Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

Позивач [PERSON] 26 вересня 2017 р. звернулася до Дружківського міського суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 13.08.2010 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, в зв'язку з тим, що у них різні погляди на життя, на підставі чого постійно виникають непорозуміння. Сторони не ведуть спільного господарства, шлюбні відносини припинили та разом не мешкають з 01 січня 2017 року. Діти залишились жити із матір'ю, відповідач на утримання дітей добровільно допомогу не надає. Позивачка вважає, що шлюб зберегти неможливо, просить розірвати шлюб та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала заяву з клопотанням розглядати справу у її відсутності, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій зазначив, що не заперечує проти позовних вимог, про час розгляду справи повідомлений належним чином. З огляу на це, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд, вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін, на підставі наявних у суда доказів, без фіксації судового процесу. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд зі згоди позивача ухвалює заочне рішення. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В силу ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім'я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства і держави. \~ \~ \~ Як регламентує ст. 1 ч.2 СК України, регулювання сімейних відноси здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім'ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов'язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім'ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любови та поваги, взаємодопомоги і підтвердження забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного і фізичного розвитку. \~ \~ \~ \~ Згідно ст. 24 ч.1 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Сторони зареєстрували шлюб 13.08.2010 року, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції Донецької області 13.08.2010 року зроблено актовий запис № 178 (а.с 4). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до актового запису № 108 від 11.03.2011 року батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6) Відповідно до актового запису № 542 від 26.12.2013 року батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5) У відповідності зі ст.. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст.. 180 Сімейного Кодексу батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні було встановлено, що спільне життя у сторін не склалось, в зв'язку з тим, що у них різні погляди на життя, на підставі чого постійно виникають непорозуміння. Сторони не ведуть спільного господарства, шлюбні відносини припинили та разом не мешкають з січня 2017 року . Шлюб існує лише формально, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] необхідно залишити на виховання матері [PERSON] . Оскільки в наступний час відповідач проживає окремо від сімї, матеріально сім'ю не підтримує та грошей на утримування дітей не надає, то він згідно ст. 180 СК України повинен сплачувати аліменти на утримання своїх дітей. Згідно зі ст.. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде сплачуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, що він не має інших неповнолітніх дітей, інші обставини, суд вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти на своїх неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини свого заробітку, але не менше розміру встановленому законом. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved