Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON], в інтересах якої діє [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право на користування квартирою за № 108 по вул. Макаренка, 5 у м. Тернополі. В обґрунтування вимог позивач зазначає, що вказана квартира належить їй на праві власності. Окрім неї у квартирі зареєстрована відповідач, яка є онукою позивача та не являється членом її сім'ї. З 2016 року [PERSON], без поважних причин, не проживає у вказаній квартирі, не сплачує комунальних платежів, особистих речей в квартирі немає. Посилаючись на наведене та те, що реєстрація відповідача створює перешкоди у володінні та розпорядженні власністю, просить визнати відповідача \~такою, що втратила право користування квартирою на підставі вимог ст. 391 ЦК України. \~ У судове засідання позивач не зявилась, хоча про час та дату судового засідання була належним чином повідомлена. У судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, зіславшись на доводи, викладені у заяві. Не заперечила щодо слухання справи за відсутності відповідачки та проведення заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявилась, хоча про день та час слухання справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Попередньо не повідомила суд про причини своєї неявки та відзив на позов не подала. На підставі вимог ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідачки та проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що позивач є власником квартири за № 108 по вул. А.Макаренка, 5 в м. Тернополі, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 14.10.2003 року, виданим Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації. З довідки № 4355 від 04 грудня 2017 року, виданої ДП «Фаворит2» встановлено, що у вказаній вище квартирі, окрім інших, зареєстровані позивач та відповідач. Відповідно до актів за №№ 143, 600 від 23 грудня 2016 року та 01 грудня 2017 року, відповідно, при обстеженні зазначеної квартири комісіями ДП «Фаворит2» та ДП «Фоворит3» в складі головного інженера [PERSON], майстрів дільниці [PERSON], [PERSON], паспортиста [PERSON] встановлено, що відповідачка не проживає у [INFO]. Вказані обставини викладені у актах підтвердили своїми підписами сусіди, а саме: [PERSON] (квартира № 107), [PERSON] (квартира № 110), [PERSON] (квартира № 105) та [PERSON] (квартира № 124). Той факт, що [PERSON] не проживає у зазначені вище квартирі підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], котрі є сусідами позивача. Вказали, що постійно проживають за даною адресою та більше 2 років не бачили [PERSON]. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступних підстав. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. При цьому відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Встановлено, що позивач є власницею спірної житлової квартири, де зареєстрована відповідач. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач добровільно не проживає у спірній квартирі більше року, не приймає участі в її утримані та не сплачує комунальних платежів. Із скаргами до відповідних органів щодо усунення перешкод у користуванні житлом не зверталась. У добровільному порядку знятись з реєстрації не бажає. Вказаними діями відповідач порушує та обмежує права позивача, як власника житла, на користування та розпорядження власністю. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позов слід задовольнити та усунути перешкоди в користуванні власністю позивача шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою за № 108 по вул. Макаренка, 5 в м. Тернополі. Згідно з вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач у судове засідання не зявилась та не представила суду будь-яких доказів про поважність причин відсутності у вказаному житлі та спростовування доводів позивача. В силу вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 704,8 грн., згідно квитанції від 03.01.2018 року.

Outcome: approved