Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

Позивач 26.08.2020 року звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 10.12.2018 року між нею та відповідачем було укладено письмовий договір позики, відповідно до якого, відповідачу позивачем були передані грошові кошти в сумі 10 000 доларів США з кінцевим поверненням до 25.12.2018 року. Відповідач не повернув суму боргу у строки, вказані в договорі. Просить стягнути з відповідача борг в сумі 10 000 доларів США, та 3 % річних в сумі 494,80 доларів США. В судове засіданні позивач та його представник не з`явилися, представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився за невідомою суду причиною, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, клопотання про відкладення слухання справи не надав. Суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів із винесенням заочного рішення по справі. Дослідив матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ст.533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. На підставі ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, здійсненим належним чином. Відповідно до ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. Наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаній повернути суму позики у строк та в порядок, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошових коштів із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд України у справах № 6-1967цс15, № 6-487цс17, а також Верховний Суд у постанові від 21 березня 2018 року в справі № 761/11028/14-цта у справі № 211/3035/14-ц. Як вбачається з матеріалів справи, розписка [PERSON] від 10.12.2018 року містить дані щодо наявності боргу перед [PERSON] в сумі 10 000 доларів США із зобов`язанням їх повернення до 25.12.2018 року, що є беззаперечним доказом отримання відповідачем від позивача грошової суми. Таким чином, аналізуючи зміст боргової розписки, написаної [PERSON] 10.12.20108 року, суд виходить із того, що розписка містить у собі всі складові, які дають підстави вважати, що між сторонами по справі існували відносин позики. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права, змагальність сторін, диспозитивність. У справі «Класс та інші проти Німеччини» від 6 січня 1978 року Суд підкреслив, що із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Гарантованість прав судовим захистом включає право на справедливий судовий розгляд, доступ до правосуддя, рівність сторін; єдність громадянських і інших прав та їх соціальну еволюцію тощо. Важливою передумовою забезпечення права справедливого судового розгляду як умови дії принципу верховенства права є: право особи на незалежний і безсторонній суд, право розумного терміну розгляду, принцип рівності сторін. Згідно ст.4 ч.1 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що [PERSON] в порушення прийнятих на себе зобов`язань, суму боргу до теперішнього часу [PERSON] не повернув, чим порушив її права. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу за розпискою в розмірі 10 000 доларів США. В частині позовних вимог про стягнення 3% річних від простроченої суми в розмірі 494,80 доларів США, суд виходить з наступного. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Перевірив наданий позивачем розрахунок 3% річних в сумі 494,80 доларів США, суд вважає його належним чином проведеним та обгрунтованим, та таким, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. В частині визначеної позивачем валюти стягнення, суд виходить з наступного. Згідно правових висновків ВП ВС від 16.01.2019 року № 464/3790/16-ц, які є обов`язковими для суду, 3 % річних, передбачені ст. 625 ЦК України, можуть бути визначені у доларах США та нараховуються виходячи із простроченої суми, вираженої у відповідній грошовій валюті. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, у зв`язку із чим з відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу в розмірі 10 000 доларів США та 3% річних - 494,80 доларів США. В порядку ст.141 ЦПК України, з відповідача в доход держави слід стягнути судовий збір в сумі 2883,97 грн. (оскільки позивач, за її клопотанням, була звільнена від сплати судового збору).

Outcome: approved