Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

Позивач 20 червня 2012 року звернувся до суду з вказаним позовом, та остаточно уточнивши свої вимоги, мотивує його тим, що 28 вересня 2005 року між ПриватБанком та відповідачем був укладений кредитний договір №SUH0AE00000027, згідно з яким відповідач отримав кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії в сумі 66 928, 35 грн. на придбання автомобіля в сумі 49 990,00 грн., на страхування автомобіля в сумі 15 688, 60 грн., на особисте страхування в сумі 1 249,75 грн., зі сплатою 1,75% у місяць (21,00% річних) на суму залишку заборгованості за кредитом, зі строком користування до 27 вересня 2010 року. Відповідно до договору відповідач прийняв на себе зобов'язання щомісячно сплачувати кредит, відсотки та комісію в період сплати у розмірі 0,12 % від суми виданого кредиту (49 990,00 грн. х 0,12% = 59,99 грн.) Рішенням Зарічного райсуду м. Суми від 30 травня 2008 року по справі № 2-1356/2008 р. позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено та стягнуто борг станом на 08 лютого 2008 року в сумі 4 132,23 грн., з яких: заборгованість по кредиту - 3340,10 грн., заборгованість по нарахованим відсоткам - 46,76 грн., заборгованість по простроченим відсоткам - 311,33 грн., пеня за несвоєчасне погашення відсотків - 74,10 грн., заборгованість по простроченій комісії - 299,95 грн. Кредитна заборгованість відповідачем не сплачена, та відсотки нараховуються щомісячно, як передбачено умовами договору - до повного погашення кредиту. В період з 08 лютого 2008 року (з моменту звернення позивачем до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості) по 13 червня 2012 року позивачем були нараховані: - відсотки за користування кредитними коштами в сумі 4 391, 51 грн. (4 749,60 грн. - 46,76 грн. - 311, 33 грн. (стягнені, але не сплачені за рішенням суду)= 4391,51 грн.); - комісія за користування кредитом в сумі 1919,68 грн.( 2 219,63 грн. - 299,95 грн. (стягнена, але не сплачена за рішенням суду) = 1919,68 грн.); - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі 8 045,32 грн. (8119,42 грн. - 74,10 грн. (стягнена, але не сплачена за рішенням суду) = 8045, 32 грн.) Загальний розмір заборгованості нарахованої в період з 08 лютого 2008 року по 13 червня 2012 року складає 14 356, 51 грн. Оскільки відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконує, просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, нараховану за період з 08 лютого 2008 року по 13 червня 2012 року в сумі 14 356,51 грн., а також стягнути з відповідача понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача Гакаль Р.В. позовні вимоги підтримав, зазначивши також про те, що банком було зараховано грошові кошти виручені від реалізації належного відповідачу автомобіля у квітні 2007 року, проте залишилася заборгованість по тілу кредиту в сумі 3090 грн. 15 коп. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що відповідач надав довіреність представнику банку на право продажу належного йому транспортного засобу, і кошти від реалізації якого мали бути зараховані на рахунок банку. Відповідача запевнили представники банку, що заборгованості по кредиту не існує. Виконавче провадження по заочному рішенню Зарічного районного суду м. Суми від 30 травня 2008 року не відкривалось, а тому можна стверджувати, що банком було прощено борг [PERSON] Оскільки позивачем не було надано доказів, вважає позовні вимоги не обгрунтованими. Також просить застосувати строки позовної давності. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Вислухавши думку осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 28 вересня 2005 року між ПриватБанком та відповідачем був укладений кредитний договір №SUH0AE00000027, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 66 928, 35 грн., з яких на придбання автомобіля - 49 990,00 грн., на страхування автомобіля - 15 688,60 грн., на особисте страхування - 1 249,75 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,75 % в місяць на суму залишку заборгованості на строк по 27 вересня 2010 року включно (а.с. 7-10). [PERSON] не виконав зобов'язання по поверненню кредиту і відсотків у строки визначені договором. У зв'язку з чим станом на 13 червня 2012 року згідно розрахунку позивача, заборгованість складає 14 536,51 грн., з яких: 4391,51 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 1919,68 грн. - комісія за користування кредитом, 8045,32 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 30 травня 2008 року з [PERSON] на користь позивача стягнуто заборгованість за кредитом, відсотках, комісії та пені в сумі 4132,23 грн. (а.с. 17). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином в установлений строком відповідно до вказівок, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок -відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] надав пояснення про те, що він в січні 2007 року, перебуваючи на посаді провідного спеціаліста по безпеці ПриватБанку, спілкувався з відповідачем, який мав заборгованість по кредитному договору. Спільно з останнім вони шукали покупців на автомобіль. Коли знайшовся покупець [PERSON], відповідач видав йому довіреність для здійснення реалізації автомобіля, оскільки йому було ніколи. Автомобіль був у поганому стані, та він приводив його до порядку. Автомобіль був проданий [PERSON] в кредит, про ціну продажу відповідачу було відомо, крім того він попереджав [PERSON] про те, що після реалізації транспортного засобу залишиться заборгованість по кредиту близько 3 тис. грн. Також після цього він телефонував відповідачу, якому повідомляв про необхідність погашення заборгованості, внаслідок чого було сплачено ще 500 грн. Суд не погоджується з запереченнями представника відповідача щодо відсутності заборгованості за зазначеним кредитним договором в зв'язку з реалізацією транспортного засобу, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних доводів суду надано не було. В той же час з наданих представником позивача доказів, зокрема виписки по рахунку за період з 01 січня 2007 року по 07 травня 2014 року, вбачається зарахування грошових коштів виручених від реалізації автомобіля, проте повного погашення заборгованості по кредитному договору не відбулося. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом. Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, а тому наявність заочного рішення Зарічного районного суду м. Суми від 30 травня 2008 року не звільняє відповідача від обов'язку сплати заборгованості по відсоткам за користування кредитом, комісії за користування кредитом, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Статтею 257 ЦК України передбачена загальна позовна давність тривалістю у три роки, а відповідно до положень ч. 1 ст. 259 ЦК України вона може бути збільшена за домовленістю сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно ч.1, 4 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконувати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. З 27 серпня 2008 року допущена прострочена заборгованість, яка не погашена, тобто з цієї дати у банку настало право лише дострокового стягнення заборгованості. Виходячи з умов договору від 28 вересня 2009 року строком погашення кредиту в повному обсязі встановлено 27 вересня 2010 року, і саме після цієї дати у банку виникло право звертатися з вимогами про стягнення суми заборгованості з усіма нарахуваннями. З вказаного часу трирічний строк позовної давності банком не пропущено. В той же час ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Враховуючи те, що позивач звернувся до суду з даним позовом до суду 20 червня 2010 року, а тому застосовуючи за зверненням сторони вказаний спеціальний строк позовної давності, суд вважає, що періодом для стягнення пені буде рік до часу звернення банку з цим позовом, тобто період з 19 червня 2009 року по 19 червня 2010 року. Таким чином суд приходить до висновку, що право позивача порушене і підлягає захисту, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором 8626 грн.48 коп., з яких 4391,51 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 1919,68 грн. - комісія за користування кредитом, 2315,29 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно до задоволених вимог в розмірі 97 грн. 80 коп.

Outcome: partial