Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-13 00:00:00

Позивач [PERSON] 23.03.2016 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] , про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності в порядку розподілу майна колишнього подружжя. З врахуванням уточнення позовних вимог (том № 1, аркуш справи № 187) [PERSON] просила суд: -Визнати будівельні матеріали, обладнання та конструктивні елементи (у виді фундаменту-бетону, стін-цегли, перекриття-дерево, підлоги-бетон, покрівлі-метал, стін підвалу бетонних блоків, перекриття підвалу-залізобетонних плит а також матеріалів використаних у внутрішніх ремонтно-будівельних роботах) які були використані в процесі будівництва за час шлюбу [PERSON] та [PERSON] та існують у вигляді домоволодіння: житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та будівельна вартість яких складає 427\~481 гривня - спільною сумісною власністю подружжя. -Визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на Ѕ частину будівельних матеріалів, обладнання та конструктивних елементів (фундаменту-бетону, стін-цегли, перекриття-дерево, підлоги-бетон, покрівлі-метал, стін підвалу бетонних блоків, перекриття підвалу-залізобетонних плит а також матеріалів використаних у внутрішніх ремонтно-будівельних роботах) які були використані в процесі будівництва та існують у вигляді домоволодіння : житлового будинку, загальна площа якого складає 44, 0 квадратних метрів; житлова площа якого складає 29, 7 метрів квадратних; допоміжна площа 14, 3 метрів квадратних; площа літніх приміщень складає 33,6 метрів квадратних (з яких підвал 31, 4 метра квадратних, тамбур 2, 2 метра квадратних); загальна площа приміщень 77, 6 метрів квадратних; та надвірних споруд, а саме: гаража літ. «Б», літнього душу літ. «В» (у виді фундаменту-бетону, стіни-цегла, покрівля-метал) огорожі № 1 (у виді бетонних плит), хвіртки № 2 (у виді металу), ворота № 3 (у виді металу), зливної ями № 4 ( у виді бетонних кілець), дворового водопроводу № 5 ( у виді крану та труб), - що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , загальна будівельна вартість яких складає 427\~481 гривень та побудованих на земельній ділянці з цільовим призначенням: будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розміром 0,1100 га в порядку розподілу майна подружжя, а іншу частину залишити у власності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). -Стягнути з відповідача грошові кошти сплачені позивачем в якості судового збору. Позовну заяву [PERSON] мотивовано наступним: З 07.11.2003 року по 03.03.2016 року позивач [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. В період перебування в шлюбі, в період з 2006 року до жовтня 2014 року подружжям було розпочато та проведено будівництво житлового будинку, який лише не було введено в експлуатацію та не отримано правовстановлюючих документів на ім`я відповідача, у зв`язку з небажанням та ухиленням по реєстрації права власності на будинок з сторони відповідача [PERSON] з намаганням уникнути розподілу цього майна між ним та позивачкою. Житловий будинок побудований сторонами в шлюбі за спільні грошові кошти та знаходиться за адресою: [ADDRESS] (змінена адреса). Будинок повністю придатний для проживання, заведені та розведені по будинку всі комунікації: вода, газ, електропостачання, влаштовано водовідведення у зливну яму, які функціонують і на час звернення з позовом. Сторони справи проживали в будинку до розірвання шлюбу, він лише не введений в експлуатацію із-за умисних дій відповідача. Всі будівельні роботи були здійснені позивачем та відповідачем в період шлюбу та відповідно за спільні сумісні грошові кошти подружжя, починаючи з фундаменту закінчуючи внутрішніми роботами. Позивачка вказувала, що багато будівельних робіт допомагали здійснювати її сини від першого шлюбу, та її рідний брат своїми особистими трудовими зусиллями. 04.11.2008 року відповідачем [PERSON] було отримано Державний акт на право власності на земельну ділянку, цільове призначення ділянки: будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розмір земельної ділянки становить 0,1100 га. Позивачка вказувала, що кошти по оформленню права власності на ім`я [PERSON] на земельну ділянку також витрачались зі спільного сімейного бюджету, а саме виготовлення проектної технічної документації на земельну ділянку, присвоєння кадастрового номеру, підготовка всієї технічної документацію по оформленню права власності на земельну ділянку здійснювалось подружжям в період з 2005 року по 2008 рік. Позивачка вказувала, що в кінці листопада 2014 року між подружжям сталася сварка та [PERSON] вигнав її з будинку, в якому вони проживала як родина, зазначала про те, що відповідач [PERSON] не визнає її права власності на Ѕ частину цього житлового будинку з надвірними спорудами та в добровільному порядку не бажає розподілити майно нажите та побудоване подружжям за час перебування в шлюбі та відповідно здійснене за спільні грошові кошти. Відповідач, [PERSON] навмисно не вводить будинок в експлуатацію, а саме не реєструє право власності на спільний з позивачкою житловий будинок, щоб спричинити додаткові перешкоди в реалізації колишньою дружиною свого законного права власності на Ѕ частину майна та тим самим порушує її законні права та інтереси, уникає питання розподілу майна колишнього подружжя. Позивач вказувала, що відповідно до норм сімейного, цивільного законодавства оскільки будівництво житлового будинку проведено за час шлюбу та відповідно всі будівельні роботи також здійснено за час шлюбу, та за спільні грошові кошти та з метою побудови будинку для проживання їх родини, то відповідно будівельні матеріали, обладнання та конструктивні елементи, що були використані в процесі будівництва за час шлюбу [PERSON] та [PERSON] та існують у вигляді домоволодіння: житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , будівельна вартість яких складає 427\~481 гривня - необхідно визнати спільною сумісною власністю подружжя та в порядку розподілу майна подружжя визнати за позивачкою право власності на Ѕ їх частину. Відповідач вважав вимоги позивача незаконними та необґрунтованими, посилався не те, що ряд будівельних матеріалів, з яких будувався спірний житловий будинок було ним придбано самостійно за власні грошові кошти, та ряд матеріалів ще до шлюбу з позивачкою. Відповідач [PERSON] додатково вказував на те, що після укладання шлюбу з позивачкою він через два тижні поїхав на заробітки до Російської Федерації, де працював до кінця грудня 2005 року, та за два роки заробив грошові кошти на будівництво житлового будинку в розмірі 75\~000 гривень, які вважає приватною особистою власністю, позивачка залишилась при цьому в Харкові. Відповідач вказував, що позивачка жодним чином не приймала участі у будівництві будинку, навіть не з`являлась на будівельному майданчику, не вкладала ні трудових, ні матеріальних сил в будівництво. Також відповідач зазначав про те, що фактичні шлюбні відносини їх як подружжя було припинено в 2010 році, та з цього часу припинилися будь-які стосунки зокрема і стосунки фінансового характеру, та процес закінчення будівництва а саме придбання матеріалів на дах, кладка фронтонів даху, установка стропил, покриття даху та внутрішні роботи відбувались відповідачем самостійно без участі позивачки, так як між ними були припинені відносини. Відповідач вказував про те, що в технічному паспорті долученому до матеріалів справи позивачкою, рік побудови вказано не вірно, замовником виготовлення виступала позивачка, та не може бути прийнятий судом в якості доказу. Вказував на незаконність позовних вимог позивачки та необхідність відмовити в їх задоволенні. В рамках розгляду цієї справи в суді, в якості третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору з позовом звернувся [PERSON] до відповідача [PERSON] про визнання за ним права власності на 15/100 частини будівельних матеріалів, конструктивних елементів та обладнання, які були використані в процесі будівництва житлового будинку [ADDRESS] загальною площею 44, 0 кв.м., житловою площею 29,7 кв.м., на загальну суму 56418, 15 грн . Свій позов обґрунтовує тим, що він протягом 2014-2016 років брав участь у будівництві спірного будинку та витратив 44\~418 гривень на будівельні матеріали та самостійно виконав будівельних робіт на суму, що він самостійно оцінує на 12000 гривень, таким чином вважає, що сума його вкладу в будівництво складає 56\~418 грн. 15 копійок та на підставі чого просить суд визнати за ним право власності на 15/100 частин будівельних матеріалів, конструктивних елементів та обладнання, які були використані в процесі будівництва житлового будинку [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Позивач та представник позивача позов третьої особи не визнали та у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог третьої особи та вказали, що після того як подружжя [PERSON] уклало шлюб в 2003 році, син [PERSON] від першого шлюбу, [PERSON] через деякий час перестав взагалі спілкуватись з батьком [PERSON] , та не спілкувався з ним до лютого 2015 року, та відповідно жодним чином не приймав участі і в будівництві будинку. Окрім цього позивач [PERSON] як на підставу неможливості задоволення позовних вимог третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору вказували на те, що [PERSON] жодної участі в будівництві будинку в період з 2006 року по лютий 2015 року не приймав, предметом спору є спільне сумісне майно саме подружжя, третя особа з ними не мешкала та не мешкає, угода з ними як забудовниками на створення спільної власності на будинок з метою забезпечення жилим приміщенням не укладалась, що було визнано навіть третьою особою в судовому засіданні під час допиту, та відсутні будь які правові підстави до визнання за ним права власності на частину майна. Посилалась, що квитанції та накладні, що були долучені третьою особою до матеріалів справи не підтверджують обставину того, що ті матеріали, що в них вказано використані саме під час будівництва спірного будинку, та не є доказом участі у будівництві спірного будинку. Вивчивши матеріали справи, дослідивши у сукупності надані суду докази, суд вважає позов [PERSON] таким, що підлягає задоволенню, а позовна заява третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] такою, що не підлягає задоволенню за наступними обставинами: Судом встановлено: 07.11.2003 року між позивачем, [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб від 07.11.2003 року, актовий запис № 483. В період з 2006 року до жовтня 2014 року учасниками справи було розпочато та проведено будівництво житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] , але лише не введено в експлуатацію, що підтверджується матеріалами інвентаризаційної справи, що знаходиться в матеріалах справи ( том № 1 аркуш справи 198-207), відомостями технічного паспорта виготовленого станом на 12.11.2015 року (том № 1 аркуш справи № 17-21) на ухвалу суду про забезпечення доказів у справі № 644/1728/15 від 29.10.2015 року, відомостями технічної документації на земельну ділянку станом на 2005 рік, де відсутні будь які данні про наявність на земельній ділянці будь-яких будівель чи споруд. Житловий будинок не введено в експлуатацію та право власності на нерухоме майно не зареєстровано, що підтверджується відсутністю даних в державному реєстрі речових прав, інформація з реєстру (том № 1 аркуш справи № 50-51). Адреса житлового будинку, що позивач з відповідачем побудували, але не ввели до експлуатації, змінилась у зв`язку із включенням до меж Орджонікідзевського району міста Харкова та змінена із [ADDRESS] . Заїки [ADDRESS] на [ADDRESS] . Зміна адреси підтверджується Рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради «Про зміну та впорядкування адрес об`єктам нерухомого майна на території, що включена до меж міста Харкова» від 24.04.2013 року № 271. Земельна ділянка на якій було розпочато та проводилось будівництво житлового будинку сторонами під час перебування в зареєстрованому шлюбі, була виділена Рішенням № 270 від 14.07.1993 року «Про можливість відведення земельної ділянки гр. [PERSON] » Виконавчим комітетом Кулінічивської селищної ради. 04.11.2008 року [PERSON] було отримано Державний акт на право власності на земельну ділянку, цільове призначення ділянки: будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розмір земельної ділянки становить 0,1100 га, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] . Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова по цивільній справі № 644/1728/15-ц від 03.03.2016 року шлюб між сторонами [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкові від 03.03.2016 року, що набуло чинності, в мотивувальній частині встановлено обставина припинення шлюбних відносин в 2014 році включно, в якому доводи позивача у справі № 644/1728/15-ц [PERSON] про припинення шлюбних відносин з [PERSON] у 2010 році не прийняті, оскільки цей факт спростовувався поясненнями свідків у справі, фотокартками, оригіналами квитанцій про оплату комунальних послуг за місцем проживання подружжя, довідкою про причину смерті її матері [PERSON] померлої [INFO] , виданою комунальною установою охорони здоров`я «Кулиничівська поліклініка», при цьому суд не прийняв до уваги доводи представника позивача [PERSON] та пояснення свідків з боку позивача щодо припинення шлюбних відносин між подружжям з 2010 року, оскільки ці пояснення не підтверджено жодними іншими доказами (том № 1 аркуш справи № 16) Відповідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного Процесуального Кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Під час розгляду цієї справи приймають участь ті самі особи. Позивачем доведено належними, допустимими доказами, що житловий будинок, було побудовано позивачем та відповідачем у період шлюбу та будівельні матеріали, обладнання та конструктивні елементи, які були використані в процесі будівництва є спільною сумісною власністю так, як побудовано спільними зусиллями та на спільні кошти в період з 2006 року по жовтень 2014 року. Так, відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи, копії яких знаходяться в матеріалах справи (том № 1, аркуш справи № 198-207) та Технічного паспорту станом на 12.11.2015 року на житловий будинок з надвірними будівлями (том № 1 аркуш справи № 17-21), судом встановлено рік побудови саме 2006 рік, так інформація про рік побудови, вказано самим же відповідачем [PERSON] в жовтні 2014 року, коли сторони перебували в шлюбі та між ними не було спору стосовно розподілу майна, та проводилась інвентаризація будинку органом БТІ. Вказана інформація повністю узгоджується з квитанціями про придбання будівельних матеріалів, що містяться (том № 1 аркуші справи № 53-54) а саме, про придбання блоків, цегли, цементу, основних будівельних матеріалів в 2006 році. Побудований подружжям, але не введений до експлуатації житловий будинок літ. «А-1» має 77, 6 метрів квадратних - загальну площу приміщень, з яких: 44,0 метрів квадратних загальна площа, 29,7 метрів квадратних житлова площа; 14,3 метрів квадратних - допоміжна площа; 33, 6 метрів квадратних площа літніх приміщень, з яких 31, 4 метра квадратних є підвал літ. «Ап», та 2, 2 метрів квадратних тамбур літ. «а1». До житлового будинку прибудовано гараж літ. «Б», 2006 року побудови, на території домоволодіння побудовано літній душ літ. «В», огорожі № 1-3, зливна яма № 4, влаштовано дворовий водопровід № 5. Вказані факти також підтверджуються показаннями допитаної в судовому засіданні в якості свідка позивача [PERSON] про те, що з відповідачем вони почали жити з 2002 року, він мав незадовільне матеріальне становище, у 2003 році сторони взяли шлюб, проживали спочатку у старому домі, дружина утримувала його, сплачувала всі необхідні платежі та штрафи по будинку, після повернення чоловіка з Камчатки у 2006 році, вони склалися грошима та договорилися будувати новий будинок ( спірний), вона продовжувала займатися підприємницькою діяльністю та заробляти кошти, купували разом всі будівельні матеріали, бетономішалку та інш., її син надав їм кошти у борг для ви наймання будівельної бригади. Так вони возвели стіни будинку, перекриття, кришу брусом, дружина готувала їжу. Після випадку зриву криши, повторно було перекрито кришу будинку, ними було покладено плитку у тамбурі, кухні, плитку було покладено із залишків, що були у [PERSON] від підприємницької діяльності ( 28 пакувань) та необхідне докупалося, також плитку покладено в котельній та ванній кімнаті. Встановлено ванна, унітаз, [PERSON] встановлено котел та опалення. Після позбавлення [PERSON] в 2011 році права керування авто, [PERSON] витрачала всі свої сили та можливості для будівництва вказаного будинку для подальшого спільного проживання з відповідачем в ньому, вона та [PERSON] перейшли проживати до нового будинку в серпні 2014 року та придбавали матеріали для облаштування 2 поверху. Позивач підсумувала, що вони з [PERSON] будували будинок для спільного проживання, вона весь цей час працювала, мала постійний дохід, але коли [PERSON] примирився із своїм сином [PERSON] , то з серпня 2015 року її вони вже до будинку не впустили, вона викликала поліцію, але коли [PERSON] показав технічний паспорт на будинок із своїм ім`ям, поліція дала їм рекомендацію вирішувати свої сімейні проблеми самим. Додатково [PERSON] показала, що з 2002 року вони з відповідачем проживали фактично, шлюб взяли у 2003 році та до кінця 2014 року не припиняли сімейні відносини та спільний побут. Суд враховує доводи позивача, що відповідач, [PERSON] навмисно не вводить будинок в експлуатацію, а саме не реєструє право власності на спільний з позивачкою житловий будинок, щоб спричинити додаткові перешкоди в реалізації колишньою дружиною свого законного права власності на Ѕ частину майна та тим самим порушує її законні права та інтереси, уникає питання розподілу майна колишнього подружжя. Відповідачем в судовому засіданні визнана обставина того, що він не звертався до відповідних органів за реєстрацією права власності, причин суду повідомити не зміг. Суд не враховує доводи третьої особи, що у січні 2015 року ним було придбано плитку для підлоги та стін та матеріали для її монтажу на суму 7445 гривень 78 копійок, які було використано для облаштування ванної кімнати, санвузлу, кухні спірного будинку незавершеного будівництва., так як третьою особою на підтвердження вказаної обставини було надано суду накладну без номеру від 24.01.2015 року на суму 679, 78 копійок та накладну без номеру від 24.01.2015 року на суму 6\~766 гривень. Накладна є первинним документом, що підтверджує факт отримання товару а не факт оплати товару, який підтверджується або товарним чеком або квитанцією про оплату. Окрім цього в судовому засіданні 13.06.2019 року, під час допиту третьої особи в якості свідка він повідомив, що вказані товари він не купував а лише надав грошові кошти батькові щоб він купив матеріали, в якості матеріальної допомоги батькові. Третя особа [PERSON] під час допиту в якості свідка не зміг описати матеріали на які він надав суду накладні та квитанції та не зміг описати зовнішній вигляд, колір та розміри плитки що використовувалась в якості оздоблення у житловому будинку, та тієї що вказано в квитанціях. Суд критично ставиться до показань свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які є відповідно сусідами, рідним сином та колишньою дружиною, їх показання є не послідовними, не конкретними, такими, з яких неможливо встановити дійсні факти, що стосуються предмета спора, вони є однотипними та такими, що підтверджують деякі обставини ( як то поїздка відповідача на заробітки, дати шлюбу сторін та його розірвання, наявності земельної ділянки на якій відбувалося будівництво спірного будинку та інш.), які ніким й не оспорюються й такі показання не спростовують доводів та наданих на їх підтвердження доказів позивача. Згідно з частиною третьою\~статті 3 ЦПК України\~провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Статтею 1\~Першого протоколу\~до Конвенції\~про захист\~прав людини\~і основоположних\~свобод,\~ратифікованої Законом\~України від\~17\~липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved