Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

Позивач, [PERSON] в інтересах малолітньої доньки [PERSON] звернулася 17.01.2020 року до суду з позовною заявою, в подальшому яку уточнила, до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК»), в якій просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] 25000,00 гривень та судові витрати у справі. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10.10.2017 року між [PERSON] та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладено Договір банківського вкладу «Стандарт», строковий на 6 місяців № SAMDNWFD0071728464101 з сумою вкладу 50 000 гривень. [INFO] [PERSON] померла. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом спадщину в рівних долях Ѕ успадковано між онукою [PERSON] [INFO] , та чоловіком [PERSON] . Спадщина складається з вкладів з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією на рахунках АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Малолітня [PERSON] є рідною донькою позивача, тому позивач, як її законний представник разом із [PERSON] в липні 2019 року подали заяву до відповідача про виплату коштів за договором вкладу. На подану заяву в серпні 2019 року відповідачем було надано відповідь, в якій було вказано, що слід надати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а також підтвердити факт материнства. В серпні 2019 року позивач разом із [PERSON] звернулася до відповідача з відповідними документами, однак під час звернення до відповідача було здійснено виплату лише [PERSON] Ѕ доля спадщини - 25000 гривень, та повідомлено що позивач фактично отримати кошти не зможе оскільки вона є боржником банку. До відповідача було надіслано повторне звернення в якому детально роз`яснювалася ситуація що склалася, однак позивач отримала відповідь про відмову від надання відповіді посилаючись на ЗУ «Про банки та банківську діяльність». В листопаді 2019 року позивач особисто звернулася до Криворізької філії АТ КБ «ПРИВАТБАНК», однак їй знов було відмовлено у фактичній виплаті коштів у розмірі 25000 грн., які відповідно до свідоцтва про право на спадщину належать малолітній доньці позивача - [PERSON] . Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.04.2020 року відкрито провадження по справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за зареєстрованою в установленому порядку адресою направлено копію ухвали про відкриття провадження, позовну заяву з додатками. Станом на 02.11.2020 року відповідачем відзиву не надано, а також клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, учасниками справи не подавались. У відповідності до вимог ст.ст.280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи. Однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін, - не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України судове засідання не проводиться. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є матір`ю малолітньої [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданого 30.03.2010 року Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції в Дніпропетровській області (а.с. 8). Судом встановлено, що за життя, 10 жовтня 2017 року між [PERSON] та Криворізькою філією Публічного акціонерного товариства Комерційним банком «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладений договір банківського вкладу «Стандарт» строковий на 6 місяців № SAMDNWFD0071728464101, відповідно до умов якого [PERSON] передала банку 50 000 гривень, шляхом внесення їх на особовий рахунок № [NUMBER] , з відсотковою ставкою 14% річних, на строк до 10.04.2018 року включно (а.с. 9). Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або інший дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Статтею 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті договору банківського вкладу. Банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»). Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). За змістом ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Частиною 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним. Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8. Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9. Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10. Інструкції). Пункт 10.1. Інструкції передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку. Пунктом 1.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, (далі - Положення) передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Аналогічний правовий висновок міститься в постановах Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14, від 26 березня 2014 року у справі № 6-4813св14, від 26 березня 2014 року у справі № 6-7667св14. З аналізу зазначених норм слідує, що банк зобов`язаний виконати вимогу відповідно до умов договору банківського вкладу (депозиту). Оскільки стороною укладеного договору банківського вкладу є Криворізька філія АТ КБ «ПриватБанк», яке як юридична особа зобов`язане виконати умови договору. Тобто, надання послуг з розміщення вкладу (депозиту) здійснює саме банк як юридична особа, а не його структурні одиниці (відділення, філії). Проте, якщо структурній одиниці надано відповідні повноваження (згідно з положенням, статутом, довіреністю), то вона має право укладати договори від імені банку. Стороною за договором у таких випадках є банк, а не його структурна одиниця. Таким чином, оскільки стороною укладеного з [PERSON] вкладу є АТ КБ «ПриватБанк», то згідно чинного законодавства, яке регулює цей вид правовідносин, зобов`язання за договорам має виконувати саме АТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа, а не його Криворізька філія. 10 жовтня 2017 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладений договір банківського вкладу «Стандарт» строковий на 6 місяців № SAMDNWFD0071728464101, відповідно до умов якого [PERSON] передала банку 50 000 гривень, строком до 10.04.2018 року. [INFO] [PERSON] померла. Як вбачається з свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24 квітня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Лігутою Л.В., зареєстрованого в реєстрі за № 518, спадкова справа № 22/2019, спадкоємцями [PERSON] , яка померла [INFO] являється рідна онука - [PERSON] , [INFO] , батько якої син спадкодавці - [PERSON] , який помер [INFO] . Спадок, на яке видано дане свідоцтво складається з Ѕ частки вкладів з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією на рахунках, відкритих в ПАТ КБ «ПриватБанк» 10.10.2017 року, Договір № SAMDNWFD0071728464101, рахунок № [NUMBER] , залишок 50 000,02 грн. На Ѕ частку вкладів видано свідоцтво про право власності, згідно ст. 63 Сімейного кодексу України, чоловіку спадкодавиці [PERSON] (а.с.10). Згідно п. 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України, самостійною підставою заміни кредитора в зобов`язанні є правонаступництво. Відповідно до ч. 2 ст. 608 ЦК України, зобов`язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора. Проте у зобов`язаннях, не пов`язаних з особою кредитора, смерть не призводить до припинення зобов`язань, а відбувається перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб - спадкоємців. В липні 2019 року позивач [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з заявою в інтересах малолітньої доньки - [PERSON] . Відповідач надав відповідь від 16.08.2019 року № 20.1.0.0.0/7-190805/4082 на зазначену заяву, а саме зазначивши, що для виплати грошових коштів необхідно надати до банку свідоцтво про право на спадщину. В листопаді 2019 року позивач [PERSON] повторно звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з заявою в інтересах малолітньої доньки - [PERSON] . Відповідач надав відповідь від 08.11.2019 року № 20.1.0.0.0/7-191101/1865 на зазначену заяву, а саме, що не надано до Банку документи, які підтверджують право на отримання спадщини. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві та момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 1,2 ст. 1228 ЦК України передбачено, що вкладник має право розпорядитися правом на вклад у банку (фінансовій установі) на випадок своєї смерті, склавши заповіт або зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі). Окрім того, відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку, право на який відповідно до ч. 2 ст. 1228 ЦК України входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним. Згідно з ч. 2 ст. 608 ЦК України зобов`язання не припиняється зі смертю кредитора, якщо воно не є нерозривно пов`язаним з особою останнього. У такому разі права й обов`язки (спадщина) фізичної особи (вкладника), яка померла, переходять до інших осіб-спадкоємців. Отже, зобов`язання банку виплачувати грошові кошти за договором вкладу не припиняється зі смертю вкладника, входить до складу спадщини та триває до дня, який передує дню повернення коштів спадкоємцям. Таку правову позицію виклав Верховний Суд України у постанові від 22 січня 2014 року у справі 6-157цс13. Положеннями ст.ст.1296-1298 ЦК України, ст.ст.66-69 Закону України «Про нотаріат» визначено порядок оформлення спадкових прав, шляхом звернення спадкодавців до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину з подальшою видачею відповідного свідоцтва останнім. Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження ним виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] в інтересах малолітньої доньки [PERSON] направляла на адресу банку заяви про видачу належних [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом грошових коштів, однак до цього часу кошти позивачу не повернуті. Доказів виплати банком депозитних коштів спадкоємцю вкладника суду не надано. Оскільки відповідачем в судовому засіданні не спростовано, що між сторонами був укладений договір банківського вкладу, внесення померлою [PERSON] коштів на рахунок Банку за договором банківського вкладу, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення грошових коштів за Договором № SAMDNWFD0071728464101, рахунок № [NUMBER] банківського вкладу (вклад «Стандарт»), укладеним за життя між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Окрім того, на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при зверненні з позовом відповідно до квитанції № 40 від 17.01.2020 року в сумі 840,80 грн. (а.с.1).

Outcome: approved