Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-30 00:00:00

Позивач 12.03.19 р. подала до суду вказаний вище позов, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання спільної неповнолітньої дитини сторін - сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі, а саме: по 2 000 грн щомісячно. Але не менше 50 % прожиткового мімінуму на дитину відповідного віку, з моменту пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що сторони уклали шлюб 17.01.17 р.. За час шлюбу у сторін народилось двоє дітей: сини [PERSON] та [PERSON] . Після укладення шлюбу сторони спільно майже не проживали. Вона звернулась до суду з вимогою стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] та за рішенням Нововолинського міськсуду Волинської області від 21.06.18 р. у справі № 165/825/18 було ухвалено стягнути на її користь на утримання цієї дитини 1 500 грн аліментів до досягнення нею повноліття. а також - на її як дружини, з якою проживає дитина, утримання 500 грн. до досягнення дитиною 3 р.. [INFO] . у сторін народився другий син. Відповідач не бере участі в утриманні і цієї дитини. Їй відомо, що відповідач не працює. Просить позов задовольнити. За ухвалою суду від 04.04.19 р. відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачеві копію вказаної вище ухвали про відкриття провадження у справі із копією позовної заяви та з доданими до неї матеріалами надіслано у встановленому законом порядку. За станом на 31.05.19 р. відповідачем не подано до суду відзиву на позовну заяву. Суд, дослідивши докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підставні та підлягають до часткового задоволення. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до копії рішення Нововолинського міськсуду Волинської обл. від 21.06.18 р. у цивільній справі № 165/825/18 провадження № 2/165/409/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та коштів на утримання матері неповнолітньої дитини до досягнення трьохрічного віку, дійсно, встановлено, що шлюб сторін був укладений 17.01.17 р.. Як вбачається з копії свідоцтва про народження вказаної вище неповнолітньої дитини сторін - сина [PERSON] , сторони є батьками останнього. У відповідності із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Як зазначено у ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 - 1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3 - 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи спір по суті, суд приймає до уваги, що сторони мають вказану вище спільну неповнолітню дитину - сина [PERSON] . Доказів наявності у відповідача доходу та його розміру позивач суду не надала. Сторонами не надано у розпорядження суду доказів того, що маються обставини, що передбачені ст. 182 СК України і стосуються стану здоров`я сторін, їх неповнолітньої дитини, майнового стану останньої, які підлягають до врахування судом, крім вказаної вище, тобто: наявності у сторін на утриманні спільної неповнолітньої дитини - сина [PERSON] . У відповідності із ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. А тому, з врахуванням наведеного вище, позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання вказаної вище спільної неповнолітньої дитини сторін - сина [PERSON] , у твердій грошовій сумі, однак, у розмірі, що є меншим заявленого позивачем, з врахуванням прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Тому в решті позову слід відмовити. З відповідача слід стягнути на доход держави суму судового збору у розмірі, визначеному Законом України «Про судовий збір». На підставі наведеного,

Outcome: partial