Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

Позивач 12.06.2017 року звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на самочинне будівництво, посилаючись на те, що 12.10.1990 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу став власником житлового будинку з надвірними побудовами в с. Рунівщина Полтавського району Полтавської області по вул. Леніна, 17. В подальшому на підставі рішення виконавчого комітету Рунівщинської сільської ради народних депутатів йому було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,66 га. для обслуговування вказаного жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства. Державний акт від 15.12.1995 року, серія ІУ-ПЛ №015510. 08.06.2001 року [PERSON] отримав свідоцтво про державну реєстрацію субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи. У 2005 році [PERSON] як власник садиби вирішив виділити ( відокремити ) з вказаної земельної ділянки земельну ділянку орієнтованою площею 124 кв.м. для будівництва магазину продовольчих товарів, про що 06.06.2005 року було складено та в подальшому погоджено відповідний акт вибору та обстеження земельної ділянки з рекомендованою адресою: с. Рунівщина Полтавського району, вул. Леніна, 17а. 30.09.2005 року розпорядженням голови районної державної адміністрації Полтавського району за № 613 «Про дозвіл на будівництво магазину продовольчих товарів по вул. Леніна, 17а в с. Рунівщина Полтавського району», яким було дозволено приватному підприємцю [PERSON] побудувати вищевказаний магазин, та зобов»язано, зокрема, виготовити проектно-кошторисну документацію та погодити її в установленому порядку, та отримати в районній інспекції державного архітектурно-будівельного контролю відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства райдержадміністрації дозвіл на виконання будівельних робіт. В подальшому у 2005 році КП «БТІ та містобудування Полтавського району» виготовило «Робочий проект магазину продовольчих товарів», за яким [PERSON], не отримавши вищевказаного дозволу на виконання будівельних робіт, у 2005-2006 роках побудував нежитлову будівлю ( магазин ). На підставі рішення 20 сесії 4 скликання Рунівщинської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 03.02.2006 року [PERSON] було надано земельну ділянку площею 0,0146 га. на території с. Рунівщина Полтавського району по вул. Леніна, 17А для комерційного використання. Державний акт від 13.07.2006 року, серії ЯГ № 649899, кадастровий номер: 5324084601:01:001:0024. Відповідно до технічного паспорту від 23.02.2017 року на земельній ділянці за адресою у с. Рунівщина по вул. М.Гаврилка, 17а ( стара адреса: вул. Леніна, 17а ) знаходиться нежитлова будівля ( магазин ) літ. «А-1» у складі : торгового залу (1-1) площею 47,1 кв.м., складу (1-2) площею 17,4 кв.м.; всього по будівлі 64,5 кв.м. ( основна - 47,1 кв.м., допоміжна 17,4 кв.м. ); хвіртка № 1, огорожа № 2. У березні 2017 року представник [PERSON] звернувся до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області з Декларацією про готовність до експлуатації самочинно збудованого об»єкта - вказаного вище магазину. Але, 31.03.2017 року отримав відмову, у зв»язку з тим, що «Робочий проект магазину» не відповідає вимогам чинного на день звернення законодавства, а крім того кожна графа Декларації про готовність до експлуатації обєкта, який належить до І-ІІІ категорії складності повинна бути заповнена відповідною інформацією з чітко встановленими даними, які у [PERSON] через самовільну побудову у 2005-2006 році просто відсутні. Відповідно до ч.2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва ( створення майна ). Якщо договором чи законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Відповідно до ч.3 ст. 376 ЦК України, встановлено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Відповідно до ч. 5 цієї статті, - на вимогу власника ( користувача ) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», закінчені об»єкти будівництва потребують прийняття в експлуатацію відповідно до «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об»єктів», затвердженого Постановою КМУ від 461 від 13.04.2011 року. В той же час, «Порядком…» не передбачено прийняття в експлуатацію самочинно збудованих об»єктів, натомість затверджено додаток № 5 до вказаного порядку - Декларацію про готовність до експлуатації самочинно збудованого об»єкта, на яке визнано право власності за рішенням суду. А тому, самочинно збудовані об»єкти підлягають прийняттю в експлуатацію після визнання права власності на них в судовому порядку. Варто звернутися і до правової позиції судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в Постанові від 07.10.20І5 року по справі № 1622цс15 : «Відповідно до частини п»ятої статті 11 ЦК України цивільні права і обов»язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст.ст. 335 та 376 ЦК України. Крім цього, у Постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02.12.2015 року по справі № 6-1328цс15 Верховний Суд України вказав, що «єдиною умовою для визнання права власності на самочинне будівництво є надання земельної ділянки такому забудовнику». Отже, нежитлова будівля ( магазин ) як об»єкт нерухомого майна не суперечить суспільним інтересам, не порушує права інших осіб, відсутні істотні порушення будівельних норм і правил. Будівництво було розпочато після ухвалення відповідно Розпорядження голови районної державної адміністрації Полтавського району «Про дозвіл на будівництво магазину...» на приватизованій земельній ділянці для комерційного використання. Відповідно до Звіту з незалежної оцінки майна, виготовленого 20.03.2017 року, вартість нежитлової будівлі ( магазину ), - становить 166 400 грн. Прохав визнати право власності на нежитлову будівлю ( магазин ) літ. «А-1» у складі : торгового залу (1-1) площею 47,1 кв.м., складу (1-2) площею 17,4 кв.м.; ( всього по будівлі 64,5 кв.м. ( основна - 47,1 кв.м., допоміжна 17,4 кв.м. )); хвіртку № 1, огорожу № 2, які знаходяться по адресі у с. Рунівщина Полтавського району Полтавської області по вул. М. Гаврилка, 17а. В судове засідання сторони не з»явилися, надавши суду заяви про розгляд справи в їх відсутності. Позивач та представник позивача [PERSON] ( а. с. 62 ) позов підтримали та прохали задовольнити ( а. с. 60, 61 ). Представник відповідача - Рунівщинської сільради Полтавського району та третьої особи, що не заявляє самостійних вимог - Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області, не висловили заперечень щодо позову ( а. с. 57, 59 ). Тому, суд вважає за можливе, розгляд справи по суті у відсутності не з»явившихся, належно повідомлених сторін по наявним матеріалам справи та за наявності від них відповідних заяв. Судом встановлено всі обставини на які послався в позові позивач і вони підтверджуються матеріалами справи на а. с. 14-35, 63-86. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов підлягає задоволенню відповідно до ст. 331, 376 ЦК України, так як власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, враховуючи, єдиною умовою для визнання права власності на самочинне будівництво є надання земельної ділянки такому забудовнику.

Outcome: approved