Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 14.11.2018 р. звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просить: стягнути з [PERSON] на її користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 84194 грн. 42 коп.; стягнути з [PERSON] на її користь витрати на оплату звіту №24/08/18 про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу в розмірі 1200 грн. 00 коп.; стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 853 грн. 95 коп. Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивач [PERSON] посилається на наступне. Так, 10.02.2018 р. о 14 год. 30 хв., [PERSON] , керуючи автомобілем марки «VOLKSWAGEN Passat», д/з [NUMBER] , рухаючись по вул. В. Гетьмана, 48-А в м. Києві, порушив п.п. 12.1, 13.1 ПДР, оскільки не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху та не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Mercedes-Benz 240D» д/з [NUMBER] , який рухався попереду. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 13.03.2018 р., відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності. Зазначена постанова суду набрала законної сили. Відповідно до Звіту № 24/08/18 про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту КТЗ позивача з врахуванням фізичного зносу складає 84194 грн. 42 коп. Також позивачем сплачено вартість звіту про оцінку вартості збитку завданого власнику пошкодженого КТЗ «Mercedes-Benz 240D» д/з [NUMBER] у розмірі 1200 грн. 00 коп. Як вказує позивач, станом на день звернення до суду, вона не отримала зі сторони відповідача ніякого відшкодування. Таким чином, оскільки в позасудовому порядку відповідач відмовляється відшкодувати шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивач вимушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 14.11.2018 р. зазначена цивільна справа передана в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 13.12.2018 р., відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити та стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду, завдану внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 84194 грн. 42 коп., та витрати, пов`язані з оплатою звіту №24/08/18 про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу в розмірі 1200 грн. 00 коп., посилаючись на підстави та обставини, викладені у позовній заяві, та надані докази. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, будь-яких заяв, клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів, проти чого не заперечувала позивач в судовому засіданні. Суд, заслухавши пояснення позивача, врахувавши її доводи, дослідивши матеріали справи, вивчивши надані письмові докази у сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до вимог п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Цивільно-правова відповідальність юридичної або фізичної особи за завдану майнову шкоду на підставі статті 1166 ЦК України настає за умови доведеності всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою та вина в заподіянні шкоди. Судом встановлено, що 10.02.2018 р. о 14 год. 30 хв., в м. Києві по вул. В. Гетьмана, 48-А, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «VOLKSWAGEN Passat», д/з [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та автомобіля марки «Mercedes-Benz 240D» д/з [NUMBER] , який належить позивачу [PERSON] на праві власності згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Так, 10.02.2018 р. о 14 год. 30 хв., [PERSON] , керуючи автомобілем марки «VOLKSWAGEN Passat», д/з [NUMBER] , рухаючись по вул. В. Гетьмана, 48-А в м. Києві, порушив п.п. 12.1, 13.1 ПДР, оскільки не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху та не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Mercedes-Benz 240D» д/з [NUMBER] , який рухався попереду. При ДТП обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Відповідно до постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 13.03.2018 р., вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія транспортного засобу автомобіля марки «VOLKSWAGEN Passat», д/з [NUMBER] , [PERSON] , який вчинив порушення вимог п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Зазначеною постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 13.03.2018 р., [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 20 (двадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. в дохід держави. Постанова набрала законної сили. Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Вбачається, що на дату скоєння ДТП водій автомобіля марки «VOLKSWAGEN Passat», д/з [NUMBER] , [PERSON] , не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, про що свідчить відсутність інформації щодо страхування транспортного засобу в Єдиній централізованій базі даних МТСБУ. Встановлено, що у результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений належний позивачу на праві приватної власності автомобіль марки «Mercedes-Benz 240D» д/з [NUMBER] , що підтверджується даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (дублікат). Звертаючись до суду з позовом про відшкодування шкоди, позивач [PERSON] просить стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду, завдану внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 84194 грн. 42 коп., та витрати, пов`язані з оплатою звіту №24/08/18 про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу в розмірі 1200 грн. 00 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Пунктом 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно з п. 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092, (далі - Методика) вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до п. 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. П. 7.3.7. Методики визначено формулу для розрахунку коефіцієнта фізичного зносу. При цьому, коефіцієнт фізичного зносу складників КТЗ при розрахунку приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ (п. 7.3.8. Методики). Крім цього, п. 1.6. Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ. П. 8.6. Методики передбачено два випадки, коли у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості та який виникає у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті. Величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ (п. 8.6.1 Методики). Однак п. 8.6.2. Методики визначено, що величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, якщо строк експлуатації легкових автомобілів перевищує 5 років для КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших КТЗ. Відповідно до Звіту № 24/08/18 про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу (КТЗ), складеного 06.08.2018 р. ФОП « [PERSON] » за замовленням позивача, встановлено, що величина вартості матеріального збитку, нанесеного власнику пошкодженого КТЗ - автомобіля марки «Mercedes-Benz 240D» д/з [NUMBER] , з врахуванням допусків, в межах яких відбулась оцінка, з врахуванням ПДВ 20% та інших загально державних податків і зборів (обов`язкових платежів), дорівнює ринковій вартості та складає 42228,19 грн. При цьому, вартість відновлювального ремонту КТЗ з врахуванням фізичного зносу та ВТВ складає: 84194,42 грн. При цьому, [PERSON] сплачено 1200 грн. за послуги оцінювача з проведення звіту, що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордера № 01/08 від 02.08.2018 р. Вищенаведений Звіт експертного автотоварознавчого дослідження та його обґрунтування, у суду не викликає сумніву. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.п. 14, 15 Постанови від 01 березня 2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення ст. 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивач [PERSON] в судовому засіданні визнала свій транспортний засіб фізично знищеним. Таким чином, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи вище наведені роз`яснення Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.п. 14, 15 Постанови від 01 березня 2013р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме про стягнення з відповідача на користь позивача суму матеріальної шкоди у розмірі 42228, 19 грн. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивачем понесено витрати по сплаті звіту про визначення вартості матеріального збитку у розмірі 1200 грн. 00 коп., що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордера № 01/08 від 02.08.2018 р., які також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 704,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial