Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

Позивач, 20 травня 2016 року, звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, що залишилося після смерті батька [PERSON], померлого 24 червня 2006 року. В позовній заяві позивач [PERSON] посилалася на те, що 24 червня 2006 року помер її батько [PERSON]. Після смерті батька залишилося спадкове майно: земельна ділянка площею 1,51 га вартістю 45748,09 грн., надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території [PERSON] сільської ради Кодимського району Одеської області, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №007930, виданого на ім»я померлого. Спадкоємцем за законом стала вона, як дочка спадкодавця. Інші спадкоємці за законом від спадщини відмовилися. Спадщину прийняла як особа, що на час відкриття спадщини проживала разом зі спадкодавцем. Коли звернулась до нотаріуса з питання про видачу свідоцтва про право на спадщину, з»ясувалось, що відсутні правовстановлюючі документи (їх оригінали) на спадкове майно державний акт на право власності на землю. Залишилась лише його ксерокопія. Про втрату державного акту на право власності на землю вони публікували оголошення в газеті «Вісті Кодимщини». Це позитивного результату не дало. Відділ Держгеокадастру в Кодимському районі теж відмовив у видачі дублікату правовстановлюючого документу. Все вище назване і змусило її звернутися до суду за захистом свого права. Просить визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на: земельну ділянку площею 1,51 га вартістю 45748,09 грн., надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території [PERSON] сільської ради Кодимського району Одеської області, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №007930, виданого на ім»я [PERSON], померлого 24 червня 2006 року, який був утрачений. В судове засідання позивач не з»явилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача ([PERSON] сільської ради, Кодимського району, Одеської області) в судове засідання не з»явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши вимоги позивача, заяву відповідача, матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно частини 3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов»язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом установлено наступне. [PERSON] був власником: земельної ділянки площею 1,51 га, вартістю 45748,09 грн., наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташованої на адміністративній території [PERSON] сільської ради за межами села (Інформація Відділу Держгеокадастру в Кодимському районі Одеської області №Ю-439/0-438/0/6-16 від 17 серпня 2016 року). 24 червня 2006 року [PERSON], помер (свідоцтво про смерть серії І-ЖД №052244, видане 26 червня 2006 року [PERSON] сільською радою Кодимського району Одеської області, актовий запис №17). Спадкоємцем за законом стали дочки померлого: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Згідно досліджених в судовому засіданні заяв, [PERSON] і [PERSON], від спадщини відмовилися (заяви зареєстровані в реєстрі [PERSON] сільської ради відповідно за №54 і 55). Як убачається з дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про народження серії І-ЖД №458869, виданого 29 грудня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №28, батьком народженої 16 серпня 1966 року [PERSON] є [PERSON]. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Діючи відповідно до зазначеної норми Закону, позивач подала заяву нотаріусу про прийняття спадщини, однак, отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину з огляду на те, що відсутній оригінал державного акту на право власності на землю (лист державного нотаріуса №1053/02-14 від 15 вересня 2015 року). В пункті 23 постанови №7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» роз»яснюється, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Те, що зазначений правовстановлюючий документ був утрачений підтверджується дослідженим в судовому засіданні оголошенням про його втрату в газеті «Вісті Кодимщини» (№41 від 10 жовтня 2015 року). Докази, надані позивачем є належними і допустимими (ст.ст.58,59 ЦК України). Водночас, частиною 5 статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З цього приводу свою позицію висловив і Верховний Суд України в своїй постанові по справі №6-42цс14 від 14 травня 2014 року, зазначивши, що оскільки відповідно до ч.2 ст548 ЦК Української РСР прийнята спадщина належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (аналогічні положення містяться в ч.5 ст. 1268 ЦК України), то факт отримання чи неотримання таким спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не впливає на його право власності. Отже, звернення до суду за захистом свого права (ст. 16 ЦК України) позивачами є обґрунтованим, оскільки воно продиктоване тою обставиною, що при зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, з»ясувалося, що відсутні документи на спадкове майно. З огляду на викладене суд констатує, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON], набувши тим самим право власності на спадкове майно - земельну ділянку площею 1,51 га вартістю 45748,09 грн., надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території [PERSON] сільської ради Кодимського району Одеської області, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №007930, виданого на ім»я [PERSON], померлого 24 червня 2006 року, який був утрачений. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 1261 ч.1, 1268 ч.3 ЦК України,

Outcome: approved