Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

Позивач 23.09.2020 р. звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] на її користь на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 2 000 грн. до досягнення нею 23-х років за умови, що вона буде продовжувати навчання. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають повнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка на даний час навчається на 4 курсі Київського державного коледжу туризму та готельного господарства, спеціальність «Право», денної форми навчання, термін навчання: з 01 вересня 2017 року по 30 червня 2021 року. Зазначає, що 01.06.2007 р. за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва шлюб з відповідачем було розірвано. Позивач вказує, що на сьогоднішній день дитину утримує лише вона на свої кошти, так як добровільно батько дитини ніяких коштів не виділяє, на контакт з донькою не йде, окрім цього має заборгованість по аліментах більше 13 000 грн. Вона не в змозі самостійно утримувати дитину, доньці щоденно необхідні кошти на проїзд до місця навчання, харчування, підручники, одяг та інші речі, які забезпечать їй повноцінний, різнобічний розвиток, також вона оплачує репетиторство доньці з іноземної мови, що зумовило звернутися до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28.09.2020 року позовна заява була залишена без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків позову (а.с. 18, 19). Ухвалою суду від 27.10.2020 року відкрите провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи в судове засідання (а.с. 40, 41). В судовому засіданні позивач та третя особа [PERSON] підтримали позов в повному обсязі та викладені у заяві обставини. Відповідач в судовому засіданні просив відмовити в позові, посилаючись на те, що він на даний час не має роботи та доходів, буде ставати на облік по безробіттю в центр зайнятості, офіційно працював до літа 2020 р., звільнився через низьку заробітну плату, проживає в селі Степанці Канівського району, має іншу сім`ю, живуть з вирощеного на городі, ще має одну повнолітню дитину від першого шлюбу, заробити кошти ніде не може, до 18 р. доньці платив по 500 грн. Суд, вислухавши сторін, третю особу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження - а.с. 37). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01.06.2007 р. у справі № 2-1743/1 шлюб між позивачем та відповідачем розірваний (а.с. 26). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18.08.2016 р. по справі № 755/10085/16-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1 000 грн. щомісячно, починаючи з 24.06.2016 р. до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] (а.с. 37-38). Отже, з огляду на дату народження [PERSON] - [INFO] , остання досягла повноліття, тому стягнення аліментів на її утримання припинилось. Відповідно довідки Київського державного коледжу туризму та готельного господарства від 10.09.2020 р. № 340, [PERSON] є студенткою 4 курсу денної форми навчання, спеціальність «право», термін навчання: з 01 вересня 2017 року по 30 червня 2021 року (а.с. 27). Відповідно до положень ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Як роз`яснено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. За змістом положень частини 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Вирішуючи спір по суті суд враховує наступне. [PERSON] досягла віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років та продовжує навчатись. [PERSON] навчається на денній формі навчання. Така форма навчання призводить до неможливості студента офіційно працювати та отримувати доходи, а отже дитина об`єктивно потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання, адже сама по собі денна форма навчання позбавляє повнолітню дитину відповідача можливості працювати та утримувати себе самостійно і за таких умов дитина потребує матеріальної допомоги від своїх батьків. У постанові Верховного Суду від 23.01.2019 року в справі №346/103/17 суд касаційної інстанції, зокрема, погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що дитина сторін навчається на денній формі, у зв`язку з чим не в змозі офіційно працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання. Разом з тим, за приписами норми ст. 199 СК України, батьки зобов`язані утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання до досягнення нею двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати таку матеріальну допомогу. Вказані обставини щодо матеріального стану відповідача мають з`ясовуватись та досліджуватись судом у межах розгляду даного спору. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Матеріали справи не містять жодних доказів про отримання будь яких доходів відповідачем, а також про набуття у власність майна, у тому числі доходів від передачі майна в оренду тощо. Як зазначено у позові, відповідач має заборгованість по аліментам на утримання дитини [PERSON] до її повноліття, на підтвердження чого надано копію постанови державного виконавця від 22.03.2018 р. про передачу виконавчого провадження за виконавчим листом № 755/10085/16-ц виданим 21.09.2016 р. Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області, у якій зазначено, що станом на 01.03.2018 р. заборгованість зі сплати аліментів становить 13 733,38 грн. (а.с. 36). Такі обставини стосовно наявності боргу по аліментам відповідачем не заперечувались. Відповідач суду пояснив, що він невзмозі сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки на період її навчання, оскільки з літа цього року непрацевлаштований, шукає роботу, проживає в селі, харчується вирощеним з городу, жодних доходів не має. Суд констатує, що в матеріалах справи відсутні будь які докази на підтвердження наявності у відповідача на праві власності, володіння та/або користування майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; понесених відповідачем витрат, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, що має доводитись стягувачем аліментів у відповідності до положень ст. ст. 182, 199 СК України. З урахуванням заперечень відповідача позивач не була позбавлена можливості надати докази у спростування обставин неможливості надавати відповідачем матеріальну допомогу повнолітній дитині на період навчання та з клопотанням про витребування таких доказів судом не зверталась. Отже, з урахуванням викладеного суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, оскільки не знайшов свого підтвердження у ході розгляду справи. Позивач звільнена від сплати судового збору відповідно положень пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» та судових витрат у даній справі сторонами не заявлялось. За наведених обставин питання розподілу судових витрат при ухваленні рішення судом не вирішувалось.

Outcome: dismissed