Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

Позивач [PERSON] 14.11.2014 року звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що після смерті її батьків: [PERSON], яка померла 25.05.1987 року та [PERSON], який помер 05.02.1990 року, відкрилась спадщина на належне їм майно, в тому числі на житловий будинок № 114 б, який знаходиться по вулиці Жовтневій в с.Світязь, Шацького району Волинської області. Після смерті батьків спадщина відкрилась за законом. Єдиними спадкоємцями першої черги за законом є вона та відповідач [PERSON]. Вона вважає, що спадщину після смерті батьків прийняла, вступивши в управління та володіння спадковим майном. В нотаріальному порядку спадщину не оформляла оскільки були відсутні правовстановлюючі документи на спадковий будинок. Після смерті батька, вона з сімєю проживала в спадковому будинку разом з відповідачем до грудня 1992 року. Після цього в будинку залишився проживати брат з сімєю. Вважала себе такою, що спадщину прийняла і продовжувала користуватись спадковим майном, проте восени 2012 року дізналася, що відповідач [PERSON] приватизовує біля спадкового будинку земельну ділянку. Після чого зверталася в сільську раду, в Шацьку державну нотаріальну контору, де їй порадили звертатися до суду. Після подачі позову в суд, позивач дізналася, що відповідач, на підставі рішення Світязької сільської ради № 193 від 25.10.2007 року про оформлення права власності на житловий будинок, отримав Свідоцтво про право власності на спадковий будинок, в звязку з чим, збільшила позовні вимоги і просила визнати незаконним та скасувати рішення Світязької сільської ради № 193 від 25.10.2007 року про оформлення права власності на житловий будинок та Свідоцтво про право власності на житловий будинок № 114 б по вулиці Жовтневій в с. Світязь Шацького району Волинської області, видане на імя [PERSON]. В судовому засіданні позивач, в якості свідка, показала, що їхні батьки [PERSON] та [PERSON], перебуваючи в шлюбі, в 1982 році збудували житловий будинок в селі Світязь по вулиці Жовтневій. В вересні 1985 року вона вийшла заміж і пішла жити в с. Підманево, в будинок батьків чоловіка. 25.05.1987 року померла мати - [PERSON]. Після її смерті, вона забрала деякі мамині особисті речі, а саме весільну сукню та хустку, домоткане рядно, вишитий рушник і накидку на телевізор. Після смерті матері в спадковому будинку залишились проживати батько та брат (відповідач), якому було 14 років. В грудні 1989 року брат пішов служити в армію. 5.02.1990 року помер батько [PERSON]. Вона провела церемонію поховання. Брат після поховання батька повернувся в армію. Поминки 40 днів вона робила в батьківській хаті. Перед цим перетягнула старий диван, побілила стіни в кімнатах. Після сорока днів, уже весною, вона пофарбувала в будинку підлогу, вікна, батареї, веранду, панелі, почистила грубу, попідрізали в саду дерева і на початку літа, приблизно кінець червня, з сімєю перейшла жити в батьківський будинок. Купили порося, птицю, садили огород. В чоловіка був автомобіль, тому прибудували деревяний гараж до сараю, встановили ворота та фіртку, які стоять по цей день. Оплачувала рахунки за світло, телефон. Брат знав, що вони з сімєю живуть в батьківській хаті, він їй в село Світязь писав листи. В жовтні 1990 року в батьківській хаті в них народилась третя дитина, донька. Брат восени 1991 року прийшов з армії в батьківську хату і вони ще разом там жили, аж до грудня 1992 року, а тоді знову пішли жити в село Підманево. Весь цей час вона була впевнена в тому, що батьківський будинок є їхньою з братом спадщиною, вона не заперечувала щоб брат з сімєю там жив. Вона з 2005 року на спадковій земельній ділянці біля батьківського будинку встановила контейнер і здійснювала торгівельну діяльність. Правовстановлюючих документів на будинок не було, тому вони не поспішали з оформленням права власності. Про оформлення право власності на спадковий будинок, вона стала цікавитися восени 2012 року, коли прийшли невідомі люди проводити обміри земельної ділянки і тоді вона звернулася в сільську раду, нотаріальну контору з приводу оформлення спадкового будинку