Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

Позивач 17. 03. 2014 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування. 23.04.2013 року представник позивачки - [PERSON] надав до суду заяву про зміну підстав позову, в зв'язку з чим було замінено первісного позивача [PERSON] на належного - Територіальну громаду м. Черкаси в особі Черкаської міської ради. В зміненій позовній заяві позивачка просить визнати за нею право власності, за набувальною давністю на ? частину однокімнатної квартири [ADDRESS], яка належала померлому [PERSON], свої вимоги мотивує тим, що вона та [PERSON] були одружені та проживали в однокімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS]. 07.10.1992 року шлюб між ними було розірвано, спільних дітей не було. Однак, після розірвання шлюбу вони залишились проживати у вищевказаній квартирі до 28.07.1999 року. Зазначила, що під час їх спільного проживання, 01.10.1996 року ними шляхом приватизації було набуто право спільної сумісної власності на вказану квартиру. 28.07.1999 року [PERSON] знявся з місця реєстрації за вказаною адресою та виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації. Відтоді зв'язок з ним було втрачено, будь-якої участі в утриманні житла він не брав. [INFO] [PERSON] помер, особи, які могли б бути правонаступниками померлого позивачці не відомі. Вказувала, що з часу, коли [PERSON] виїхав з вищазазначеної квартири та до часу свої смерті, він жодного разу не цікавився долею належного йому майна, належним чином його не утримував, не сплачував комунальні платежі. Жодної домовленості про володіння та користування спільним майном між нею та [PERSON] не було, договорів оренди між ними не укладалось, що не давало позивачці жодного сумніву стосовно законності заволодіння чужим майном. Після від'їзду [PERSON] з квартири позивачка фактично з 1999 року заволоділа належним йому майном та взяла на себе весь тягар утримання майна як його власник понад 14 років. Так, всі особові рахунки оформлені на позивачку, вона самостійно сплачувала і сплачує квартирну плату та інші комунальні платежі, підтримує квартиру у придатному для проживання стані, що у зв'язку з великим строком експлуатації потребує значних витрат. Позивачка зазначила, що своє володіння чужим майном вона ні від кого не приховує, про що свідчать численні угоди про надання комунальних послуг. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] змінені позовні вимоги підтримали та просили задовольнити позов. Представник відповідача в судове засідання не зявився, причин не повідомив, з заявами до суду не звертався. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, покази свідків [PERSON], [PERSON] дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Згідно ч. 5 ст. 12 ЦК України, якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права власності. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 344 Цивільного кодексу України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно із ст. 344 ч. 4 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками однокімнатної квартири [ADDRESS], надану їм у спільну сумісну власність рішенням органу приватизації 01.10.1996 року. Крім того, вони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 07.10.1992 року. Спільних дітей не мали. Однак, після розірвання шлюбу вони залишились проживати у вищевказаній квартирі до 28.07.1999 року. Згідно довідки КП Соснівська СУБ в [ADDRESS] зареєстрована одна особа - [PERSON], [PERSON] був зареєстрований в даній квартирі з 04.08.1989 року по 28.07.1999 року. Відповідно до витягу про смерть № 39 від 12.01.2012 року [PERSON] помер [INFO]. Місце смерті Російська Федерація. Як пояснила в судовому засіданні позивачка, починаючи з 28.07.1999 року, вона добросовісно, відкрито та безперервно володіє ? частиною квартири [ADDRESS] яка належала померлому [PERSON] утримує її, періодично виконує ремонт квартири, підтримує її в належному стані, сплачує квартирну плату та інші комунальні платежі. Також в судовому засіданні встановлено, що володіння вказаним майном здійснювалося позивачкою не на підставі договірних зобов'язань та не у зв'язку із спадкуванням майна після померлого. З урахуванням викладеного, суд вважає визнати за позивачкою право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Зі згоди позивачки, представника позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Outcome: approved