Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

Позивач 22 травня 2014 року звернувся до Ленінського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що 17.11.2013 року між ним та [PERSON] була складена розписка, згідно якої [PERSON] повинна була повернути 10000,00 грн. за проданий дім до 31.03.2014 року. Однак, у вказаний строк [PERSON] належним чином свої зобов'язання не виконала, зазначені кошти до теперішнього часу нею не повернуто. Таким чином, він змушений був звернутися до суду та згідно останніх уточнень просив стягнути з відповідача в судовому порядку суму боргу в розмірі 5044,00 грн. та судові витрати у розмірі 243,60 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився. Про день, місце та час розгляду справи сповіщена належним чином. Надав суду письмову заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі, посилався на докази, які знаходяться в матеріалах справи. Проти заочного розгляду справи не заперечував В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилася. Про день, місце та час розгляду справи сповіщена належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. В свою чергу, в ході судового розгляду встановлено, що 17.11.2013 року між сторонами був укладений договір позики грошових коштів, згідно якого [PERSON] повинна була повернути 10000,00 грн. позивачеві за проданий дім, до 31.03.2014 року (а.с.5). Однак, у вказаний строк [PERSON] належним чином свої зобов'язання не виконала. Разом з тим, згідно статті 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Згідно частини 1 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у зв'язку з тим, що [PERSON] зобов'язання за договором позики не виконані, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу в розмірі 5044,00 грн., підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими, законними та в повному обсязі доведеними з боку позивача. В силу статті 88 ЦПК України, з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved