Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

Позивач [PERSON] 10.07.2017 р. звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання договору банківського вкладу № 00519974 від 12.12.2016 року та стягнення з відповідача вкладу в сумі 4654,98 дол. США, що еквівалентно 126554,05 грн., 10% річних в сумі 293,15 дол. США, що еквівалентно 7969,82 грн., а також моральної шкоди 20000 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 12.12.2016 року між позивачем та відповідачем було укладено договір розміщення вкладу (депозиту) «Готівка щотижня» № 00519979. Відповідно до п.1.1 договору банк приймає від Вкладника на вкладний рахунок № [NUMBER] грошову суму та зобов»язується повернути вклад та сплатити проценти 8,5% річних за користування вкладом на умовах та порядку передбаченому договором. Сума вкладу в розмірі 2000 доларів США внесена вкладником на вкладний рахунок банку 12.12.2016 року, що підтверджується квитанцією. Строк зберігання вкладу з 12.12.2016 по 12.01.2017 року. 12.12.2016 року між позивачем та банком було укладено другий договір розміщення вкладу (депозиту) «Готівка щомісяця» № 00519974. Відповідно до п.1.1 договору банк приймає від Вкладника на вкладний рахунок [NUMBER] грошову суму та зобов»язується повернути вклад та сплатити проценти 10 % річних за користування вкладом на умовах та порядку передбаченому договором. Сума вкладу в розмірі 10000 доларів США внесена вкладником на вкладний рахунок банку 12.12.2016 року, що підтверджується квитанцією. Строк зберігання вкладу з 12.12.2016 по 17.08.2017 року. Відповідно до ч.2 ст.1060 ЦК України, п.3.3 Постанови Правління НБУ від 23.07.2013 р. №516 «Про затвердження Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов»язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. На підставі рішення № 85 від 11.01.2017 року в ПАТ Платинум Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію, прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Вкладник звернувся до ФГВФО про відшкодування не виплачених коштів і вкладнику відшкодували грошову суму в 200000 грн. Решта сума вкладу у розмірі 4654,98 доларів США, еквівалент 126554,05 грн. залишається на вкладному рахунку банку. Не надання позивачу на його вимогу впродовж тривалого часу банківського вкладу відповідачем мало наслідком понесення позивачем душевних страждань. Позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду 20000 грн. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав наведених в позовній заяві. Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, просив відмовити в задоволенні позовних вимог та зазначив, що відповідно до постанови Правління Національного банку України від 23.02.2017 № 95-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд гарантування) прийнято рішення від 24.02.2017 № 743 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно з цим рішенням розпочато процедуру ліквідації банку та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію Ірклієнка Юрія Петровича строком з 24.02.2017 по 23.02.2019 включно. 03.03.2017 року Фондом було виплачено позивачу гарантовану суму вкладу в розмірі 200000 грн. 29.03.2017 року [PERSON] було подано заяву про визнання її кредитором. На підставі даної заяви та у відповідності до ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», залишок коштів, що перевищував гарантовану суму вкладу, а саме 127280,33 грн. було включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «ПтБ». Враховуючи, що законом передбачено спеціальний порядок погашення вимог кредиторів під час ліквідаційної процедури Банку, позовні вимоги не підлягають задоволенню. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно ч. 3 ст. 1060 ЦК України якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент. Згідно ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Судом встановлено, що 12.12.2016 року між позивачем [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» було укладено договір розміщення вкладу (депозиту) «Готівка щомісяця» № 00519974. Відповідно до п.1.1 договору банк приймає від Вкладника на вкладний рахунок [NUMBER] грошову суму у розмірі 10000 доларів США та зобов»язується повернути вклад та сплатити проценти за користування вкладом на умовах та порядку передбаченому договором. Пунктом 2.3 договору визначено процентну ставку за вкладом - 10% річних. Строк зберігання вкладу з 12.12.2016 по 17.08.2017 року. Сума вкладу в розмірі 10000 доларів США внесена вкладником на вкладний рахунок банку 12.12.2016 року, що підтверджується квитанцією. Положеннями статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Разом з тим, частина перша статті 1074 ЦК України визначає, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом. Тобто випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені у спеціальному законі. Процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що унормовує дані правовідносини. У пункті 8 Прикінцевих і перехідних положень Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону. Згідно з пунктом 16 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. У пункті 1 частини шостої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті. Відповідно до частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси. Згідно з частиною п'ятою статі 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 23.02.2017 № 95-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд гарантування) прийнято рішення від 24.02.2017 № 743 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно з цим рішенням розпочато процедуру ліквідації банку та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію Ірклієнка Юрія Петровича строком з 24.02.2017 по 23.02.2019 включно. Після запровадження у банку тимчасової адміністрації та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним законом порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої ст. 52 цього закону, та виходячи з того, що найвищий пріоритет мають зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 20 січня 2015 року № 6-2001цс15, від 13 червня 2016 року № 6-1123цс16, від 12 квітня 2017 року № 6-350цс17. Судом встановлено, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виплатив позивачу гарантоване відшкодування в сумі 200 тис. грн, тобто в межах шестимісячного строку з дня початку процедури ліквідації банку, що не заперечувавлось позивачем під час розгляду справи. На підставі заяви позивача та у відповідності до ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», залишок коштів, що перевищував гарантовану суму вкладу, а саме 127280,33 грн. було включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Платинум Банк». Суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову про стягненні коштів за договором банківського вкладу, оскільки вимоги позивача підлягають задоволенню в межах ліквідаційної процедури банку. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (частина перша статті 23 ЦК України). Частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Оскільки судом не встановлено порушення прав позивача, відтак вимоги про відшкодування моральної шкоди безпідставні. Крім того, між сторонами наявні договірні правовідносини, умови договорів не передбачають відшкодування моральної шкоди, а норми статей 23, 1167 ЦК України регулюють деліктні правовідносини.

Outcome: dismissed