Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

Позивач [PERSON] 09.12.2013 року звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що 01.02.2013 року відповідач [PERSON] позичила у неї 15 000 гривень, які зобов'язалася повернути до 01.02.2014 року, відповідно до розписки, написаної власноруч 01.02.2013 року. Згідно даної розписки в разі неможливості з боку відповідача, повернути суму позики в розмірі 15 000 гривень до 01.02.2014 року то у її приватну власність переходить земельна ділянка, яка належить на праві власності серії ХС №071236 розмір 5,53 га., розташованого на території Одрадівської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області. Оскільки в обумовлений договором строк відповідач свої зобов'язання за договором не виконала і борг не повернула, хоча вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням повернути їй борг, тому з метою захисту свого порушеного права вона змушена звернутися до суду. Просила стягнути заборгованість з відповідача. Позивач [PERSON] у суді позов підтримала, посилаючись на підстави викладені у заяві. Наполягає на стягненні з відповідача на її користь борг в сумі 15000 гривень та суму сплати судового збору в розмірі 244 гривень: загальну суму 15244 гривень. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала повністю, згодна щоб заборгованість за позикою буда стягнута в повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, враховуючи доводи сторін в обґрунтування та визнання позову, та ті обставини, що відповідач ухиляється від добровільної сплати боргу за позикою, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановленні такі факти та відповідні їм правовідносини. Предметом спору є повернення грошових коштів за договором позики внаслідок порушення відповідачем умов договору позики. Спірні відносини є цивільними правовідносинами і регулюються нормами діючого цивільного законодавства: ст. 509, 510, 525-530, 610, 611, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України, відповідно до яких, договір позики - це односторонній договір, і тому обов'язки виникають лише у однієї сторони - позичальника, а права - лише у позикодавця. Предметом договору позики можуть бути гроші або речі, визначені родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В суді встановлено факт укладення між сторонами договору позики і тому відповідно до норм ст.1046 ЦК України - за договором позики одна особа (позикодавець) передає іншій особі (позичальникові), безоплатно або за певну винагороду, у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник в свою чергу зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або рівну кількість речей того ж роду та якості. Договір позики належить до реальних договорів, а отже вважається укладений з моменту передачі грошей або речей. Обов'язки за договором позики виникають тільки для однієї сторони - позичальника, так як він стає зобов'язаним повернути позикодавцеві позичені кошти або речі. Факт отримання відповідачем грошей від позивача, оскільки на підтвердження укладення договору позики позивачем пред'явлена ксерокопія розписки (а.с.3), яка посвідчує передачу відповідачу грошової суми у розмірі 15000 гривень та оригінал, якої оглянутий в судовому засіданні. Факт порушення відповідачем зобов'язання перед позивачем щодо повернення йому позичених коштів на його вимогу в кінці терміну дії чи у випадках дострокового розірвання договору позики, оскільки відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Також відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач уклавши договір позики відповідно до ст. 509, 510, 526-530 ЦК України взяв на себе зобов'язання повернути позивачу позичені кошти в сумі 15000 гривень, згідно написаної ним розписки до 01.02.2014 року (а.с.3), але як підтверджують докази по справі своєчасно не повернув кошти на вимогу позивача. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (в даному випадку грошові кошти) у строк та в порядку, що встановлені договором. При відсутності в договорі умов щодо строку повернення позики або визначення строку моментом пред'явлення вимоги, позичальник повинен повернути гроші або речі протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це. Якщо позичальником прострочене повернення позики на нього покладається обов'язок сплатити позикодавцеві неустойку у вигляді штрафу або пені, відповідно до ст. 625 ЦК України, в якій зазначається, що боржник зобов'язаний сплатити позивачу основний борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Позивач у суді довела факт укладення між сторонами договору позики грошових коштів та несвоєчасного виконання зобов'язання відповідачем щодо повернення цих коштів після закінчення терміну дії договору. Відповідач в судовому засіданні, не заперечила проти стягнення з неї заборгованості. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позов задоволено повністю, то суд вважає можливим віднести судові витрати в сумі 244,00 гривень за рахунок відповідача і стягнути на користь позивача. Враховуючи зазначені обставини суд приходить до висновку що є підстави для задоволення позову і стягнення з відповідача боргу на користь позивача. На підставі зазначеного ст. 509, 510, 525-530, 610, 611, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України і

Outcome: approved