Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] 11.10.2018 року звернулася у суд з позовною заявою, в якій просить збільшити розмір аліментів та стягувати з відповідача [PERSON] у її користь аліменти на сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з дня подання до суду позовної заяви, а саме з 11.10.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді від 22.10.2018 року вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із визначенням дати судового засідання. Розгляд справи по суті відбувся 03.12.2018 року. Позов обґрунтовано тим, що між сторонами у справі 15.03.2006 року рішенням Сколівського районного суду Львівської області розірвано шлюб, від якого народився син [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу по сьогоднішній день проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні. Позивач стверджує, що одержує від відповідача на сина аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 150 грн., що підтверджується виконавчим листом, виданим Сколівським районним судом Львівської області у справі № 2-67/2006. Оскільки син навчається у Дрогобицькому ВПУ № 19, витрати на його утримання збільшились. Зазначає, що її доходів не вистачає, щоб прожити самій та утримувати неповнолітню дитину, яка навчається. Відтак, позивач просить на підставі ст. ст. 184, 192 СК України, позов задоволити. Позивач у судове засідання щодо розгляду справи по суті з'явилася, позов підтримала, просила такий задовольнити з наведених у ньому підстав. Відповідач у судове засідання щодо розгляду справи по суті з'явився, проти поданого позову заперечив з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну зачву від 30.11.2018 року вх. № 5811, просив у такому відмовити. Розглянувши матеріали справи, заслухавши присутніх учасників справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід'ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов'язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та роз'яснень, суд, перевіривши порушення прав та обов'язків позивача цивільного характеру у межах заявлених позовних вимог, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що сторони у справі є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO]. На підставі виконавчого листа, виданого Сколівським районним судом Львівської області у справі № 2-67/2006 з [PERSON] на користь [PERSON]. стягуються аліменти на сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 150 грн. щомісячно, починаючи з 07.11.2005 року і до його повноліття з подальшою індексацією грошової суми. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України. Так, відповідно до ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України). Як встановлено судом, на даний час дитина - [PERSON], [INFO], перебуває на повному матеріальному забезпеченні позивача. Судом також встановлено, що відповідач взмозі сплачувати аліменти у розмірі, більшому за розмір, присуджений згідно вищевказаного рішення Сколівського районного суду Львівської області. Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Як роз'яснюється у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для дитини вікoм з 6 до 18 років з 1 липня 2018 року становить 1944 грн.. Таким чином розмір аліментів, що стягується з відповідача на утримання сина, на даний час є мізерним, не відповідає діючому законодавству та умовам проживання, зазначених коштів фізично не може вистачати на утримання дитини відповідного віку. Враховуючи, що позивач просить про зміну розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у твердій грошовій сумі, а відповідач не заперечує щодо стягнення з нього аліментів у тердій грошовій сумі, то суд вважає, що позов слід задовольнити частково, а саме збільшити розмір аліментів та стягувати аліменти у твердій грошовій сумі - у розмірі 1000 грн.. такий розмір аліментів, виходячи із встановлених судом обставин щодо перебування на утриманні відповідача ще однієї дитини та непрацездатної матері, є для нього посильним і такий також не може бути меншим, виходячи із аналогії положень СК України щодо стягнення аліментів у частціф від заробітку. Виконавчий лист № 2-67/2006, виданий Сколівським районним судом Львівської області на виконання рішення Сколівського районного суду Львівської області, ухваленого 30.01.2006 року у цивільній справі № 2-67/2006, про стягнення з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON], [INFO], аліментів на сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі - у розмірі 150 грн., щомісячно, починаючи з дня подання до суду позовної заяви, а саме з 07.11.2005 року і до досягнення сином повноліття, слід відкликати. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, відтак з відповідача [PERSON] слід стягнути судовий збір в дохід держави за подання позовної заяви про збільшення розміру аліментів.

Outcome: partial