Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Шурхно А.А., звернулася до суду з позовом та просить усунути перешкоди у користуванні правом власності на належний їй будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] та визнати [PERSON] такою, що втратила право користування даним будинком. В обґрунтування своїх вимог в позові вказала, що вона є єдиним власником житлового домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . У вказаному будинку раніше проживала її донька [PERSON] , 1987 року народження. У 2009 році відповідач разом з речами виїхала з будинку. З даного часу вона у будинку ніколи більше не проживала. З 2009 року вона з відповідачем не спілкується, не веде спільного господарства, не має спільного бюджету. Відповідач у будинку не проживає вже 10 років, ним не користується, за комунальні послуги не сплачує - однак на даний час в будинку зареєстрована і добровільно не бажає знятися з реєстрації. Вказані обставини порушують її права та об`єктивно перешкоджають вільному розпорядженню власністю - даним будинком. Вона має намір оформити субсидію на сплату комунальних послуг, а реєстрація відповідача фактично унеможливлює цей процес. При цьому відповідач не сплачує вартість комунальних послуг. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Шурхно А.А. в судовому засіданні участі не брали. Відповідач [PERSON] у судові засідання жодного разу не з`явилася, на адресу суду повернулися повістки з довідкою «за закінченням терміну зберігання». Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає, що судовий розгляд справи можливий за відсутності осіб, які беруть участь у справі. У зв`язку з розглядом справи за відсутністю осіб, які беруть участь, судове засідання проводиться без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. На підставі викладеного суд, вважає, можливим розглянути справу за відсутності сторін по наявним матеріалам в справі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [PERSON] є єдиним власником житлового домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яке належить їй на праві приватної власності, що підтверджено рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 19.01.1995 року (а.с. 13). В будинку окрім власника зареєстрована її донька - [PERSON] , [INFO] , яка фактично не проживає за вказаною адресою з 2009 року, що підтверджується актом обстеження за підписами комісії Сватівської міської ради (а.с. 11). Те, що [PERSON] не проживає в будинку матері з 2009 року, з нею не спілкується, добровільно знятися з реєстрації не бажає, підтверджено письмовими поясненнями [PERSON] , [PERSON] (а.с. 23-27). Згідно довідки про склад сім`ї станом на 23.05.2019, за адресою [ADDRESS] , зареєстрованими за адресою є [PERSON] та її донька [PERSON] (а.с. 12). На підтвердження родинних відносин між позивачем [PERSON] та її донькою [PERSON] надано копію свідоцтва про народження (а.с. 14). Позивач [PERSON] має намір оформити субсидію на сплату комунальних послуг, а реєстрація відповідача унеможливлює цей процес, згідно довідки від 21.05.2019 № 640, [PERSON] на обліку у відділі соціальних допомог та компенсацій управління соціального захисту населення Сватівської районної державної адміністрації не перебуває та ніяких видів допомог не отримує станом на 21.05.2019 (а.с. 15). [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою в житловому будинку [ADDRESS] , що підтверджується відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Луганській області (а.с. 28). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. За ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Оскільки власник житла має право на реалізацію передбаченого ст.ст. 317,319 ЦК України права володіння, користування та розпорядження своїм майном вона має право вимагати усунення перешкод у здійсненні користування своїм майном. Враховуючи те, що позивач є власником будинку [ADDRESS] , відповідач в будинку не проживає, обов`язки щодо утримання житла не несе, є членом її сім`ї, однак не проживає в ньому близько 10 років, а отже своєю реєстрацією чинить перешкоди власнику у розпорядженні своїм майном, суд приходить до висновку, що право позивача на володіння, користування та розпорядження житловим приміщенням підлягає захисту в силу ст. 41 Конституції України і ст. 391 ЦК України, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування будинком. Крім того, як вбачається із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Як вбачається з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А відтак, з огляду на задоволення позовних вимог з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 768,40 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду із вказаним позовом. На підставі викладеного та

Outcome: approved