Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

Позивач [PERSON] в жовтні 2013 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 25.05.2003 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 лютого 2013 року шлюб між сторонами розірвано. В період шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], який проживає із позивачем. В період шлюбу сторонами було придбано будинок [ADDRESS], про що свідчить договір купівлі-продажу від 24 грудня 2004 року. Будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0,1000 га у межах згідно з планом, яка належить відповідачу [PERSON] Вартість спільного майна згідно висновку експерта складає 293104,00 гривень, з яких 199506,00 гривень вартість житлового будинку, а 93598,00 гривень вартість земельної ділянки. У зв»язку із тим, що між сторонами відсутня згода про порядок користування майном і його розподіл позивач змушена звернутися до суду із позовом про поділ майна, що є об»єктом спільної сумісної власності. В ході судового розгляду представник позивача позов підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, просила суд поділити спільне сумісне майно подружжя згідно запропонованого другого варіанту поділу будинку та третього варіанту поділу земельної ділянки, проведеної судової будівельно-технічної експертизи. Відповідач в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі та не заперечив проти такого поділу майна. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази в справі, суд встановив наступне. 25.05.2003 року між сторонами був укладений шлюб (а.с. 4), який на даний час відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 лютого 2013 року розірвано (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 6). В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства за [PERSON] було придбано нерухоме майно, а саме: будинок [ADDRESS], про що свідчить договір купівлі-продажу від 24 грудня 2004 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1830 (а.с. 7-8). Будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0,1000 га у межах згідно з планом, яка належить [PERSON] відповідно до державного акту серії ЯЖ № 776898 від 14 вересня 2009 року, виданого на підставі рішення Вінницької міської ради від 24.12.2008 року № 2206 33 сесії 5 скликання за адресою: [ADDRESS], з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки 0510136300:01:058:0049 (а.с.14). Вартість спільного майна згідно висновку експерта складає 293104,00 гривень, з яких 199506,00 гривень вартість житлового будинку, а 93598,00 гривень вартість земельної ділянки (а.с. 16-17). Згідно із вимогами ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст.70 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Частина 1 ст. 71 СК України, зазначає, що майно, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а у випадку, коли дружина та чоловік не домовилися між собою про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», зокрема пункту 6, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Пунктом 7 вказаної Постанови також визначено, що в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Згідно із п.1 статті 364, пунктом 3 статті 358 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, з урахуванням вимог статті 183 цього кодексу щодо визначення неподільності і подільності речі та вказано, що подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Аналіз вищевказаних нормативних актів дає підставу вважати, що учасники спільної часткової власності мають право на поділ будинковолодіння в натурі, якщо такий поділ не змінює цільового призначення будинку, якщо це технічно можливо та якщо учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Відповідно до третього варіанту можливого розподілу житлового будинку [ADDRESS], проведеної в ході судового розгляду судової будівельно-технічної експертизи № ОС-135 від 27 березня 2014 року, вчиненої Вінницькою торгово-промисловою палатою (а.с. 42-91), встановлено, що [PERSON] у власність можливо виділити 2/3 частини даного житлового будинку, позначеного жовтим кольором, а [PERSON] у власність можливо виділити 1/3 частину даного житлового будинку, позначеного синім кольором (а.с. 82). А згідно третього варіанту можливого розподілу земельної ділянки площею 0,1000 га, що розташована по [ADDRESS], даної експертизи, встановлено, що [PERSON] у власність можливо виділити ? частину земельної ділянки площею 0,0492 га, позначеної жовтим кольором, а [PERSON] у власність можливо виділити ? частину земельної ділянки площею 0,0493 га, позначеної синім кольором, у спільному користуванні сторін залишається земельна ділянка площею 0,0015 га, позначена сірим кольором, (а.с. 85). На даний варіант розподілу майна сторони погодились. В звязку з тим, що сторони добровільно вирішили питання щодо судових витрат, суд приходить до висновку, що понесені позивачем судові витрати слід залишити за ним. На підставі наведеного, відповідно до п. 6 та 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», ст.ст. 60, 69-72 СК України, ст.ст. 183, 328, 358, 364, 372 ЦК України, ст.ст. 10, 57, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

Outcome: approved