю серії ПЛ-09, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 23 від 29.12.1995 року. Вказана обставина підтверджена довідкою відділу Держгеокадастру у Глобинському районі від 23.08.2016 року № 29-1609-99.3-660/0/26-16. В довідці зазначено , що сертифікат на земельну частку (пай) на ім»я [PERSON] не видавався. Спадкоємцем її майна за законом є донька [PERSON]. Остання, згідно довідки № 870/02-31 від 06.09.2016 року, наданої виконавчим комітетом Броварківської сільської ради Глобинського району Полтавської області, на час смерті матері [PERSON] проживала разом з нею по вул. Мічуріна, 2 в с. Броварки Глобинського району Полтавської області та входила до складу її сімї, а отже, є такою, що фактично вступила в управління спадковим майном. Приватний нотаріус Глобинського районного нотаріального округу Полтавської області [PERSON] постановою від 12.09.2016 року відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, мотивуючи відсутністю правовстановлюючого документу на спадкову земельну ділянку. Видача правовстановлюючого документу на померлу [PERSON] неможлива, оскільки правоздатність особи відповідно до ч.4 ст. 25 ЦК України, припиняється у момент її смерті, тому спір може бути вирішено лише в судовому порядку. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.190 ЦК майном як особливим обєктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обовязки. Правовідносини по спадкуванню в конкретному випадку виникли на час дії Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року. Згідно ч.1 ст. 529 названого Кодексу при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Достовірно встановлено, що спадщину [PERSON] прийняла її спадкоємець за законом донька [PERSON] (позивач у справі). Спадщина відумерлою не визнана. Згідно п.2 Указу Президента України від 8.08.1995 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу є рівними. Таким чином, норми законодавства, яке було чинним на час виникнення правовідносин, вказують на те, що [PERSON] за свого життя на законних підставах набула право на земельну частку (пай) розміром 3,13 умовних кадастрових гектари в землях, належних на праві колективної власності КСП «Ленінець», розташованих на території Броварківської сільської ради Глобинського району Полтавської області. Вказане право входить до складу спадщини померлої, а тому позивач, як єдиний спадкоємець першої черги спадкування за законом, яка прийняла спадщину, має право на успадкування права на земельну частку (пай) її матері [PERSON]. Позов ґрунтується на законі і підлягає задоволенню.

Outcome: approved