Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

Позивач 24.05.2017 року звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , [PERSON] та просила визнати договір купівлі-продажу автомобіля HONDA ACCORD, реєстраційний номер [NUMBER] , укладений між [PERSON] від імені позивача та [PERSON] недійсним, витребувати автомобіль з незаконного володіння [PERSON] та передати його позивачу. В обґрунтування позову [PERSON] відзначила, що в 2014 році [PERSON] мала намір продати свій автомобіль HONDA ACCORD, реєстраційний номер [NUMBER] за 10 000 доларів США та уклала усний договір з [PERSON] доручення на продаж вказаного автомобіля за вказану суму. 02.06.2014 року [PERSON] видала [PERSON] довіреність, якою уповноважила [PERSON] на продаж автомобіля. Автомобіль було продану [PERSON] , проте кошти [PERSON] не отримала, [PERSON] спочатку повідомляв, що розбирається з питанням повернення коштів, проте вимкнув телефон та зник. Позивач вважає договір купівлі-продажу, укладений між відповідачами недійсним, адже вона не отримала кошти за проданий автомобіль. Справа надійшла до провадження судді Кравчук Т.С. та ухвалою суду від 25.05.2017 року провадження у справі відкрите. На підставі розпорядження керівника апарату суду №3253/18 від 08.05.2018 року по справі було проведено повторний автоматизований розподіл в результаті якого справа надійшла до провадження судді Загороднюка В.І. та ухвалою якого від 18.05.2018 року була прийнята. До суду (а.с.71-72) надійшов відзив [PERSON] , згідно якого просив відмовити у задоволенні позову, виходячи з того, що він віддав представнику автомобільного салону 11500 доларів США, тобто правомірно купив автомобіль позивача. На підставі розпорядження керівника апарату суду №630/19 від 29.01.2019 року по справі було проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, згідно якого головуючим суддею обрано Бондаря В.Я. Ухвалою судді від 31.01.2019 року справу прийнято до провадження судді та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 11.03.2019 року. У підготовчому засіданні 11.03.2019 року було задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків та закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 23.04.2019 року. Новий представник позивача Івус П.І. заявив клопотання про відкладення розгляду справи з метою ознайомлення з її матеріалами, яке судом було задоволено, розгляд справи відкладено на 07.06.2019 року. У судовому засіданні 07.06.2019 року свідок [PERSON] повідомив, що він 02.08.2014 року разом з [PERSON] шукали автомобіль для [PERSON] та в результаті пошуку того ж дня знайшли автомобіль Хонда Акорд. Попросили номер власника автомобіля уточнити питання, проте представник салону відмовив, оскільки мав довіреність на продаж авто, тому спілкування з власником не є необхідним. Свідок з [PERSON] отримали копію довіреності та поїхали до нотаріуса перевірити її. В результаті приїхали до салону та залишили аванс, представник салону вказав, що зараз вони будуть знімати авто з обліку, а відповідач з свідком поїхали додому за всією сумою коштів. Відповідач зі свідком приїхали з коштами до салону та поїхали в ДАЇ для переоформлення авто, де в машині передали кошти у розмірі 11500 доларів США представнику салону, довіреній особі. Свідок вказав, що при покупці авто у ньому був відсутній акумулятор. Розгляд справи було відкладено на 25.07.2019 року, у зв`язку з заявленням відповідного клопотання позивачем. Згідно письмових пояснень [PERSON] - представника [PERSON] , неможливо визнати договір купівлі-продажу недійсним, адже довіреність не передбачала повернення позивачу коштів. Також відзначив, що автомобіль було продано за 114 000 грн., з яких 83 000 грн. відповідач витратив на ремонт автомобіля, 27 000 грн. витрачено за стоянку автомобіля на території салону та розміщення реклами та 4000 грн. [PERSON] отримав за свою працю. У судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги та просили задовольнити позовні вимоги. Представник [PERSON] - [PERSON] заперечував проти задоволення позову в повному обсязі. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно за ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Судом встановлено, що [PERSON] 02.06.2014 року уповноважила [PERSON] розпоряджатися належним їй автомобілем HONDA ACCORD, реєстраційний номер [NUMBER] , в результаті чого приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Рубінчик Л.О. посвідчила довіреність. З рахунку №93 від 15.06.2014 року вбачається, що ремонт автомобіля HONDA ACCORD, реєстраційний номер [NUMBER] становить 83 000 грн. та було сплачено [PERSON] 02.08.2014 року між [PERSON] та ТОВ «Бриз» в особі директора Кізім В.О. було укладено договір про зобов`язання ТОВ виписати довідку-рахунок. Згідно акту №492670 від 02.08.2014 року технічний стан автомобіля HONDA ACCORD, реєстраційний номер [NUMBER] задовільний. 02.08.2014 року було зареєстровано право власності на автомобіль за [PERSON] , що підтверджується довідкою рахунком №492670, та з якої вбачається, що автомобіль було придбано за 114 000 грн. 27.11.2014 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Рубінчик Л.О. зареєструвала припинення дії довіреності на підставі заяви [PERSON] . Таким чином, вбачається, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір доручення. Згідно ч. 1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Відповідно до ч. 1ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права-та обов`язки. Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Частиною 3 статті 237 ЦК України передбачено, що представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Згідно зі ст. 239 цього ж Кодексу правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє. Відповідно до положень ч. ч. 1,3 ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ч. 1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язана вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Відповідно до ст. 1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належать вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненими. Частина перша ст. 1004 ЦК України передбачає, що повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Статтею 1006 ЦК України передбачено, що повірений зобов`язаний: 1) повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; 2) після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; 3) негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. Обов`язки довірителя визначені ст. 1007 ЦК України, зокрема, довіритель зобов`язаний: 1) забезпечити повіреного засобами, необхідними для виконання доручення; 2) відшкодувати повіреному витрати, пов`язані з виконанням доручення. Відповідно до положень ст. 1009 ЦК України, якщо договір доручення припинений до того, як доручення було повністю виконане повіреним, довіритель повинен відшкодувати повіреному витрати, пов`язані з виконанням доручення, а якщо повіреному належить плата також виплатити плату пропорційно виконаній ним роботі. Згідно із ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином. Таким чином, кошти від реалізації автомобіля позивача мали передатися [PERSON] довірителю. Умови ремонту автомобіля та інші умови мали обговорюватися сторонами. Втім, позивач просить саме визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля, укладеного між відповідачами. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. (ч.1,ч.3 ст. 203 ЦК України). В статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Жодних підстав для визнання договору укладеного між відповідачами 02.08.2014 року судом не встановлено. Доводи позивача про неотримання нею коштів за реалізацію автомобіля не є підставою для визнання договору недійсним. Припинення позивачем довіреності не приймається судом до уваги, адже оскаржуваний правочин було вчинено під час дійсності довіреності. Майно може бути повернуте за позовом власника про його витребування на підставі ст. 387 ЦК України, якщо позивач надасть докази, що підтверджують наявність обставин, зазначених в цій статті, а саме підтвердження право власності позивача на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння поза його волею, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. За змістом вказаної статті право на витребування майна належить лише власнику та лише у особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, і може мати місце лише за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза його волею. Наявність у діях власника майна волі на передачу майна виключає можливість його витребування і незаконність володіння майном відповідачем повинна бути доведена позивачем у суді, оскільки законодавство презумує добросовісне (правомірне) володіння чужим майном, якщо інше не випливає з закону або не встановлене рішенням суду (ч.3 ст.397 ЦК України). Позивач вказує, що вона мала намір продати свій автомобіль, чому і посвідчила нотаріальну довіреність на продаж авто. Факт вибуття майна, а саме автомобіля HONDA ACCORD, реєстраційний номер [NUMBER] поза волею [PERSON] виключається. Також [PERSON] мав право розпоряджатися автомобілем на підставі довіреності, а [PERSON] на законних підставах придбав автомобіль позивача. Тому, враховуючи вищевикладене, у задоволені позову [PERSON] слід відмовити повністю. Суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу її право звернутися до суду з позовом до винної особи про стягнення коштів отриманих від третіх осіб в результаті реалізації її автомобіля.

Outcome: dismissed