Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

Позивач 16.08.2016 року звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу зареєстрованого 27.07.2001 року у Відділі РАГС Ленінградського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 677 та стягнення аліментів на його користь на утримання неповнолітньої дочки, [PERSON], [INFO] та малолітнього сина, [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до повноліття дітей, посилаючись на те, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 27.07.2001 року. Позивач в обґрунтування позовних вимог про розірвання шлюбу посилається на те, що від шлюбу з відповідачем народились діти, а саме: дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], сімейне життя з відповідачем не складається, існують різні погляди на життя та шлюб. Шлюбні стосунки між подружжям припинили своє існування, жодних сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть та вважають, що подальше збереження їхнього шлюбу є неможливим, недоцільним та суперечить їхнім інтересам. Також позивачка зазначила, що відповідач вже тривалий час не надає матеріальну допомогу на утримання дітей, участі у їх вихованні не приймає, а діти знаходяться на її утриманні, що є дуже важко. Сам відповідач не проживає однією сім'єю з позивачем та не підтримує шлюбних стосунків. Таким чином позивачка просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дітей у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача. У судовому засіданні 08.11.2016 року позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити. Відповідач у судове засідання двічі поспіль не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливе слухати справу у його відсутності за наявними у справі доказами, ухваливши по справі за згодою позивача та відповідно до ст.ст. 169, 224-226 ЦПК України, заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення позивача, з'ясувавши обставини справи, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про наявність правових підстав для часткового задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач і відповідач перебувають у шлюбі з 27.11.2001 року що зареєстрований Відділом РАГС Ленінградського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 677 (а.с. 15 - копія свідоцтва про шлюб). Від згаданого шлюбу у подружжя є діти, а саме: неповнолітня дочка [PERSON], [INFO] та малолітній син, [PERSON], [INFO] (а.с. 4, 5- копії свідоцтв про народження). Судом встановлено, що діти сторін проживають разом з позивачкою, відповідач з ними не проживає, не приймає участь у вихованні дітей, вони знаходяться на утриманні позивачки. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Статтями 180,181 СК України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття і за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини, 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно до ч. 1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Таким чином, аналізуючи вищезазначені норми, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: неповнолітньої дочки, [PERSON], [INFO] та малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 16.08.2016 року і до досягнення дітьми повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В силу ст. 367 ЦПК України рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню, і оскільки відповідач є особою працездатного віку, і має змогу надавати допомогу на утримання дітей, та не звільнений від обов'язку утримувати своїх дітей, суд вважає за необхідне стягнути з нього аліменти за один місяць в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) негайно. Щодо позовних вимог про розірвання шлюбу суд, зазначає наступне. Згідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до приписів ч. 4 ст. 56 СК України не допускається примушування до збереження шлюбних відносин. Відповідно до ч.2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 3 ст. 105 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до п. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що позивач і відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27.07.2001 року, що зареєстрований Відділом РАГС Ленінградського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 677 (а.с. 15 - копія свідоцтва про шлюб). Судом встановлено, що позивач та відповідач мають різні погляди на взаємовідносини в сім'ї, в зв'язку з чим між ними постійно виникають різного роду непорозуміння, конфлікти. Вказані взаємовідносини призвели до того, що вони жодних сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, мають окремий бюджет, сім'я фактично розпалася, а шлюб існує формально. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Враховуючи зазначені обставини та те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них (позивача), у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що поданий позов підлягає задоволенню. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, відповідно до ст. 88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати по справі в розмірі 551,20 коп., понесені судом по предмету спору про стягнення аліментів, бо позивачка при подачі до суду позову по закону була звільнена від сплати судових витрат, а також підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по справі у розмірі 551,20 грн., сплачені позивачем згідно квитанції від 08.08.2016 року (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: partial