Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 01 квітня 1986 року була прийнята на роботу та в члени колгоспу «Розквіт» с. Ісаєве, Миколаївського району, Одеської області. В подальшому колгосп «Розквіт» було реорганізовано в колективне сільськогосподарське підприємство «Розквіт» с. Ісаєве, Миколаївського району, Одеської області, а у 1999 році було прийнято рішення про припинення діяльності КСП «Розквіт». Весь цей час до 03.11.1999 року позивачка залишалася членом колгоспу КСП та працювала на різних роботах. 15 листопада 1996 року КСП «Розквіт» отримало Державний акт на право колективної власності на землю з додатком осіб які мають право на земельну частку ( пай ). Середній розмір земельної частки ( паю ) складає - 7,70 га, грошова оцінка одиниці площі ріллі складає 31 017,00 гривень. До зазначеного списку позивачка включена не була з невідомих їй причин. Позивачка не знала про те, що порушені її Конституційні права, а стало їй про це достовірно відомо лише коли вона звернулася до Відділу у Миколаївському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області. Позивачка [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, однак надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача Ісаївської сільської ради, Миколаївського району, Одеської області в судове засідання не з`явилася, однак надала суду заяву, в якій позов визнає, не заперечує проти його задоволення, просить справу розглянути в її відсутність. Згідно ст. 200 ч. 3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки відповідач позов визнала та подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, суд приходить до висновку про ухвалення рішення по справі в підготовчому судовому засіданні. Згідно ст. 247 ч. 2 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання сторін, які беруть участь у справі, фіксуваня судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Оцінивши зібрані по справі докази, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, що також підтверджується матеріалами справи: копією паспорта [PERSON] ( а.с. 5 ), копією трудової книжки ( а.с. 6 ), архівною довідкою ( а.с. 7 ), довідкою виданою з Держгеокадастру, щодо вартості земельної ділянки ( а.с. 8 ). Статтею 10 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» передбачено, що земля може належати підприємству на праві колективної власності, а також може бути надана у постійне або тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди. Законом України «Про порядок виділення в натурі ( на місцевості ) земельних ділянок власникам земельних часток ( паїв )» та Указом Президента України від 8 серпня 1995 року № 720 ( 720/95 ) «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» визначено, що право на земельну частку ( пай ) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Тобто право на земельну частку ( пай ) надавалось членам недержавного сільськогосподарського підприємства відповідно до встановленого членства в підприємстві на дату видачі сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю. Зі змісту Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», вбачається, що не внесення до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю особи, яка була членом колективного сільськогосп підприємства на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, а право тимчасового користування землею, в тому числі на умовах оренди, оформляється договором. Згідно ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі ( на місцевості ) земельних ділянок власникам земельних часток ( паїв )» право на земельну частку ( пай ) мають: -колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку ( пай ) у встановленому законодавством порядку; -громадяни - спадкоємці права на земельну частку ( пай ), посвідченого сертифікатом; -громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку ( пай ); -громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного ( обов`язкового ), або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості. Згідно ст. 122 ЗК України право передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності України покладено на центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи.

Outcome: approved