Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

Позивач [PERSON] 29.08.2016 звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що йому на праві приватної власності /договору дарування, посвідченого 19.02.2008 державним нотаріусом Перлік Т.М., реєстровий номер 287/ належить жилий будинок [ADDRESS]. З відповідачкою по справі [PERSON] він перебував у зареєстрованому шлюбі з 15.02.2011 року по 25.11.2013 року. З вересня 2013 року відповідачка добровільно не проживає в його домоволодінні через припинення шлюбних стосунків. На даний час вона зареєстрована в його жилому будинку, хоча з 2013 року у вказаному будинку не проживає, вибула на інше постійне місце проживання, забрала свої особисті речі, але добровільно знятися з реєстрації відмовляється. Вважає, що цим відповідачка створює йому перешкоди в користуванні житлом, він не має можливості оформити житлову субсидію. Прохає визнати її такою, що втратила право на користування жилим приміщенням в його власному будинку. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі та пояснив, що з позивачкою перебував у шлюбі з лютого 2011 року, 16.03.2011 року він зареєстрував її в своєму будинку, разом проживали однією сім'єю до вересня 2013 року, потім вона покинула сім'ю, перед цим всі свої речі вона забрала. У листопаді 2013 році вони розлучилися, але знятися з реєстрації відповідачка відмовляється. На даний час він мав намір оформити житлову субсидію, але відповідачка документально залишається членом його сім'ї, що перешкоджає йому в оформленні субсидії. З листопада 2014 року разом з ним проживає їх спільний з відповідачкою малолітній син [PERSON], 2011 року народження, але він в будинку не зареєстрований, оскільки для цього потрібна письмова згода матері. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що дійсно з вересня 2013 року не проживає з позивачем, пішла з жилого приміщення добровільно, так як припинила з ним шлюбні стосунки, всі свої речі забрала. Наміру повертатися у жиле приміщення не має, дійсно їх спільний з позивачем син [PERSON], 2011 року народження проживає з батьком. В неї зараз інша сім'я - цивільний чоловік, донька [PERSON], [INFO] та свекруха, з якими вона проживає в [ADDRESS] на винайманій квартирі. Представник третьої особи в судове засідання надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає /а.с.26/. Суд, враховуючи думку сторін, вважає за можливо розглянути справу без участі представника третьої особи. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що позивачу на праві приватної власності згідно договору дарування житлового будинку, посвідченого Великописарівською держнотконторою 19.02.2008, реєстр 287, належить житловий будинок з господарськими спорудами [ADDRESS] /а.с.7 -9/. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.02.2011 року по 25.11.2013 року /а.с. 10/. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] /а.с.11/. Відповідно довідки Великописарівської селищної ради № 2865 від 25.08.2016 року [PERSON] проживає [ADDRESS] і має склад сім'ї - дружина [PERSON], яка зареєстрована за вказаною адресою, та син [PERSON], 2011 року народження /а.с.12/. Згідно до акту опитування свідків секретарем Великописарівської селищної ради Мохоньком С.І. та депутатом селищної ради Бондаренко Ю.О. свідків [PERSON] та [PERSON] встановлено, що [PERSON] фактично не проживає в [ADDRESS] протягом останніх трьох років /а.с.13/. Свідок в судовому засіданні [PERSON] показала, що проживає [ADDRESS] напроти з позивачем. З 2011 року він проживав разом з дружиною [PERSON], потім в них народився син, але з осені 2013 року дружина пішла від нього, згодом вони розлучилися. Після того в будинку вона не з'являлася, з листопада 2014 року він проживає в будинку разом із своїм сином [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] не проживає за місцем реєстрації понад один рік без поважних на те причин. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду /про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвістно відсутньою або померлою/, свідоцтва про смерть. Верховний Суд України в своїй постанові від 16.01.2012 року висловив таку правову позицію, що виходячи з того, що Закон України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається , що положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1/про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2/ про позбавлення права користування жилим приміщенням; 3/ про визнання особи відсутньою; 4/ про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства / ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України/. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що є достатньо підстав для визнання відповідачки такою, що втратила право на користування житлом, оскільки вона вибула з місця своєї реєстрації на інше постійне місце проживання в інше жиле приміщення в цьому ж населеному пункті, про що свідчать докази, досліджені в судовому засіданні.

Outcome: approved