Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] 05.10.2020 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власниками квартири за адресою: [ADDRESS] . Крім нього, у вищевказаній квартирі зареєстрований колишній власник [PERSON] та квартиронаймач [PERSON] . Відповідно до умов договору купівлі-продажу відповідачі повинні були знятися з реєстрації за вищевказаною адресою до 01 квітня 2020 року. Натомість до теперішнього часу дій щодо зняття з реєстрації не вчиняють та в добровільному порядку не бажають. В той самий час, реєстрація відповідачів за вищевказаною адресою перешкоджає позивачу, як власнику, вільно користуватися та розпоряджатися власністю. Просить суд визнати [PERSON] , [PERSON] , такими, що втратили право користування квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 29.10.2020 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали суду заяву з підтримання позовних вимог та просять суд слухати справу без їх участі. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлена про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву від 10.08.2020 року, посвідчену нотаріусом Єссєнтукського міського нотаріального округу Ставропольського краю РФ Созоновим Л.О., в якій позовні вимоги [PERSON] визнала у повному обсязі та просить слухати справу без її участі. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлена про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву від 10.08.2020 року, посвідчену нотаріусом Єссєнтукського міського нотаріального округу Ставропольського краю РФ Созоновим Л.О., в якій позовні вимоги [PERSON] визнала у повному обсязі та просить слухати справу без її участі. Відповідно до вимог ст.\~279\~ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Беручи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 27.02.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Селидівського міського нотаріального округу Донецької області Козирєвою Л.В., [PERSON] придбала у [PERSON] квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п.п. 1.4. договору купівлі-продажу від 27.02.2020 року [PERSON] та [PERSON] зобов`язалися до 01 квітня 2020 року знятися з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 202163812 від 27.02.2020 року, право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] . Згідно довідки ПП «Керуюча компанія житлокомсервіс «Наш дім» № 335 від 03.09.2020 року, за адресою: [ADDRESS] , зареєстрованими значаться [PERSON] , 1979 року народження, [PERSON] , 1999 року народження, але за даною адресою не мешкають. Відповідно до акту про не проживання № 221 від 06.08.2020 року, складеного депутатом Гірницької міської ради Колісник Н.Б. в присутності двох свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але фактично з 2015 року за вищевказаною адресою не проживають, оскільки виїхали на постійне проживання до Росії. Відповідно до листа Відділу реєстрації місця проживання громадян Селидівської міської ради № 08-4/1548 від 12.10.2020 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 04.07.1999 року по теперішній час. Відповідно до листа Відділу реєстрації місця проживання громадян Селидівської міської ради № 08-4/1549 від 12.10.2020 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 19.08.2008 року по теперішній час. Відповідно до ст.\~15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 41\~Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України\~«Про ратифікацію\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод\~1950\~року»,\~Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. За ст.\~317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 391 УК України передбачено, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень глави 32\~ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Згідно ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч. 5 ст.\~403\~ЦК України сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном. Згідно приписів п. 4 ч. 1 ст.\~406\~ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Таким чином, вищенаведені норми цивільного законодавства України дають підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16, в постановах Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 569/1478/18, від 01 квітня 2020 року у справі № 686/21171/14-ц. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідачі у справі не є членами сім`ї позивача, спільним побутом з ним не пов`язаний, а тому їх право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч. 2 ст. 406 ЦК України. У зв`язку з чим, суд вважає,\~що позовні\~вимоги [PERSON] \~до [PERSON] ,\~ [PERSON] \~є обґрунтованими\~та такими,\~що підлягають\~задоволенню у повному обсязі На підставі викладеного та

Outcome: approved