Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

Позивач 12.09.2019 звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 13.07.2013 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 888 зареєстрований шлюб між нею та відповідачем. Від шлюбу вони мають спільну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка постійно проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Подружнє життя з відповідачем не склалося, подружні стосунки між нею та відповідачем фактично припинені, сумісне господарство не ведеться, спільного бюджету не мають. Позивач зазначає, що подальше сумісне життя і збереження шлюбу неможливо та суперечить їх інтересам. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, матеріально не забезпечує. Позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити та розглянути справу без її участі, про що зазначила у письмовій заяві (а.с.17). Відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив розглянути справу без його участі, зазначивши, що спір між ним та позивачем щодо місця проживання дитини та поділ майна відсутній, про що зазначив у наданому до суду відзиві на позовну заяву (а.с.18-19). Зважаючи на те, що справа розглядалась без участі сторін за їх заявами, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, вивчивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 13.07.2013 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 888 зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після реєстрації шлюбу позивачу присвоєно прізвище [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.4). Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з матір`ю [PERSON] , позивачем у справі (а.с.11). Сторони не підтримують шлюбно-сімейні відносини, разом не проживають, спільне господарство не ведуть, обидва бажають розірвати шлюб. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Клопотання про зміну прізвища позивачем не заявлено. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя. Сторони не заперечували стосовно обставини, що неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] проживає разом з позивачем. Відповідач офіційно працює на посаді майстра-приймальника відділу кузовного сервісу у ТОВ «АВТО ГРАФ М», має регулярний стабільний дохід, про наявність інших осіб на утриманні не зазначає. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 № 789-ХІІ та набрала законної чинності для України 27 вересня 1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до положень ч.1 ч. 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2 ) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 -1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 -2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Р озмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. М інімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. М інімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За вказаних вище обставин, а також, що відповідач визнав позов, суд встановив, що позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягають повному задоволенню. Позивач при зверненні до суду звільнена від сплати судового збору в частині вимоги про стягнення аліментів, відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Суд розподіляє судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, та стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved