Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

Позивач [PERSON] 23.09.2020 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . На теперішній час у вищевказаному будинку зареєстрований її син [PERSON] , але з 2014 року він виїхав до м. Краснодар Російської Федерації та з цього часу мешкає за адресою: [ADDRESS] . Реєстрація відповідача за вищевказаною адресою перешкоджає позивачу, як власнику, вільно користуватися та розпоряджатися власністю. Позивач просить суд усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, шляхом визнання [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 01.12.2020 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали суду заяву з підтримання позовних вимог та просять суд слухати справу без їх участі. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву від 09.10.2020 року, посвідчену нотаріусом Краснодарського нотаріального округу РФ Тимохиною О.Г., в якій позовні вимоги [PERSON] визнав у повному обсязі та просить слухати справу без його участі. Відповідно до вимог ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Беручи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 14.04.1990 року, виданого Авдіївською міською радою м. Ясинувата Донецької області, [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] від 17.02.1998 року, виданого повторно Ясинуватський районним відділом реєстрації актів цивільного стану Донецької області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 21.03.1997 року. Згідно договору купівлі-продажу від 28.10.1998 року, посвідченого державним нотаріусом Авдіївської державної нотаріальної контори Лук`янець Л.В., [PERSON] придбала у [PERSON] житловий будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про переміну прізвища, імені та по-батькові серія [NUMBER] від 31.07.2000 року, виданого Авдіївським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області, [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до довідки Центру надання адміністративних послуг Авдіївської міської ради № 07-29д/5369 від 18.09.2020 року, за адресою: [ADDRESS] , зареєстрованим значиться [PERSON] , [INFO] . Згідно акту № 620 від 18.09.2020 року, складеного головою комітету мікрорайону за участі свідків, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але з 2014 року по теперішній час не мешкає. Відповідно до паспорту громадянина Російської Федерації, виданого 11.01.2020 року ГУМВС по Краснодарському краю РФ, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 20.11.2018 року, виданого Відділом записів актів цивільного стану м. Краснодар, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 20.11.2018 року. Відповідно до довідки Відділу реєстрації Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області № 570 від 06.11.2020 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 11.04.2006 року по теперішній час. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. За ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 391 УК України передбачено, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, вищенаведені норми цивільного законодавства України дають підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16, в постановах Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 569/1478/18, від 01 квітня 2020 року у справі № 686/21171/14-ц. Вищевказані докази в їх сукупності приводять суд до переконання, що відповідач [PERSON] не мешкає в будинку без поважних причин понад один рік, що є підставою для задоволення позову [PERSON] та усунути перешкоди позивачу у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, шляхом визнання [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] На підставі викладеного та

Outcome: approved