Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON], 09 лютого 2018 року, звернувся до суду з позовом до відповідача про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно, що залишилося після смерті троюрідного діда [PERSON], померлого 09 березня 1999 року. В позовній заяві позивач [PERSON] посилається на те, що 09 березня 1999 року помер його троюрідний дід [PERSON], який проживав в [INFO]. Відкрилась спадщина у вигляді земельної частки (паю) розміром 2.71 га із земель Грабівської сільської ради Кодимського району Одеської області на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0249036, виданого Кодимською районною державною адміністрацією та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) 22 квітня 1996 року за №289. Відповідно до пунктів 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року, норми цього Кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто, після 01 січня 2004 року. Правила Книги шостої цього Кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилась до 01 січня 2004 року та не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим Кодексом чинності. Таким чином, правила Книги шостої ЦК можуть бути застосовані до спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року і не була прийнята ніким із спадкоємців. Станом на 01 січня 2004 року, спадщина померлого діда не прийнята ніким, і ним теж. Крім нього, спадкоємців більше немає. Він є троюрідним онуком померлого [PERSON]. Це підтверджується довідкою Грабівської сільської ради. В той же час, правовстановлюючі документи, які підтверджували його родинні стосунки зі спадкодавцем відсутні. Просить встановити цей факт. На час відкриття спадщини він був неповнолітнім. Неповнолітній спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину (ст.1268 ч.4 ЦК України). В січні 2018 року державним нотаріусом на підставі його заяви заведене спадкова справа №33/2018. Тобто, діючи таким чином, він є спадкоємцем, який прийняв спадщину. Відповідно до статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, зобовязаний звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Виконуючи зазначений припис Закону він звернувся до нотаріуса з відповідною заявою, однак, листом нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю оригіналу сертифікату на земельну частку (пай) померлого. Цей документ він втратив. Про втрату правовстановлюючого документу він публікував оголошення в газеті «Вісті Кодимщини». Це до позитивного результату не дало. Все вище викладене і змусило його звернутися до суду за захистом свого права. Просить встановити факт родинних відносин між ним, [PERSON], [INFO] та померлим 09 березня 1999 року [PERSON], як між троюрідними онуком та дідом та визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], право власності на земельну частку (пай) у розмірі 2,71 умовних кадастрових гектари із земель Грабівської сільської ради Кодимського району Одеської області на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №249036, виданого Кодимською районною державною адміністрацією Одеської області та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) 22 квітня 1996 року за № 289 померлому 09 березня 1999 року [PERSON], який був утрачений. В судове засідання позивач не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надавши заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутністю. Відповідно до ч. 3\~ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх учасників справи) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно письмових пояснень свідків [PERSON] і [PERSON], вони підтверджують той факт, що [PERSON], який помер 09 березня 1999 року, доводився троюрідним дідом [PERSON]. Про це вони знають як односільчани. Згідно свідоцтва про смерть серії І-ЖД №159630, виданого 09 березня 1999 року Грабівською сільською радою Кодимського району Одеської області, [PERSON], помер 09 березня 1999 року, актовий запис №08. Згідно свідоцтва про народження серії ІV-ЖД №455881, виданого 18 квітня 1990 року Грабівською сільською радою Кодимського району Одеської області, батьками народженого 06 березня 1990 року [PERSON] є [PERSON] і [PERSON], актовий запис №6. Згідно свідоцтва про народження серії ЯИ №481452, виданого 07 травня 1955 року Грабівською сільською радою Кодимського району Одеської області, батьками народженого 18 квітня 1955 року [PERSON] є [PERSON] і [PERSON], актовий запис №39. Згідно оголошення в газеті «Вісті Кодимщини» №48 від 02 грудня 2017 року, втрачений сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0249036 розміром 1,92 в умовних кадастрових гектари, виданий Кодимською РДА по Грабівській сільській раді на імя [PERSON], вважати недійсним. Згідно інформації відділу Держгеокадастру в Кодимському району Одеської області №253/139-17 від 18 грудня 2017 року, [PERSON] видавався сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0249036, розміром 2,71 в умовних кадастрових гектари, вартістю 83441,48 грн. по території Грабівської сільської ради Кодимського району Одеської області. Згідно довідки Грабівської сільської ради Кодимського району Одеської області №1276 від 12 грудня 2017 року, [PERSON] є троюрідним онуком [PERSON]. Згідно листа №143/02-14 від 31 січня 2018 року Державного нотаріуса Кодимської державної нотаріальної контори, видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] (спадкова справа №33/2018) не є можливим, оскільки не надано доказів родинних стосунків та оригіналу правовстановлюючого документу. Згідно довідки Грабівської сільської ради Кодимського району Одеської області №129 від 30 січня 2018 року [PERSON], який помер 09 березня 1999 року, був зареєстровканий та проживав в [INFO]. Дослідивши вимоги позивача, та матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов може бути задоволеним у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно статті 10 ЦПК України (ч.1-4) суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені\~Конституцією\~та законами України. Суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи встановлено наступне. 09 березня 1999 року помер [PERSON], що вбачається з дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про смерть серії І-ЖД №159630, виданого 09 березня 1999 року Грабівською сільською радою Кодимського району Одеської області. У спорі, що виник, суд вважає правильним застосування положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, виходячи з наступного. Прикінцевими та перехідними положеннями Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року (п.п.4,5) передбачено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Станом на 01 січня 2004 року, спадщина, що відкрилась після смерті [PERSON] не прийнята ніким, відумерлою не визнавалась, а тому до цього часу є відкритою. Згідно пункту 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10листопада 1994 року, право на земельну частку (пай) є обєктом спадкування. Відповідно до ст. 1223 ЦК України (ч.1,2) право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265цього Кодексу. Згідно частини 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Неповнолітній спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину (ч.4 ст.1268 ЦК України). В судовому засіданні встановлено, що позивач на час відкриття спадщини був неповнолітнім (свідоцтво про народження серії ІV-ЖД №455881, виданого 18 квітня 1990 року Грабівською сільською радою Кодимського району Одеської області). Позивач, як спадкоємець за законом (троюрідний онук спадкодавця), звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. У звязку з тим, що [PERSON] не надано доказів родинних стосунків зі спадкодавцем та оригіналу правовстановлюючого документу у видачі свідоцтва було відмовлено. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами. Як убачається з письмових пояснень [PERSON] і [PERSON], вони підтверджують той факт, що [PERSON], який помер 09 березня 1999 року, доводився троюрідним дідом [PERSON]. Про це вони знають як односільчани. Те, що позивач є троюрідним онуком спадкодавця підтверджується також і дослідженою в судовому засіданні довідкою Грабівської сільської ради №1276 від 12 грудня 2017 року. Отже, судом достовірно встановлено, що позивач доводиться спадкодавцеві внуком, а тому є спадкоємцем пятої черги (ст.1265 ч.1 ЦК України). Згідно ч.1 статті 1265 ЦК України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Інші спадкоємці як за законом так і за заповітом - відсутні. Позивач, як спадкоємець за законом від спадщини не відмовився. До спадщини, що відкрилася після смерті спадкодавця ввійшла земельна частка (пай) на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0249036, виданого Кодимською районною державною адміністрацією та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) 22 квітня 1996 року за №289, що вбачається з дослідженої в судовому засіданні інформації відділу Держгеокадастру в Кодимському району Одеської області №253/139-17 від 18 грудня 2017 року. Статтею 1268 ЦК України (ч.4,5) передбачено, що малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Своїм правом спадкоємця за законом позивач скористався, подавши заяву до нотаріуса про прийняття спадщини, однак, отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину з огляду на те, що не надано доказів родинних стосунків зі спадкодавцем та відсутній оригінал правовстановлюючого документу на земельну частку (пай) (лист державного нотаріуса №143/02-14 від 31 січня 2018 року). В пункті 23 постанови №7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року розяснюється, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Підтвердженням того, що сертифікат на право на земельну частку (пай) був позивачем утрачений є досліджена в судовому засіданні публікація оголошення про це в газеті «Вісті Кодимщини» №48 від 02 грудня 2017 року. Докази, надані позивачем є належними, допустимими, достовірними і достатніми (ст.ст.77-80 ЦПК України). Отже, звернення до суду за захистом свого права (ст. 16 ЦК України) позивачем є обґрунтованим, оскільки воно продиктоване тою обставиною, що при зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, зясувалося, що відсутні документи на спадкове майно, а також відсутні відомості про родинні відносини зі спадкодавцем. З огляду на викладене суд констатує, що позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON], набувши тим самим право власності на спадкове майно: земельну частку (пай) у розмірі 2,71 умовних кадастрових гектари із земель Грабівської сільської ради Кодимського району Одеської області на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №249036, виданого Кодимською районною державною адміністрацією Одеської області та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) 22 квітня 1996 року за № 289 померлому 09 березня 1999 року [PERSON], який був утрачений. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 1265 ч.1, 1268 ч.5 ЦК України,

Outcome: approved