Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON], 28.09.2016 р. звернулася до суду з позовом, у якому просила надати дозвіл на неодноразовий тимчасовий виїзд в Республіку Польща неповнолітнього [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу другого з батьків [PERSON] на період з 23.12.2016 року по 09.01.2017 року, з 25.03.2017 року по 02.04.2017 року та з 01.06.2017 року по 30.07.2017 року, тобто на час зимових, весняних та літніх канікул. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 09.11.2002 року по 13.11.2007 року. Після розірвання шлюбу змінила прізвище з [PERSON] на дошлюбне [PERSON]. Від шлюбу з відповідачем мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Позивач вказала, що у Республіці Польща у м. Воломін мешкає її сестра [PERSON], яка у липні 2016 року прислала їй та її неповнолітньому сину запрошення у гості до Республіки Польща. Дія запрошення триває з 31.07.2016 року по 30.07.2017 року. При цьому посилалась на те, що у Польщі дуже розвинута система оздоровлення дітей, багато історичних та туристичних місць, які б вони хотіли відвідати. Однак для виготовлення проїзних документів та виїзду за кордон необхідна нотаріально посвідчена згода батька. Позивач вказує, що позбавлена можливості виїжджати за межі України з дитиною, оскільки відповідач відмовляється у добровільному порядку надати такий дозвіл. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити посилаючись на підстави викладені у позові. Відповідач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнав та пояснив, що він не згоден, щоб син виїхав за межі України на постійне місце проживання, проте не заперечує проти тимчасового виїзду сина за кордон. Представник виконавчого комітету Жовтневої районної у місті Ради м. Кривого Рогу до суду не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заперечень проти позову не подав. Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який у встановленому законом порядку розірвано, про що Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровської області зроблений відповідний актовий запис № 586 від 13 листопада 2007 року. Копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 27.03.2012 року (а.с. 11). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], батьком якого відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 02.06.2003 р. відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, є відповідач [PERSON] (а.с. 13). Згідно копії свідоцтва про зміну імені та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с. 10, 12), позивач змінила прізвище [PERSON] на дівоче [PERSON]. У судовому засіданні встановлено та підтверджено, [PERSON] надіслала запрошення на ім'я [PERSON] та [PERSON] на їх перебування та проживання у [ADDRESS], при цьому особа, яка запрошує зобов'язалась покрити витрати пов'язані з перебуванням іноземців, включаючи витрати на проживання, харчування та можливе медичне лікування, витрати на зворотній проїзд в країну походження або проживання, або вартость транзиту в третю країну, яка надає йому/їй дозвіл на в'їзд, а також вартість оформлення і виконання рішення про обов'язок іноземця повернутися. Запрошення дійсне з 31.07.2016 року по 30.07.2017 року (а.с. 14-19). Статтею 33 Конституції України закріплено право кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Крім цього, ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Згідно ч. 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до положення ч. 1 ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до конвенції про права дитини (ст. 18) проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування. Відповідно до ст.ст. 141, 157 Сімейного кодексу України батько та мати рівні у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей, незалежно від перебування їх у шлюбі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено положеннями Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21.01.1994 року № 3857-ХІІ, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року (зі змінами), Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою КМУ від 31.03.1995 року № 231 (із змінами), якими передбачено можливість вирішення у судовому порядку питання про виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу одного з батьків Так, згідно зі ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Відповідно до вимог ч. 2 cт. 4 цього Закону оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231 (із змінами) визначено, зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Разом з тим, правилами ст. 313 ЦК України встановлено, що особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Правила перетинання державного кордону громадянами України передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Також за змістом п. 4-2 Правил перетинання державного кордону виїзд дитини за кордон здійснюється на підставі документів, в яких зазначено державу прямування (місце виїзду). Таким чином, законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення, а не регулярні виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі. Отже, враховуючи зазначену вимогу, суд у резолютивній частині рішення відповідно до наявних у справі документів має зазначати державу, до якої можна здійснити виїзд на підставі наданого дозволу. У разі встановлення судом необхідності перебування дитини не в одній країні, а в кількох упродовж одного виїзду з України, в резолютивній частині рішення має бути вказівка на ці країни. Суд дійшов висновку , що у судовому засіданні не надано жодного доказу, що виїзд за кордон дитини пов'язаний із виїздом на постійне місце проживання разом із матір'ю або довгострокове перебування за межами України з інших причин, а також що внаслідок ухвалення рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] право батька на піклування, спілкування чи виховання дитини жодним чином не порушується і не обмежується. Враховуючи викладені позивачкою обставини щодо ухилення відповідача від надання згоди на виготовлення проїзного документу дитини, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність виїзду неповнолітньої дитини за кордон та задоволення позовних вимог [PERSON]

Outcome: approved