Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

Позивач 28.03.2019 року звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на свою користь 3 % річних за користування грошовими коштами та інфляційні втрати, що разом становить 955437,59 грн. та судові витрати. Позов мотивований тим, що 20.10.2016р. Апеляційним судом Херсонської області ухвалено рішення, яким стягнуто з [PERSON] на його користь суму боргу у розмірі 2361260,00 гривень. 04.04.2017 року державним виконавцем Суворовського районного відділу ДВС м. Херсона ГТУЮ у Херсонській області винесено постанову при відкриття виконавчого провадження. Станом на дату подання даного позову, борг відповідачем не сплачено. За таких обставин вважає, що відповідач зобов`язаний сплатити йому 3 % річних за користування грошовими коштами в розмірі 170554,77 грн. та інфляційні втрати в розмірі 784882,82 грн., що разом становить 955437,59 грн. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 31.05.2019 р. відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 16.08.2019 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, його представником подана заява про розгляд справи за відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини не явки суду не відомі, відзив до суду не подавав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Суд, дослідив матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 21.07.2016 року (справа №668/15186/16-ц) у задоволенні позову [PERSON] , поданого від імені та в інтересах [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 13.11.2012 року у сумі 290000,00 доларів США, що еквівалентно 7308436,74 гривень та 6890,00 гривень судового збору відмовлено у повному обсязі. Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 20.10.2016 року, апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 21.07.2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 2361260,00 грн. та судові витрати у розмірі 4452,03 грн. Рішення набрало законної сили 20.10.2016 року (арк. справи 6-9). Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.625 ч.2 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Верховний Суд в своїй постанові від 06 червня 2012 року у справі №6-49цс12 прийшов до висновку, що не дивлячись на те, що правовідносини між сторонами виникли не з порушення грошового зобов`язання, а з примусового виконання рішення суду, вони регулюються нормами ч.2 ст.625 ЦК України, а не законодавством про виконавче провадження. Згідно ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до ст.611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові №6-2168цс-15 від 30 березня 2016 року, за змістом ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Судом встановлено, що відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, яке належним чином відповідачем не виконане, що дає підстави для стягнення на користь позивача інфляційних втрат за час прострочення та 3% річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов`язання, оскільки, боржник зобов`язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів. Відповідно до правової позиції у справі №6-157цс16 від 25.05.2016 року наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. При цьому слід зазначити, що за змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня. Таким чином, згідно розрахунку, наданого позивачем, три відсотки річних за період з 21.10.2016 року по 18.03.2019 року (879 днів) складають 170554,77 грн., інфляційні втрати - 307341,06 грн., що разом становить 336806,06 грн. збитків, понесених позивачем при простроченні виконання грошового зобовязання за період часу з 01.06.2014 року по 31.05.2017 року. Інфляційні втрати суд розраховує за формулою: відсоток інфляційних втрат помножений на суму боргу за відрахуванням суми боргу. При цьому, загальний відсоток інфляції розраховує шляхом помноження усіх індексів інфляції за період прострочення платежу. Згідно розрахунку інфляційних втрат за період з 21.10.2016 року по 18.03.2019 року, інфляційні збитки за вказаний період складають 784882,82 грн. Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню грошові кошти у загальній сумі 955437,59 грн. з яких 3% річних в сумі 170554,77 грн.; інфляційні втрати в сумі 784,882 грн. Крім того, в силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 9554,38 грн. в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 26 лютого 2020 року. На підставі наведеного та

Outcome: approved