Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

Позивач [PERSON], в інтересах якої на підставі доручення діє [PERSON], звернулася до суду з позовом в якому просить поновити строк позовної давності, визнати за нею право приватної власності у порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі [PERSON], яка померла [INFO] року, на житловий будинок з господарськими забудовами та спорудами, що розташований в [ADDRESS], і земельну ділянку за зазначеною адресою. Мотивуючи свої вимоги позивач вказує, що є спадкоємцем нерухомого майна, а саме: жилого будинку з господарськими забудовами та спорудами, що розташований в [ADDRESS]. Зазначене спадкове майно їй заповіла бабуся [PERSON] на підставі заповіту від 13 жовтня 1976 року. Однак, вона своєчасно належним чином не оформила спадкове майно, вважаючи себе спадкоємцем який фактично прийняв спадщину та став власником спадкового майна. В даний час, вона також не має можливості належним чином оформити спадщину в зв»язку з пропуском строку подачі заяви про прийняття спадщини. Крім того, в заповіту допущено помилку у визначені нумерації будинку. Так, в заповіті невірно визначено, що будинок розташований в [ADDRESS]. В зазначеному будинку за даною адресою позивач фактично проживає, що підтверджується листом Каланчацької селищної ради № М-149/07-25 від 15 травня 2017 року. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі доручення, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Каланчацької державної нотаріальної контори, в судове засідання не з»явилася про день та час слухання справи була повідомлена належним чином. Представник відповідача Каланчацької селищної ради Херсонської області [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково: в частині визнання права власності на житловий будинок. В частині визнання права власності на земельну ділянку позов не визнала пояснивши, що підстави для визнання права власності на земельну ділянку відсутні в зв»язку з тим, що спадкодавець не була власником зазначеної земельної ділянки. Зазначена в позові земельна ділянка не приватизована, тому перебуває у власності територіальної громади. Заслухавши представника позивача, та представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України 2003 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 525 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року зі змінами та доповненнями) часом відкриття спадщини визначається день смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 534 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року зі змінами та доповненнями) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або його частину одній або кільком особам, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом. Згідно наданого суду копії заповіту від 13 жовтня 1976 року вбачається, що спадкодавець [PERSON] заповіла позивачу [PERSON] житловий будинок з господарськими забудовами та спорудами, що розташований в [ADDRESS] Являючись спадкоємцем за заповітом, позивач не має можливості належним чином оформити спадкове майно, оскільки в заповіті невірно визначено, що будинок розташований в [ADDRESS]. В зазначеному будинку за даною адресою позивач фактично проживає, що підтверджується листом Каланчацької селищної ради № М-149/07-25 від 15 травня 2017 року. Зазначені вище обставини, суд вважає поважними, тому позов в частині визнання права власності на житловий будинок підлягає задоволеню. В частині визнання права власності на земельну ділянку, позов задоволенню не підлягає, оскільки дане майно не охоплено заповітом та не входить до складу спадщини. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки. Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом з пропуском строку позовної давності. Однак, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, про доцільність поновлення позивачу строку позовної давності, оскільки лише шляхом звернення до суду з даним позовом позивач може реалізувати своє право на спадкове майно, яким вона в даний час фактично користується, оскільки проживає в зазначеном в заповіті будинку.

Outcome: partial