Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

Позивач [PERSON] 18.05.2016 року звернувся до суду з позовом до ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з відповідачем по справі він перебував у трудових відносинах з 10.09.2007 року по 31.01.2008 року та з 05.03.2008 року по 24.11.2011 року. Був звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Під час виконання своїх трудових обовязків на підприємстві відповідача 21.06.2009 року з ним стався нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, він був травмований. Тривалий час перебував на лікуванні з діагнозом закритий компресійний неускладнений перелам тіла Л1 поперекового хребта, закритий перелам 11, 12 ребер зправа без зміщення. 165.01.2010 року був вперше оглянутий на МСЕК, йому було встановлено 25% втрати працездатності на строк до 15.01.2011 року. 04.02.2011 року він був повторно оглянутий на МСЕК, йому було повторно встановлено 25% страти професійної працездатності до 01.03.2013 року. 04.03.2013 року він був повторно оглянутий на МСЕК, йому було повторно встановлено 25% втрати професійної працездатності до 01.04.2015 року. 02.04.2015 року позивач був повторно оглянутий на МСЕК, йому підтверджено 25 % втрати професійної працездатності на строк до 01.05.2017 року. Внаслідок нещасного випадку на виробництві, який стався на виробництві, позивач зазнав моральну шкоду в зв»язку з душевними та фізичними стражданнями, зміною укладу життя, ставлення до нього рідних, а також з наявністю причинного зв»язку між шкодою, заподіяною йому та протиправністю діянь відповідача. В з»явку з нещасним випадком він вимушений проходити тривалі курси лікування, майже постійно відчуває болі у попереку, які віддаються в ноги. Він змушений був перевестись на іншу роботу, відповідно має нижчий заробіток. 04.08.2012 року він одружився, від шлюбу у них народилась дочка [PERSON], 20.11.2013 року. На його утриманні перебувають дружина [PERSON] та дочка. Крім того, його мати [PERSON], [INFO], є інвалідом 2 групи за загальним захворюванням, а він, як син, зобовязаний надавати їй допомогу та піклуватись про неї. Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює в 40000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача ДП «ВК «Краснолиманська» [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, просила відмовити в їх задоволенні, надала письмові заперечення проти позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з відповідачем по справі перебував в трудових відносинах з 10.09.2007 року по 31.01.2008 року та з 05.03.2008 року по 24.11.2011 року. Був звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. З 01.12.2014 року по теперішній час позивач знову перебуває в трудових правовідносинах з відповідачем ДП «ВК «Краснолиманська», що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 7-9). Під час виконання своїх трудових обовязків на підприємстві відповідача 21.06.2009 року з позивачем [PERSON] стався нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, він був травмований. Тривалий час перебував на лікуванні з діагнозом закритий компресійний неускладнений перелам тіла Л1 поперекового хребта, закритий перелам 11, 12 ребер зправа без зміщення (а.с. 20-25). За результатами розслідування зазначеного нещасного випадку був складений акт за формою Н-5 (а.с. 10-13) та виданий акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, за формою Н-1 (а.с. 14-15). 15.01.2010 року позивач [PERSON] був вперше оглянутий на МСЕК, йому було встановлено 25% втрати працездатності на строк до 15.01.2011 року (а.с. 16). 04.02.2011 року він був повторно оглянутий на МСЕК, йому було повторно встановлено 25% страти професійної працездатності до 01.03.2013 року (а.с. 17). 04.03.2013 року позивач був повторно оглянутий на МСЕК, йому було повторно встановлено 25% втрати професійної працездатності до 01.04.2015 року (а.с. 18). 02.04.2015 року позивач був повторно оглянутий на МСЕК, йому підтверджено 25 % втрати професійної працездатності на строк до 01.05.2017 року (а.с. 19). Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Законом України Про охорону праці, а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоровя або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов»язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Судом встановлено, що тяжкі та шкідливі умови праці призвели до травмування позивача, яке мало місце 21.06.2009 року. Висновком МСЕК від 15.01.2010 року йому було вперше встановлено 25% втрати професійної працездатності (а.с. 16), згодом 04.02.2011 року, 04.03.2013 року та 02.04.2015 року позивач був повторно оглянутий на МСЕК та йому було підтверджено 25% втрати професійної працездатності, останній раз на строк до 01.05.2017 року (а.с. 17-19). В зв»язку з цим 18.05.2016 року позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування моральної шкоди. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обовязку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами статті 237-1 КЗпП України. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) спори про відшкодування заподіянної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в звязку з нещасним випадком на виробництві позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив 25% професійної працездатності в зв»язку з травмою. Після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина. Вищезазначене законодавство, а також розяснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» повязують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих звязків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідок МСЕК, суд вважає, що позивачу [PERSON] заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, розясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на її відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме те, що професійна працездатність позивача в зв»язку з нещасним випадком на виробництві втрачена на 25%. Виходячи з викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача ДП «ВК «Краснолиманська» на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 12500 грн. Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров»я. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial