Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-11 00:00:00

Позивач [PERSON] 13 квітня 2018 року звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] та свої вимоги мотивує тим, що з 23 липня 2010 року по 20 грудня 2013 року перебувала в шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який знаходиться у неї на утриманні. Позивач зазначає, що вона намагалась домовитись із відповідачем про тверду суму, яку він має сплачувати у якості аліментів на дитину кожного місяця. Однак, відповідач домовленості не виконує: іноді - надає кошти, іноді - ні, завжди різні суми, які є меншими від мінімального визначеного законом розміру аліментів на одну дитину. Позивач також зазначає, що син відвідує дошкільний навчальний заклад №8 «Космічний». Вартість перебування у садочку складає близько 288 грн. за місяць. Також у зв'язку із рекомендацією лікаря-невролога дитина відвідує заняття із логопедом. Почали відвідувати ці заняття з березня 2017 року. Згідно рекомендації логопеда тривалість занять має тривати не менше 1,5 роки, вартість одного заняття складає 75 грн., в місяць проводиться 8-9 занять. Отже, місячні витрати на заняття з логопедом становлять 600-675 грн. Також позивач зазначає, що дитині у липні 2017 року встановлено діагноз «Затримка експресивної мови, невротичні реакції». Лікування вимагає постійних витрат на медикаменти, розмір яких складає приблизно 300 грн. кожного місяця. Не враховуючи загальних, необхідних витрат на утримання і виховання дитини (купівля одежі, харчування, відпочинок, тощо) утримання і розвиток [PERSON] вимагає додаткових витрат, місячний розмір яких становить близько 1263 грн. За таких обставин, просить стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сум 2000 грн., щомісячно. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 20 квітня 2018 року відкрите провадження у справі за вказаною позовною заявою та ухвалено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи; призначено судове засідання на 21 травня 2018 року. 11 травня 2018 року на адресу суду надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву про стягнення аліментів, згідно якого він позовні вимоги визнає частково, і не заперечує проти стягнення з нього аліментів на сина [PERSON] у розмірі 1000 грн. на місяць. Зазначає, що доказами того, що він не має можливості сплачувати аліменти у запропонованому позивачем розмірі є довідка податкової інспекції в м. Сумах, яка свідчить про те, що він не має доходу, починаючи з липня 2017 року. Він не зареєстрований як безробітний, та не отримує державної допомоги по безробіттю. Зазначає, що не може знайти постійну роботу за місцем проживання, має батьків -пенсіонерів, які заперечують проти його виїзду на заробітки за кордон, і тому вимушений жити на випадкові неофіційні заробітки та, деколи, за кошти дружини у другому шлюбі, яка має постійний заробіток. До цього часу він постійно допомагав своєму сину матеріально добровільно, і робив це навіть тоді, коли сам залишався зовсім без грошей, що підтверджує копіями банківських документів. Крім того, він зазначає, що завжди пам'ятав про обов'язок поздоровити сина з Днем народження та з іншими святами, знаходив можливість придбати та подарувати йому подарунок. Ніколи не забуває про сина, спілкується з дитиною під час спільних прогулянок, намагається прийти до дитини з гостинцем. Тому твердження позивача щодо ухилення від обов'язку утримувати дитину є необґрунтованими. Відповідач вважає, що вимога позивача про стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 2000 грн. щомісяця не доведена позивачем жодними належними допустимими доказами на підтвердження саме такого розміру аліментів. Позивач на цей час забезпечена житлом у м. Суми, має постійне місце роботи, а тому її матеріальне становище, як одержувача аліментів, з яким проживає їх син [PERSON], є кращим, порівняно його матеріальним станом (а.с.26-28). 21 травня 2018 року у зв'язку з клопотанням позивача про надання часу для ознайомлення із відзивом на позов, в судовому засіданні оголошено перерву до 10 липня 2018 року. 24 травня 2018 року від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив [PERSON], відповідно до якої вона вважає, що наведені відповідачем докази про те, що він не зареєстрований як безробітний, а також про те, що в реєстрі платників податків немає інформації за період з 01.07.2017 року по 31.12.2017 року про одержання ним доходів не є свідченням неплатоспроможності відповідача й неможливості знайти та влаштуватися на роботу. Цілком не погоджується із твердженням відповідача щодо необґрунтованості позовних вимог щодо стягнення аліментів у розмірі 2000 грн., адже позивачем було обґрунтовано й документально підтверджено мінімальні з необхідних додаткові витрати на лікування на корекцію розвитку дитини в сумі 1263 грн. окрім загальних необхідних витрат на утримання та виховання дитини (повноцінне харчування, одяг, взуття, навчання, розвиток, відпочинок, тощо), що в підсумку становить не менше 4000 грн. на місяць. Більш того, зазначає, що з липня зростає встановлений державою прожитковий мінімум на дитину 6 років з 1860 грн. до 1944 грн., проте наразі не просить про збільшення позовних вимог. В судовому засіданні 10 липня 2018 року позивач позовні вимоги підтримала, просить суд задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на те, що отримані від відповідача суми не забезпечують достатній рівень життя дитини, такі виплати надаються нерегулярно. Посилається на те, що позивач неофіційно працює, але довести вона цього не може. На її думку відповідач має можливість сплачувати аліменти в такому розмірі та не позбавлений можливості працевлаштуватися. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги про стягнення аліментів визнав частково, а саме згоден сплачувати аліменти на утримання дитини, але не в заявленому розмірі, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі з 23 липня 2010 року по 20 грудня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.4), копією рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 грудня 2013 року у справі № 591/9611/13-ц про розірвання шлюбу(а.с.5). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем і перебуває на її утриманні. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про народження дитини (а.с. 6), та не заперечувались відповідачем. Згідно довідки Сумського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №8 «Космічний» від 02 квітня 2018 року №01-66/116 [PERSON], [INFO], поступив до закладу у вересні 2015 року, і відвідує його по теперішній час. Плата за харчування у закладі дошкільної освіти складає 13,20 грн. за один день (а.с.8). Згідно довідки Дитячої студії «Розумник» від 11 квітня 2018 року №16 син [PERSON] - [PERSON] відвідує заняття з логопедом. Діагноз «затримка мовленнєвого розвитку 3 рівня». заняття проводяться з березня 2017 року. Орієнтовно заняття мають тривати до вересня 2018 року. Заняття проводяться два рази на тиждень, вартість одного заняття складає 75 грн. (а.с.10). За ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бут меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За нормами ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, офіційно не працює, має задовільний стан здоров'я, особи, які б перебували на його утримані, відсутні, а тому він має об'єктивну можливість виплачувати аліменти і здатний надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина. Будь-яких доказів, які б спростовували ці обставини, відповідач не надав. В той же час при визначенні розміру аліментів суд не може прийняти до уваги доводи позивача про те, що вона змушена постійно нести додаткові витрати на сина у зв'язку з його хворобою, оскільки позивач не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на дитину. Таким чином позов підлягає частковому задоволенню, і з відповідача необхідно стягнути аліменти на користь позивача на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1400 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. За ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Зазначений позов поданий до суду 13 квітня 2018 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в зв'язку із задоволенням позову про стягнення аліментів, оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору, необхідно стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial