Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

Позивач 22.04.2020 року звернувся до суду з цим позовом та просив постановити рішення суду, яким стягнути з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 09.03.2007 року у розмірі 8523,83 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову зазначає, що 09.03.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 13000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами складає між ним та банком договір. Відповідно до умов зазначеного договору позивач свої зобов`язання перед [PERSON] виконав в повному обсязі. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті прийняли спадщину відповідачі [PERSON] та [PERSON] , оскільки на момент смерті спадкодавця вони постійно проживали з ним за однією адресою. 10.08.2017 року відповідно до вимог ч. 3 ст. 1281 ЦК України банк направив претензію кредитора до державної нотаріальної контори, 12.09.2019 року претензію направив спадкоємцям [PERSON] та [PERSON] , які не вчинили ніяких дій на погашення боргу. Банк стверджує, що кредитні зобов`язання [PERSON] входять до складу спадщини після його смерті, тому просить стягнути з відповідачів заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 8523,83 грн. З метою захисту своїх прав змушені звернутись до суду. В судове засідання представник позивача не прибув. В заяві позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позові; просив задовольнити повністю; судове засідання просив провести без його присутності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали повністю за безпідставністю. Надали копію квитанції, згідно якої після смерті батька [INFO] ними було повністю погашено його заборгованість по кредиту. Спадщину після смерті батька [PERSON] ніхто не приймав, оскільки в нього не було спадкового майна. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, судом встановлено наступне. 09.03.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 13000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору (а.с. 20). В анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку [PERSON] висловив свою згоду, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами та пам`яткою клієнта складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. [INFO] позичальник, [PERSON] , помер. Відповідно до довідки відділу ведення реєстру територіальної громади Центру надання адміністративних послуг Новоград-Волинської міської ради на момент смерті [PERSON] , [INFO] разом з ним проживали [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO] (а.с. 108). Згідно розрахунку АТ КБ «ПриватБанк» станом на дату смерті заборгованість [PERSON] перед банком становить 8523,83 грн., яка складається з 8523,83 грн. заборгованості по простроченому тіла кредиту (а.с. 8-19). Відповідно до копії спадкової справи 25.07.2017 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Новоград-Волинської нотаріальної контори з претензією до кредитора, на підставі якої заведено спадкову справу № 206/2017 до майна померлого [INFO] [PERSON] , однак спадкоємці з заявами про прийняття спадщини та видачею свідоцтв про право на спадщину не зверталися (а.с. 94-107). За положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч.1 ст. 608 ЦК України, зобов`язання припиняється зі смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України. Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємців. За положеннями ст. 1281 ЦК України (в редакції, чинній на момент відкриття спадщини) спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги . Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право та сплив визначених строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання. Строки пред`явлення кредиторами спадкодавця вимог до спадкоємців є обмежувальними (преклюзивними), ці строки не призупиняються, не перериваються й не поновлюються. Судом встановлено, що про відкриття спадщини, тобто про смерть [PERSON] [INFO] АТ КБ «ПриватБанк» достеменно довідався 25.07.2017 року (згідно вхідного номеру), направивши претензію кредитора до Новоград-Волинської державної нотаріальної контори (а.с. 94-95) та лист-претензію до відповідача [PERSON] (а.с. 62). Лист-претензію до [PERSON] банком було направлено лише 04.09.2019 року, тому преклюзивний шестимісячний строк, встановлений ст. 1281 ЦК України для вимоги кредитору до спадкоємця [PERSON] , сплив 26.01.2018 року. Оскільки кредитор, здійснюючи власні активні дії, не реалізував своє суб`єктивне право у вказаний строк, тому суд приходить до переконання про безпідставність позовних вимог до [PERSON] . Крім того, позивачем не обґрунтовано і не доведено, що відповідачі успадкували будь-яку спадщину після померлого [PERSON] шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину чи фактичного прийняття спадщини. Не обґрунтовано і не доведено, що відповідачі є єдиними спадкоємцями після смерті позичальника, оскільки на момент смерті спадкодавця разом з ним було зареєстровано четверо осіб. Також позивачем не доведено існування спадкового майна на суму 8523,83 грн., оскільки такі дані у спадковій справі відсутні. Крім того, не доведено взагалі існування непогашеної заборгованості померлого [PERSON] перед банком, оскільки відповідачами надано копію квитанції на суму 6332,45 грн., згідно якої після смерті батька [INFO] ними було повністю погашено його заборгованість по кредиту. Вказана обставина підтверджується і розрахунком заборгованості, наданим банком (а.с. 19), де станом на 31.01.2017 року встановлено нульову заборгованість [PERSON] за кредитним договором б/н від 09.03.2007 року. В наданих банком умовах та правилах відсутні посилання про умови та порядок нарахування простроченої заборгованості за тілом кредиту. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів. Суд, за положеннями ст.ст. 77-78 ЦПК України приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За даних обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимогу повному обсязі.

Outcome: dismissed