Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника [PERSON] , звернулася до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] за місцем проживання матері [PERSON] , а також стягнути із відповідача судові витрати по справі. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 12.07.2016 року по 20.03.2019 р. вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу між ними не виникало спору щодо проживання сина біля матері, оскільки між ними існувала усна домовленість про те, що син залишається з матір`ю. Позивач зазначає, що дитина зареєстрована біля неї в [ADDRESS] . На даний час між нею та відповідачем почали з`являтися суперечки щодо місця проживання сина. Відповідач періодично не повідомляючи позивача забирає малолітнього сина, чим порушує нормальний режим дня та відпочинку дитини. Також були випадки, що відповідач повертаючи дитину матері знаходився в стані алкогольного сп`яніння і вчиняв конфлікти з позивачем та її родичами. Позивач вказує, що спиртними напоями не зловживає, за місцем реєстрації та проживання характеризується позитивно, на диспансерному обліку в лікаря дерматовенеролога, лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувалася. Таким чином, позивач вважає, що в інтересах дитини враховуючи її вік і особисту прихильність до кожного з батьків, дитина повинна проживати саме з нею. Так, як вона має бажання і можливості забезпечити сина належним доглядом та опікою, задовольнити гармонійний розвиток її особистостей в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Разом з тим зазначила, що не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідача із сином. Представник позивача [PERSON] в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав указаних в позовній заяві.. Відповідач [PERSON] в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги повністю, не заперечував, щоб суд визначив місце проживання сина біля матері. Представники третьої особи органу опіки та піклування Кадубовецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області в підготовче судове засідання не з`явився, подав суду клопотання про визнання позову та прохання розглянути справу у їх відсутності. Відповідно до вимог ч. 3\~ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 4\~ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями\~206,\~207\~цього\~Кодексу. У відповідності до вимог ч. 4\~ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши доводи представника позивача? відповідача, врахувавши заяву представника органу опіки та піклування Кадубовецької сільської ради, врахувавши обставини на які посилається позивач в позовній заяві, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду наступного. Відповідно до ст. 141, ст. 153 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ч.ч.\~1-3\~ст.\~157\~СК\~України\~питання\~виховання\~дитини\~вирішується\~батьками спільно,\~крім\~випадку,\~передбаченого\~частиною\~п`ятою\~цієї\~статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ст.ст. 8, 15 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] 20.03.2019 року шлюб між ними розірвано, що видно з копії рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області (а.с. 9). Під час шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що вбачається із копії свідоцтва про його народження (а.с.8). На даний час малолітній [PERSON] , [INFO] проживає разом з позивачем, що підтверджується довідкою виконкому Кадубовецької сільської ради та актом обстеження житлово-побутових умов (а.с. 10.11). З вказаних документів вбачається, що житло має всі необхідні зручності. Для виховання, розвитку та проживання дитини створено умови, є іграшки. З характеристики на [PERSON] , довідок (14-15) вбачається, що остання за місцем проживання характерихзується з позитивної сторони, на диспансерному обліку у лікарів нарколога та дерматовенеролога не перебуває.. З висновку органу опіки та піклування Кадубовецької сільської ради від 10.06.2019 року про визначення місця проживання дитини [PERSON] (а.с. 31) видно, що дитина проживає разом із матір`ю [PERSON] , яка створює всі необхідні умови для повного і гармонійного розвитку, забезпечує його необхідними речами, одягом, належним медичним доглядом. Орган опіки та піклування Кадубовецької сільської ради вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з матір`ю. Згідно ст. 51 Конституції України кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Відповідно до положень ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованою постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно з ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За ч. ч. 1, 2 ст. 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16. Позивач [PERSON] має постійне місце проживання, у неї створені всі умови для проживання, виховання та розвитку малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . При цьому судом не встановлено виняткових обставин у розумінні положень ст. 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю. Такі виняткові обставин в судовому засіданні також не доведені відповідачем. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави, передбачені вищевказаними нормами матеріального права, для розлучення дітей зі своєю матір`ю, а отже позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини підлягають задоволенню. Згідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин з відповідача належить стягнути судові витрати, понесені позивачем за сплату судового збору в розмірі 768,40 грн. за вимогу немайнового характеру. На підставі викладеного та

Outcome: approved