Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

Позивач [PERSON] 28.03.2016 року звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він є членом родини, яка більше десяти років користується земельною ділянкою, площею 0,03 га, розташованої в межах території Рибаківської сільської ради Березанського району Миколаївської області, на якій розташований літній будинок відпочинку, що був придбаний його вітчимом у 2004 році за договором купівлі-продажу літнього будинку від 06.06.2004 року, укладеного з ТОВ «Багор-Плюс». [INFO] року його вітчим [PERSON] помер, і після його смерті спадкоємцем першої черги спадкування за законом у відповідності до ст.1261 ЦК України стала його мати [PERSON] [INFO] року його мати померла і він, як єдиний її син, у відповідності до статей 1261 та 1276 ЦК України, успадкував не тільки майно, що належало їй особисто, а й належну їй частку спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] Під час оформлення та збору необхідних для прийняття спадщини документів він отримав лист від гр. [PERSON] про необхідність звільнити вказаний будинок від майна, що належить його родині. Оскільки літній будинок відпочинку ніколи не належав [PERSON], він залишив поза увагою його лист та сподівався, що під час особистої зустрічі вони з'ясують спірне питання. Однак, в серпні 2015 року він отримав Ухвалу Березанського районного суду Миколаївської області від 06.08.2015 року про відкриття провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном. Отримавши позовну заяву, він дізнався, що [PERSON] дійсно зареєстрував право власності на не житлові будівлі, будинки відпочинку, розташовані за адресою: [ADDRESS] на підставі розпорядження Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області від 05.02.2009 року №97. Копію зазначеного розпорядження він отримав 12.10.2015 року у відповідь на адвокатський запит адвоката Літкової Л. В. Ознайомившись зі змістом даного розпорядження, вважає, що воно винесене відповідачем з перевищенням наданих йому владних повноважень, без дотримання вимог законодавства, діючого на момент його винесення, в порушення вимог п.6.1. «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 р. № 7/5, зареєстрованого в Мін'юсті України 18.02.2002 року № 157/6445, за відсутності правових підстав. В зв'язку з цим, він як особа, що є правонаступником майнових прав на майно, фактично позбавлений можливості реалізувати своє право на оформлення майнових прав через протиправні дії відповідача. Посилаючись на наведені обставини, просить суд: - визнати протиправним та скасувати розпорядження Березанської районної державної адміністрації від 05.02.2009 року №97; - скасувати Державну реєстрацію права власності за [PERSON], на нерухоме майно - будинки відпочинку, які знаходяться за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач та його представники позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Вважають, що відповідач безпідставно оформив право власності на майно, яке належало вітчиму позивача - [PERSON] Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позову, вважаючи його безпідставним. Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON], та його представник проти позову заперечували. Зазначали, що власником спірного будинку є [PERSON], оскільки зазначений будинок придбав він. Заслухавши пояснення сторін, третьої особи, допитавши свідків та дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступні обставини. Як вбачається з матеріалів справи (а.с.93, 94, 96) позивач [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON], померлої [INFO] року (а.с.11), яка прийняла спадщину після смерті [PERSON], померлого [INFO] року (а.с.9), але не оформила своїх спадкових прав (а.с.96). Таким чином, відповідно до положень ст.ст.1261, 1276 ЦК України [PERSON] належать майнові права на майно, що належало [PERSON] Розпорядженням Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області від 05.02.2009 року №97 за [PERSON] оформлено право власності на об'єкти нерухомого майна - будинки відпочинку за літерами А, Б, Д, Л, З, Н, Р, Т, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с.17). На підставі зазначеного розпорядження Березанською районною державною адміністрацією Миколаївської області на ім'я [PERSON] було видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 11.02.2009 року (а.