Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

Позивач 22.11.2019 звернувся до суду з зазначеним позовом, який мотивує тим, що він є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за номером [ADDRESS] . В даний час позивач не має можливості оформити у власність земельну ділянку на якій розташований будинок, оскільки відповідно до державного акту серії Р 1 № 201372 від 26 травня 2003 року земельна ділянка перебуває у власності попереднього власника будинку [PERSON] . В добровільному порядку позивач не зміг вирішити даний спір, оскільки [PERSON] в даний час виїхала з зареєстрованого місця проживання, та місце її перебування позивачу не відомо. Просить суд скасувати державний акт серії Р 1 № 201372 виданий на ім`я [PERSON] на земельну ділянку площею 0,233 га цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд розташовану по [ADDRESS] , та визнати за ним, право власності на земельну ділянку площею 0,233 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану по [ADDRESS] . В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явились, представник позивача звернулась до суду з заявою про розгляд справи в їх відсутність, заявлений позов підтримала в повному обсязі. Представник відповідача Баришівської селищної ради Баришівського району Київської області в судове засідання не з`явився, до суду надійшов лист представника відповідача [PERSON] , в якому він просить розглядати справи без участі представника відповідача, проти задоволення позову не заперечує, позов визнає в повному обсязі. Відповідач в [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 жовтня 2019 року [PERSON] приватним нотаріусом Баришівського районного нотаріального округу Київської області, відповідно до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», на підставі акта про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу, складеного [PERSON] , приватним виконавцем виконавчого округу Київської області 03 жовтня 2019 року, посвідчено, що [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , що проживає (має зареєстроване місце проживання) за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності майно, що складається з: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за номером [ADDRESS] .17.01.2019 року право власності на вказаний житловий будинок було зареєстровані в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. В подальшому маючи намір приватизувати земельну ділянку розташовану під житловим будинком за номером [ADDRESS] , який перебуває у приватній власності позивач дізнався, що 26 травня 2003 року було видано державний акт про право приватної власності на земельну ділянку площею 0,233 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, розташовану по [ADDRESS] на ім`я гр. [PERSON] . Стаття 120 ЗК України, передбачає, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Аналіз змісту статті 120 ЗК України у відповідній редакції у сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень на перехід до нового власника прав на земельну ділянку при виникненні у нього права власності на будівлю і споруду, що розміщені на цій земельній ділянці. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, та передбачає, що правовий режим земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України у редакції Кодексу, чинній на час посвідчення правочину, особа, яка набула право власності на будівлю чи споруду, стає власником відповідної земельної ділянки, на якій вони розташовані, на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При застосуванні положень цієї статті у поєднанні із статтею 125 ЗК України необхідно виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується до випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Аналогічна позиція висловлена в Ухвалі ВС від 04 листопада 2019 року по справі № 689/26/17. За таких обставин суд вважає, що заявлений позов підлягає до задоволення в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved