Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

Позивач 28 листопада 2016 року звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська із даним позовом (а.с.1-4). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 23 березня 2007 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір №\~DN/496, відповідно до умов якого банк зобовязався надати позичальнику кредит в сумі 45\~900,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування 16% річних, строком користування до 23.03.2010 року. Зобовязання за вказаним кредитним договором забезпечено договором поруки №\~DN/496-2 укладеним 23.03.2007 року між позивачем та [PERSON]. В порушення умов кредитного договору, позичальник свої зобовязання за договором належним чином не виконав, у зв'язку із чим, станом на 24.10.2016 року має заборгованість в сумі 34\~680,95 доларів США, з якої: заборгованість по кредиту 6\~905,96 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом 12\~667,09 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобовязань 15\~107,90 доларів США. Посилаючись на викладені обставини та обґрунтування позову позивач просив суд солідарно стягнути із [PERSON], [PERSON] на свою користь суму заборгованості за кредитним договором №\~DN/496 від 23.03.2007 року в сумі 6\~905,96 доларів США, що за курсом НБУ станом на 24.10.2016 року становить 177\~206,93 грн. та судові витрати по справі. Представник позивача за довіреністю [PERSON], в судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. В змісті позовних вимог представник просив справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с.3). Відповідачі в судове засідання не зявились. Про день, час та місце судового засідання повідомлялись у встановленому законом порядку. Про причини своєї неявки у судове засідання не повідомили. Письмових заяв про розгляд справи за своєю відсутністю до суду не надсилали. Крім того, до суду повернулися конверти з відправленнями, що направлялись відповідачам із поштовими відмітками «за закінченням терміну зберігання». У відповідності до ст..1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Згідно зі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно ст.. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. За правилом, встановленим ст.509 ЦПК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При цьому, якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Відповідно до ст. 1054 ЦПК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до ст. 1055 ЦПК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 березня 2007 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір № DN/496, відповідно до умов якого банк зобовязався надати позичальнику кредитні кошти в сумі 45\~900,00 доларів США, строком користування до 23 березня 2010 року, зі сплатою відсотків за користування у розмірі 16% річних на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 19-24). В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором, 23\~березня 2007 року між позивачем та [PERSON] укладено договір поруки № DN/496-2, відповідно до умов якого остання поручилась за належне виконання зобовязань [PERSON] за вказаним кредитним договором (а.с.\~27). Відповідно до умов договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором за виконання обовязків за кредитним договором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У випадку невиконання боржником обовязків за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав належним чином, у свою чергу позичальник порушуючи умови укладеного кредитного договору, в частині своєчасного погашення платежів, передбачених умовами договору допустив прострочення, у звязку з чим, станом на 24.10.2016 року має заборгованість в сумі 34\~680,95 доларів США, що за курсом НБУ станом на 24.10.2016 року становить 889\~913,18 грн., з якої: заборгованість по кредиту 6\~905,96 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом 12\~667,09 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобовязань 15\~107,90 доларів США (а.с. 6-10). Про наявність заборгованості банк повідомляв відповідачів шляхом направлення повідомлень від 12.02.2016 року (а.с.12-13,14-15). Згідно ст. 526 ЦПК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 525 ЦПК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановленого договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦПК України, невиконання зобов'язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) є порушенням зобов'язання. Згідно статті 625 ЦПК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно ст. 553 ЦПК України,за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором з порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або в повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька. Відповідно ст. 554 ЦПК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно. Оскільки свої договірні зобовязання позичальник за кредитним договором не виконав, та приймаючи до уваги посилання позивача на те, що кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, законними, в повному обсязі доведеними з боку позивача та підлягають задоволенню, тому заборгованість у за кредитним договором №\~DN/496 від 23.03.2007 року в сумі 6\~905,96 доларів США, що за курсом НБУ станом на 24.10.2016 року становить 177\~206,93 грн. необхідно стягнути солідарно із [PERSON], [PERSON] на користь позивача. Також, на підставі ст.. 88 ЦПК України, в рівних частках з співвідповідачів - [PERSON], [PERSON] користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню судові витрати у сумі 2\~658,10 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved