Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

Позивач 13.09.2017 року звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 01.07.2016 року він працював торговельним представником в ТОВ «ВЮРТ-Україна». 15.08.2017 року отримав від відповідача поштове відправлення та ознайомився з наказом директора ТОВ «ВЮРТ-Україна» №260-К від 12.07.2017 року про звільнення його з роботи за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, згідно з п.3 ст.40 КЗпП України. Позивач вважає звільнення незаконним. У наказі про звільнення є посилання на накази про догани: №25-З від 12.05.2017 року за нез`явлення 20.04.2017 року у відрядження без поважної причини; №26-З від 07.06.2017 року за нез`явлення 12.05.2017 року у відрядженні без поважної причини. Про накладення на нього попередніх дисциплінарних стягнень він дізналась зі змісту наказу про звільнення, з наказами про накладення дисциплінарних стягнень у вигляді доган ознайомлений не був, пояснень щодо порушення трудової дисципліни не надавав. [PERSON] не міг вчасно прибути у відрядження тому, що з 19 по 28 квітня 2017 р. та з 5 по 12 травня 2017 року проходив амбулаторне лікування та не був обізнаний щодо наказів про відрядження від 14.04.2017 року та 04.05.2017 року. Третій наказ про відрядження №100-ВД від 08.06.2017 року зобов`язував позивача прибути до м.Києва 15.06.2017 року. Вказаний наказ був направлений позивачу рекомендованим листом, але він його отримав лише 17.06.2017 року, тобто вже після строку відрядження. Таким чином, причини неприбуття у відрядження позивача є поважними та не можуть вважатися невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку в розумінні п.3 ст.40 КЗпП України. Відповідачем було порушено порядок накладення дисциплінарних стягнень. Відповідно до ст.149 КЗпП України стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку, але позивач не був ознайомлений з наказами. [PERSON] звільнений з 12.07.2017 року, проте не отримував заробітну плату з квітня 2017 року. Заборгованість по заробітній платі йому при звільненні не була нарахована та виплачена. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить поновити його на роботі в ТОВ «ВЮРТ-Україна» на посаді торговельного представника; зобов`язати ТОВ «ВЮРТ-Україна» нарахувати та виплатити [PERSON] заробітну плату з квітня по день звільнення 12.07.2017 року; стягнути з ТОВ «ВЮРТ-Україна» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.07.2017 року до дати поновлення на роботі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 14.09.2017 року відкрито провадження у справі. 03.10.2018 року позивач надав до суду заяву про уточнення позовних вимог щодо розміру заборгованості по заробітній платі та розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, просив зобов`язати ТОВ «ВЮРТ-Україна» нарахувати та виплатити [PERSON] заробітну плату з квітня по день звільнення 12.07.2017 року у розмірі 12396,83 грн.; стягнути з ТОВ «ВЮРТ-Україна» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.07.2017 року по 23.09.2018 року у розмірі 87708,39 грн., позовні вимоги щодо поновлення на роботі підтримав. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позові. Крім того, просив стягнути з відповідача витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме 300 грн., сплачених на оформлення довіреності щодо його представництва у суді. Зазначив, що накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді доган, що передували звільненню, він не оскаржує, оскільки позивач доводить поважні причин нез`явлення у відрядження та неналежний порядок накладення дисциплінарних стягнень, зокрема, у порушення вимог ст.149 КЗпП України про ознайомлення працівника з наказами про дисциплінарне стягнення під розписку. Також зазначив, що після вилучення у нього відповідачем службового транспортного засобу, відключення позивача від корпоративної мережі в березні 2017 року, йому стало важко виконувати свої трудові обов`язки, але він продовжував їх виконувати. Він не міг формувати замовлення у відповідній програмі, тому оформлював їх у паперовому вигляді і регулярно надсилав до відповідача на службову адресу. З середини березня до середини серпня 2017 року він відправив відповідачу 15 пакетів з документами, що підтверджується експрес-накладними у кількості 15 шт. Зі спілкування з клієнтами йому відомо, що за вони вчасно отримували товари, замовлені через нього у такий спосіб. Відповідач жодного разу не повернув відправлення, не відмовився від отримання документів, не заявляв про непричетність позивача до їх формування. Тому вважав необґрунтованими доводи відповідача, щодо невиконання ним службових обов`язків та відсутність підстав для не нарахування йому заробітної плати з квітня 2017 року по день звільнення. Представник відповідача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, надав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що вимоги поновити позивача на роботі на посаді торговельного представника такими, що не підлягають задоволенню за необґрунтованістю та безпідставністю, оскільки 15.06.2017 року [PERSON] втретє за 2017 рік порушив трудові обов`язки, а саме невиконання розпорядження роботодавця. Систематичне (повторне третє) ігнорування наказів про виклик у відрядження вважав систематичним порушенням правил трудової дисципліни. Вважає, що роботодавець в повному обсязі виконав вимоги закону щодо припинення трудових відносин за п.3 ст.40 КЗпП України. Позивач не оскаржує накази, які передували звільненню, щодо притягнення його до дисціплінарної відповідальності, більш того він визнає, що не прибув у відрядження та не повідомив про причину своєї відсутності. Положення ст.121 КЗпП України передбачає виплату компенсаційні виплати за відрядження, є складовою заробітної плати, виплата якої здійснюється не рідше двох разів на тиждень. Не передбачено вимогами трудового законодавства одночасно з виданням наказу про відрядження здійснити авансовану оплату компенсаційних та гарантійних виплат. Щодо вимоги зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому заробітну плату з квітня 2017 року по день звільнення 12.07.2017 року, то така не підлягає задоволенню, як така, що суперечить нормам чинного трудового законодавства, оскільки відповідач не виконував у зазначений період свої трудові обов`язки і до часу звільнення на контакт з роботодавцем не виходив, заробітна плата йому відповідно не нараховувалася. Заборгованість у ТОВ « Вюрт- Україна» перед [PERSON] відсутня, тому порушень вимог ст.116 КЗпП України не має. Позивач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши осіб, що приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини . 01.07.2016 року [PERSON] прийнято на посаду торговельного представника ТОВ «ВЮРТ-Україна», згідно наказу №150-К від 01.07.2016 року, що підтверджується записом в його трудовій книжці [NUMBER] від 20.09.1988 року( а.с. 57-71) З посадовою інструкцією торговельного представника, затвердженою директором ТОВ «Вюрт-Україна 30.06.2016 року, [PERSON] ознайомлений 01.07.2016 року (а.с.176-178). Наказом №21-3 про затвердження окладу та системи преміювання торговельних представників та провідних торговельних представників від 31.03.2017 року ТОВ «ВЮРТ-Україна» затверджено та введено в дію з 01.04.2017 року оклад та систему преміювання торговельних представників та провідних торговельних представників: оклад торговельного представника: 5500 грн., провідного торговельного представника: 7500 грн. 12.07.2017 року [PERSON] звільнено з просади торговельного представника ТОВ «ВЮРТ-Україна» за п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, відповідно до наказу №260-К від 12.07.2017 року (а.с.50-51). Підставою для звільнення у наказі зазначено систематичність невиконання Ляховським наказів директора ТОВ « Вюрт Україна» та повторність нез`явлення у відрядження без поважних причин, факти застосування до нього дисциплінарних стягнень у вигляді доган в минулому , що не зняті достроково, оскільки незважаючи, на оголошення 12.05.2017 року догани за нез`явлення у відрядження без поважних причин 20.04.2017 року, оголошення 07.06.2017 року догани за нез`явлення у відрядження без поважних причин 12.05.2017 року, [PERSON] втретє 15.06.2017 року не виконав наказ директора про прибуття у відрядження до м. Києва. З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що наказом №69-ВД від 14.04.2017 року ТОВ «ВЮРТ-Україна» відряджений торговельний представник [PERSON] до м.Київ 20.04.2017 року строком на 1 день( а.с.38). . Згідно акту №1 про нез`явлення у відрядження від 20.04.2017 року, складеного [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , підтверджено, що торговельний представник [PERSON] не з`явився у службове відрядження 20.04.2017 року до м.Києва. Про причину неявки [PERSON] не повідомив, на роботу не подзвонив, на телефонні дзвінки та листи електронною поштою не відповідав( а.с.39). . Згідно доповідної записки від 20.04.2017 року директору ТОВ «ВЮРТ-Україна» Каленському А.В., Станецький А.Б. повідомлено, що торговельний представник [PERSON] на роботу з 17.04.2017 року не з`являється, на телефонні дзвінки клієнтів та співробітників товариства не відповідає, клієнтів не відвідує та де знаходиться не повідомляє ( а.с.40). Наказом №25-З від 12.05.2017 року ТОВ «ВЮРТ-Україна» за порушення торговельним представником [PERSON] трудової дисципліни, а саме: прогул без поважних причин 20.04.2017 року [PERSON] оголошено догану (а.с.37). Відповідно до листка непрацездатності , виданого комунальним закладом « Херсонська міська клінічна лікарня ім.Лучанського» [PERSON] Сергій [PERSON] , який працює у ТОВ ВАРТ- Україна», перебував на лікарняному з 19.04.2017 року по 29.04.2017 року (а.с.7) . З пояснень представника позивача вбачається, що крім того, що [PERSON] перебував на лікарняному, він ще й не був обізнаний про наказ про відрядження. В телефонному режимі йому ніхто не повідомляв про відрядження , ніхто не нараховував йому кошти для відрядження, електронних листів від відповідача не отримував. Наказом №80-ВД від 04.05.2017 року ТОВ «ВЮРТ-Україна» відряджений торговельний представник [PERSON] до м.Київ 12.05.2017 року строком на 1 день ( а.с.43). Копія реєстру відправлення свідчить, що копія наказу від 04.05.2017 року була відправлена позивачу 04.05.2017 року, проте відомостей про своєчасне отримання позивачем цього відправлення не надано відповідачем, а позивачем заперечується . Згідно акту №2 про нез`явлення у відрядження від 12.05.2017 року, складеного [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , підтверджено, що торговельний представник [PERSON] не з`явився у службове відрядження 12.05.2017 року до м.Києва. Про причину неявки [PERSON] не повідомив, на роботу не подзвонив, на телефонні дзвінки та листи електронною поштою не відповідав( а.с.44). . Наказом №26-З від 07.06.2017 року ТОВ «ВЮРТ-Україна» за порушення торговельним представником [PERSON] трудової дисципліни, а саме: прогул 12.05.2017 року без поважних причин [PERSON] оголошено догану( а.с.42). . Відповідно до листка непрацездатності, виданого комунальним закладом « Херсонська міська клінічна лікарня ім.Лучанського» [PERSON] Сергій [PERSON] , який працює у ТОВ ВАРТ- Україна», перебував на лікарняному з 05.05.2017 року по 13.05.2017 року. ( а.с. 7) . Наказом №100-ВД від 08.06.2017 року ТОВ «ВЮРТ-Україна» відряджений торговельний представник [PERSON] до м.Київ 15.06.2017 року строком на 1 день ( а.с.45). Згідно акту №3 про нез`явлення у відрядження від 15.06.2017 року, складеного. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , підтверджено, що торговельний представник [PERSON] не з`явився у службове відрядження 15.06.2017 року до м.Києва. Про причину неявки [PERSON] не повідомив, на роботу не подзвонив, на телефонні дзвінки та листи електронною поштою не відповідав( а.с.46). 15.06.2017 року ТОВ «ВЮРТ-Україна» направлено [PERSON] повідомлення з проханням повідомити про причини відсутності на роботі та надати письмові пояснення до 27.06.2017 року включно щодо неприбуття у відрядження 15.06.2017 року згідно Наказу директора №100-ВД від 08.06.2017 року, що зафіксовано в Акті №3 від 15.06.2017 року ( а.с.47). 11.07.2017 року [PERSON] подав директору ТОВ «ВЮРТ-Україна» [PERSON] подання на звільнення [PERSON] за систематичне невиконання ним без поважних причин трудових обов`язків за п.3 ст.40 КЗпП України ( а.с.49). Наказ №260-К від 12.07.2017 року ТОВ «ВЮРТ-Україна» про звільнення з роботи [PERSON] на підставі п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України, у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором і правил внутрішнього трудового розпорядку, був спрямований позивачу за місцем проживання згідно опису вкладення 12.07.2017 року за №№0303912718509 та вручений Ляховському 15.08.2017, що підтверджується довідкою від 12.09.2017 року №370 ПАТ «Укрпошта» ( а.с.9, 80). З пояснень представника позивача вбачається, що наказ про відрядження №100-ВД від 08.06.2017 року до м. Київ 15.06.2017 року [PERSON] отримав тільки 17.06.2017 року, а тому, будучи необізнаним щодо наказу про відрядження, не міг прибути у відрядження 15.06.2017 року своєчасно. Зателефонувавши до офісу товариства та запитавши, чи потрібно їхати з запізненням, йому не надали відповідь на це питання. Пояснення представника підтверджується довідкою від 12.09.2017 року №370 вих. ПАТ «Укрпошта» від 12.09.2017 року, з якої вбачається, що лист №0303912713892 від 12.06.07.2017 року у відділенні поштового зв`язку Херсон-35 вручений [PERSON] 17.06.2017 року. 12.07.2017 року ТОВ «ВЮРТ-Україна» направило [PERSON] повідомлення №195 про необхідність отримання трудової книжки, у зв`язку з розірванням 12.07.2017 року укладеного трудового договору згідно п.3 ст.40 КЗпП ( а.с.53), зазначений лист №0303912718517 отримано позивачем 15.08.2017 року відповідно до довідки від 12.09.2017 року №370 вих. ПАТ «Укрпошта». 14.07.2017 року [PERSON] , [PERSON] , складено акт про те, що 14.07.2017 року ними особисто 7-30 год. за адресою: [ADDRESS] , приїхали вручити для ознайомлення наказ про звільнення [PERSON] №260-К від 12.07.2017 року торговому представнику [PERSON] [PERSON] не відкрив двері з 6:50 до 7:45годин ( а.с.52). Відповідно до довідки від 12.09.2017 року №370 вих. ПАТ «Укрпошта» від 12.09.2017 року вбачається, що лист №0303912718517 та №0303912718509 від 12.07.2017 року вручені 15.08.2017 року [PERSON] (а.с.9). З виписки по картковому рахунку [PERSON] , на який йому нараховувалася заробітна плата з 22.07.2016 року вбачається, що зарахування заробітної плати відбувалося двічі на місяць, остання виплата заробітної плати була здійснена 07.04.2017 року ( за березень 2017 року), після того станом на 12.09.2017 року будь-яких нарахувань на неї здійснено не було (а.с.10). Згідно довідки №05/01-2018 року від 06.02.2018 року [PERSON] працював в ТОВ «ВЮРТ-Україна» з 01.07.2016 року по 12.07.2017 року на посаді торговельний представник. Дохід за період з 01.02.2017 року по 31.03.2017 року склав 12611,80 грн. Заробітна плата за лютий березень 2017 року становить 10152.50 грн.(а.с.56) . Відповідно до наданих відповідачем витягів з табелю робочого часу [PERSON] ( торговельного представника) вбачається, що з 18 квітня 2017 року до дня звільнення в табелі робочого часу йому проставлені прогули (а.с.188-191). Відповідно до наданих стороною позивача експрес накладних (а.с.121-129), вбачається, що 03.04.2017 року, 15.05.2017 року 18.05.2017 року, 19.05.2017, 23.05.2017, 07.06.2017, 14.06.2017, 26.06.2017, 31.07.2017, 15.08.2017, 29.08.2017 року [PERSON] через компанію, що надає послуги експрес-доставки документів, вантажів і посилок, «Нова пошта» на адресу ТОВ «Вюрт- Україна» здійснив відправлення документів. відомостей про те, що відповідач повернув ці відправлення або відмовився від їх отримання суду не надано. Відповідно до пояснень представника позивача позивач 20.03.2017 року за вимогою відповідача повернув службовий автомобіль, картку мобільного зв`язку, був відключений від корпоративної мережі, що значно ускладнювало виконання ним посадових обов`язків, проте він виконував її, спрямовуючи звіти на адресу відповідача поштовим зв`язком. Зазначена обставина підтверджується наданими стороною позивача копією наказу про повернення службового автомобіля та інших товаро-матеріальних цінностей, що перебувають на балансі ТОВ «Вюрт-Україна», та відміткой на ньому про прийняття їх уповноваженим представником відповідача (а.с.8). Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обов`язок доведення правомірності звільнення працівника при оспорюванні такої покладається на роботодавця. Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Згідно з положеннями ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. За приписами ч. 1 ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника (ч. 3 ст. 149 КЗпП України). Відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, в тому числі, систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Відповідно до положень чинного законодавства для розірвання трудового договору за п. 3 ст. 40 КЗпП України необхідні такі умови: 1) належним чином зафіксований факт протиправного винного невиконання або неналежного виконання працівником трудових обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку; 2) невиконання трудових обов`язків повинно мати систематичний характер; 3) до працівника повинні були вже застосовуватись протягом року заходи дисциплінарного стягнення. При цьому при застосуванні п. 3 ст. 40 КЗпП України важливе значення має не кількість застосованих до працівника стягнень, а ступінь тяжкості проступку, заподіяна ним шкода та обставини, за яких вчинено правопорушення. Та обставина, що позивач не оскаржував в установлений трудовим законодавством строк накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності, що увійшли до системи порушень, та стали підставою для звільнення за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, не є підставою стверджувати, що позивач позовних вимог не довів. У силу п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, зазначені вище накази підлягають перевірці та дослідженню на предмет відповідності закону незалежно від їх окремого оскарження в судовому порядку, оскільки [PERSON] оскаржив до суду саме звільнення за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, яке й передбачає врахування системи наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, їх дослідження та правову оцінку на відповідність трудовому законодавству. Відповідно до\~ст.233 КЗпП України\~працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно\~ч. 1 ст. 235 КЗпП\~у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Частиною 2 вказаної статті\~при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення, звільнення позивача проведено з порушенням чинного законодавства про працю, оскільки матеріали справи не містять жодного доказу, що зміст наказів про прибуття у відрядження був доведений до відома позивача своєчасно або він ухилилася від ознайомлення з ними,\~крім того, у дні відрядження 20.04.2017 року та 12.06.2017 року перебував на лікарняному, а причиною неприбуття у відрядження 15.06.2017 року стало несвоєчасне ознайомлення позивача з наказом від 08.06.2017 № 100 ВД, який позивач отримав тільки 17.06.2017 року, суд вважає ,що позивач з поважних причин не виконав покладені на нього посадові обов`язки, оскільки працівник \~не може нести дисциплінарну відповідальність за невиконання вимог, які не були доведені йому до виконання, а власник не довів документами, що такі вимоги були працівнику доведені. Тому суд приходить до висновку що звільнення позивача за п. 3 ст. 40 КЗпП України є незаконним. У зв`язку з зазначеним позивач підлягає поновленню на роботі з відшкодуванням йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до\~\~\~ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Середній заробіток працівника визначається відповідно до\~\~\~\~ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. У відповідності\~до положень\~третього абзацу\~пункту 2\~Порядку обчислення\~середньої заробітної\~плати,\~затвердженого постановою\~Кабінету Міністрів\~України №100\~від 08\~лютого 1995 року, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати, що не вказані в абзаці першому цього пункту, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Позивач був звільнений з 12.07.2017 року, відповідно до довідки №05/01-2018 від 06.02.2018 року остання заробітна плата [PERSON] була нарахована за лютий та березень 2017 року. Таким чином, за останні два календарних місяці до звільнення (за травень та червень) заробітна плата не була нарахована, а за два попередні місяці (березень та квітень) вона була нарахована лише за березень. Відповідно до п.5 розділу IV Порядку, основною для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. Березень 2017 року мав 22 робочі дні, нарахована заробітна плата становить 6410,60 грн. Середньоденна заробітна плата становить 291,39 грн. (6410,60/22=291,39). Відповідно до п.8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадку, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Станом на 24.09.2018 року з дня звільнення минув 301 робочий день (121 робочий день з 12.07.2017 року по 31.12.2017 року включно, та 180 робочих днів з 01.01.2018 року по 23.09.2018 року включно). Середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 87708,39 грн. (291,39*301). Таким чином розмір середнього заробітку за затримку розрахунку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 87708,39 грн. Статтею 21 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Розмір заробітної\~\~плати\~\~може бути\~\~нижчим\~\~за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати у разі невиконання ним виробітку, виготовлення продукції, що виявилася браком, та з інших, передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника Згідно із\~частиною першою\~статті 95\~КЗпП України мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Статтею 111 КЗпП України передбачено, що при невиконання норм виробітку не з вини працівника оплата провадиться за фактично виконану роботу. Місячна заробітна плата в цьому разі не може бути нижчою від двох третин тарифної ставки встановленого йому розряду (окладу). При невиконанні норм виробітку з вини працівника оплата провадиться відповідно до виконаної роботи. Оскільки \~з пояснень\~представника позивача\~вбачається,\~що \~він,\~після \~вилучення у\~нього 20.03.2017\~року службового\~транспортного засобу,\~службової \~телефонної картки,\~паперового \~каталогу товарів\~компанії,\~відключення його\~від корпоративної\~пошти та\~від системи\~формування і\~контролю наказів,\~ починаючи\~з квітня\~2017\~року діями\~роботодавця його\~можливості для\~спілкування як\~з клієнтами\~компанії та\~роботою з\~системою \~обслуговування клієнтів\~ТОВ «Вюрт-Україна»\~були зведені\~до мінімуму,\~але скорочення\~ продуктивності\~його праці\~відбулося не\~з його\~вини,\~та він\~продовжував в\~силу своїх\~можливостей \~направляли у\~паперовому вигляді,\~що підтверджується\~наказом про\~відібрання у\~позивача товаро-матеріальних\~цінностей,\~копіями експрес-накладних\~про відправлення\~відповідачу позивачем\~документів,\~а відповідачем\~зазначені обставини\~не спростовані, з врахуванням приписів, що обставини виконання позивачем\~\~місячної норми праці та виплату їй заробітної плати відповідно до вимог закону має довести відповідач. Суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги щодо нарахування заробітної плати та виплати з квітня 2017 року по день звільнення. Заробітна плата за квітень по день звільнення повинна була нарахована не нижче 3666,67 грн. за місяць ( 5500/3х2= 3666,67), що за квітень червень 2017 року ця сума становить 11000 грн., а за липень (8 робочих днів із загальних 21 робочих дня ) -1396,83 грн. (3666,67/21х8=1396,83). Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по заробітній платі з квітня 2017 року по день звільнення 12.07.2017 року у розмірі 12396,83 грн. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Доводи представника відповідача про те, що позивач листи тимчасової непрацездатності вчасно не спрямував відповідачу, не спростовують висновки суду про недоведеність до відома позивача наказів про відрядження, а тому він не може нести дисциплінарну відповідальність за невиконання їх вимог. Копії електронних листів про направлення позивачу наказів про відрядження, повідомлення про причини неприбуття у відрядження, надані відповідачем (а.с.75-78), не свідчать про те, що позивач був обізнаний про ці накази. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, суд вважає, що з відповідача слід також стягнути у дохід держави 1921,00 грн. судового збору, а на користь позивача понесені у зв`язку з розглядом справи витрати на нотаріальне посвідчення довіреності щодо здійснення представництва інтересів у суді, що підтверджується квитанцією від 09.02.2018 року та довідкою від 14.02.2018 року ( а.с. 26-27).

Outcome: approved