Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] 13.11.2013 року звернувсь з названим позовом до суду, в якому вказав, що він уклав з відповідачем договір позики, відповідно до якого [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти в сумі 22 000 гривень на термін з 29 жовтня 2013 року до 29 листопада 2013 року. Станом на сьогоднішній день відповідач кошти не повернув. Позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 22000 гривень боргу за розпискою від 29.10.2013 року. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини які викладенні в позовній заяві. Відповідач позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. По справі встановлено, що сторони уклали договір позики від 29.10.2013 року, згідно якого [PERSON] позичив [PERSON] 22 000 гривень на термін до 29 листопада 2013 року (а.с.4), що підтверджується розпискою наданою відповідачем, відповідно до якої [PERSON] взяв в борг 22 000 гривень у [PERSON] до 29.11.2013 року. Позивач по справі [PERSON] надав пояснення, що по закінченню строку згідно розписки відповідач [PERSON] борг не повернув, тому позивач [PERSON] змушений звернутися до суду для вирішення питання про повернення боргу в судовому порядку, в судовому засіданні надавши пояснення, щодо позики грошових коштів. Відповідач [PERSON] надав пояснення, що грошові кошти згідно розписки він повернув [PERSON], що можуть підтвердити свідки. Окрім того надав пояснення, що грошових коштів не отримував, а дані кошти був зобов'язаний повернути за товар, який залишив в орендованому магазині [PERSON], як попередній орендар, так як в подальшому він почав орендувати магазин в [ADDRESS] Київської області. Розписку про отримання в борг грошових коштів в сумі 22 000 гривень написав під впливом морального тиску з боку позивача. Розписок про отримання грошових коштів від [PERSON] не отримував. Повернення грошових коштів може підтвердити показаннями свідків. Свідок [PERSON] надала показання суду, що вона є сестрою дружини відповідача [PERSON] і їй відомо, що у [PERSON] є магазин в с. Матвіїха, Володарського району Київської області, який він орендує де вона йому допомагала у проведенні ревізії. Приблизно перед Великоднем у 2014 році приїхавши в смт. Володарка до приміщення пошти, де [PERSON] передав грошові кошти в сумі 5000 гривень позивачеві. В цей час вона перебувала в машині відповідача, щодо обставин написання розписки [PERSON] про отримання грошових коштів їй нічого не відомо, відомо тільки про наявність такої розписки зі слів [PERSON] . Свідок [PERSON] надав показання суду, що він перебуває в дружніх відносинах з [PERSON] і йому відомо так як був присутній при передачі п'яти тисяч гривень [PERSON] на погашення боргу в сумі 20 000 гривень, які він віддав [PERSON] . Щодо обставин написання розписки про отримання в борг грошей нічого невідомо. Свідок [PERSON] надала показання суду, що вона є дружиною [PERSON] та вказала, що 22 000 гривень боргу повернуто її чоловіком [PERSON] - [PERSON] за товар, який залишений [PERSON] у раніше орендованому магазині. Свідок [PERSON] надала суду показання, що вона є тещею [PERSON], та вказала, що [PERSON] просив в неї позичити 5000 гривень, які вона відкладала для купівлі корови, для повернення боргу [PERSON] . Приїхавши у смт. Володарка до приміщення пошти бачила як [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 5000 гривень приблизно в серпі 2013 року. Свідок [PERSON] надала суду показання, що вона працювала в магазині [ADDRESS] Київської області, який орендував [PERSON], пізніше після проведення ревізії його почав орендувати [PERSON] . Про наявність майнових претензій [PERSON] до [PERSON] їй нічого невідомо. Про написання розписки про отримання в борг коштів їй нічого невідомо. В магазині залишався товар на суму приблизно 20000 гривень. Свідок [PERSON] надав показання суду, що точної дати не пам'ятає, приблизно 26.10.2014 року, спілкувався з [PERSON] біля офісу по вул. Коцюбинського і до них під'їхав [PERSON], який привітавшись запитав [PERSON], коли він поверне грошові кошти, на що [PERSON] повідомив, що після зібрання урожаю поверне борг. Щодо обставин про написання розписки про отримання коштів йому нічого невідомо. Щодо показань свідків, щодо повернення грошових коштів суд оцінює їх критично, так як свідки перебувають в родинних та дружніх відносинах з відповідачем, окрім свідка [PERSON], відповідач надав також пояснення, про те, що розписки або інший письмовий доказ про повернення боргу [PERSON] не отримував, а також відповідач не здійснював дій щодо визнання договору позики недійсним, враховуючи також, що в розписці вказано, що [PERSON] взяв в борг у [PERSON] 22 000 гривень до 29.11.2013 року. Доказів про те, що ця розписка написана не на підтвердження договору позики, а на погашення вартості товарів, відповідачем не надано, тому не може бути прийнята судом, як обставина, що договір позики не укладався. Окрім того, будь-яких доказів щодо приймання-передачі матеріально-товарних цінностей в магазині або будь-яких інших правовідносин між сторонами, фінансових зобов'язань, сторонами по справі не надавались та в судовому засіданні не досліджувались. Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно мав місце договір позики. П. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказує, що необхідно звернути увагу судів, що зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК ( 435-15 ) не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК визначені прямо (частина друга статті 937, частина третя статті 949 ЦК). Тому враховуючи вищезазначене, показання свідків не можуть бути враховані, як доказ погашення боргу позики. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст. 610 ЦК України вказує, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Ст. 1047 ч. 1 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Ст. 1047 ч. 2 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Ст. 1049 ч. 1 ЦК України вказує, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ст. 599 ЦК України, визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Ч.1 ст. 545 ЦК України, вказує, що прийнявши зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. За правилами ч. 2 цієї статті, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. За правилами ч. 3 цієї ж статті наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Враховуючи, що між сторонами в належній формі укладено договір позики грошей з обов'язком повернути позику до певного терміну, що підтверджується розпискою дослідженою в судовому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення, оскільки вони ґрунтуються на положеннях закону та підтверджується наданими та дослідженими доказами, тому необхідно стягнути з [PERSON] грошові кошти на користь [PERSON] в сумі 22 000 гривень.

Outcome: approved