Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-01 00:00:00

Позивач [PERSON] ( [ADDRESS] ) звернулася до суду з позовом до [PERSON] ( [ADDRESS] ) про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що 31 липня 2004 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у відділі РАЦС по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 854. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] , 2007 р.н. Протягом останніх двох років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю і на цьому грунті в них часто виникають сварки, свідком яких стає їхня дитина, що негативно впливає на її психічний стан. На даний момент спільне господарство вони не ведуть, оскільки, з квітня 2019 року проживають окремо. За її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Примирення між ними неможливе, тому, просить суд строк на примирення не надавати. Майнового спору між ними немає, згоду про місце проживання та виховання дитини між ними досягнуто. Просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. 17 січня 2020 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. 25 травня 2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] надала заяву про слухання справи без її участі. Зазначила, що позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити, строк на примирення просить не надавати. Також зазначила, що разом як подружжя не проживають з 07 січня 2020 року та після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідач [PERSON] надав суду заяву, в якій зазначив, що просить справу розглянути без його присутності. Також зазначив, що позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Також вказав, що разом як подружжя вони з позивачем не проживають з 07 січня 2020 року. Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд приходить до наступного. Встановлено, що 31 липня 2004 рок, згідно свідоцтва про шлюб (Серія [NUMBER] ), сторони зареєстрували шлюб у Черкаському міському відділі реєстрації актів цивільного стану, про що складено актовий запис № 854. Відповідно до свідоцтва про народження (Серія [NUMBER] ), сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Батьком дитини записано відповідача. Також, спору щодо батьківства та про поділ спільного майна, що є спільною власністю подружжя між сторонами немає. При прийнятті рішення по справі, суд враховує думку відповідача [PERSON] , який погодився на розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року, «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З`ясувавши обставини справи, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, сімейних відносин сторони не підтримують, разом як подружжя не проживають з січня 2020 року, вони не пов`язані спільним побутом та бюджетом, взаємні почуття між ними втрачені і примирення між сторонами неможливе. Крім того, на думку суду, подальше перебування їх у шлюбі буде шкодити їхнім інтересам. Частиною третьою статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Частиною 2 ст. 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають до задоволення. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved