Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-01 00:00:00

Позивач [PERSON] 10.07.2019 року звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про поділ майна, набутого за час перебування в шлюбі. Позовні вимоги мотивовані тим, що 24.05.2002 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 25.06.2013 року шлюб між ними було розірвано. В період шлюбу 17 січня 2008 року подружжям було придбано чотирикімнатну квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Спірна квартира була зареєстрована на позивача та відповідач разом із їх спільними дітьми проживає та зареєстрована у вказані квартирі. Позивач у спірній квартирі не проживає з січня 2013 року. З метою придбання вищевказаної квартири 17.01.2008 року він уклав з Акціонерним комерційним «Промислово-інвестиційний банк» філії «Відділення Промінвестбанку в м. Селидове Донецької області» кредитний договір № 10/кд-08 від 17.01.2008 року та договір іпотеки № 98/99 від 17.01.2008 року, посвідчений Першою Селидівською державною нотаріальною конторою. Згідно умов кредитного договору йому було надано кредитні кошти в сумі 85000 грн. 00 коп. для придбання житла на вторинному ринку, з кінцевим строком повернення кредиту 16 січня 2018 року. Зазначив, що вищевказане свідчить про те, що кредитний договір та договір купівлі-продажу було укладено в інтересах сім`ї, кошти та квартира були використані в інтересах сім`ї і відповідач знала про укладення вищевказаних договорів, оскільки була присутня у нотаріуса під час їх укладання. У грудні 2012 року ПАТ «Промінвестбанк» відступило право своєї вимоги за кредитним договором № 10/кд-08 від 17.01.2008 року на користь нового кредитора ПАТ «Альфа-Банк». В цілому за кредитним договором № 10/кд-08 від 17.01.2008 року він сплатив на користь ПАТ «Промінвестбанк» - 92 851 грн. 80 коп. та на користь ПАТ «Альфа-Банк» - 49704 грн. 82 коп., що в цілому складає суму 142 556 грн. 62 коп. Погашення кредиту як під час шлюбу, так і після його розірвання відбувалося виключно за його рахунок із заробітної плати, отриманої за постійним місцем роботи ВП «Шахта Котляревська». Крім того, після розлучення для погашення кредиту, він запозичив гроші у своєї матері [PERSON] . Кредит було достроково погашено ним у 2015 році та ПАТ «Альфа-Банк» було припинено обтяження на спірну квартиру. На теперішній час він мешкає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , разом із сином [PERSON] , місце проживання якого визначено із ним за рішенням суду. Відповідач ніде не працює, внаслідок чого утворилася заборгованість зі сплати аліментів на утримання [PERSON] , яка за період з 2016 року по 2018 рік склала 50 786 грн. 75 коп. Тоді як він зі свого боку вчасно сплачує аліменти на користь відповідача на утримання двох дітей. Відповідач не дбає про спірну квартиру, внаслідок чого виникла заборгованість по комунальних послугах, що в свою чергу утворює ризики звернення кредиторів до суду про примусове стягнення зазначених заборгованостей та накладення арешту на квартиру. Крім того, під час шлюбу було придбане і інше майно у вигляді побутової техніки та меблів, яке він залишив у спірній квартирі та на яку він не претендує. З урахуванням уточнених позовних вимог просить суд визнати квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , спільною частковою власністю, визнати в порядку поділу майна, набутого за час шлюбу за [PERSON] та ним право власності на вищевказану квартиру у розмірі по 1/2 частині кожному, стягнути з відповідача на його користь 71 813 грн. 34 коп. боргових зобов`язань, сплачених ним на підставі Кредитного договору № 10/кд-08 від 17.01.2008 року та понесені ним судові витрати. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 19.07.2019 року відкрито провадження у зазначеній цивільній справі відкрито та призначено судове засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 14.11.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з`явився, надав суду клопотання, в якому просить суд слухати справу за його відсутності та не заперечує проти винесення по справі заочного рішення, просить позов задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце слухання справи. Згідно ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про одруження серія [NUMBER] від 24.05.2002 року, виданого Відділом реєстрації громадянського стану Селидівського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 24.05.2002 року, актовий запис № 44. Після реєстрації шлюбу прізвище дружині присвоєно « [PERSON] ». Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 11.07.2013 року, виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 04.07.2007 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] народилася [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 30.03.2012 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 25.06.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили 08.07.2013 року. Відповідно договору купівлі-продажу квартири від 17.01.2008 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Селидівської державної нотаріальної контори Шарафєєвою І.В., [PERSON] придбав у власність квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17398300 від 17.01.2008 року, виданого Селидівським бюро технічної інвентаризації, квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] була зареєстрована за [PERSON] на праві приватної власності. Відповідно до звіту про незалежну оцінку вих. № 19/ОЦ-0624-1 від 24.06.2019 року, вартість чотирикімнатної квартири, розташованої за адресою: за адресою: [ADDRESS] , станом на 24 червня 2019 року складає 145 720 грн. 00 коп. Згідно акту про непроживання від 23.06.2019 року, виданого ОСББ «Перемоги, 4», [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , не зареєстрований та не мешкає. Відповідно до довідок за № 04-22/1878 від 24.06.2019 року, виданої ВП «Шахта «Котляревська» ДП «Селидіввугілля», [PERSON] дійсно з 13.03.2002 року на вищевказаному підприємстві на посаді гірничого майстра та його заробітна плата складала: за 2007 рік - 23 870 грн. 59 коп., за 2008 рік - 47 575 грн. 96 коп., за 2009 рік - 57 931 грн. 34 коп., за 2010 рік - 61 452 грн. 14 коп., за 2011 рік - 84 089 грн. 69 коп., за 2012 рік - 113 317 грн. 70 коп., за 2013 рік - 67 208 грн. 66 коп., за 2014 рік - 80 773 грн. 50 коп., за 2015 рік - 72 951 грн. 95 коп. Згідно довідки ОСББ «Союз-13 м. Селидове» від 24.06.2019 року, [PERSON] мешкає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Разом із ним за вищевказаною адресою мешкають: дружина - [PERSON] , син дружини - [PERSON] , сини - [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до рішення Селидівського міського суду Донецької області від 16.09.2013 року, визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом із батьком - [PERSON] . Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи № 1446 від 01.01.2018 року, виданої Відділом реєстрації місця проживання громадян Селидівської міської ради, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № 52788341 від 18.06.2019 року, виданої Селидівським МВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області, заборгованість [PERSON] по аліментам на утримання сина [PERSON] , [INFO] , складає 50 786 грн. 75 коп. Відповідно до довідки за № 04-22/19118 від 26.06.2019 року, виданої ВП «Шахта «Котляревська» ДП «Селидіввугілля», із заробітної плати [PERSON] згідно постанови ВП № 41721466 від 25.01.2014 року проводиться утримання аліментів в розмірі 1/3 частини заробітної плати на користь [PERSON] на утримання дітей. Заборгованості по аліментам немає. Відповідно до довідки Селидівського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства від 25.06.2019 року, заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] , складає 3879 грн. 00 коп. Згідно довідки ОСББ «Перемоги, 4», заборгованість по квартирній платі за адресою: [ADDRESS] , станом на 23.06.2019 року складає 150 грн. 00 коп. Відповідно до довідки АТ «ДТЕК Донецькі електричні мережі» від 22.04.2019 року, заборгованість за послуги електропостачання за адресою: [ADDRESS] , складає 1463 грн. 38 коп. Згідно довідки Красноармійського УГГ від 24.06.2019 року, заборгованість за послуги газопостачання за адресою: [ADDRESS] , складає 2798 грн. 72 коп. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи № 08-4/1201 від 30.07.2019 року, виданої Відділом реєстрації місця проживання громадян Селидівської міської ради, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] в частині розподілу спільно нажитого майна подружжя шляхом визнання за ними права власності по 1/2 частки квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 1 ст. 69 ЦК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України - у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між сторонами або шлюбним договором. Відповідно до висновку, викладеного в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2016 року №6-2811цс15, згідно ст. ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, діляться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються кожному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1, 2 ст. 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (ч. 4 ст. 71 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно ч. 1 ст. 361 ЦК співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Таким чином, на теперішній час встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Частина 3 ст. 368 ЦК України визначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. При цьому суд враховує, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Зі змісту ст. 81 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування лежить не на суду, а на сторонах. Стандарт доказування, тобто ступінь доведеності обставин справи сторонами є питанням досить складним для Суду, яке він вирішує у кожній справі окремо. Загальне правило, сформульоване у рішенні по справі Ireland v. the United Kingdom (5310/71, § 161, 18 January 1978) наступним чином: оцінюючи докази Суд застосовуватиме стандарт доказування «поза розумним сумнівом», але додає, що такий доказ може слідувати з співіснування достатньо сильних, чітких та узгоджених припущень або інших схожих неспростованих презумпцій факту. В цьому контексті поведінка Сторін при отриманні доказу також приймається до уваги. Суд наголошує, що переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку. Зокрема, в судовому засіданні встановлено, що спірне майно, яке складається з квартири було набуте сторонами за час шлюбу, а тому у вказаного майна є усі ознаки об`єкта права спільної сумісної власності подружжя. Крім того, відсутність судового рішення про визнання вищевказаного майна особистою приватною власністю [PERSON] підтверджує, що у суду відсутні підстави вважати, що таке майно належить виключно позивачу чи то відповідачу, оскільки докази на спростування презумпції спільності майна, набутого подружжям у шлюбі, - відсутні. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , їх спільною частковою власністю з відповідачем із визнанням права власності на вищевказану квартиру у розмірі по 1/2 частині кожному є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] в частині стягнунення з відповідача на його користь 71 813 грн. 34 коп. боргових зобов`язань, сплачених ним на підставі Кредитного договору № 10/кд-08 від 17.01.2008 року, суд встановив наступне. Згідно зі статтею 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-486цс16, при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Внаслідок укладення кредитного договору у подружжя виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. Згідно кредитного договору № 10/кд-08 від 17.01.2008 року, Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком було надано [PERSON] кредит у сумі 85 000 грн. 00 коп. Кінцева дата повернення кредиту визначена до 16.01.2018 року. Кредит надається позичальнику на придбання житла на вторинному ринку. Згідно повідомлення ПАТ «Промінвестбанк» за вих. № 0023431 від 20.12.2012 року, [PERSON] повідомлено, що ПАТ «Промінвестбанк» відступило право своєї вимоги за кредитним договором № 10/кд-08 від 17.01.2008 року на користь нового кредитора ПАТ «Альфа-Банк». Станом на 17 грудня 2012 року розмір заборгованості за кредитним договором становить: кредитна заборгованість - 37 431 грн. 42 коп., заборгованість за процентами - 278 грн. 18 коп., заборгованість за щомісячними комісіями - 18 грн. 63 коп. Відповідно до довідки № 105-5/06/20 від 05.07.2019 року, виданої ПАТ «Промінвестбанк», за період користування кредитом з 17.01.2008 року по 16.12.2012 року було сплачено: основну суму боргу - 47 568 грн. 58 коп., проценти за користування кредитом - 44 281 грн. 85 коп., комісія за управління кредитом - 1001 грн. 37 коп. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом вих. № 46183-23.1 від 16.05.2019 року, виданої відділенням «Селидове» ПАТ «Альфа-Банк», за період з 17.12.2012 року по 30.11.2015 року було сплачено заборгованість за кредитним договором № 10/кд-08 від 17.01.2008 року на загальну суму 49 704 грн. 82 коп. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження № 169629048 від 07.06.2019 року, 07.06.2019 року державним нотаріусом Першої Селидівської державної нотаріальної контори Доценко О.В. було знято обтяження з квартири, за адресою: [ADDRESS] , на підставі заяви-повідомлення АТ «Альфа-Банк». При вирішенні вищевказаних позовних вимог, суд ще раз наголошує, що в аспекті статті 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. В той самий час позивач не лише не спростовує зазначену презумпцію, а й сам зазначає, що отримання кредитних коштів та купівля на вказані гроші квартири, було здійснено під час шлюбу та в інтересах сім`ї. Крім того, позивач не надає суду жодного належного та допустимого доказу в підтвердження того факту, що під час перебування у шлюбі зобов`язанні за кредитним договором він здійснював в односторонньому порядку та без будь-якої участі відповідача. Відсутність у відповідача власного заробітку (доходу) в цей період, виходячи із положень ст. 60 СК України, жодним чином не спростовують висновків суду, оскільки як зазначив сам позивач та як вбачається з матеріалів справи, у сторін по справі троє спільних дітей, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Даний факт, в свою чергу, дає суду всі підстави вважати, що відповідач [PERSON] перебуваючи у шлюбі з позивачем здійснювала догляд за дітьми та вела домашнє господарство, оскільки згідно наданих довідок про заробітну плату, позивач у вказаний період постійно працював на ВП «Шахта «Котляревська» ДП «Селидіввугілля». Таким чином, суд приходить до висновку, що понесені витрати із повернення кредитних коштів в період перебування в шлюбі, сторони несли солідарно, у зв`язку із чим, позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення сплачених сум за кредитним договором № 10/кд-08 від 17.01.2008 року в цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 2 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Зокрема, в рішенні Селидівського міського суду Донецької області від 25.06.2013 року, відповідно до позовної заяви [PERSON] , судом було встановлено, що шлюбні між [PERSON] та [PERSON] фактично припинилися з травня 2013 року. У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що саме починаючи з травня 2013 року сплачені [PERSON] кошти на погашення кредитної заборгованості є його особистими, оскільки між подружжям припинилися шлюбні відносини та суду не надано жодного належного та допустимого доказу, що відповідач з цього часу здійснювала будь-які платежі чи то допомагала позивачу в оплаті кредитної заборгованості. Як видно із розрахунку за кредитом вих. № 46183-23.1 від 16.05.2019 року, виданої відділенням «Селидове» ПАТ «Альфа-Банк», за період з 30.04.2013 року по 31.11.2015 року [PERSON] було сплачено заборгованість за кредитним договором № 10/кд-08 від 17.01.2008 року на загальну суму 47 354 грн. 82 коп. У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 1/2 частку боргових зобов`язань, сплачених [PERSON] на підставі кредитного № 10/кд-08 від 17.01.2008 року, після фактичного припинення шлюбних відносин, у сумі 23 677 грн. 41 коп. Згідно ст. 77 ЦК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Надаючи оцінку доводам позивача щодо наявних заборгованостей у відповідача зі сплати комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] та наданим з цього приводу доказам, суд вважає їх неналежними, оскільки вони не стосуються предмету спору та жодним чином не впливають на встановлені судом обставини справи та не спростовують висновків суду. Крім того слід зауважити , що згідно ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. У зв`язку з чим, витрати на утримання спільного майна, несе кожен із співвласників вказаного майна пропорційно до своєї частки у вказаному майні. Наявність заборгованості відповідача [PERSON] зі сплати аліментів на утримання сина [PERSON] , також не впливає на висновки суду, оскільки позивач не позбавлений можливості захистити своє право в порядку передбаченому ст. 194 СК України. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. ч. 6, 7 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. В силу вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача мають бути стягнуті витрати, пов`язані із сплатою судового збору та витрати на правову допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що при звернені до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 770 грн. 00 коп. та витрати на проведення оцінки спірної квартири у сумі 600 грн. 00 коп., всього у сумі 1370 грн. 00 коп., та враховуючи, що суд задовольнив позовні вимоги частково (66,49 %), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеної частини позовних вимог у сумі 910 грн. 91 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial