Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

Позивач 30.01.2019 звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення на його користь аліментів на його утримання в розмірі 2000 грн. щомісячно посилаючись на те, що він на момент звернення до суду є непрацездатним та перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Оскільки його розмір доходів є меншим ніж визначений розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом, то його пенсія, розмір якої становить 1452 грн. є недостатньою для нормального існування після сплати комунальних платежів по утриманню квартири, де він проживає. Враховуючи те, що відповідач отримує значний розмір доходу, то він має змогу сплачувати аліменти на його утримання, чого не робить в добровільному порядку, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. В судовому засіданні сторона позивача підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити. Сторона відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог та вказувала на те, що відповідач надавав кошти позивачу, позивач має у власності двокімнатну квартиру, яку може здавати в оренду та отримувати додатковий дохід. Крім того, у позивача є повнолітня донька, яка зобов`язана утримувати свого батька, а позивач не є інвалідом та немає протипоказань щодо можливого працевлаштування для покращення свого матеріального стану. Відмітили, що розмір доходів позивача відповідає визначеному розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, тому в розумінні ст. 75 СК України позивач не потребує матеріальної допомоги від своєї дружини. Заслухавши пояснення учасників, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як убачається із матеріалів справи, 13.07.2002 відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, про що зроблено відповідний актовий запис № 408. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11.02.2019 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Відповідно до пенсійного посвідчення № [NUMBER] виданого 29.11.2018, позивач є пенсіонером за віком. Згідно довідки Головного управління пенсійного фонду України №3148 від 23.11.2018 позивач станом на 23.11.2018 отримує пенсію в розмірі 1452 грн. Звертаючись 30.01.2019 до суду із позовом позивач вказав, що оскільки прожитковий мінімум для осіб, що втратили працездатність у 2019 році становить 1497 грн., а позивач отримує пенсію у значно меншому розмірі (1452 грн.), то це є підставою для задоволення його вимог та стягнення аліментів з відповідача на його утримання в розмірі 2000 грн. щомісячно. З такими твердженнями суд погодитися не може виходячи із наступного. Відповідно до приписів частин 1-4 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Право на утримання після розірвання шлюбу регламентується статтею 76 СК України, за змістом якої розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу; після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу; особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу. Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, зокрема: перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу - якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має зазначена вище непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.08.2017 у справі № 6-1111цс17 та постанові Верховного Суду від 28.03.2018 (справа №296/5385/17). Судом встановлено, що позивач є непрацездатним оскільки досяг пенсійного віку. Разом із цим, звертаючись до суду 30.01.2019 із позовом позивач послався на те, що розмір його пенсії є нижчим, ніж встановлений прожитковий мінімум для осіб, що втратили працездатність. При цьому вказав, що отримує пенсію у розмірі 1452 грн. З довідки Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 03.06.2019 убачається, що розмір пенсії позивача, починаючи з грудня 2018 по червень 2019 року становить 1497 грн. щомісячно, що відповідає визначеному розміру прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність визначеного Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік». За таких обставин, враховуючи те, що у розумінні ч. 4 ст. 75 СК України позивач не є таким, що потребує матеріальної допомоги, а обставини, на які він посилався при зверненні до суду не знайшли свого підтвердження, то підстав для задоволення позовних вимог немає. Інших підстав, які передбачені нормами чинного сімейного законодавства для визначення можливості стягнення аліментів на одного із подружжя, позовна заява не містить, і стороною позивача не заявлені. Та обставина, що після сплати витрат на житлово - комунальні послуги коштів, які отримує позивач, йому не вистачає, не може свідчити про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивач вправі використовувати свої доходи на власний розсуд в межах норм чинного законодавства. Окрім того, матеріали справи не містять відомостей щодо протипоказань для можливого працевлаштування позивача для підвищення рівня свого матеріального забезпечення. Інші наявні в матеріалах справи докази, висновків суду не спростовують. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed