Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

Позивач [PERSON] 01.12.2015 року звернулася до суду з вищезгаданим позовом, в якому просила встановити факт належності [PERSON], яка померла 16.05.2015 року, квартири [ADDRESS] та визнати за нею, позивачем, право власності на зазначену квартиру. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 16.05.2015 року померла [PERSON] За життя вона була власником квартири №2, що знаходиться за адресою: м.Кривий Ріг, вул.Постишева, буд.28, яку заповідала їй, позивачу. В установлений законом строк вона звернулася до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак їй було відмовлено у звязку з тим, що документи на квартиру не зареєстровано у відповідному реєстраційному органі, тому вона змушена звернутися до суду з цим позовом. У судове засідання позивач, не з?явилася, скориставшись правом представництва відповідно до ст.38 ЦПК України. Представник позивача [PERSON] ( довіреність від 11.12.2015 року, дійсна до 11.12.2018) в судовому засіданні присутньою не була, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просив їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представник відповідача [PERSON] комітету Дзержинської районної у місті ради в судове засідання не з?явився, про час та місце розгляду справи повідомлений, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з?явився, про час та місце розгляду справи повідомлений, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши у сукупності представлені докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09.04.1993 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів, належала квартира [ADDRESS] (а.с.13). [PERSON] померла 16.05.2015 року (а.с.7). За життя, 06.06.2007 року, вона склала заповіт, яким усе належне їй майно заповідала [PERSON] [INFO] ( а.с.10). Зазначений заповіт є дійсним, доказів його оскарження в судовому порядку не встановлено, тому суд виходить з презумпції правомірності правочину. [PERSON] 20.04.2012 року уклала шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу отримала прізвище «Кирнос» ( а.с.9). Після смерті [PERSON] позивач [PERSON] 25.11.2015 року звернулася до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак постановою державного нотаріуса Третьої Криворізької державної нотаріальної контори [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки право власності на квартиру не зареєстровано у відповідному реєстраційному органі ( а.с.12). Згідно довідки КП ДОР «КБТІ» №143764 від 17.11.2015 року станом на 31.12.2012 року відомості про належність обєкту нерухомого майна - квартири [ADDRESS] померлій [PERSON] відсутні (а.с.14). З свідоцтва про право власності на житло від 09.04.1993 року на зазначену квартиру вбачається, що відомості про реєстрацію в бюро технічної інвентаризації відсутні (а.с.13). Згідно з ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В силу ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно до ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Як вбачається з матеріалів спадкової справи №380/2015, заведеної 27.10.2015 року, вбачається, що з заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON] Інші особи з заявами про прийняття спадщини не зверталися.( а.с.76). При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно, суд, повинен з'ясовувати, чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на обєкт нерухомості, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно (лист ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування). Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляді не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ч.3 ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Постановою нотаріуса позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, позивач позбавлена можливості реалізувати своє право на спадкування у зв?язку з тим, що спадкодавець за життя не здійснила державну реєстрацію права власності. Спірна квартира перейшла у власність померлої [PERSON] на підставі рішення про приватизацію. Відповідно до ст. 8 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду (в редакції, чинній на момент виникнення права власності) приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Аналогічне положення містилося й в п. 16 чинного на момент ухвалення розпорядження про приватизацію [PERSON] спірної квартири Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затв. наказом Держком України по ЖКГ від 15.09.1992р. за № 56. Таким чином, на момент ухвалення рішення про приватизацію свідоцтво про право власності на квартиру видавалось органом приватизації. Та, як вбачається з свідоцтва про право власності на житло, помилково право власності зареєстровано органом приватизації УЖКГ. Відповідно до ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 2 Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (у відповідній редакції) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Враховуючи, що вищевказане свідоцтво про право власності на житло, видане Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради згідно з розпорядженням органу приватизації УЖКГ про передачу у власність померлої [PERSON] спірної квартири свідчить про те, що вказане майно було набуте у власність спадкодавцем правомірно шляхом приватизації житла та на законних підставах. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів що мають юридичне значення», суд може встановити факти, що мають юридичне значення. Вивчивши матеріали справи, суд вважає встановленим факт належності [PERSON], яка померла 16 травня 2015 року у м. Кривому Розі Дніпропетровської області зазначеної вище квартири, яка не оформила на неї право власності в установленому законом порядку. В частині вимог позивача про визнання права власності на спадкове майно в порядку успадкування за заповітом, суд вважає їх також обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини (ч.3 ст.1235 ЦК України). У своєму заповіті померлий [PERSON] призначила одного спадкоємця, - позивача [PERSON] [INFO], осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, на час відкриття спадщини не встановлено. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Як встановлено судом, за життя спадкодавцеві [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09.04.1993 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів, належала квартира [ADDRESS] , яку вона заповідала позивачу [PERSON] Вибір способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Враховуючи, що право позивача на спадкове майно, квартиру розташовану за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вулиця Постишева, буд.№28, кв.№2 не визнається, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану квартиру в нотаріальному порядку, що свідчить про наявність порушеного права, суд, з метою захисту порушених та невизнаних прав позивача, приходить до висновку про задоволення позову в частині визнання права власності на спірну квартиру в порядку спадкування за заповітом. Суд, приходить до висновку, що позивач позбавлений можливості оформити спадщину за заповітом, дійсність якого не оспорюється, та яка залишилась після смерті [PERSON], вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, що буде відповідати положенням ст. 55 Конституції України, норми якої мають пряму дію, та ст. 6 Конвенції. Враховуючи викладене та

Outcome: approved