Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-04 00:00:00

Позивач [PERSON] (далі «Позивач») звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі «Відповідач»), третя особа - Білоцерківський відділ Державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ)\~ про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування позовних вимог посилається на наступні обставини. Позивач проживає за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею проживає та зареєстрована дочка [PERSON] , [INFO] . Батьком дитини є Відповідач [PERSON] . Позивач займається вихованням, навчанням, підготовкою до самостійного життя дочки, забезпечує її харчуванням, лікуванням, створює умови для отримання нею освіти, піклується про її фізичний розвиток, для дитини нею створені всі належні умови для виховання, навчання та розвітку. З 2016 року Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по утриманню своєї дочки. 15.08.2016 року рішенням Жашківського районного суду Черкаської області стягнуто з Відповідача на користь Позивача, аліменти на утримання неповнолітньої дитини: дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходів)щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.08.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Уточнивши позовні вимоги зазначила, що загальна заборгованість по сплаті аліментів за період з 02.08.2016 року по 01.11.2020 рік, становить 27 357,25 грн. Посилаючись на приписи ст.196 СК України просила стягнути з Відповідача на її користь неустойку (пеню) за період з 02.08.2016 року по 01.11.2020 рік в розмірі 27 357,25 грн. Ухвалою суду від 21.01.2021 року відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.24). 28.05.2021 року на адресу суду від Відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, разом із підтвердженням його направлення Позивачу. У відзиві той зазначив, що у задоволенні позову просив відмовити (а.с.54). В судове засідання Позивач не з`явилась. 05.08.2021 року представником Позивача адвокатом Кудлацької-Тишко В.В. через канцелярію суду зареєстровано заяву про розгляд справи без участі Позивача та її представника, уточнену позовну заяву підтримала у повному обсязі, просила її задовольнити (а.с.93). У судовому засіданні 17.05.2021 року Відповідач, а в судовому засіданні 29.06.2021 року представник Відповідача позовні вимоги не визнали, у їх задоволенні просили відмовити повністю. 05.08.2021 року в судове засідання Відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 04.08.2021 року засобами електронного зв`язку на адресу суду направив заяву в якій просив перенести судове засідання зв`язку зі зміною його представника (а.с.92). 05.08.2021 року в судове засідання представник третьої особи - Білоцерківського відділу Державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) не з`явився. 02.08.2021 року через канцелярію суду представником було подано клопотання про розгляд справи без участі їхнього представника та наданий розрахунок заборгованості зі сплати аліментів по АСВП №52459586 про стягнення аліментів з [PERSON] (а.с.80, 84-89). В зв`язку з тим, що сторони не з`явилися в судове засідання, згідно з ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Правових підстав для відкладення розгляду справи у суду немає. Суд, дослідивши докази у справі в їх сукупності, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та зміст спірних правовідносин. Позивач проживає за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею проживає та зареєстрована дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Жашківського районного управління юстиції Черкаської області, актовий запис №86 та довідкою про реєстрацію місця проживання особи №15.2-03/2863 від 08.10.2020 року (а.с.13, 16). 15.08.2016 року рішенням Жашківського районного суду Черкаської області стягнуто з Відповідача на користь Позивача, аліменти на утримання неповнолітньої дитини: дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходів)щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.08.2016 року і до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується копією виконавчого листа наявного в матеріалах справи (а.с.17). Згідно з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по АСВП №52459586 про стягнення аліментів з [PERSON] , з урахуванням квитанцій, наданих боржником 14.05.2021 року, заборгованість по аліментам за період з 02.08.2016 року по 01.11.2020 року становить 27 357,25 грн. (а.с.86-89). Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступних норм матеріального та процесуального права України. Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Згідно з частиною першою ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Отже, Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до Відповідача відповідальності, передбаченої ч.1 ст.196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку щодо сплатити аліментів. Оскільки зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч.1 ст.196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Такий правовий висновок, викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду у справі № 572/1762/15-ц від 25 квітня 2018 року та у справі № 333/6020/16-ц від 03 квітня 2019 року. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.ст.77, 79, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з вимогами ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст.129 Конституції України та ст.18 ЦПК України рішення суду є обов`язковим до виконання на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Для Відповідача така відповідальність встановлена у статті 196 СК України. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст.141 ЦПК України в дохід держави належить стягнути з Відповідача судовий збір в сумі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved