Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

Позивач [PERSON] 15.05.2019 р. звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому, з урахуванням позовної заяви в новій редакції, поданої 01.07.2019 р. на виконання вимог ухвали суду від 20.05.2019 р. про залишення позовної заяви без руху, просить визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позивач [PERSON] посилається на наступне. Так, позивач на підставі Ордеру на жиле приміщення має право на зайняття жилого приміщення - квартири (кімната у гуртожитку) [ADDRESS] , де він зареєстрований та проживає. Ордер на жиле приміщення видано позивачу, машиністу екскаватора КП ШЕУ Голосіївського району м. Києва, на підставі рішення адміністрації і профспілкового комітету ПС ШРБУ від 15.08.2013 р. №9. Разом з ним за вказаною адресою зареєстровані: син - [PERSON] , [INFO] ; колишня дружина - [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує на те, що його колишня дружина, [PERSON] не проживає у житловому приміщенні понад один рік (з квітня 2018 р.) без поважних причин. Факт не проживання відповідача у квартирі [ADDRESS] підтверджується відповідними актами, складеними представниками ЖЕД №903. Як зазначає позивач, вони з відповідачем з 2007 р. перебували у зареєстрованому шлюбі. Відповідач була заселена в кімнату як член сім`ї позивача. Проте, спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, дружина добровільно зібрала речі та покинула житло. З квітня 2018 р. вони з відповідачем мешкають окремо. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 23.08.2018 р., шлюб між ними розірвано. Позивач посилається на те, що [PERSON] не проживає у квартирі [ADDRESS] , з квітня 2018 р., не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, квартирою не цікавиться, її особистих речей в квартирі немає. При цьому, перешкод у користуванні квартирою відповідачу не чинилось. Наявність реєстрації відповідача в квартирі, тягне для позивача додаткові витрати з оплати комунальних послуг та перешкоджає позивачу в повній мірі користуватися житловим приміщенням. Враховуючи наведені обставини, а також те, що відповідач не є членом сім`ї позивача, не проживає у спірному житловому приміщенні тривалий час (понад один рік) без поважних причин, позивач вважає, що відповідач втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . На підставі викладеного, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 15.05.2019 р., зазначена справа передана в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 02.07.2019 р., відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та призначено підготовче судове засідання. 19.02.2020 р. до суду від відповідача [PERSON] надійшли письмові пояснення, відповідно до яких відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Ухвалою суду від 19.02.2020 р., занесеною до протоколу судового засідання, судом залучено до участі у справі в якості третьої особи - Солом`янську районну в м. Києві державну адміністрацію, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити та визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , посилаючись на підстави та обставини, викладені у позовній заяві, та надані докази. Позивач в судовому засіданні пояснив, що відповідач [PERSON] - це його колишня дружина. 21.04.2018 р. вона добровільно зібрала речі та покинула кімнату [ADDRESS] . У житловому приміщенні відповідач не проживала до 13.03.2020 р. Позивач вказав, що 20.04.2018 р. між ними виникла сімейна сварка, наслідком якої був виклик дільничого та складення адміністративного протоколу. Після чого, колишня дружина залишила житло. Перешкод для вселення у кімнату відповідачу він не чинив. При цьому, позивач зазначив, що змінив замок в кімнаті, проте, надав згоду та в березні 2020 р. [PERSON] заселилися та на даний час вони проживають разом в кімнаті [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач пояснила, що 21.04.2018 р. між ними виникла сімейна сварка, в результаті якої позивач викинув її речі, а вона вимушена була залишити кімнату. За даними обставинами вона звернулася з письмовою заявою до дільничого. Таким чином, вона була вимушена покинути житлове приміщення в зв`язку з тим, що відповідач почав перешкоджати в користуванні кімнатою, також ним були змінені замки у вхідних дверях. 13.03.2020 р. вона повернулася в кімнату [ADDRESS] , де на даний час проживає. Представник третьої особи Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи третю особу було повідомлено належним чином. 12.03.2020 р. до суду від представника Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Заслухавши пояснення позивача, пояснення відповідача, врахувавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.12.2007 р. Вбачається, що 15.08.2013 р. позивачу, [PERSON] , машиністу екскаватору КП ШЕУ Голосіївського району м. Києва, з сім`єю з трьох осіб, на підставі загального рішення адміністрації і профспілкового комітету ПС ШРБУ від 15.08.2013 р. №9, було видано ордер №78 серії А на право зайняття жилого приміщення, яке складається з однієї кімнати у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Склад сім`ї: [PERSON] , [PERSON] - дружина, [PERSON] - син. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 23.08.2018 р., шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 15.12.2007 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Ічнянського районного управління юстиції Чернігівської області (актовий запис № 139), - розірвано. Позивач просить визнати відповідача [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - кімнатою [ADDRESS] , посилаючись на те, що відповідач понад один рік, а саме з 21.04.2018 р. у даному житловому приміщенні не проживає без поважних причин, кімнатою не цікавиться, в утриманні житла участі не бере, житлово-комунальні послуги не сплачує, її особистих речей в кімнаті немає. Кімнату відповідач залишила добровільно, перешкод у користуванні житлом відповідачу не чинилось. Наявність реєстрації відповідача у житловому приміщенні, яка в ньому не проживає, очевидно тягне для позивача додаткові витрати з оплати комунальних послуг та перешкоджає позивачу в повній мірі реалізувати своє право розпорядитись житлом. На підтвердження позовних вимог, позивачем надано до суду акти про не проживання особи за місцем реєстрації від 21.05.2018 р., від 26.10.2018 р., від 10.05.2019 р., від 19.11.2019 р., підписаним мешканцями будинку [ADDRESS] , майстром тех. дільниці, посвідченого печаткою і підписом начальника ЖЕД №903 Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва». Також надано квитанції про сплату житлово-комунальних послуг. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За змістом ст. 71 ЖК України, наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилою площею, зокрема, коли вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймачем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як роз`яснено у п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України ), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та відповідно до ст. 264 ЦПК України. При цьому, ст. 78 ЖК України встановлені права і обов`язки тимчасово відсутніх наймача та членів його сім`ї, згідно якої - тимчасово відсутній наймач зберігає права і несе обов`язки за договором найму жилого приміщення. Згідно ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з наймачем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка), неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки та інші). Як встановлено судом та не заперечується сторонами, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є колишнім подружжям. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи №3230144 від 16.05.2019 р., відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , - з 30.01.2017 р. по теперішній час. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] залишила місце проживання - кімнату [ADDRESS] , 21.04.2018 р. Дана обставина підтверджена та не заперечується сторонами. Позивач та відповідач в судовому засіданні пояснили, що 20.04.2018 р. між ними виникла сімейна сварка, після якої відповідач залишила місце проживання. Так, вбачається, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП № 058926 від 21.04.2018 р., [PERSON] , 20.04.2018 р. за адресою: [ADDRESS] , вчинив насильство в сім`ї психологічного характеру, а саме суперечку з дружиною, чим вчинив психологічне насильство, тобто адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 18.05.2018 р., [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, між сторонами у справі існували неприязні стосунки, які проявлялися у частих сімейних сварках, що підтверджується також неодноразовими зверненнями до Солом`янського УП ГУ НП в м. Києві. Дані обставини підтвердили позивач та відповідач в судовому засіданні. Разом з тим, встановлено, що з 13.03.2020 р. відповідач [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] . Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем долучені до справи копії актів про не проживання особи за місцем реєстрації від 21.05.2018 р., від 26.10.2018 р., від 10.05.2019 р., від 19.11.2019 р., підписаним мешканцями будинку [ADDRESS] , майстром тех. дільниці, посвідченого печаткою і підписом начальника ЖЕД №903 Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва». Натомість, як встановлено судом, відповідач вимушено покинула спірне житлове приміщення, внаслідок того, що позивач перешкоджав в користуванні житловим приміщенням. Враховуючи те, що відповідач вимушено залишила житло з підстав наявності конфліктів з позивачем та неможливість подальшого проживання однією сім`єю, заміною замку в кімнаті, про що не заперечував позивач, суд не приймає до уваги надані позивачем акти про не проживання особи за місцем реєстрації, оскільки останні не спростовують наявність конфліктів між колишнім подружжя. Судом встановлено, що відповідач не проживала в кімнаті з поважних причин, а з 13.03.2020 року продовжує користуватись спірною кімнатою за згодою позивача. Обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх позовних вимог, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи. З урахуванням наведених мотивів, суд не знаходить підстав для задоволення вимог [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Тому на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed