Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника [PERSON] , звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Посилається на те, що він є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . У вказаному будинку, крім нього зареєстровані: дружина - [PERSON] , син - [PERSON] , невістка - [PERSON] , внуки- [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та зареєстровані, а не проживають колишня невістка- [PERSON] , внук- [PERSON] . Відповідачі вже тривалий час у вказаному будинку не проживають, участі в утриманні господарства, в якому вони зареєстровані не приймають, також не приймають участі по оплаті житлово-комунальних послуг, не обробляють приналежну до нього земельну ділянку. Позивач посилається на те, що він, як власник будинку не має можливості безперешкодно користуватись, розпоряджатись своїм майном, не може реалізувати своє право на отримання субсидії через реєстрацію відповідачів в будинку, саме тому, просить усунути йому перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження власністю, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, обгрунтували їх вищенаведеним. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином - судовими повістками, однак до суду повернулися конверти, з відмітками Укрпошти про те, що вони за зазначеною адресою не проживають. Оскільки відповідно до приписів ч.8 ст.128, ч.2 ст.130\~ЦПК\~України відповідачі вважаються такими, що належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про розгляд справи у їх відсутності та відзиву на позов від них також не надходило, а тому справу, зі згоди позивача розглянуто в порядку заочного розгляду та ухвалено заочне рішення на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та його представника, показання свідків, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, розташований по [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житловий будинок від 17.05.1982, яке видане виконкомом Заставнівської міської ради та зареєстроване в Чернівецькому обласному БТІ, в реєстрову книгу №5 стр.176 за реєстровим №1880 (а.с.21). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] від 12.08.2019 (а.с.13), довідки Заставнівської міської ради (а.с.14) у будинку по [ADDRESS] , який належить на праві власності [PERSON] зареєстровані та проживають: позивач [PERSON] , його дружина- [PERSON] , син- [PERSON] , невістка- [PERSON] , внуки- [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; та зареєстровані але не проживають: колишня невістка [PERSON] , внук- [PERSON] . Свідки [PERSON] та [PERSON] , які проживають по сусідству із позивачем, в судовому засіданні пояснили, що у позивача [PERSON] є один син- [PERSON] , який перебував у шлюбі із [PERSON] . Від спільного проживаня в них був син [PERSON] Колишня невістка [PERSON] , починаючи із 2004 року в будинку позивача не проживає , а внук [PERSON] не проживає із 2017 року. Їм відомо, що останні перебувають за кордоном. На даний час в [PERSON] є інша сім`я, члені якої проживають та зареєстровані в будинку позивача. На сьогоднішній день позивач [PERSON] не може вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідачів [PERSON] та [PERSON] у його домоволодінні, що розташоване по [ADDRESS] . Оскільки об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира, а права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383\~ЦК\~України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, отже обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, ч. 1 ст.\~405\~ЦК\~України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно ч. 2 ст.\~405\~ЦК\~України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 41\~Конституції\~України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст. 319, 321\~ЦК\~України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З огляду на викладене, суд вважає, що вимога позивача про визнання відповідачів [PERSON] та [PERSON] , як членів сім`ї власника такими, що втратили право користування житловим будинком, розташованим по [ADDRESS] обґрунтована та підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено і підтверджено належними і допустимими доказами, що вони не проживають у спірному житлі без поважних причин понад один рік. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 16, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved