Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-26 00:00:00

Позивач [PERSON] в серпні 2021 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. Позивач повідомила, що 20.04.2007 року сторони уклали шлюб. Від даного шлюбу у них народилися діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти зареєстровані та проживають разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] дітей матеріально не забезпечує. Оскільки відповідач належним чином не виконує свій обов`язок по утриманню сина, позивач звернулася до суду та просила стягувати з відповідача на утримання дітей аліменти в твердій грошовій сумі, в розмірі 3 000,00 грн. на кожну дитину, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в ході судового розгляду позов підтримала. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав позов в частині стягнення з нього аліментів в сумі 2 000,00 грн, вказавши, що надає допомогу як спільним дітям, так і синові позивачки від першого шлюбу. В більшій сумі сплачувати аліменти в нього немає змоги в звязку з невеликим доходом. Вислухавши сторін, дослідивши обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач та відповідач 20.04.2007 року зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] від 20.04.2007 року Від даного шлюбу у сторін є два сина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, відповідний актовий запис № 3201, серії [NUMBER] від 27.09.2007 року та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, відповідний актовий запис № 3491, серії [NUMBER] від 05.09.2012 року. Діти зареєстровані та проживають разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради про реєстрацію місця проживання особи від 30.06.2021 року за № 44827, № 44828, № 44830. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7\~Сімейного кодексу\~України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної\~Ради України\~від 27\~лютого 1991\~року №\~789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.\~141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст.\~180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст.\~181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 2ст.\~182\~СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст.\~183\~СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.\~80\~СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Визначаючись щодо розміру стягнення аліментів, суд враховує те, що відповідач здорова, працездатна особа та може надавати матеріальну допомогу (доказів неможливості надання такої допомоги відповідачем не надано), а діти проживаючи з матір`ю, потребують такої допомоги, а тому, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дітей, взаємний обов`язок батьків по їх утриманню, викладені обставини, що мають значення в їх сукупності, суд вважає справедливим стягнення аліментів на дитину в розмірі 2 000,00 грн., щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову і до досягнення старшою дитиною повноліття. У зв`язку з цим, аліменти підлягають стягненню в контексті ст.\~191\~СК України з дня пред`явлення позову, тобто у даній справі з 10.08.2021 року. Вимога позивача про стягнення аліментів не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого державою на дитину відповідного віку задоволення не підлягає, так як мінімальний розмір аліментів на одну дитину, встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою\~статті 182 СК України. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постанові від 12 вересня 2018 року у справі № 459/2181/17. На підставі ст.\~430\~ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 908,00 грн. судового збору на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial