Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника адвоката Денисової Т.С., звернулася до суду з даним позовом посилаючись на те, що є власником будинковолодіння по [ADDRESS] в [ADDRESS] , де з 04 липня 2008 року є зареєстрованою її онука [PERSON] , яка 29 серпня 2015 року зареєструвала шлюб із [PERSON] та перейшла жити до нього, а у 2016 році виїхала з чоловіком до США, де до цих пір проживає та повертатися в Україну наміру не має. Поряд з тим зазначила, що через те, що у будинку відповідач значиться зареєстрованою, у неї, як у працездатного власника житла, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які нараховуються на зареєстровану особу, постійно виникають зайві проблеми при оформленні субсидії. Таким чином відповідач більше року з дня реєстрації не проживає в житловому будинку, який належить позивачу. В зв`язку з чим, просила суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим по [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивача адвокат Денисова Т.С. позов, з підстав наведених у ньому підтримала повністю, просила такий задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена у визначеному законом порядку. Причини неявки не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи чи розгляд такої у її відсутності суду не надала. За таких обставин, за згоди представника позивача, суд вважає за необхідне ухвалити у справі заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, відповідно до якої, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 71, 150, 156, 160, 163 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд; члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням. У разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Як встановлено\~судом,\~що сторонами\~не оспорювалося, в будинковолодінні [ADDRESS] є зареєстрованими позивач [PERSON] , її дочка [PERSON] , онук [PERSON] та онука відповідач [PERSON] . Наведене підтверджується довідкою виконавчого комітету Борщівської міської ради №1564 від 08.07.2019 року. Власником будинковолодіння по [ADDRESS] є позивач [PERSON] . Наведене підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом серія ВАА №350997, реєстраційним посвідченням від 11.10.2002 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №173747513 від 15.07.2019 року. З акту обстеження житлових умов позивача по [ADDRESS] від 08 липня 2019 року, складеного комісією виконавчого комітету Борщівської міської ради, слідує, що у будинку, власником якого є позивач, зареєстровані але не проживають [PERSON] , 1996 р.н., який проходить строкову службу в ЗСУ, та відповідач [PERSON] , 1994 р.н., яка з 2016 року проживає в США. Окрім цього, той факт, що відповідач [PERSON] у спірному помешканні більше одного року не проживає і таке для власних потреб не використовує, стверджено і показами свідків [PERSON] та [PERSON] , які, кожна зокрема, показали, що проживають по сусідству з позивачем, перебувають з останньою у добросусідських, товариських відносинах. Майже щодня спілкуються, провідують позивача за місцем проживання. Відповідач, яка є онукою [PERSON] після одруження, разом з сім`єю виїхала у США і з 2016 року у спірному помешканні не проживає. При цьому, показали, що сторони перебувають у приязних стосунках, позивач не чинить відповідачу перешкод щодо користування житлом. Отже,\~в судовому\~засіданні встановлено,\~що з\~2016\~року відповідач\~в будинку\~ [ADDRESS] \~не проживає,\~інтересу до\~спірного будинку\~як до\~місця свого\~проживання не\~має,\~понад один\~рік без\~поважних причин\~є відсутньою\~ у\~зазначеному житловому\~будинку.\~ Будь-яких доказів того, що між сторонами було досягнуто угоди щодо порядку користування відповідачем спірним жилим приміщенням, сторонами надано не було, не здобуто таких і в ході розгляду справи. Відповідно до ст. ст. 321, 383 Цивільного Кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Аналізуючи усі дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, належному на праві приватної власності [PERSON] [PERSON] , є підставними, ґрунтуються на вимогах закону, а тому, підлягають задоволенню. Виходячи з наведеного, на підставі ст.ст. 71, 150, 160, 163 Житлового кодексу України, ст. 321, 383 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved