Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

Позивач [PERSON] 08.10.2019 року звернулася до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка мотивована тим, що вона з 31.01.2019 року по 01.07.2019 року перебувала з відповідачем у трудових відносинах, працювала на відокремленому підрозділі «Шахта «1-3 Новогродівська» ДП «Селидіввугілля». З 01.07.2019 року наказом № 110-К від 01.07.2019 року її було звільнено на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, у зв`язку із невиконанням умов колективного договору. Після звільнення відповідач заборгував їй заробітну плату та не виплатив її до теперішнього часу. Вважає, що відповідач таким чином порушив трудове законодавство, тому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість з заробітної плати у розмірі 14 408 грн. 62 коп. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні починаючи з дати звільнення по день винесення судового рішення. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 10.10.2019 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, надала суду заяву, в якій просить слухати справу без її участі та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача ДП «Селидіввугілля» в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, надав суду відзив на позовну заяву в якій позовні вимоги не визнав та зазначив, що відокремлений підрозділ «Шахта «1-3 Новогродівська» не має статусу юридичної особи та не може виступати відповідачем у справі. Крім того, станом на 06 листопада 2019 року заборгованість по заробітній платі перед позивачем складає 11\~585 грн. 07 коп., тоді як позивач просить стягнути на її користь у розмірі 14 408 грн. 62 коп.. У зв`язку з чим, просить суд відмовити в задоволені позову у повному обсязі.. Відповідно до вимог ст.\~279\~ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 48 ЦПК України сторонами в\~цивільному процесі\~є позивач\~і відповідач.\~ Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Відповідно до частини 1 ст. 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Згідно ст. 95 ЦК України філією є\~відокремлений підрозділ\~юридичної особи,\~що розташований\~поза її\~місцезнаходженням та\~здійснює всі\~або частину\~її функцій.\~ Представництвом\~є відокремлений\~підрозділ юридичної\~особи,\~що розташований\~поза її\~місцезнаходженням та\~здійснює представництво\~і захист\~інтересів юридичної\~особи. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Суд звертає увагу, що [PERSON] позов пред`явлено саме до ДП «Селидіввугілля», відокремленим підрозділом якого є «Шахта «1-3 Новогродівська», у зв`язку з чим, суд вважає необґрунтованими доводи представника відповідача щодо пред`явлення позивачем позову неналежного відповідача. Згідно ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до наказу № 16-к від 31.01.2019 року, [PERSON] з 31.01.2019 року прийнято до відокремленого підрозділу «Шахта «1-3 Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» у якості продавця-касира на дільницю «Їдальня». Згідно наказу № 110-к від 01.07.2019 року, [PERSON] з 01.07.2019 року звільнено із займаної посади на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, у зв`язку із невиконанням умов колективного договору з виплатою тримісячного середнього заробітку. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган, повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, обов`язок із проведення з працівником розрахунку покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану плату. Стаття 117 КЗпП України застосовується у разі несвоєчасної виплати належних працівнику від підприємства сум незалежно від наявності клопотання працівника про таку виплату. Оформивши звільнення позивача та видавши йому трудову книжку, відповідач свій обов`язок із проведення з працівником розрахунку не здійснив, а тому є підстави для застосування до відповідача відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст. 117 КЗпП України. Згідно п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» за своєю структурою заробітна плата складається: з основної - винагороди за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норм часу, виробітку, обслуговування, посадових обов`язків); із додаткової - винагороди за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці (доплати, надбавки, гарантійні й компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій); а також із заохочувальних та компенсаційних виплат - винагороди за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційних та інших грошових і матеріальних виплат, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад установлені цими актами норми. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до роз`яснень, які надані Верховним судом України в постанові Пленуму № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі застосування ст. 117 КЗпП України перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Слід також зауважити, що відповідно п. 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджено наказом від 29.07.93 року № 58, зазначається, що днем звільнення вважається останній день роботи. Відповідно до ст.\~47\~КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до ст.\~241-1\~КЗпП строки виникнення і припинення трудових прав та обов`язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями. Коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк. З довідки № 319/11 від 06.11.2019 року, виданої ВП «1-3 Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» видно, що заборгованість по заробітній платі позивача складає 11\~585 грн. 07 коп., середньоденний заробіток [PERSON] становить 217 грн. 22 коп. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З урахування листа № 78/0/206/18\~від 08.08.2018\~року Мінсоцполітики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу в 2019 році» кількість робочих днів позивача в 2019 році, з урахуванням святкових та вихідних днів, із розрахунку з 01.07.2019 року (день звільнення) по 21.11.2019 року (день подання позову до суду, в межах заявлених вимог) склала 102 дні, липень 2019 року 23 дні, серпень 2019 року 21 день, вересень 2019 року 21 день, жовтень 2019 року 22 дні, листопад 2019 року 15 днів. Таким чином, сума компенсації за час затримки розрахунку станом на день розрахунку складає: 217 грн. 22 коп. (середньоденна заробітна плата) Х 102 (кількість днів затримки розрахунку) = 22 156 грн. 44 коп. Повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, надані суду докази, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, відповідно до ст. 263 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме: в частині стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі у розмірі 11 585 грн. 07 коп. та середнього заробітку за час затримки розрахунку у сумі 22 156 грн. 44 коп. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає суму, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. З огляду на те, що судом позовні вимоги в частині середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено повністю, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача по справі на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп.. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial