Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі Банк) звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого вказав, що відповідно до укладеного іпотечного договору № 1515 від 24.10.2007 відповідач отримав кредит у розмірі 50000 грн зі сплатою 16,5% річних за користування кредитом на термін до 23.10.2017 та зобовязався проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 416,67 грн, сплачувати проценти за користування кредитом щомісячно до останнього числа місяця та сплачувати проценти, нараховані Банком на залишок заборгованості за кредитом шляхом внесення готівки до каси Банку, починаючи з 01.11.2007. У звязку з порушенням відповідачем зобовязань за кредитним договором за станом на 13.03.2017 заборгованість за кредитом склала 16258,79 грн, заборгованість за процентами за користуванням кредитом 547,36 грн, за інфляційним збільшенням заборгованості 7122,79 грн, 3% річних від прострочених сум заборгованості 987,74 грн, а всього 24916,68 грн, які позивач просить стягнути на свою користь з відповідача та понесені ним судові витрати у сумі 1600 грн судового збору. Сторони до суду не зявилися, про час і місце слухання справи сповіщені відповідно до цивільно-процесуального законодавства. Позивач письмово сповістив суд про розгляд справи у відсутність представника, не заперечуючи проти розгляду справи заочно. Крім того, надав заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої у звязку з погашенням боржником [PERSON] тіла кредиту у розмірі 16258,79 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 547,36 грн, частину судового збору у розмірі 1000 грн, представник позивача просить суд стягнути з відповідача [PERSON] суму боргу у розмірі 8110,53 грн, яка складається з інфляційного збільшення заборгованості в суміі 7122,79 грн, 3% річних від суми заборгованості - 987,74 грн, та судовий збір у розмірі 600 грн, а всього 8710,53 грн. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява з урахуванням її уточнення підлягає задоволенню з таких підстав. Судом установлено, що 24.10.2007 року між сторонами був укладений іпотечний кредитний договір № 1515, за яким [PERSON] отримав кредит шляхом видачі готівки через касу у розмірі 50000 грнна споживчі потреби зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 15,5% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що підтверджується відповідним кредитним договором (а.с.3-5). Підписи сторін під договором свідчать про укладання договірних відносин між сторонами та про досягнення між ними згоди за всіма умовами договору. Відповідно до п.1.4. позичальник зобовязався сплачувати проценти за користування кредитом щомісячно до останнього числа місяця, наступного за звітним, проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 416,67 грн та сплачувтии проценти, нараховані Банком на залишок заборгованости за кредитом, шляхом внесення готівки до каси Банку, починаючи з 01.11.2007. Останній платіж в рахунок погашення кредиту здійснити не пізніше 23.10.2017. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно за ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно за ст.599 ЦК України зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до вимог ч.1 ст.1048, ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо неповернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту та одержання від позичальника процентів від суми позики. Відповідно до п.4.2.2 договору при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами більше, ніж на 2 місяці, а також у інших випадках, передбачених договором, банк має право вимагати дострокове повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за договором та стягнути заборгованість за договором у примусовому порядку, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором. Згідно за розрахунком Банку заборгованість відповідача перед позивачем за станом на 13.03.2017 за кредитом склала 16258,79 грн, за процентами за користуванням кредитом 547,36 грн (а.с.9). Після звернення позивача до суду з даним позовом у звязку з погашенням [PERSON] заборгованості за тілом кредиту в розмірі 16258,79 грн та за процентами 547,36 грн Банк зменшив свої позовні вимоги на вказані суми, наполягаючи на стягнення на сумах інфляційного збільшення заборгованості та трьої відсотках річних. За приписами ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України, за якою боржник зобов'язаний на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку Банку у відповідача за період з липня 2013 року по лютий 2017 року в наслідок припинення сплати кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом виникла прострочена заборгованість за вказаний період, інфляційні витрати від прострочених сум згідно ст.625 ЦК України становлять 4780,02 грн та 2343,77 грн відповідно, а всього 7122,79 грн. Три проценти річних від прострочених сумм заборгованості за кредитним договором та відсотків за користування кредитом дорівнює 651,26 грн та 336,48 грн відповідно, а всього 987,74 грн (а.с.10-12). Таким чином, неповерненням кредиту, несплатою процентів відповідач в односторонньому порядку порушив зобовязання, що витікають з умов кредитного договору, що є неприпустимим, тому з нього на користь Банку підлягає стягненню інфляційні нарахування на суму боргу та три відсотки річних. При цьому суд зауважує, що згідно з п.3.1. та п.3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідність за порушення грошових зобовязань» від 17.12.2013 № 14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст.625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за всь час прострочення в їх сплаті. В силу ст.88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати в розмірі за винятком вже сплаченої суми в 1000 грн, а саме 600 грн судового збору, підлягають стягненю з відповідча на користь Банку (а.с.1). На підставі ст.ст.526, 527, 530, 546, 549, 625, 1048, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved