Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

Позивач 17.05.2016 року звернулася в суд з вищевказаним позовом до відповідача. В своєму позові позивач зазначила, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 25.12.2010 року і, що шлюбні стосунки між ними припинені з серпня 2014 року. Від сумісного подружнього життя у них з відповідачем, 10.07.2011 року, народився син [PERSON], батьком якого є відповідач по справі. Зазначила, що відповідач працює, отримує дохід, але його місце роботи їй невідомо і, що відповідач відмовляється добровільно надавати їй матеріальну допомогу на утримання їх спільної дитини, хоча згідно норм сімейного законодавства зобовязаний це робити. Посилаючись на недосягнення домовленостей з приводу спільного утримання сина та на те, що відповідач повинен утримувати їх спільну дитину, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь на утримання сина аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку(доходу) відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця від дня предявлення позову і до настання повноліття дитини. Позивач в судове засідання за викликом суду не зявилася, але надала суду письмову заяву, в якій просить суд її позов задовольнити повністю, а справу розглянути у її відсутність. Позивач у своїй письмовій заяві не зазначила своє бажання про здійснення судом заочного розгляду справи, в звязку з чим, судовий розгляд даної справи здійснено у загальному порядку. Відповідач в судове засідання повторно за викликом суду не зявився, хоча належним чином неодноразового повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчать зворотні поштові повідомлення. Про причини своєї неявки відповідач суду не повідомив і від нього не надходило ніяких заяв про відкладення розгляду справи, чи про розгляд справи у його відсутність. У відповідності до вимог ст.ст.74, 169 ЦПК України, неявка відповідача в судове засідання визнана судом без поважних причин, а справа, згідно ст.ст.74,169 ЦПК України, розглянута у відсутність відповідача за наявності у справі достатніх доказів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає повному задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи і залучених до неї письмових доказів - документів, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 25.12.2010 року. У сторін є спільна дитина син [PERSON], [INFO], батьком якого являється відповідач по справі. Як вбачається з обставин викладених в позові, малолітній [PERSON] проживає разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Батько дитини відповідач по справі не надає добровільно допомоги матері на утримання сина, хоча, у відповідності з вимогами ст. 180 Сімейного Кодексу України, він зобовязаний надавати їй таку матеріальну допомогу. Згідно обставин викладених в позові вбачається, що відповідач не є інвалідом, інших утриманців не має, працездатний, працює, отримує дохід, а тому, суд, на підставі цього, приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача аліментів у частці від його доходу, відповідно до ст.183 СК України, підлягають задоволенню. У відповідності з вимогами ст.191 СК України аліменти підлягають стягненню з відповідача з моменту подачі до суду позову, тобто з 17 травня 2016 року. Рішення суду в частині стягнення аліментів, в межах суми платежу за один місяць, відповідно до ст.367 ЦПК України, підлягають обовязковому негайному виконанню.

Outcome: approved