Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

Позивач 12. 08. 2016 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 03.10.2003 року належить квартира [ADDRESS]. В квартирі проживає він із своєю сімєю. Зазначив, що в серпні 2008 року він надав згоду на заселення та зареєстрував до своєї квартири відповідача, однак 05.09.2008 року [PERSON] забрав всі свої речі та виселився з квартири, по телефону повідомив, що проживати в квартирі наміру не має та зніметься з реєстрації як тільки знайде нове помешкання. Наразі місце проживання відповідача позивачу не відомо. В звязку з реєстрацією відповідача в квартирі він змушений нести додаткові витрати, повязані з надлишковою оплатою комунальних послуг. Просив суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 111 в будинку № 132 по вул. Шевченка в місті Черкаси. До початку розгляду справи представник позивача [PERSON] скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився, причини неявки суду не відомі. Про день та час розгляду справи був повідомлений через оголошення в пресі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 03.10.2003 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13.10.2003 року. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для особистого проживання, проживання членів їх сімей, інших осіб і розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно довідки про склад сімї № 3099 від 08.08.2016 р., виданій КП «Соснівська СУБ» ЧМР, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] [PERSON], [INFO],[PERSON], [INFO],[PERSON],[INFO] Факт не проживання відповідача за вказаною адресою підтверджується актом опитування сусідів, які підтвердили, що [PERSON] не проживає в [INFO] та в квартирі його там ніколи не бачили. Згідно\~ст. 319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання. \~Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Судом встановлено, що договір про користування спірною квартирою між сторонами не укладався. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову, оскільки в судовому засіданні знайшли підтвердження доводи позивача, що\~\~відповідач понад 1 рік\~\~не проживає\~в [INFO], не користується житлом, однак добровільно з реєстрації не знявся, чим створює перешкоди позивачу в розпорядженні своїм майном. Визнання відповідача таким, що\~втратив право користування жилим приміщенням є підставою для зняття його з реєстрації. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved