Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

Позивач 28.12.2015 року звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивував тим, що з 19 травня 2010 року сторони перебувають у шлюбі, однак спільне життя з відповідачкою не склалося через відсутність взаєморозуміння, різних поглядів на сімейне життя та довіри. Подружні стосунки та ведення спільного господарства фактично припинені. Суперечок про поділ майна та місце проживання спільної дитини не мають. Подальше спільне життя як подружжя та збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. На даний момент їх шлюб носить формальний характер, тому подальше сумісне життя з відповідачем та збереження сім'ї неможливі. У судове засідання 24.02.2016 року не з'явився позивач [PERSON] та його представник [PERSON] (діє на підставі договору про надання адвокатську допомогу від 20.10.2015 року), але від кожного з них надійшла заява, відповідно до якої позивач та його представник просять суд справу розглядати без їх участі та задовольнити позовні вимоги. У судове засідання відповідачка [PERSON]. також не з'явилась, але надала до суду заяву про розгляд справи завідсутності та визнання позову. Крім того у своїй заяві відповідачка зазначає, що будь-яких матеріальних або моральних вимог до позивача не має, дитина сторін залишається проживати з матір'ю та вона не заперечую проти спілкування сина з батьком. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 19 травня 2010 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції (актовий запис № 422). Свідоцтво про шлюб [NUMBER] (а.с.4). З свідоцтва вбачається, що дошлюбне прізвище позивачки «Омельченко». Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується наявною у матеріалах справи копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Другим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану ОМУЮ (а.с. 8). Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені, однією сім'єю сторони не проживають, спільне домогосподарство не ведеться. Дитина після розірвання шлюбу залишається на вихованні у матері. На час розгляду справи майнові вимоги, будь кого з сторін, суду не пред'явлені. Відповідно до вищезазначеного суд вважає, що майнового спору між сторонами немає, примирення між ними неможливе Згідно ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім'ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дитини, як це передбачено ст. 112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved