Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

позивач [PERSON] 29 листопада 2018 р. звернувся до Дружківського міського суду з позовною заявою до Дружківської територіальної громади в особі Дружківської міської ради про визнання права власності. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він є власником квартири, яка розташована за адресою [ADDRESS]., але втратив свідоцтво про право власності на спадщину. В теперешнній час державний нотаріус Дружківського нотаріального округу, відмовляє у видачі копії свідоцтва про право на спадщину від 06 грудня 1994 року за № 2-5704, посилаючись на те, що свідоцтво про право на спадщину було посвідчено в 1994 році та книги реєстрації були здані до державного архіву нотаріальних дій, який залишився на непідконтроьній частині України. У зв'язку з втратою [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS], він не може розпорядитися своєю власністю, що порушує його право власності. Позивач [PERSON] просить визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] 04 грудня 2018 року провадження по справі було відкрито і призначено підготовче засідання на 04 січня 2019 року (а.с.17-18). Ухвалою Дружківського міського суду від 04 січня 2019 року було закрито підготовче засідання та призначено судовий розгляд справи на 18 січня 2019 року (а.с.26-27). Під час підготовчого судового засідання було витребувано відомості із нотаріальної контори про можливість надати позивачу дублікат свідоцтва про право на спадщину. Відповідь від державної нотаріальної контори надійшла до суду 29 січня 2019 року (а.с.37). Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав заяву з клопотанням розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві (а.с.32). Представник позивача [PERSON] у судове засіданні не з'явився, надав заяву з клопотанням розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві (а.с.38). Представник відповідача Дружківської міської ради Донецької області у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи їх повідомлено належним чином, надали клопотання про розгляд справи у їх відстуності, проти задоволення позову не заперечують (а.с.19). З огляду на це, відповідно до ст. 247 ЦПК України, суд, вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін, на підставі наявних у суда доказів, без фіксації судового процесу. Суд, вивчивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню підлягають виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. На підставі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 1 січня 2013 року) державна реєстрація прав є обов'язковою, права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно ст. 128 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речі набувачу. Згідно п.6 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5 вбачається, що суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Пунктом 37 Постанови передбачено, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Згідно Правової позиції Верховного Суду України (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24 червня 2015 року N 6-318цс15) за правилами статті 392 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Судом встановлено, що відповідно до довідки № 754 від 29 жовтня 2018 року Начальника КП ДМ БТІ, згідно до архівних даних станом на 01 січня 2013 року право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого державним нотаріусом Дружківської державної нотаріальної контори 06 грудня 1994 р. № 2-5704 та договору дарування, посвідченого дежавним нотаріусом Дружкіської державної нотаріальної контори 05 травня 1995 року № 2-1246, номер запису 5066 у книзі № 23 (а.с.6). У вказаній квартирі зареєстрований позивач [PERSON] з 07 грудня 1995 року (а.с.10,4). Відповідно до технічного паспорту на вказану квартиру загальна площа квартири складає 65,5 кв. метрів, жила 38,8 кв. метра, власником квартири є [PERSON] (а.с.11-12). Як свідчить відповідь нотаріальної контори за № 57/01-16 від 16 січня 2019 року видати дублікат Свідоцтва про право на спадщину від 06 грудня 1994 року за реєстровим номером 2-5704 неможливо, оскільки усі документи за 1994 рік передані до обласного архіву і знаходяться у м.Донецьк, що є територією, яка не підконтрольна Україні (а.с.37). Позивачу було відмовлено у державній реєстрації прав та обтяжень,оскільки із поданих документів не вибачається підстави набуття права власності на спірну квартиру . Статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» 1. Державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації. Статтею 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення державної реєстрації прав забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Згідно з п.6, п.7, п. 18 Порядка проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. Моментом прийняття заяви вважається дата і час її реєстрації у базі даних заяв. За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації. Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 передбачений порядок проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно. Статтею 3 ч. 1 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В даному випадку позивач звернувся до нотаріальної контори за дублікатом свідоцтва про спадщину на спірну квартиру у встановленому Законом порядку, отримав письмове відмовлення, а тому є усі підстави вважати, що правовстанавлюючий документ втрачено та не має можливості його отримати. З огляду на викладене, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Outcome: approved