Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

Позивач 22 березня 2018 року звернулась до суду з названим позовом, вказуючи, що вона є дочкою відповідача [PERSON], та навчається на другому курсі факультету права та лінгвістики, денної форми навчання за спеціальністю «Філологія» Білоцерківського національного аграрного університету. Позивач зазначає, що добровільно матеріальну допомогу на її утримання відповідач не надає, тому просить суд стягнути з [PERSON], [INFO], аліменти на її утримання в розмірі 2000 гривень, щомісяця, починаючи з дня предявлення позову до суду і до досягнення 23 річного віку на період навчання та витрати на правову допомогу в розмірі 4000 гривень. Позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд задовольнити позов, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач позовні вимоги визнав частково та 10 квітня 2018 року подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що заперечує проти стягнення з нього витрат на правову допомогу, як такі, що є документально не підтверджені та вказав, що визнає позов в частині стягнення з нього аліментів в розмірі 930 гривень. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], є дочкою відповідача [PERSON], що стверджено свідоцтвом про народження серії І-БК № 008665 (а.с.5). [PERSON] є студентом другого курсу денної форми навчання факультету права та лінгвістики, денної форми навчання за спеціальністю «Філологія» Білоцерківського національного аграрного університету (а.с.7-8). Позивач та представник позивача судовому засіданні зазначили, що відповідач не надає матеріальної допомоги на навчання, тому просили суд стягнути з відповідача аліменти в розмірі 2000 гривень, на період навчання до досягнення 23 річного віку. Відповідач в судовому засіданні вказав, що визнає позовні вимоги в частині стягнення з нього аліментів частково, а саме, в розмірі 930 гривень, оскільки отримує невелику заробітну плату, що стверджено довідкою про отримання заробітної плати, та зазначив, що не погоджується із позовними вимогами про стягнення з нього витрат в розмірі 4000 гривень на правову допомогу, оскільки вказаний розмір правової допомоги не обґрунтований та завищений. Даючи оцінку наданим в судовому засіданні позивачем, представником позивача та відповідач поясненням та дослідженим в судовому засіданні письмовим доказам, що містяться в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що позовну заяву слід задовольнити частково, виходячи із тих міркувань, що непорушним конституційним правом дитини є право на утримання батьками. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Верховний Суд України дійшов висновку, що у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги в зв'язку з навчанням до досягнення нею 23 років, правила ст. 185 СК не застосовуються; зазначені правовідносини регулюються ст. 199 цього Кодексу. Про це йдеться в Постанові Судової палати в цивільних справах ВСУ від 24 лютого 2016 року №6-1296цс15. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з врахуванням обставин зазначених у ст. 182 СК України. Згідно із ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи матеріальне становище, стан здоровя відповідача, суд вважає, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання Дочки [PERSON] в розмірі 1000 гривень, враховуючи розмір заробітної плати відповідача, що стверджено довідкою про заробітну плату (а.с.25), тож позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Відповідно до статті 137 ЦПК України, витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Статтею 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено граничний розмір витрат на правову допомогу. Передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Тож враховуючи зазначене, позивачем та представником позивача надано всі необхідні документи, які підтверджують понесені витрати на правову допомогу, тож позовні вимоги підлягають до задоволенні в цій частині. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави.

Outcome: partial