і їй порадили звертатись в суд, хоча вона, ще не знала, яким чином уже було оформлено право власності. Лише в ході розгляду справи, їй стало відомо, що відповідач зареєстрував право власності на спадковий будинок, як на особисто збудований. Просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що після смерті матері в будинку залишились проживати він та батько. Сестра в 1985 році вийшла заміж і жила в селі Підманево. Коли мати хворіла, можливо кілька разів і ночувала в них, але в основному жила в Підманево. В 1989 році він пішов служити в армію. В лютому 1990 року помер батько. Сестра проводила церемонію поховання, поминки. Коли вона прийшла жити в батьківську хату, йому не відомо. Як він повернувся з армії, сестра уже жила з сімєю в батьківській хаті і вони ще разом жили до грудня 1992 року. Просить в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що Світязька сільська рада правомірно визнала право власності на спірний будинок, зареєструвавши за відповідачем. Позивач не прийняла спадщину, а також, просила застосувати строк позовної давності до вимог позивача і в задоволенні позову відмовити повністю. Стягнути з позивача в користь відповідача 8 тис.грн. судових витрат на правову допомогу. Представник відповідача [PERSON] підтримала пояснення представника [PERSON], просила в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача, в тому числі представник третьої особи, Світязької сільської ради [PERSON] суду пояснив, що згідно з відомостями з по господарських книг села Світязь, позивач була зареєстрована в [INFO]. Чи проживала фактично після смерті батьків в с. Світязь, сказати не може. Рішення сільської ради вважає законним. Просив в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення відповідачів та їхніх представників, показання позивача та свідків, дослідивши письмові докази, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що в 1982 році [PERSON] та [PERSON], перебуваючи в зареєстрованому шлюбі ( Свідоцтво про шлюб, серії І-УР № 204073-а.с. 62), побудували в с. Світязь по вулиці Жовтневій , 114 б житловий будинок з господарськими будівлями, що підтверджується відомостями з по господарських книг села Світязь за 1983-1990 роки, довідкою Світязької сільської ради від 01.12.2014 року № 1190 (а.с. 63), проектом забудови земельної ділянки (а.с. 13-22). Ринкова вартість спадкового обєкту станом на 4 червня 2015 року становить 327\~580,00 грн.(висновок оцінювача про вартість обєкта оцінки а.с. 72-86 Т.2). Відповідно до норм ЦК Української РСР 1963 року, громадяни могли мати в особистій власності жилий будинок, який збудували за дозволом виконавчого комітету районної, міської, сільської ради народних депутатів. Спірний житловий будинок збудований в 1982 році за дозволом виконавчого комітету сільської ради, що підтверджується рішенням Світязької сільської ради від 09.04.1976 року (а.с. 13, 15-22), то відповідно він вважається прийнятим в експлуатацію і не є самовільним будівництвом. Відповідно до ч. 1 ст. 22 КЗпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Отже, спірний житловий будинок був спільною сумісною власністю подружжя [PERSON]. Згідно із ч.1 ст. 28 КЗпШС України у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. А тому, виходячи з даної норми, кожному з них належало по ? частці в даному будинку. 25 травня 1987 року померла [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії І-ЕГ № 162754 (а.с. 64). Так, після її смерті відкрилась спадщина на належне їй спадкове майно, в тому числі на ? частку у спірному житловому будинку. За життя спадкодавець заповіт не склала, що підтверджується довідкою Світязької сільської ради від 01.10.2012 року № 533/19/2-12, а також матеріалами спадкової справи. Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК України /ред.1963 року/ спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. А тому, відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК України /ред.1963 року/ спадкоємцями першої черги за законом після смерті спадкодавця були: її чоловік [PERSON], її син [PERSON], родинні відносини підтверджуються Свідоцтвом про народження серії І-АГ № 089067 та її донька, [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України / ред.1963 року/-для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Стаття 549 ЦК України /ред.1963 року/ передбачала дії, що свідчать про прийняття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подає державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON], як спадкоємці за законом, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України /ред.1963 року/ прийняли спадщину, так як проживали на день смерті спадкодавця в спадковому будинку і продовжували проживати далі, що підтверджується відомостями з по господарських книг села Світязь за 1983-1987 роки, а також не заперечується сторонами. Позивач [PERSON] після смерті матері спадщину не прийняла, оскільки доказів про те, що вона вступила в управління чи володіння спадковим майном після смерті матері, суду не надала. І жоден із свідків не підтвердив цієї обставини. Оскільки, спадкодавцю належала ? частка у спірному житловому будинку, то відповідно спадкоємці [PERSON] та [PERSON] успадкували по ? частці у цьому спадковому майні. А так як, [PERSON] ? частка належала на праві спільної сумісної власності, а ? частку він успадкував після смерті дружини, то відповідно його частка у спірному житловому будинку становила ? . Однак, так і не оформивши своїх спадкових прав, 05 лютого 1990 року [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії І-ЕГ № 130029. Так, після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі на ? частки у спірному житловому будинку. За життя спадкодавець заповіт не склав, що підтверджується довідкою Світязької сільської ради від 01.10.2012 року № 533/19/2-12, а також матеріалами спадкової справи. Відповідно до ч.2 ст. 524 ЦК України /ред.1963 року/ - спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. А тому, відповідно до ч.1 ст. 529 ЦК України /ред.1963 року/ спадкоємцями першої черги за законом після смерті спадкодавця були: його син [PERSON] та донька Хомич /[PERSON]/ [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України / ред.1963 року/-для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Стаття 549 ЦК України /ред.1963 року/ передбачала дії, що свідчать про прийняття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON], як спадкоємці першої черги за законом, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України /ред.1963 року/ прийняли спадщину, так як вступили в управління та володіння спадковим майном. Факт прийняття спадщини позивачем підтверджується її показаннями, як свідка, які обєктивно узгоджуються з іншими доказами, а саме показаннями свідків: [PERSON], яка є близькою сусідкою спадкодавців, та показала, що після смерті [PERSON] будинок та подвіря було в занедбаному стані. [PERSON] перед поминальним обідом, який робила в будинку батьків, навела порядок в будинку та на подвірї, особисто вона допомагала їй труїти мишей в будинку. Весною допомагала підрізати в саду дерева. Позивач зробила ремонт в будинку, весною посадила огород і переїхала з сімєю в батьківський будинок, де жила кілька років; свідок [PERSON], чоловік позивача, фактично підтвердив показання позивача в тім, що влітку 1990 року його сім»я перейшла жити в будинок батьків дружини в село Світязь, він, приблизно в вересні 1990 року, прибудував до сараю деревяний гараж, поставив ворота. Свідок [PERSON], двоюрідна сестра позивача та відповідача, суду показала, що кожного року їздила в літку до дядька Кості в с.Світязь. Памятає, що коли помер дядько, лютий 1990 року, вона на похорон не приїхала, так як була вагітна. В травні того ж року народила дитину. Дитина мала захворювання ніг, тому їй порадили їхати на море. Памятає, що її чоловік привіз до [PERSON] на Світязь коли дитині було два місяці, це був початок липня 1990 року. Ніна з сімєю уже жила в с. Світязь в батьківській хаті. В хаті та в дворі було чисто. Ніна говорила, що має намір робити плиту в літній кухні. Тримала якесь господарство, памятає, що були маленькі каченята. Був посаджений невеличкий огород, за хатою росла полуниця. Суд приймає до уваги показання даних свідків, оскільки, особи, які