с.16), де його вказано власником наведеного вище об'єкта нерухомості. Як встановлено у ході судового розгляду, будинок відпочинку за літерою «Б», який знаходиться за адресою: [ADDRESS], є предметом спору між [PERSON] та позивачем, який вважає, що спірний будинок належав [PERSON], який його придбав на підставі Договору купівлі-продажу літнього будинку від 06.10.2004 року, укладеного з ТОВ «БаГор-Плюс» (а.с.7). Про належність даного будинку [PERSON] також зазначали допитані судом свідки [PERSON] (а.с.153) та [PERSON] (а.с.154). Таким чином, оскільки позивачу, який прийняв спадщину після смерті [PERSON], також належать майнові права на майно, що належало [PERSON], оскаржуване розпорядження, яким оформлено право власності на спірний літній будинок за [PERSON], стосується також інтересів спадкоємця померлої [PERSON] - [PERSON], а тому його слід вважати належним позивачем у даній цивільній справі. Вирішуючи питання про наявність підстав для скасування зазначеного розпорядження, суд виходить з наступного. Згідно п.1.5. Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 р. № 7/5, зареєстрованого в Мін'юсті України 18.02.2002 року № 157/6445, у редакції, чинній на дату прийняття оскаржуваного розпорядження, обов'язковій реєстрації прав підлягає право власності на нерухоме майно фізичних та юридичних осіб, у тому числі іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а також територіальних громад в особі органів місцевого самоврядування та держави в особі органів, уповноважених управляти державним майном. Відповідно до п.1.6. зазначеного положення реєстрації підлягають права власності тільки на об'єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку, за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим БТІ, яке проводить реєстрацію права власності на ці об'єкти. У відповідності до п.6.1 зазначеного вище положення , оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна проводиться з видачею свідоцтва про право власності. Як встановлено судом на підставі пояснень осіб, які беруть участь у справі, оглянутих судом письмових доказів (а.с.7, 61) та пояснень допитаних судом свідків, будинок відпочинку за літерою «Б», який знаходиться за адресою: [ADDRESS], до реєстрації права власності на нього за [PERSON] являв собою рухоме майно, оскільки був придбаний у ТОВ «БаГор-Плюс» та знаходився за адресою [ADDRESS] (а.с.7, 61). Разом з тим, п.1.6. зазначеного вище положення прямо передбачено, що не підлягають реєстрації тимчасові споруди, а також споруди, не пов'язані фундаментом із землею. Крім того, аналізуючи оскаржуване розпорядження на його відповідність положенням п.6.1 положення, суд вважає, що відповідачем при прийнятті зазначеного розпорядження було порушено вимоги даного пункту положення, оскільки станом на момент винесення спірного розпорядження, земельна ділянка під літнім будинком відпочинку знаходилась у державній власності, фізичним або юридичним особам не відводилась. Будівельно-технічна документація, яка б свідчила, що літній будинок являє собою нерухоме майно, та про його відповідність проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам, на момент прийняття розпорядження, не виготовлялася. До складу житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу вказаний будинок не відносився. Згідно положень ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, суд вважає, що при прийнятті оспорюваного розпорядження відповідач діяв за межами повноважень, наданих йому чинним законодавством, а тому прийняв розпорядження, яке не відповідає чинному на час його прийняття законодавству, у зв'язку з чим, вбачаються підстави для визнання його протиправним та скасування. Разом з тим, суд враховує, що оскаржуване Позивачем розпорядження стосується його інтересів лише в частині оформлення права власності за [PERSON] на будинок відпочинку за літерою «Б», який знаходиться за адресою: [ADDRESS], в зв'язку з чим, його слід скасувати в частині, що стосується майнових інтересів Позивача. Також суд вважає такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині скасування державної реєстрації права власності за [PERSON] на нерухоме майно - будинки відпочинку, які знаходяться за адресою: [ADDRESS], оскільки згідно копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.09.2015 року (а.с.65) підставою виникнення у [PERSON] права власності на зазначене нерухоме майно на час судового розгляду є Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 18.09.2015 року (а.с.64), а не Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 11.02.2009 року (а.с.16), яке було видане на підставі оскаржуваного розпорядження.

Outcome: partial