Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

Позивач [PERSON] 14.11.2016 року звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини та дружини до досягнення дитиною трьох років, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, який зареєстровано 12.12.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, про що 12.12.2014 складено відповідний актовий запис №3561, та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 1 200,00 гривень до досягнення дитиною повноліття, та аліменти на утримання позивача як дружини з якою проживає дитина до досягнення трьох років - в твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень. Позовна заява мотивована тим, що спільне життя подружжя не склалося через відсутність між ними взаєморозуміння, різні уявлення на сімейний устрій та про взаємовідносини подружжя в сім'ї. Подружжя припинило шлюбні відносини, спільне проживання та ведення спільного господарства 6 місяців тому. Позивач переконана в тому, що відносини подружжя налагодити не вдасться, шлюб носить формальний характер, збереження шлюбу і подальше спільне проживання є неможливим, на примирення та відновлення подружніх відносин не згодна, подальше збереження шлюбу з відповідачем суперечить її інтересам та інтересам спільної дитини подружжя. Спору щодо поділу спільного майна подружжя між сторонами немає. Від шлюбу у подружжя є малолітня дитина - донька [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю та проживатиме з нею після розірвання шлюбу. Дитина знаходиться на утриманні позивача, відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки добровільно не надає. Згідно доводів позивача, відповідач офіційно не працює, має добрий стан здоров'я, інших утриманців не має, отримує дохід близько 6 тисяч гривень на місяць. Позивач перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною, змоги працювати не має, значні кошти витрачаються нею на лікування, харчування, одяг для дитини, самостійно утримувати себе та доньку змоги позивач не має, а тому потребує матеріальної допомоги чоловіка на утримання дитини та позивача. Вказані обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з вказаною позовною заявою. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав в частково, зазначив, що він працює неофіційно експедитором по розвезенню продуктів харчування та інших товарів, його середньомісячний дохід неможливо проконтролювати, однак в середньому на місяць він отримує «на руки» від 3000 до 6000 гривень. Інших утриманців, крім доньки [PERSON], він не має, стан здоров»я у нього добрий, кредитних зобов'язань не має, має у власності квартиру, вказав, що він має матеріальну можливість та згоден платити аліменти, проте в розмірі меншому, ніж просить позивач, а саме в розмірі 1 000 гривень - на утримання дитини та в розмірі 200 гривень - на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. З приводу позовної вимоги щодо розірвання шлюбу - позов визнав, просив шлюб розірвати. Суд, заслухавши позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, встановивши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 12.12.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, про що 12.12.2014 складено відповідний актовий запис №3561 (а.с.7). Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В ході дослідження позовної заяви та доданих до неї матеріалів судом, відповідно до ч. 1 ст. 112 СК України, з'ясовано фактичні взаємини подружжя, а також те, що подана до суду позовна заява, в частині вимог про розірвання шлюбу, відповідає дійсній волі позивача та відповідача, їх бажання розірвати шлюб є істинним та добровільним. Згідно п. 10 Постанови пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України ( 254к/96-ВР ) охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін. Досліджуючи вказані обставини, суд зважає на те, що фактично шлюбні відносини між сторонами по справі припинено близько 6 місяців тому, шлюб між сторонами фактично розпався, існує формально, ведення спільного господарства припинено, подальше збереження шлюбу є неможливим та недоцільним і суперечитиме інтересам сторін та їх дитини, тому шлюб між сторонами слід розірвати. Під час шлюбу у позивача та відповідача народилася донька [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області (а.с.8), в якому в графі «Батько» зазначено відповідача [PERSON]. Позивач разом з донькою проживає за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою квартального комітету мікрорайону «Корея-1» №1261 від 02.11.2016 року (а.с.6). Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, інші обставини, що мають істотне значення; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів(надалі Постанова) у відповідності до ч.1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати свою дитини до досягнення нею повноліття. Згідно п.17 Постанови вирішуючи питання, щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього і інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст.182 СК України. За правилами ч. 1 та ч. 4 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно ч.2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. У цьому зв'язку судом встановлено, що відповідач по справі офіційно не працює, а тому аліменти з нього слід стягувати у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні відповідач повідомив, що він може та бажає надавати аліменти в тому числі і на утримання дружини. Таким чином суд, зважаючи на взаємний обов'язок батьків по утриманню дітей, обов'язок чоловіка утримувати дружину, з якою проживає дитина, часткове визнання позову відповідачем, інші встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає можливим встановити аліменти на утримання дитини в розмірі 1 000,00 грн. щомісячно до досягнення спільною донькою повноліття, та аліменти на утримання дружини, з якою проживає дитина, в розмірі 200,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною трьох років, що буде розумним та справедливим. При визначені розміру аліментів судом враховані всі обставини, передбачені ст.182 СК України. Суд не приймає до уваги позицію позивача, що розмір аліментів на утримання дитини має становити не менше 1 200 грн. а аліменти на утримання дружини з якою проживає дитина - не менше 500 грн. щомісячно, оскільки нею не доведено перед судом того, що відповідач має реальну змогу сплачувати аліменти в такому розмірі. При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом збільшено або зменшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аліменти підлягають стягненню в контексті ст. 191 СК України з дня пред'явлення позову, тобто у даній справі з 14.11.2016 року. У відповідності до п. 1. ч.1 ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми платежу (аліментів) за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до положень ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за позовні вимоги про стягнення аліментів в розмірі 1 102,40 грн. та на користь позивача судовий збір, сплачений позивачем при подачі до суду позову в частині розірвання шлюбу в розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial