Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

Позивач [PERSON] 05 листопада 2020 року звернулася до суду з вищевказаними позовними вимогами до відповідача ДП «Державний будівельний комбінат Управління справами Апарату Верховної Ради України» та просила суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.03.2020 до 30.09.2020 у розмірі 109 458,33 грн без врахування обов`язкових платежів до державного бюджету. У обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 11 березня 2020 року вона була звільнена з роботи у ДП «Державний будівельний комбінат Управління справами Апарату Верховної Ради України» за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. Проте грошових розрахунків відповідач з позивачем не провів. На час звільнення позивача заборгованість підприємства по заробітної платі складала 4 940,29 грн. Окрім того при звільненні відповідач був зобов`язаний виплатити компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 2 763,03 грн та вихідну допомогу у розмірі 48 429,48 грн, проте вказані кошти було виплачено лише 30.09.2020, у зв`язку з чим позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.03.2020 до 30.09.2020 у розмірі 109 458,33 грн без врахування обов`язкових платежів до державного бюджету. Ухвалою суду 24 листопада 2020 року за вказаним позовом відкрито спрощене позовне провадження. 04 січня 2021 року відповідач через свого представника надав відзив, у якому не визнавав позовні вимоги та просив у їхньому задоволенні відмовити. Зазначив, що станом на день звільнення позивача на банківські рахунки відповідача були накладені арешти, що унеможливило вчасну виплату коштів. До того ж до свого звільнення позивач пропрацювала на підприємстві лише 76 днів, а розмір компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати значно перевищує сам розмір заборгованості. Позивач у судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні у задоволенні позовних вимог просила відмовити з підстав, що вказані у відзиві на позовну заяву. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 26 грудня 2019 року позивач була прийнята на посаду головного бухгалтера до відповідача, що підтверджується записом за № 29 у трудовій книжці. 11 березня 2020 року позивач була звільнена з роботи у ДП «Державний будівельний комбінат Управління справами Апарату Верховної Ради України» за власним бажанням за ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Відповідно до розрахункового листа ДП «Державний будівельний комбінат Управління справами Апарату Верховної Ради України» за березень 2020 року заборгованість відповідача по заробітній платі перед позивачем складає 69 730,18 грн. Згідно ч. 3 ст. 15 Закону України «Про оплату праці» оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У судовому засіданні встановлено, що всупереч положенням ст. 116 КЗпП України заборгованість відповідача по заробітній платі перед позивачем у розмірі 69 730,18 грн було виплачено лише 30.09.2020. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Ті обставини, що на грошові кошти відповідача було накладено арешт, а до свого звільнення позивач пропрацювала на підприємстві лише 76 днів, і розмір компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати значно перевищує сам розмір заборгованості, не спростовують той факт, що невиплата звільненому працівникові сум відбулася саме з вини відповідача. Середньоденна та середньогодинна заробітна плата позивача визначається на підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 за два повні останні місяці роботи позивача. З урахуванням відпрацьованих днів та годин за два останні місяці середньоденна заробітна плата позивача становить 978,23 грн, про що не заперечувалося відповідачем. Таким чином до стягнення з відповідача підлягає сума середньоденного заробітку 978,23 грн х 139 робочих днів (за період з 12.03.2020 до 30.09.2020) = 135 973,97 грн. При цьому з вказаної суми мають бути відраховані обов`язкові платежі до державного бюджету. Саме таку суму компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати суд вважає необхідним стягнути, оскільки позивачем розрахований розмір боргу без урахування обов`язкових платежів до державного бюджету. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 1 359,74 грн. На підставі викладеного, ст. 116, 117 КЗпП України, ст. 15 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: approved