Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

Позивач 27 грудня 2016 року звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. Їй на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29 травня 2001 року, посвідченого державним нотаріусом Нікопольської державної нотаріальної контори, Ткачовою Л. П., належить квартира [ADDRESS]. Після оформлення права власності, у даній квартирі було зареєстровано її сина - [PERSON], згодом її невістку - [PERSON] та їх народжених дітей - [PERSON], [PERSON]. Шлюбне життя сина з невісткою не склалося, заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 28 листопада 2016 року шлюб між ними було розірвано. У травні 2016 року колишня невістка разом з онуками виселилася з належної їй квартири та переїхала мешкати за адресою - [ADDRESS], де і мешкають по теперішній час. Викладене підтверджується довідкою № 354 від 08 грудня 2016 року та Актом № 398 від 21 грудня 2016 року, виданими ОСББ «ДІАМАНТ 114», актом ОСББ «Хвиля» 31 грудня 2016 року. Від добровільного зняття з реєстрації відповідач ухиляється. Реєстрація відповідачів у вказаній квартирі створює їй перешкоди в користуванні та розпоряджанні своїм майном. Крім того, вона вимушена нести додаткові витрати за відповідачів при оплаті комунальних послуг. На підставі викладеного, просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що оскільки відповідач зареєстрована та проживає за іншою адресою та її неповнолітні діти проживають разом з нею та за адресою позивача не зареєстровані, права позивача як власника квартири не порушені. Представник Служби у справах дітей Нікопольської міської ради Дніпропетровської області [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, зазначила, що немає підстав для їх задоволення, оскільки відповідач зареєстрована та проживає за іншою адресою та її неповнолітні діти проживають разом з нею та за адресою позивача не зареєстровані. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Ч. 1 ст. 321 ЦК України, передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29 травня 2001 року, посвідченого державним нотаріусом Нікопольської державної нотаріальної контори Ткачовою Л. П. (а.с. 7). Після оформлення права власності позивач у своєй квартирі [ADDRESS] зареєструвала свого сина - [PERSON], згодом невістку - [PERSON] та своїх онуків - [PERSON], [PERSON]. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] з 05.04.2017 року не зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а.с.32-33). Крім того, судом встановлено що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] за адресою [ADDRESS] не зареєстровані (а.с. 33-34). Із відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, які надійшли до адресу суду вбачається, що [PERSON], [INFO] з 05.04.2017 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21). Позивачем зазначено вимоги щодо визнання [PERSON], [INFO], неповнолітньої [PERSON], [INFO] та неповнолітньої [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, і доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Зі змісту ст.3 Цивільного процесуального кодексу України та ст.15 Цивільного кодексу України вбачається, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Таким чином, в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право. Отже вимоги позивача до відповідачів визнати такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] є безпідставними, оскільки судом встановлено, що відповідачі 05 квітня 2017 року знялись з реєстрації в квартирі [ADDRESS] і проживають за адресою: [ADDRESS]. Отже, згідно встановлених вище в судовому засідання обставин підстав для задоволення позовних вимог позивача про визнання відповідачів втратившими право користування житловими приміщеннями немає.

Outcome: dismissed