Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] 22 липня 2016 року звернулась до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення грошових коштів (аліментів) на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів відповідача на місяць до повноліття дитини та аліментів на утримання дружини у розмірі 1200 грн. щомісяця до досягнення донькою трирічного віку. В позовній заяві позивач вказала, що 30 травня 2014 року вона уклала шлюб із [PERSON], який був зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №41. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач проживає окремо, дитині допомоги не надає, хоча зобовязаний її утримувати та має таку змогу. Уточнивши свої вимоги, просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідача та у такому ж розмірі - на утримання дитини до її повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнав частково: в частині утримання дитини у повному обсязі, у частині утримання дружини позов не визнав та пояснив, що працює заступником керуючого магазином ПП «Таврія Плюс», отримує заробітну плату у розмірі близько 3000 грн. на місяць, а тому має змогу сплачувати аліменти на утримання дитини у заявленому позивачем розмірі. Сплачувати аліменти на утримання дружини немає можливості через незначний розмір отримуваної заробітної плати, за рахунок якої винаймає в м.Одесі житло та утримує двох батьків похилого віку. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними письмові докази, суд вважає можливим позов задовольнити частково з таких підстав. Встановлено, що 22 липня 2016 року позивач [PERSON] звернулась до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення грошових коштів (аліментів) на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів на місяць до повноліття дитини та аліментів на утримання дружини у розмірі 1200 грн. щомісяця до досягнення донькою трирічного віку. 19 жовтня 2016 року позивач [PERSON] уточнила свій позов та просила стягувати з відповідача на свою користь аліменти на утримання дружини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідача. Відповідно до п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, ратифікованої Україною 11 вересня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обовязків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Стаття 51 Конституції України та ст.ст.150 і 180 СК України встановлюють для батьків обовязок виховувати та утримувати своїх неповнолітніх дітей до їх повноліття. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії 1-ЖД №415815, виданим 04 листопада 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції в Одеській області. В даний час сторони проживають окремо, не спілкуються, шлюб між ними розірвано рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 19 жовтня 2016 року (справа №503/1305/16-ц), дитина перебуває на утриманні позивача. Отже, відповідач [PERSON] законодавчо зобовязаний утримувати свою неповнолітню дитину до її повноліття, проте свій обовязок належним чином не виконує, що було встановлено в судовому засіданні. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, вказано, що держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобовязання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав неповнолітніх дітей при ухиленні батьків від обовязку їх утримувати є законодавчо передбачена можливість стягнення коштів на їх утримання в судовому порядку. Так, згідно зі ст.181 Сімейного кодексу України по рішенню суду кошти на утримання неповнолітньої дитини (аліменти) можуть бути присуджені в частині від доходу (заробітку) платника аліментів, або в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України аліменти у твердій грошовій сумі визначаються, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають важливе значення. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дітей, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника інших дітей, непрацездатних осіб, інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] працює у приватному підприємстві «Таврія Плюс» на посаді заступника керуючого магазином, має постійний заробіток (дохід) у вигляді заробітної плати, розмір якої складає 3005 грн. на місяць, у звязку з цим суд вважає необхідним вимоги позивача у частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити повністю. Що стосується позовних вимог позивача в частині стягнення аліментів на утримання дружини, то відповідно до вимог ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Перебування позивача [PERSON] у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, отримання нею державної допомоги на дитину у розмірі 900 грн. на місяць, яка є її єдиним доходом, відсутність у неї можливості працевлаштуватись з метою отримання додаткового доходу є доказом її потреби в утриманні відповідачем, а наявність в останнього постійного місця роботи та отримання ним щомісячного доходу у вигляді заробітної плати - є доказом його спроможності утримувати дружину-позивача до досягнення дитиною трирічного віку. Водночас, з огляду на розмір отримуваної відповідачем заробітної плати (3005 грн. на місяць відповідно до довідки ПП «Таврія Плюс» №702 від 06 жовтня 2016 року), наявність на його утриманні батьків похилого віку батька [PERSON], [INFO], інваліда ІІІ групи, та непрацездатної матері [PERSON], [INFO], інваліда ІІ групи, єдиним утриманцем яких є відповідач, суд вважає необхідним заявлений позивачем розмір аліментів на її утримання зменшити. На підставі викладеного,

Outcome: partial