є близькими родичами, членом сімї позивача, близькою сусідкою, мали змогу в силу родинних відносин, близького сусідства спілкувались особисто з позивачем, тому мають обєктивну можливість особисто памятати події 1990 року, коли сімя позивача прийшла проживати в спірний будинок і їхні показання обєктивно узгоджуються з показаннями, допитаної у справі, як свідка, позивача та відомостями з погосподарської книги за 1990 та 1991 роки, де стоїть підпис позивачки в графі за певний період, як голови двору. І дані докази в їх сукупності свідчать на підтвердження показань позивача. Разом з тим, критично оцінює суд показання свідків, які допитувались за клопотанням відповідача: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які кожен зокрема, не є навіть близькими сусідами сімї [PERSON], а лише жителями села і обєктивно не могли памятати конкретно події за період двадцяти пятирічної давності, тому і давали, кожен зокрема, аналогічні, суперечливі показання, що після смерті [PERSON] ніхто в будинку не проживав до глибокої осені 1990 року. Лише після пів року після смерті [PERSON] в будинку було видно, що горить світло. Свідок [PERSON] повідомила,що в будинку після смерті [PERSON] взагалі ніхто не проживав, тільки інколи пізно осінню 1990 року світилось світло і, що [PERSON] повернувся з армії в батьківський будинок, в якому ніхто не жив. Свідок [PERSON] теж показала, що до того часу поки відповідач не повернувся з армії, в будинку ніхто не жив. Проте, сам відповідач [PERSON] в своїх поясненнях повідомляв, що коли повернувся з армії, позивач з сімєю жила в батьківському будинку. Свідок [PERSON] показала, що [PERSON] прийшла жити в будинок батьків осінню 1990 року, перед народженням доньки, так як осінню 1990 року на подвірї висів дитячий одяг. Свідки повідомляють про обставини, які стосуються лише періоду прийняття спадщини після кожного із спадкодавців 1997 та 1990 років, саме піврічного строку з дня смерті спадкодавців, а на запитання, для встановлення їх обєктивності, обставин за межами цього періоду, відповіді дати не можуть, говорять, що не памятають, що ставить під сумнів правдивість їхніх свідчень на підтвердження обставин, які підлягають доведенню. Крім того, судом в судовому засіданні було досліджено погосподарські книги с. Світязь та встановлено, що в книзі за січень 1990 року є підпис голови господарства [PERSON], в червні 1990 року підпис відсутній, а в січні 1991 року, коли проводився черговий облік осіб по господарствах наявний підпис позивача, яка ознайомившись із відомостями в погосподарських книгах, підтвердила, що підпис за 1 січня 1991 року належить їй, так як вона в червня 1990 року, коли проводився черговий перепис жителів, ще не проживала постійно в с. Світязь, а стала проживати з сімєю, приблизно, в кінці червня, тому вже 1 січня 1991 року, коли був наступний перепис, стоїть її підпис /т.2 а.с. 95-96/, що свідчить на підтвердження показань позивача, що вона з сімєю все таки після смерті батька проживала в спадковому будинку і відповідно, прийняла спадщину. В матеріалах спадкової справи після смерті [PERSON], яка надійшла до суду з нотаріального архіву є заява [PERSON], яка просить рахувати її такою, що відмовилась від спадщини після смерті батька. Проте дана заява подана нотаріусу 07.08.1990 року, тобто за межами шестимісячного строку з дня відкриття спадщини і не породжує правових наслідків /ст. 553 ЦК України /в ред. 1963 року/. Крім того, ч 2 ст. 553 ЦК України /1963/ передбачає, що вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій , що свідчать про прийняття спадщини, а позивач, уже на час подання такої заяви проживала в спадковому будинку, тобто прийняла спадщину і відповідно відмовитись могла від неї лише в межах шестимісячного строку з дня смерті спадкодавця, подавши про це заяву в нотаріальну контору. Отже, усі в сукупності докази, які обєктивно узгоджуються між собою, дають підстави вважати, що позивач, як спадкоємець першої черги за законом після смерті батька [PERSON] прийняла спадщину, вступивши в управління та володіння спадковим майном, а отже успадкувала 3/8 частки в спірному житловому будинку. В ході розгляду справи стало відомо, що 27 жовтня 1997 року за заявою відповідача [PERSON], виконавчим комітетом Світязької сільської ради було прийняте рішення № 193 від 25.10.2007 року про оформлення права власності на житловий будинок, на підставі якого [PERSON] було видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно житловий будинок, що знаходиться по вулиці Жовтневій, 114-б в с. Світязь Шацького району Волинської області, який входить до складу спадкового майна і є предметом спору. Вказане рішення прийнято з порушенням п.8.1 а Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5, на яке неправомірно посилається Світязька сільська рада; органи місцевого самоврядування оформляють право власності на нерухоме майно з видачею свідоцтва про право власності фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані обєкти нерухомого майна за наявності документа, що посвідчує право на земельну ділянку, та документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує відповідність закінченого будівництвом обєкта проектній документації , державним будівельним нормам, стандартам і правилам. Дане рішення стало підставою для видачі виконавчим комітетом Світязької сільської ради на імя [PERSON] Свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Судом попередньо було встановлено, що спірний житловий будинок був побудований спадкодавцями в шлюбі в 1982 році, після того ні реконструкція, ні добудова будинку не проводилась, а тому підстав для прийняття рішення виконавчим комітетом про оформлення права власності на спірний житловий будинок із вказаних в рішенні виконкому підстав не було. Згідно зі ст. 3,4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, визначеному цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Приписами ч. 2 ст. 16 ЦК України встановлено, що способами захисту цивільних прав може бути: визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Частиною 1 ст. 21 ЦК України встановлено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Отже, з наведених підстав оскаржуване рішення Світязької сільської ради № 193 від 25.10.2007 року підлягає визнанню незаконним та скасуванню, а відповідно і Свідоцтво про право власності, видане на його підставі. Суд, вирішуючи заяву відповідача про застосування строку позовної давності, приходить до наступного висновку. Спадщину після смерті батька [PERSON] позивач прийняла, вступивши в управління та володіння спадковим майном. Тобто, з 05.02.1990 року позивач фактично користувалась спадковим майном, а саме проживала в спадковому будинком, користувалася речами побутового вжитку, обслуговувала присадибну земельну ділянку. Закон не передбачає строків для оформлення спадкових прав, отримання Свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст. 548 ЦК України /ред.1963 року/ для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту її відкриття. Позивач, будучи допитаною в якості свідка, показала, що про оформлення права власності на спадковий будинок почала цікавитись осінню 2012 року про що вона з відповідними заявами зверталася до Світязької сільської ради на, що отримувала довідки /а.с. 5 т.1 /, в Шацьку державну нотаріальну контору, де їй повідомили, що коли відсутні правовстановлюючі документи на обєкти спадкового нерухомого майна, слід звертатися до суду. В звязку з чим, 14 листопада 2014 року позивач з позовом звернулася до суду і лише в ході розгляду справи з відповіді КП Волинського обласного БТІ від 12.12.2014 року № 1737 їй стало відомо про реєстрацію права власності на спадковий будинок на імя відповідача на підставі Рішення Світязької сільської ради /а.с. 102-110 т.1/. Тому, суд доходить висновку, що строк позовної давності для відмови в позові застосуванню не підлягає, оскільки його перебіг починається з часу коли особа дізналася про порушення її права. Отже, на підставі вищевикладеного, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Витрати по сплаті судового збору та судові витрати вирішити у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України. \~ \~ \~ \~ \~На підставі наведеного,

Outcome: partial