Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

Позивач 15.02.2019 р. звернулася в суд з позовом до відповідача розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Заявлені позовні вимоги обґрунтовувала тим, що сімейне життя з відповідачем не склалось внаслідок різності характерів та поглядів на життя, в результаті чого в сім`ї виникали сварки та непорозуміння. З травня 2016 р., коли відповідач виїхав за межі України, сторони разом не проживають і не підтримують шлюбних відносин. У шлюбі з відповідачем народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Відповідач, який працює за кордоном, не надає матеріального утримання дитині. Просила шлюб розірвати, малолітню дитину залишити проживати з нею, після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у заявленому розмірі. Позивач у судове засідання не з`явилась, у поданій суду заяві просила справу розглянути в її відсутності, позовні вимоги підтримала і просили їх задовольнити, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування) якого невідоме, викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, у судове засідання не з`явився, не повідомив суду про причини неявки, не подав відзиву. За наявності сукупності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 09 вересня 2014 року, у шлюбі народилася дочка [PERSON] , [INFO] . На даний час шлюб між сторонами існує формально, оскільки протягом тривалого часу сторони не підтримують сімейних відносин. Стосунки, що склались між сторонами, виключають можливість збереження шлюбу. За таких обставин, коли подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, інтересам дитини сторін, що мають істотне значення, суд дійшов висновку, що шлюб слід розірвати, малолітню дитину залишити проживати з матір`ю, після розірвання шлюбу залишити позивачу шлюбне прізвище. Судом встановлено, що відповідач не надає належного матеріального утримання дитині. Зміст спірних правовідносин полягає у порушенні права малолітньої дочки сторін на належне утримання з боку батька, який проживає окремо від сім`ї. Відповідачем, який не виконує батьківського обов`язку щодо утримання своєї малолітньої дитини, порушено право дитини на належний рівень життя, необхідний для її гармонійного всебічного розвитку. При вирішенні спору суд застосовує наступні норми права. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.), ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до вимог ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності з вимогами ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог ч.2 ст.182 СК України (у редакції ЗУ від 03.07.2018 р.) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною 1 ст.184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд у відповідності з вимогами ч.1 ст.182 СК України враховує наступні обставини: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини сторін, зокрема те, що дитина здорова, перебуває на утриманні матері; 2) стан здоров`я відповідача, що є задовільним, та матеріальне становище відповідача, який працює за кордоном, розмір його доходу невідомий; 3) відсутність у відповідача інших дітей та непрацездатних утриманців; 3-1) відсутність даних щодо наявності у відповідача рухомого і нерухомого майна, грошових коштів. З урахуванням викладеного суд погоджується із заявленим позивачем розміром аліментів та визначає до стягнення щомісячний розмір аліментів у твердій грошовій сумі, що становить 2500 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З відповідача слід стягнути 768,40 грн. судового збору в дохід державного бюджету. На підставі наведеного, відповідно до ст. 3, 27 Конвеції ООН про права дитини від 20.11.1989 р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.),ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., ст. 110, 112, 180, 181 ч.3, 182, 184 СК України, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved