Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

Позивач 30.11.2020 звернулася до суду з позовною заявою про позбавлення відповідачки батьківських прав. В обґрунтування позову зазначила, що відповідачка є матір`ю [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька в свідоцтві про народження дітей записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Діти проживають в родині позивача. Позивач займається їх вихованням, створює сприятливі умови для їх проживання, виховання і розвитку. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо своїх дітей, не цікавиться їх долею і станом здоров`я, не надає матеріальної допомоги на утримання, веде аморальний спосіб життя, вживає алкогольні напої, не працює, часто змінює місця тимчасового проживання, не має засобів для існування. Позивач просить суд позбавити відповідачку батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/2 частини від усіх доходів заробітку, мінімальний розмір яких на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь особи, яка буде виховувати дитину. Ухвалою суду від 11.12.2020 відкрито провадження в справі. Ухвалою суду від 01.02.2021 задоволено клопотання [PERSON] про витребування доказів. Ухвалою суду від 17.02.2021 закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. Надала до суду заяву, де просила розглянути справу без її участі, свої вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Про причини неявки до суду не повідомила. Відзиву на позовну заяву не надала. Представник третьої особи органу опіки та піклування Селидівської міської ради в судове зсідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Згідно із ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 15.11.2008 року, що вбачається з свідоцтва про шлюб, виданого 15.11.2008 відділом реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції Донецької області. [PERSON] помер [INFO] , про що складено актовий запис №202 та видано свідоцтва про смерть серії [NUMBER] відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області. [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 08.09.2009 відділом реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції Донецької області, свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 09.06.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області, свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 26.06.2017 Селидівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Відомості про батька [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , внесено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, що підтверджується витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження, сформованими 09.10.2019 за №00024182427, 00024182013, 00024182230. Відповідач [PERSON] є дочкою [PERSON] і [PERSON] , що підтверджує копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану м.Селидове Донецької області. З довідки ОСББ «Лермонтова 12» м.Селидове, виданої 18.01.2019 року за №41, та довідки Голови вуличного комітету Селидівської міської ради, складеної у присутності свідків [PERSON] і [PERSON] , вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом із дітьми, але діти проживають за адресою: [ADDRESS] , разом із дідусем [PERSON] і бабусею [PERSON] тривалий час. Також, з наданих довідок вбачається, що [PERSON] з дітьми не проживає з 2008 року, у вихованні дітей участі не приймає, матеріальної допомоги не надає. З характеристики, складеної відносно учня 9 класу Петрівського НВК [PERSON] , вбачається, що він є учнем з початковим рівнем навчання, підтримує дружні стосунки з усіма учнями, іноді приходить до школи без підручників, зошитів, ручки. Батьки вихованням дитини не займаються, проживає у бабусі , яка його забезпечує матеріально та піклується про його виховання, до молодших братів ставиться із турботою і піклуванням. З характеристики, складеної Головою вуличного комітету Селидівської міської ради відносно [PERSON] вбачається, що мати покинула дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та вони проживають з дідусем [PERSON] та бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Дітей не відвідує, матеріальної допомоги не надає, участі у вихованні не приймає. З акту обстеження умов проживання, складеного 03.02.2021 року начальником служби у справах дітей Селидівської міської ради Сузіною Л.О., головним спеціалістом і спеціалістом служби у справах дітей Селидівської міської ради вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , проживає [PERSON] , 1960 року народження, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . У будинку умови проживання створені задовільні, санітарно гігієнічні умови відповідають встановленим нормам, мається необхідна побутова техніка, меблі, є окремі спальні місця для відпочинку, місця для навчання. Діти забезпечені одягом, взуттям та іграшками в достатній кількості. Стосунки в сім`ї доброзичливі. Суд, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює спірні правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Положення частини першої статті 165 СК України визначають, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Стаття 150 СК України визначає, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 2 статті 157 СК України встановлено, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Відповідно до статті 164 СК України, виключними підставами позбавлення батьківських прав матері або батька є: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно п. 15 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, що не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У судовому засіданні встановлено, що відповідач без поважних причин не приймає участі в вихованні та утриманні своїх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до статті 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» визнає, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов`язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Законодавством України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей та повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. Зобов`язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв`язку між батьками й дитиною (кровний зв`язок між батьками та дитиною або зв`язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Згідно з частинами першою та другою Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до висновку виконавчого комітету Селидівської міської ради №02-23/5-244 від 09.02.2021, рішенням комісії визнано, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а саме: не цікавиться їх долею та станом здоров`я, не надає матеріальної допомоги на утримання, не приймає участі у вихованні. Зі слів сусідів вживає спиртні напої, не працює, часто змінює місця тимчасового проживання. Орган опіки та піклування - виконавчий комітет Селидівської міської ради дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , малолітнього [PERSON] , [INFO] , малолітнього [PERSON] , [INFO] , доцільне та відповідатиме їх інтересам. Таким чином, суд приходить до висновку, що у даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідача може бути позбавлено батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , і це не буде суперечити статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 1, 9 Конвенції про права дитини. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача аліментів на дітей, суд виходить з наступного. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, «Дитина повинна користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і після пологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування». Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, «…батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини…». Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Згідно із статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини третьої статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно із ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов`язані неухильно дотримуватися свого обов`язку щодо утримання та виховання дитини. З урахуванням зазначених обставин, інтересів неповнолітніх дітей, виходячи із принципів справедливості, добросовісності та розумності, закріплених у статті 7 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку що позовні вимоги в частині стягнення аліментів з відповідача на утримання дітей є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 р. № 3674-VI судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно із ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб, станом на 1 січня 2020 року встановлено у розмірі 2102 грн. Відповідно до вимог п.п 2 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою справляється судовий збір в розмірі - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Виходячи з вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved