Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

Позивач 19.12.2018 р. звернувся до суду з вищевказаним позовом, який уточнив в процесі розгляді справи. В позовній заяві зазначив, що у період з 01.07.2012 р. по 01.11.2018 р. надав відповідачу комунальні послуги у приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , вартість яких не сплачена на суму 7755,47 грн. В процесі розгляду справи, уточнивши позовні вимоги, зазначив, що з урахуванням оплат, заборгованість за вказаний період становить 2091,89 грн. П.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 р. передбачено, що плата за надані послуги вноситься щомісячно. За уточненим позовом позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 2091,89 грн. та судові витрати. Ухвалою судді від 21.01.2019 р. відкрито провадження і справа призначена до розгляду на 21.02.2019 р. 21.02.2019 р. розгляд справи було відкладено на 25.03.2019 р. за клопотанням представника позивача на підставі п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України. 25.03.2019 р. розгляд справи було відкладено на 13.05.2019 р. за клопотанням відповідача на підставі п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України. 13.05.2019 р. розгляд справи відкладено на 07.06.2019 р. у зв`язку із зайнятістю судді в іншому провадженні. 07.06.2019 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 16.07.2019 р. на підставі ч.2 ст.240 ЦПК України. 16.07.2019 р. оголошено перерву до 27.09.2019 р. через зайнятість судді у кримінальному провадженні. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позов, просила його задовольнити. Відповідач просила відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позов (а.с.47). Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач у період з 01.07.2012 р. по 01.11.2018 р. надав послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , вартість яких не сплачена на суму 2091,89 грн. Вищевикладене підтверджується розрахунком заборгованості за період з 01.07.2012 р. по 01.11.2018 р. Разом з тим, вказану суму заборгованості позивач просить стягнути з [PERSON] , як з власника житлового приміщення. [PERSON] , заперечуючи проти задоволення позову, зазначила, що вона дійсно є власником квартири [ADDRESS] , але через перешкоди в користуванні власністю з боку колишніх мешканців квартири, фактично використовувати житлове приміщення за призначенням та користуватись послугами, наданими позивачем, відповідач почала лише з 18.10.2013 р. Заборгованість, яка виникла за період з 18.10.2013 р. по 01.11.2018 р. нею визнається. Відповідно до ч. 5,6 ст.\~263\~ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення . Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ст.77 ЦПК України). Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.8) судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , підстава виникнення права власності - свідоцтво № [NUMBER] , видане 14.06.2012 р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Буцикіною Л.О. 02.11.2012 р. Шевченківським районним судом м.Запоріжжя було задоволено позов [PERSON] , усунуто позивачу перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] , визнано [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування згаданим приміщенням та виселено відповідачів з квартири (а.с.48-50). Згідно акту державного виконавця від 15.10.2013 р. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] виселились з квартири [ADDRESS] (а.с.51). 24.06.2014 р. між сторонами укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та підігріву питної води (а.с.56-59), який містить відмітку про те, що договір діє з 17.10.2013 р. Листом від 06.12.2013 р. (а.с.55) Концерн «МТМ» повідомив [PERSON] , що заборгованість, яка виникла до моменту її фактичного вселення в квартиру [ADDRESS] , відповідно до чинного законодавства буде стягнуто з осіб, які були споживачами послуг до вищезазначеної дати. Ст.317 ЦК України визначено зміст права власності. Так, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч.1). Згідно ст.19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин в сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. В п.5 ч.3 ст.20 згаданого Закону передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Аналізуючи перелічені вище докази, надані відповідачем в обгрунтування заперечень позову, суд дійшов висновку, що [PERSON] , як власник, в період з 01.07.2012 р. по 17.10.2013 р. не користувалась власністю квартирою, а також послугами з централізованого опалення та підігріву питної води, а тому заборгованість в сумі 2127,32 грн., яка виникла за вказаний період не підлягає стягненню з відповідача. Суму заборгованості в розмірі 2127,32 грн. судом встановлено з розрахунку, наданого позивачем (а.с.5), згідно якого за оспорюваний період позивачем нараховано до сплати 2454,09 грн., з яких сплачено 326,77 грн. (2454,09 326,77 = 2127,32). На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позов Концерну «МТМ», пред`явлений до відповідача [PERSON] , не підлягає задоволенню. На підставі ст.141 ЦПК України, суд не стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору.

Outcome: dismissed