Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

Позивач 23.05.2016 року звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. Він з 09.10.2012 року був прийнятий на посаду адміністратора системи в ТОВ «НікоТелЗв'язок» з щомісячною зарплатою 7 000 грн. На протязі його роботи у ТОВ «НікоТелЗв'язок» заробітна плата виплачувалася з порушенням термінів, а в серпні та вересні 2015 року була виплачена не у повному обсязі - 4000 грн. у серпні 2015 року та 2000 грн. у вересні 2015 року. Таким чином, за його розрахунками, на кінець жовтня 2015 року заборгованість по заробітній платі склала 42 000 грн., а з урахуванням компенсації за три невикористані відпустки ( 7 тис. грн. х 3 = 21 тис. грн.) всього 63 000 грн. Він зазначає, що 09.11.2015 року він припинив роботу до сплати заборгованості по заробітній платі, про що повідомив керівництво підприємства рекомендованим листом з повідомленням про вручення, яке було вручено відповідачу 24.11.2015 року. 17.11.2015 року він отримав рекомендований лист від 13.11.2015 року про звільнення його з займаної посади згідно п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. 08.12.2015 року він відправив рекомендованим листом відповідачу заяву про звільнення по згоді сторін з повним розрахунком, яке було отримано 15.12.2015 року. Також зазначає, що наприкінці листопада та грудня 2015 року йому було виплачено 10 000 грн., тобто сума заборгованості, за його підрахунками, зменшилася на 10 000 грн. і станом на 01.01.2016 року склала 53 000 грн. Він неодноразово звертався до відповідача за допомогою електронної пошти з нагадуванням про повернення йому трудової книжки, але безрезультатно. 03.02.2016 року він отримав по електронній пошті лист відповідача, згідно якого його розраховано в жовтні 2015 року. Однак він вказує, що цей лист повністю не відповідає дійсності на підставі вищезазначених ним обставин. Таким чином, він зазначає, що до цього часу йому не було повернено трудову книжку, розрахунок при звільнені не проведено. На підставі викладеного просить суд стягнути з відповідача на його користь несплачений розрахунок при звільненні, який станом на 15.03.2016 року склав 79 000 грн.; зобов'язати відповідача видати йому належно оформлену трудову книжку (вислати на його адресу по пошті). Згідно заперечень з додатками на позовну заяву [PERSON], відповідач просив у задоволенні позовної заяви відмовити повністю на підставі наступного. Так, [PERSON] був оформленим на посаду адміністратора системи з 09.10.2016р. згідно ст.21 КЗпП України з окладом 4000,00 грн. згідно із штатним розкладом. При оформленні на роботу поизвач був ознайомлений з правилами внутрішнього трудового розпорядку, посадовою інструкцією та інше. Але [PERSON] не працював на підприємстві згідно з вимогами внутрішнього трудового розпорядку та у офісі який був розташований у м. Одеса не з'являвся, він віддалено працював у себе вдома. Бухгалтерський відділ підприємства прововив нарахування заробітної плати, відрахування у фонди та виплату заробітної платні згідно вимог чинного законодавства. Згідно із заявою позивача від 09.02.2016р. було проведено позапланову перевірку Державною службою України з питань праці (Держпраці України) щодо додержання вимог законодавства та порушень щодо вимог позивача не виявлено. Заборгованості підприємство перед позивачем не має, нарахована заробітна платня виплачена у повному обсязі. Відповідно до ст. 2, ст. 4. ч. 1 ст. 6 Закону про відпустки [PERSON] надавалась щорічна відпустка тривалістю 24 дні згідно графіків відпусток у 2013 та 2014 році. За 2015 рік позивач отримав компенсацію за невикористану щорічну відпустку при звільнені. У жовтні 2015 року [PERSON] не вийшов на телефонний зв'язок та не відповідав на електронні листи. По факту порушення було складено акти, але позивач не виходив на зв'язок протягом місяця. Відповідач неодноразов звертався до позивача за роз'ясненнями щодо його дій, але відповіді так і не було отримано. Коли відповідач наприкінці жовтня 2015 року відповів на телефонний дзвінок він пояснив, що у нього якісь свої особисті проблеми та він не може розмовляти з представником відповідача. Йому було запропоновано надати документи які б свідчили про поважність причин його відсутності, але документи надані не були. 30.10.2015 року було прийнято рішення розірвати трудовий договір з [PERSON] з ініціативи власника згідно п. 4 ст. 40 КЗпГІ України за прогул без поважних причин та було направлено повідомлення про необхідність отримання трудової книжки. Відповіді також отримано не було. Відповідач звільнив позивача 30.10.2015 року згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України, провів остаточні розрахунки та поштовим відправленням відправив трудову книжку позивача. Після отримання документів [PERSON] звернувся до Відповідача 09.11.2015 року з заявою, що ним нібито призупинено працю у зв'язку із затримання заробітної плати, але підтвердження своїм вимогам не надав. Потім [PERSON] знов звернувся до Відповідача 08.12.2015 року з проханням звільнити його за згодою сторін. Позивачу було надано роз'яснення, щодо його звільнено за порушення. Таким чином, відповідач вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення несплаченого розрахунку при звільненні та про зобов'язання видачі трудової книжки є необгрунтованими. Позивач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, за наявними у справі документами (а.с.31). Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнає, просить відмовити у задоволенні позову (а.с. 87). Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як установлено в судовому засіданні, 09.10.2012 року [PERSON] був прийнятий на посаду адміністратора системи у ТОВ «НікоТелЗв'язок» з посадовим окладом 4000 грн. з випробувальним терміном строком два місяці, що підтверджується копією наказу № 10-К ТОВ ««НікоТелЗв'язок» «Про прийняття» від 09 жовтня 2012 року (а.с. 46). Згідно наказу № 10/1-К «Про виплату заробітної плати» від 09 жовтня 2012 року, виплата заробітної плати [PERSON] проводилася на надану ним банківську картку (а.с. 47). Згідно листа Управління з питань праці Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Державної служби з питань праці від 02.04.2016 року за № В-222-ІІ/05, [PERSON] працював за 40 годинним робочим тижнем. Але у жовтні 2015 року в табелі обліку робочого часу значиться, що всі робочі дні [PERSON] був відсутній на робочому місці без поважних причин, всі робочі дні визначено як прогули. (а.с. 32 на звороті). Відсутність [PERSON] на робочому місті з 01.10.2015 року без поважних причин також підтверджується матеріалами справи, зокрема Розпорядженням № 2 ТОВ «НікоТелЗв'язок» від 19 жовтня 2015, докладними записками юриста ТОВ «НікоТелЗв'язок» від 01.10.2015 року, 02.10.2015 року, 05.10.2015 року, 06.10.2015 року, 07.10.2015 року, 08.10.2015 року, 09.10.2015 року, 12.10.2015 року, 13.10.2015 року, 15.10.2015 року, 16.10.2015 року, 19.10.2015 року, 20.10.2015 року, 21.10.2015 року та Актом від 21.10.2015 року, складеним комісією у складі Технічного директора, [PERSON], начальника АХО, [PERSON], системного адміністратора, [PERSON], гол. бухгалтера [PERSON], затвердженим директором «НікоТелЗв'язок» 21.10.2105 року, згідно якого системний адміністратор [PERSON] з 01.10.2015 року без поважної причини відсутній на робочому місці (а.с. 48-63). Наказом від 30.10.2015 року [PERSON] було звільнено з займаної посади з причини відсутності на роботі з 01.10.2015 року по 30.10.2015 року без поважної причини, згідно п. 4 ст. 40 КЗот України з 30.10. 2015 року (а.с. 64). Позивач був повідомлений про звільнення та необхідність прибуття до ТОВ «НікоТелЗв'язок» для отримання трудової книжки (а.с. 9,67), однак станом на 18.11.2015 року до ТОВ «НікоТелЗв'язок» не прибув, тому 18.11.2015 року трудову книжку було направлено цінним поштовим листом з повідомленням та описом вкладення, що підтверджується Описом вкладення у цінний лист № 2684728 та копією фіскального чеку від 18.11.2015 року (а.с. 68-69). Згідно листа Управління з питань праці Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Державної служби з питань праці від 02.04.2016 року за № В-222-ІІ/05, перевіркою наказів про надання [PERSON] щорічних відпусток за весь період роботи, встановлено наступне. Наказом від 10.07.2013 року № 15-к [PERSON] надано чергову тарифну відпустку з 15.07.2013 року по 07.08.2013 року ( за період роботи з 09.10.2012 року - 08.10.2013 року). Наказом від 24.09.2014 року № 17-к було надано щорічну відпустку з 25.09.2014 року по 18.10.2014 року ( за період роботи з 09.10.2013 року по 08.10.2014 року) (а.с. 32 на звороті, 74-75). Згідно довідки про нарахування заробітної плати від 23.03.2016 року, остаточний розрахунок при звільненні ( у т.ч. компенсація за невикористану відпустку за відпрацьований період 09.10.2014 року - 30.09.2015 року, компенсація середнього заробітку за весь час затримки виплати розрахункових коштів) проведена 27.11.2015 року в сумі 5000 грн. та 24.12.2015 року в сумі 5000 грн. (а.с. 77). Відповідно до норм процесуального законодавства обставини в цивільних справах з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на вищевикладені обставини, посилання позивача на те, що з ним не був зроблений повний розрахунок та не було видано йому трудову книжку не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Жодних доказів цього, всупереч ч.3 ст.10 ЦПК України, суду не представлено. За таких обставинах у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed