Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON] 09.12.2013 року звернувся до суду із позовом (направивши позов через відділення пошти) до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що 10 грудня 2008 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав в борг від нього кошти в сумі 20000 доларів США строком до 10 грудня 2010 року, про що написав відповідну розписку. Оскільки в обумовлений договором строк відповідач свої зобов'язання за договором не виконав і борг не повернув, хоча він неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути йому борг, тому з метою захисту свого порушеного права він змушений звернутися до суду. Вважає, що строк його звернення до суду не сплинув, так як він закінчується 10.12.2013 року до моменту спливу строку повернення боргу. Просить стягнути заборгованість, 3% річних, оплату понесених судових витрат та послуги адвоката. 03.04.2014 року представник позивача надав суду заяву про збільшення позовних вимог, оскільки позика надавалася в іноземній валюті, а на момент розгляду справи курс долара США збільшився, тому просить стягнути з відповідача основну заборгованість в сумі 224,832 гривні, 3% річних в сумі 20257,50 гривень, сплату судового збору в сумі 2490,89 гривень та послуги адвоката в сумі 4000 гривень: всього 251580,39 гривень. Представник позивача [PERSON] у суді позов підтримав, посилаючись на підстави викладені у заяві. Наполягає на стягненні з відповідача на користь його довірителя борг в сумі 224,832 гривні, 3% річних в сумі 20257,50 гривень, сплату судового збору в сумі 2490,89 гривень та послуги адвоката в сумі 4000 гривень: загальну суму 251580,39 гривень. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечила, обґрунтовуючи своє заперечення тим, що її довіритель в рахунок погашення грошової заборгованості за договором позики віддав позивачу побудову по [ADDRESS] з обладнанням та землею, а також автомобіль «УАЗ» та земельну ділянку 27 га., яка знаходиться в районі Червоного Сиваша. Крім того, її довіритель здійснював сплату земельного податку в рахунок заборгованості, і дані факти можуть підтвердити сам позивач [PERSON] та свідки. Просила у задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, враховуючи доводи сторін в обґрунтування та заперечення проти позову, та ті обставини, що відповідач ухиляється від добровільної сплати боргу за позикою, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановленні такі факти та відповідні їм правовідносини. Предметом спору є повернення грошових коштів за договором позики внаслідок порушення відповідачем умов договору позики. Спірні відносини є цивільними правовідносинами і регулюються нормами діючого цивільного законодавства: ст. 509, 510, 525-530, 610, 611, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України, відповідно до яких, договір позики - це односторонній договір, і тому обов'язки виникають лише у однієї сторони - позичальника, а права - лише у позикодавця. Предметом договору позики можуть бути гроші або речі, визначені родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В суді встановлено факт укладення між сторонами договору позики і тому відповідно до норм ст.1046 ЦК України - за договором позики одна особа (позикодавець) передає іншій особі (позичальникові), безоплатно або за певну винагороду, у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник в свою чергу зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або рівну кількість речей того ж роду та якості. Договір позики належить до реальних договорів, а отже вважається укладений з моменту передачі грошей або речей. Обов'язки за договором позики виникають тільки для однієї сторони - позичальника, так як він стає зобов'язаним повернути позикодавцеві позичені кошти або речі. Факт отримання відповідачем грошей від позивача, оскільки на підтвердження укладення договору позики позивачем пред'явлена ксерокопія розписки (а.с.5), яка посвідчує передачу відповідачу грошової суми у розмірі 20000 доларів США та оригінал, якої оглянутий в судовому засіданні. Факт порушення відповідачем зобов'язання перед позивачем щодо повернення йому позичених коштів на його вимогу в кінці терміну дії чи у випадках дострокового розірвання договору позики, оскільки відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Також відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач уклавши договір позики відповідно до ст. 509, 510, 526-530 ЦК України взяв на себе зобов'язання повернути позивачу позичені кошти в сумі 20000 доларів США, згідно написаної ним розписки до 10.12.2010 року (а.с.5), але як підтверджують докази по справі своєчасно не повернув кошти на вимогу позивача. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (в даному випадку грошові кошти) у строк та в порядку, що встановлені договором. При відсутності в договорі умов щодо строку повернення позики або визначення строку моментом пред'явлення вимоги, позичальник повинен повернути гроші або речі протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це. Якщо позичальником прострочене повернення позики на нього покладається обов'язок сплатити позикодавцеві неустойку у вигляді штрафу або пені, відповідно до ст. 625 ЦК України, в якій зазначається, що боржник зобов'язаний сплатити позивачу основний борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має виконуватися належним чином, але якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Враховуючи, те що згідно довідки Новотроїцького відділення ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про стан іноземної валюти до гривні, згідно якої станом на 03 квітня 2014 року курс НБУ складає 11,2416 гривень за 1 долар США (а.с. 47), тому стягнення заборгованості та відсотків необхідно провести за таким розрахунком 20000 доларів США за курсом НБУ складає 224832 гривень; 3% річних становить 20257,50 гривень (3% річних від суми 224832 гривень = 6744,96 гривень; 6744,96 гривень : 365 днів х 1095 днів = 20257,50 гривень). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Представник позивача у суді довів факт укладення між сторонами договору позики грошових коштів та несвоєчасного виконання зобов'язання відповідачем щодо повернення цих коштів після закінчення терміну дії договору. Представник відповідача в судовому засіданні, не надав суду належних письмових доказів, в обґрунтування заперечення проти позову, однак ті докази, а саме договір про передачу в суборенду землі не є належним доказом, оскільки в ньому не зазначено, що саме ця дія свідчить про погашення частини боргу за розпискою і являється недостовірним доказом. Відповідно до ст. 84, 88 ЦПК України, оскільки позов задоволено повністю, то суд вважає можливим віднести судові витрати, а саме сплату судового збору в сумі 2490,89 та витрати на правову допомогу в сумі 4000 гривень за рахунок відповідача і стягнути на користь позивача. Враховуючи зазначені обставини суд приходить до висновку що є підстави для задоволення позову і стягнення з відповідача боргу та відсотків за користування грошима позивача. На підставі зазначеного ст. 509, 510, 525-530, 610, 611, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України і

Outcome: approved