Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON] 29.08.2016 року звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON], за участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство нерухомості «АТЛАНТА», про застосування наслідків нікчемного правочину, який під час розгляду справи уточнив та просить суд стягнути з [PERSON] на свою [PERSON] користь суму у розмірі 600 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 16212,00 гривень. В обґрунтування вказаного позову позивач посилається на те, що 24.08.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агентство нерухомості «Атланта», [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про намір укласти правочин № 39/23, відповідно до умов якого позивач та відповідач зобов'язалися у строк, передбачений п. 2.5 договору, укласти нотаріально посвідчений договір відчуження, за яким відповідач передаватиме позивачу у власність квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], не пізніше 25.09.2015 року. Позивач за вказаним договором сплати відповідачу передоплату (аванс) в розмірі 27360 гривень, що еквівалентно 1200 доларів США по офіційному курсу на день укладання нотаріально посвідченого договору відчуження об'єкта. Позивач зазначив, що 26.08.2015 року він повідомив відповідача про неможливість придбання об'єкта у власність та просив повернути суму авансу, однак [PERSON] в добровільному порядку повернув 13014 гривень, що еквівалентно 600 доларів США по офіційному курсу НБУ України на день повернення, про що позивач надав відповідачу розписку. Решту суми відповідач в добровільному порядку повернути відмовився. Також позивач зазначає, що аналізуючи зміст укладеного договору про намір укласти правочин № 39/23 від 24.08.2015 року, вбачається, що вказаний договір за своєю правовою природою та змістом є попереднім договором, оскільки відповідно до п.1 ч.1 ст.635 Цивільного кодексу України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором, а сторонами було узгоджено в майбутньому укласти саме договір купівлі-продажу, який підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.Тому укладений між сторонами вказаний договір є недійсним внаслідок нікчемності останнього, а тому відповідач повинен повернути позивачеві безпідставно отримані грошові кошти. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив суд задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов [PERSON] не визнав, посилаючись на те, що укладений між сторонами договір не є попереднім договором до договору купівлі-продажу нерухомого майна, а є договором про наміри, щодо якого згідно законодавства не вимагається нотаріальне посвідчення та державна реєстрація, а достатньо простої письмової форми, а тому підстави для задоволення позову відсутні. Представник третьої особи ТОВ «Агентства нерухомості «АТЛАНТА» - [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, надала під час розгляду справи письмові заперечення проти задоволення позовних вимог, в яких посилалась на те, що позивачем заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача грошової суми у звязку з застосуванням наслідків нікчемного правочину, однак з зазначених позивачем посилань вважати договір про намір укласти угоду №38/23 від 24.08.2015 року нікчемним не можливо, оскільки між сторонами був укладений не попередній договір, а саме договір про наміри, щодо якого згідно законодавства не вимагається нотаріальне посвідчення та державна реєстрація, а достатньо простої письмової форми, а тому підстави для задоволення позову відсутні. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов [PERSON] не підлягаючим задоволенню. Відповідно до ч. 1\~ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1\~ст. 15 ЦК України,\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України,\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог\~ст.11 ЦПК України,\~суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Згідно\~зі ст. 1 ЦПК України,\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст.ст.\~10,\~60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 57 ЦПК України,\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст. 58 ЦПК України,\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Так, позивач звертаючись до суду з відповідним позовом надав до суду лише копію договору №39/23 про намір укласти правочин від 24.08.2015 року. Судом встановлено, що 24.08.2015 року між сторонами Товариством з обмеженою відповідальністю «Агентство нерухомості «Атланта», [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про намір укласти правочин № 39/23, відповідно до умов якого позивач та відповідач зобов'язалися у строк, передбачений п. 2.5 договору, укласти нотаріально посвідчений договір відчуження, за яким відповідач передаватиме позивачу у власність квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], не пізніше 25.09.2015 року. Позивач за вказаним договором сплати відповідачу передоплату (аванс) в розмірі 27360 гривень, що еквівалентно 1200 доларів США по офіційному курсу на день укладання нотаріально посвідченого договору відчуження об'єкта. Інші посилання позивача жодним доказом не підтверджені. Позивач заявляє вимоги щодо стягнення з відповідача грошової суми, в порядку застосування наслідків нікчемного правочину, оскільки позивач вважає, що вказаний договір за своєю правовою природою та змістом є попереднім договором, оскільки відповідно до п.1 ч.1 ст.635 Цивільного кодексу України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором, а сторонами було узгоджено в майбутньому укласти саме договір купівлі-продажу, який підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.Тому укладений між сторонами вказаний договір є недійсним внаслідок нікчемності останнього. Відповідно до п. 4\~ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі встановленій законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору. Згідно ч. 4\~ст. 635 ЦК України, договір про наміри, якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. Договір, укладений між позивачем і відповідачем, не містить жодного пункту (та/або вказівки чи посилання), у якому б зазначалось про бажання сторін надати йому сили попереднього договору. Договір про наміри лише підтверджує волю сторін до вчинення у майбутньому правочину, у зв'язку з чим сторони взяли на себе зобов'язання вчинити певні дії для можливого укладення договору в подальшому. Так, у п.5.2 договору сторонами було визначено, що цей договір не є попереднім договором в розумінні ст. 635 ЦК України. Також у вказаному договорі сторонами було визначено, що у разі не укладення договору відчуження обєкту та нотаріального його не посвідчення у звязку з невиконанням набувачем своїх зобовязань або його відмови від виконання зобовязань по цьому договору, він отримує повне повернення переданої власнику суми авансу, але при цьому сплачує набувачу штраф в розмірі 100% від суми авансу. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 4 статті 626 ЦК України встановлено, що до договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів. Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до\~статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. У звязку з чим, судом встановлено, що предметом спірного договору є угода (сторін) про передачу та отримання авансу з метою організації укладання договору купівлі-продажу належної на праві власності продавцю (відповідачу) нерухомості. Суд вважає неспроможними доводи позивача про те, що до даних правовідносин необхідно застосовувати ст.ст.\~215,\~216,\~220 ЦК України, оскільки договір не містить дефекту форми і не потребує нотаріального посвідчення. Крім того, згідно ч.1 ст.635 і ст. 657 спірний договір\~не є попереднім і згідно ч.4.ст.635 ЦК України, спірний договір є договором про наміри, в якому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору. Крім того, у спірному договорі міститься волевиявлення сторін та їх узгодження з стосовно того, що сторонами особисто визначено, що цей договір не є попереднім договором в розумінні ст. 635 ЦК України, а також визначені умови повернення переданого авансу за цим договором. Суд вважає, що підстави вважати спірний договір удаваним згідно ч.1.ст.235 ЦК України, тобто, таким, що вчинено для приховання іншого договору відсутні. Відповідно до Узагальнення Верховним судом України від 24.11.2008р. практики розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними зазначено, що воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином. Ознакою удаваного правочину є те, що розбіжність між волею та її зовнішнім виявом стає наслідком навмисних дій його учасників, які мають за мету одержання певної користі усіма або принаймні одним із них. При цьому, за удаваним правочином настають інші права та обов'язки, ніж ті, що передбачені правочином. За удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. Суб'єкт, який вимагає визнання правочину недійсним як укладеного з метою приховати інший правочин, повинен довести, що правочин укладений з такою метою. В судовому засіданні не встановлено які саме інші правовідносини були встановлені між сторонами, ніж ті, що були передбачені оспорюваним правочином, а саме засвідчення передання авансу та умов його повернення, в чому саме проявляється розбіжність між волею сторін та її зовнішнім виявом, які саме інші права та обов'язки настали для сторін, ніж були передбачені правочином, яку саме користь отримали сторони або одна з них, внаслідок оформлення правочину, який позивач вважає удаваним. Згідно\~ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку про те, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, та позивачем невірно обрано спосіб захисту своїх прав та інтересів, у зв'язку з чим позов задоволенню не підлягає. При вищевикладених обставинах та

Outcome: dismissed