Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

Позивач [PERSON] 13.02.2018р. звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] на його користь 100 000,00 грн. основного боргу, 86 772,67 грн. пені, 145 630,00 грн. інфляційних збитків, 23013,70 грн. відсотків за користування кредитом та 1 000 000,00 грн. моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем вони були добре знайомі і давно. Після того, як [PERSON] успадкував після смерті матері будинок у с.Кротошино, останній попросив позичити йому гроші на ремонт даного будинку, на що він згодився , та 07.05.2010 р. позичив [PERSON] 100 000,00 грн. терміном на 3 міс., що останній підтвердив написаною ним власноручно розпискою. Крім того з [PERSON] вони домовились, що він допоможе тому оформити спадщину за заповітом його померлої матері [PERSON], зокрема , [PERSON] має успадкувати земельну ділянку площею 4,0636 га, після чого продасть її та поверне позичені кошти, або ж в рахунок боргу віддасть йому 2,5 га із даної земельної ділянки. Однак ні позичених коштів, ні обіцяної земельної ділянки [PERSON] йому не повернув, із-за чого від образ та жалю він отримав серцевий напад, у нього піднявся тиск, тому змушений був приймати щоденно ліки. Колеги з нього сміються, а в колективі він відчутно втратив повагу і авторитет. Спричинену йому моральну шкоду оцінює у розмірі 1 млн. грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні 20.07.2018р. . свої позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх повністю. Крім того уточнив, що з [PERSON] він познайомився у березні-квітні 2010 року, кошти у розмірі 100 тис. грн. він особисто передав [PERSON] 07.05.2010 року , в його ж будинку у с.Кротошин , у присутності дружини відповідача. Після спливу 3-х місяців він звертався до [PERSON] з вимогою повернути кошти, однак такі не повернуті йому до даного часу. Також він не оформив на себе земельну ділянку , як це обіцяв [PERSON], оскільки існує заборона (мараторій) на продаж землі. Вважає, що передані [PERSON] 100 тис. грн.- це кошти на купівлю землі. В судові засідання, які призначались на 09 серпня, 11 жовтня, 05 листопада 2018р. позивач не явився без поважних причин, 02.11.2018р. подав заяву про слухання справи у його відсутність , при прийнятті рішення просить врахувати його відповідь на відзив від 19.03.2018р. У своїй відповіді на відзив, подану в суд 19.03.2018р. позивач [PERSON] зазначає, що як гарантію виконання зобов'язань, [PERSON] склав 29.07.2010 року на його ім'я заповіт, а також між ними 18.10.2010р. було укладено договір оренди землі( а.с.36). Відповідач [PERSON] позов не визнав повністю, 05.03.2018р. подав відзив (відгук) на позовну заяву, в задоволенні позову просить відмовити за безпідставністю (а.с.24-26). Будучи допитаний за його згодою як свідок, [PERSON] показав, що з позивачем познайомився на початку травня 2010р. як з адвокатом, який надавав послуги його сину [PERSON], щодо якого в той час працівники міліції почали проводили перевірку на можливу причетність до злочину. За свої послуги [PERSON] запросив 100 тис. грн., або ж переоформити на нього 1 га землі, яку він успадкував від своєї матері. Будь-яких коштів від [PERSON] він не отримував, в тому числі [PERSON] не передавав йому 100 тис. грн. 07.05.2010 року в будинку у с.Кротониш. Розписку, яку [PERSON] подав в суд, він дійсно писав у себе вдома, але таку писав під психологічним тиском [PERSON], як адвоката, так як в той час син мав проблеми, які [PERSON] обіцяв вирішити. Зокрема, [PERSON] забрав у нього всі документи на успадковану землю, висказував різноманітні погрози, текст розписки йому було продиктовано самим [PERSON], її зміст не відповідає дійсності. Представник відповідача [PERSON] в задоволенні позову просить відмовити, пославшись на те, що [PERSON] та [PERSON] до 07.05.2010 р. були знайомі декілька днів, [PERSON] заперечує факт отримання коштів, тому існують обґрунтовані сумніви, що в такій ситуації людина позичила іншій малознайомій людині 100 тис. грн. Посилаючись на ч.2 ст.1046 ЦК України вважає, що не було самого факту передачі коштів, як це стверджує [PERSON], а в розписці не зазначено в якій саме грошовій одиниці була позика. Вважає, що договір не був укладеним, і даний факт позивачем не доведено в суді. Крім того з часу, як стверджує позивач, він позичив відповідачу кошти, минув строк звернення до суду , тому просить застосувати строк позовної давності. Свідок [PERSON], допитана в судовому засіданні показала, що перебуває у шлюбі з [PERSON], з яким проживають у с.Кротошин, від шлюбу мають 9 дітей. З [PERSON] познайомилась приблизно 8 років тому , як з адвокатом , який взявся вирішувати в міліції проблеми їх сина [PERSON] . Не знаючи в чім справа та чим все може закінчитись для сина, вона з чоловіком панікували, були розгублені, тому підписували будь-які документи, як це казав [PERSON], якому вірили як адвокату . У той же період до них за місцем проживання у с.Кротошин приїхав [PERSON], на вимогу якого [PERSON] у її присутності у них в будинку написав розписку про те, що ніби то отримав від [PERSON] 100 тис. грн. Однак ні вона, ні [PERSON] в той чи інші дні не отримували будь-яких коштів від [PERSON], і такі кошти [PERSON] їм не передавав. Як стало відомо пізніше, їх сина підозрювали у крадіжці мобільного телефону, однак даний факт не підтвердився, але [PERSON] за свої послуги вимагав від них 1 га землі, або ж написати розписку, що позичив їм кошти, на що вони погодилися, у зв»язку з чим чоловік написав згадану розписку, Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити повністю з наступних підстав. Конституцією України ( статті 3,21,24,55 ) встановлено, що всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, права і свободи людини, громадяни захищаються судом відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до п.3 ст.129 Конституції України, до основних засад судочинства віднесено змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Із змісту наданої позивачем розписки з датою 7.05.2010 року слідує, що « [PERSON] позичив у [PERSON] 100 000 гр. для ремонту будинку. Зобов'язуюсь повернути через 3 місяці. В іншому разі передаю 2,5 га земельної ділянки які належать мені по заповіту моєї мами [PERSON] від 25.03.2004 р.», та з зазначенням про додані копії паспорту, заповіт, свідоцтво про смерть, Державний акт на землю пл.4.0636га ( а.с. 3, 61). Також до позовної заяви позивачем додано копії: - Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видане 27.05.2010 р. [PERSON] на спадкове майна померлої [INFO] р. [PERSON], а саме земельну ділянку площею 4,0636 га ( а.с.9); - Заповіту від 29.07.2010 року, згідно якого [PERSON] на випадок своєї смерті заповів [PERSON] земельну ділянку площею 2,5 га ( а.с.10); - Договору оренди земельної ділянки від 18.10.2010р., згідно якого [PERSON] передав в оренду [PERSON] терміном на 5 років земельну ділянку площею 4,0637 га ( а.с.79-80); - Акту прийому-передачі земельної ділянки від 18.10.2010 р., згідно якого [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв в оренду земельну ділянку пл.4,0637 га (а.с.4); - Копії Державних актів серії [NUMBER], виданого 10.08.2004р. [PERSON] на земельну ділянку площею 4,0636 га, та серії [NUMBER] , виданого 27.07.2010 року [PERSON].( а.с.71,73). Будь-яких інших доказів на підтвердження обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, ним не подано. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Таким чином, документом, що підтверджує укладення саме договору позики і фіксуючим передачу грошових коштів може виступати розписка, яка повинна бути оформлена також у письмовій формі. Однак такий доказ повинен містити в собі визначені законом і сторонами істотні умови правочину. Зокрема, у розписці повинно бути зазначено, що грошові кошти передаються саме в якості позики з обов'язком наступного повернення. Відсутність такої умови є підставою для відмови у позові до позичальника про стягнення отриманих коштів. Така правова позиція сформована і Верховним Судом України у постанові від 02.07.2014 року за наслідками розгляду справи №6-79цс14, згідно якої відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Тому, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК України міститься в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс13. Згідно зі статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачуваних цим Кодексом випадках. Збирання доказів не є обов'язком суду. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. З врахуванням встановленого суд вважає, що позивач [PERSON], всупереч вимог ст.81 ЦПК України, не довів обставин передачі відповідачу [PERSON] 100 000,00 гривень позики, оскільки зміст вказаної розписки не містить ознак зобов'язального характеру та не створює правовідносин сторін, тому в силу ст. ст. 77-79 ЦПК України відсутні підстави визнати дану розписку доказом по справі. Зокрема судом враховано, що у поданій позивачем розписці від 7.05.2010р. не вказана грошова одиниця, адже після цифри 100 000 значиться « гр.», що не відповідає офіційно визначеній назві грошової одиниці України, або іноземної валюти. Також у розписці не зазначено як сам факт отримання в борг певної грошової суми, так і дати її отримання. З'ясувавши справжню природу розписки від 7.05.20010 року , встановивши фактичні обставини справи, обставини написання розписок, суд приходить до висновку, що 7.05.2010 р. між [PERSON] та [PERSON] не укладався договорів позики і не відбувся факт передачі грошової суми позивачем відповідачу.

Outcome: dismissed