Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-09 00:00:00

Позивач 20 квітня 2021 року звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини всіх видів доходів (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Обґрунтовуючи свої вимоги [PERSON] зазначає, що 27 жовтня 2017 року Ірпінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовий запис № 618. Від даного шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося та на даний час дитина проживає з нею. Зазначає, що відповідач не бере участі в утриманні дитини, а вона не має можливості самостійно забезпечити дитині належний рівень життя, на повноцінне його харчування, придбання необхідного дитячого одягу, ліків та інші життєві потреби, вважає, що батько, який працює в ТОВ «Епіцентр К», взмозі сплачувати аліменти, проте, матеріальної допомоги на дитину не надає. У зв`язку з вищевикладеним просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивач не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. До суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позов підтримує та просить його задовольнити. У судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду від відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі, заперечує, проти заявлених позовних вимог, при розгляді позовної заяви просить врахувати письмові пояснення. 05 серпня 2021 року від [PERSON] надійшли письмові пояснення, в яких він просить відмовити в задоволенні позову, в обґрунтування зазначає, що за домовленістю з [PERSON] він кожного місяця перераховує на рахунок грошові кошти на утримання та забезпечення сина, в сумах які були визначені їхньою спільною домовленістю, тобто належним чином бере участь у матеріальному забезпечення та підтримці їхнього спільного сина. Вважає, що вимоги встановити аліменти в розмірі ј частини з усіх видів його доходу є необґрунтованим, оскільки не доведені відповідними доказами. Просить врахувати що [PERSON] не має у власності рухомого та нерухомого майна, крім того, має на утриманні свої непрацездатних батьків, а саме: [PERSON] , [INFO] , яка є людиною пенсійного віку та інвалідом ІІ групи, та [PERSON] , [INFO] , який є пенсіонером, орендує квартиру та сплачує кредит. Крім того, зазначає, що на його утриманні також знаходиться його син від першого шлюбу, який до закінчення вищого навчального закладу потребує матеріальної допомоги. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 жовтня 2017 року Ірпінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовий запис № 618 (а.с. 3). У даному шлюбі народилася дитина [PERSON] , [INFO] , батьками якого є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.5). Угоду про добровільну сплату аліментів між сторонами не укладено. Згідно\~ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована\~Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року\~і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції). Також, частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В п.17\~постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. У відповідності до ст. ст. 180, 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку у частці від доходу батьків чи у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно ч.\~2\~ст.\~182 СК\~України розмір\~аліментів має\~бути необхідним\~та достатнім\~для забезпечення\~гармонійного розвитку\~дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини. Згідно до ч. 1 ст. 191 СК України \~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При визначенні розміру аліментів суд враховує вік дитини, стан її здоров`я, розмір прожиткового мінімуму для дитини, а також те, що малолітній [PERSON] , [INFO] , мешкає з матір`ю і перебуває на її утриманні, відповідач є батьком дитини, особою працездатного віку, судом не встановлено наявність медичних показань щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності відповідачу, беручи до уваги щоденну потребу у забезпеченні дитини необхідним харчуванням і предметами вжитку, умов для розвитку дитини та в сукупності оцінених судом доказів суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Таким чином, з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Стягненню з\~відповідача на\~користь держави\~підлягає також\~судовий збір\~на підставі\~ст.\~141 ЦПК України. На підставі ст. 84,\~180-182 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved