Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

Позивач [PERSON] в червні 2017 р. звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за договором позики з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в розмірі 26876,10 грн. та судовий збір. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що позивач [PERSON], 26.05.2015 р. позичив відповідачу [PERSON] грошові кошти в розмірі 22500 грн., строком до 30 вересня 2015 року, про що відповідач надала розписку. Однак, грошові кошти до даного часу відповідач [PERSON] не повернула. Позивач зазначає, що у відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Індекс інфляції за період з жовтня 2015 р. до лютого 2017 р. становить 115,2 % (22500 грн. х 115,2 % = 25920 грн.). Отже, позивач зазначає, що станом на 01.03.2017 р. кількість прострочених діб становить - 517 (517 діб х 22500 грн. х 3% : 365 = 956,10 грн.) 25920 грн. + 956,10 грн. = 26876,10 грн. Тобто, відповідач станом на 01 березня 2017 року повинна повернути позивачу суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в розмірі 26876,10 грн. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила. Згідно вимог ст. 280 Цивільного Процесуального Кодексу України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 26.05.2015 р. між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 22500 грн., строком до 30 вересня 2015 року, про що свідчить розписка, яка міститься в матеріалах справи. Відповідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У Постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі 6-63цс13 про перегляд ухвали колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 грудня 2012 року у справі про стягнення боргу за договором позики вказано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Враховуючи те, що 26.05.2015 р. між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, суд приходить до висновку, що вони дійшли згоди щодо істотних умов договорів та взяли на себе зобов'язання щодо виконання даного договору. У відповідності до змісту розписки, сторонами визначена сума позики в національній валюті - 22500 грн. Отже, наявна у матеріалах справи розписка від 26.05.2015 р. свідчить про те, що гроші в сумі 22500 грн. були передані [PERSON] у борг. Відтак, з урахуванням зазначених норм закону та умов укладеного між сторонами договору, поверненню позивачу підлягає сума позики, отримана відповідачем - 22500 грн. Положеннями ст.1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України. Відповідно до частини третьої статті 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] свої зобов'язання за вказаним вище договором позики від 26.05.2015 не виконала та суму боргу в строк не повернула. Суд вважає, що в даному випадку відповідач допустив прострочення виконання взятих на себе зобов'язань перед позивачем, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних за договором позики від 26.05.2015 р. за період з жовтня 2015 р. по лютий 2017 р., в порядку ст. 625 ЦК України, а саме 26876.10 грн. (індекс інфляції становить 115,2 % (22500 грн. х 115,2 % = 25920 грн.), кількість прострочених діб за період з жовтня 2015 р. по лютий 2017 р. становить - 517 (517 діб х 22500 грн. х 3% : 365 = 956,10 грн.) 25920 грн. + 956,10 грн. = 26876,10 грн.). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 640,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved