Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

Позивач 20.06.2019 року звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб укладений з [PERSON] 13 січня 2001 року. Позовні вимоги мотивовано тим, що шлюб між сторонами був зареєстрований 13.01.2001 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено актовий запис за № 28. Позивач зазначає, що сімейне життя з відповідачем не склалось, конфлікти та сварки з різних причин та підстав привели до того, що вони втратили почуття любові один до одного та між ними виникла психологічна несумісність. Позивач вказує, що починаючи з 2016 року з відповідачем не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, спільних дітей від шлюбу не мають, шлюб існує формально, примирення неможливе, почуття любові та поваги втрачені. Відповідач не бажає звертатися до відділу РАЦС із заявою про розірвання шлюбу. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01.07.2019 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 28.10.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача та її представника [PERSON] про надання строку для примирення сторін (а.с. 66, 67). 29.10.2019 р. представником відповідача [PERSON] суду поданий відзив на позов з проханням відмовити у задоволенні позову, посилаючись на безпідставність вимог. Зазначає, що відповідач намагається знайти спільну мову та налагодити з позивачем стосунки, подружжя майже 20 років разом та криза в стосунках є частим явищем в подружньому житті, але це не означає, що одразу потрібно припиняти стосунки; відповідачем та її донькою були здійснені значні поліпшення житлових умов в належному на праві власності позивачу будинку, де проживає відповідач; під час сімейного життя відповідач з донькою надавали грошові кошти для придбання позивачу транспортних засобів та кошти для лікування позивача (а.с. 74, 75). Ухвалою суду від 30.10.2019 р. відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] [PERSON] про залишення позовної заяви без руху та надання строку для усунення недоліків позовної заяви за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с. 92, 93). Ухвалою суду від 30.10.2019 р. визнано необґрунтованою заяву представника відповідача [PERSON] [PERSON] про відвід головуючого судді Виниченко Л.М., передано заяву про відвід для вирішення в порядку ч. 1 ст. 33 ЦПК України (а.с. 88, 89). Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва Арапіної Н.Є. від 08.11.2019 року представнику відповідача [PERSON] [PERSON] в задоволенні заяви про відвід судді Виниченко Л.М. відмовлено, постановлено проводити розгляд справи в тому ж складі суду (а.с. 96, 97). Ухвалою Київського апеляційного суду від 11.12.2019 р. відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника [PERSON] [PERSON] на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 01.07.2019 р. про відкриття провадження у справі (а.с. 119). Ухвалою суду від 28.02.2020 року заявлений представником відповідача [PERSON] [PERSON] відвід головуючому судді визнано необґрунтованим, у задоволенні заявленого клопотання представника відповідача про відвід судді відмовлено. Ухвалою суду від 18.03.2020 року клопотання [PERSON] про зупинення провадження у справі повернуто [PERSON] без розгляду. Ухвалою суду від 18.03.2020 року підготовче провадження у справі закрито та призначено до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Позивач попередньо подавав суду заяву від 16.09.2019 р., зазначаючи, що стан його здоров`я погіршився, просив шлюб розірвати. Відповідно автоматизованої системи документообігу суду Д-3 встановлено, що позивач 28.02.2020 року подавав заяву про ухвалення заочного рішення по справі, що вказує на те, що позивач підтримує позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] про дату судового засідання на 18.03.2020 року був повідомлений під розписку. 17.03.2020 року представником відповідача [PERSON] до суду подана заява з проханням відкласти розгляд справи, посилаючись на те, що на засіданні Кабінету Міністрів України 11 березня 2020 року прийняте рішення про запровадження в Україні карантину починаючи з 12 березня до 03 квітня 2020 року через спалах у світі коронавірусу; Рада суддів України 11 березня 2020 року звернулась з листом до громадян, які є учасниками судових процесів, з проханням утриматися від участі у судових засіданнях, якщо слухання не передбачають обов`язкової присутності учасників сторін; 16 березня 2020 року листом Ради суддів України від 16.03.2020 року № 9рс-186/20 суддям усіх судів рекомендовано роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку з карантинними заходами. Вирішуючи клопотання про відкладення розгляду справи, суд бере до уваги наступне. За змістом ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 6 Конвенції кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії»). Україна як учасниця конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним». Для того щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Белле проти Франції» та «Нун`єшДіаш проти Португалії»). У зв`язку із запровадженням карантину не приймалось Верховною Радою України рішення щодо припинення та/або обмеження діяльності судів. Вирішуючи питання про можливість відкладення розгляду справи суд приймає до уваги те, що межі відкладення розгляду справи не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу відкрите 01.07.2019 року. При цьому представником відповідача [PERSON] подавались клопотання про відкладення розгляду справи від 30.09.2019 р. (а.с. 28, 29), від 07.10.2019 р. (а.с. 38, 38), від 03.02.2020 р. (а.с. 129, 130). Беручи до уваги викладене, враховуючи вимоги закону щодо строків розгляду справ, а також те, що представник відповідача вчетверте подає клопотання про відкладення судового засідання, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та розцінює подану представником відповідача заяву, як затягування розгляду справи, оскільки останній у разі виявлення бажання не бути присутнім в судовому засіданні через карантин не був позбавлений можливості за необхідності надати суду в доповнення до відзиву додаткові письмові пояснення та/або докази по суті спору в обгрунтування заперечень проти позову. Відповідно п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. З урахуванням наведеного суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, визначених ст. ст. 223, 240 ЦПК України, та вважає за можливе розглянути справу без участі сторін по справі за наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони у справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 13 січня 2001 року, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено актовий запис за № 28 (а.с. 11). Дітей від шлюбу позивач та відповідач не мають. Згідно положення частини 2 статті 36 та статті 51 СК України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України і законами України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За правилом ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При розгляді справи про розірвання шлюбу судом всебічно досліджено мотиви розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Судом встановлено, що сторони тривалий час не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, не проживають разом, як подружжя, не ведуть спільне господарство, тож не мають спільного бюджету. Позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, переконаний, що примирення з [PERSON] бути не може, поновлювати шлюбні стосунки з відповідачем не бажає. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов`язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим. Згідно ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на задоволенні позову є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї стали неможливими, позивач та відповідач не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, взаєморозуміння між сторонами відсутнє, шлюб існує формально, позивач наполягає на розлученні, оскільки поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має і вважає, що збереження шлюбу бути не може, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення, або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та моральним засадам суспільства. З урахуванням зазначеного суд не приймає до уваги, як підставу для відмови в позові, викладені у відзиві на позов пояснення відповідача в особі її представника про те, що відповідач намагається налагодити з позивачем стосунки та стосовно майнової участі відповідача у період перебування сторін в шлюбі. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до положень ч. 1 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп., які сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду (а.с. 7).

Outcome: approved