Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

Позивач 20.07.2015 року звернувся з позовом, в якому просив стягнути з відповідача страхове відшкодування без урахування ПДВ в розмірі 16295,73 грн., пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування у розмірі 4365,47 грн., 250,46 грн. - 3% річних від простроченої суми, інфляційні втрати в розмірі 6633,53 грн. та судовий збір - 275,45 грн. Вимоги мотивував тим, що 04.10.2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів - автомобіля «Рено Сандеро», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ № 3435128, та належного позивачу на праві власності автомобіля [NUMBER]. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.10.2014 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу за порушення ПДР. 07.10.2014 року поштовим відправленням до ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» позивачем було надіслано заяву-повідомлення про страхову подію та всі необхідні документи для виплати позивачу належного страхового відшкодування. Листом від 18.02.2015 року позивача було повідомлено, що прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 16295,73 грн. При цьому, позивач зазначав, строк виплати страхового відшкодування сплинув, а грошові кошти перераховані так і не були. Позивач в судове засідання надіслав письмову заяву, в якій просив в розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив їх задовольнити. Представник ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» в судове засідання надав письмові заперечення, в яких позовні вимоги в частині стягнення на користь позивача страхового відшкодування у розмірі 16295,73 грн. та пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування визнав, а в задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційної складової та 3% річних просив відмовити, посилаючись на те, що положення ст. 625 ЦК України не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобі врегульовані положеннями Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які по суті є організаційно-правовою формою гарантованого державою забезпечення права потерпілих осіб внаслідок дії (взаємодії) джерел підвищеної небезпеки на відшкодування шкоди, заподіяної в наслідок пригоди. Відповідно до ст. 22 цього закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно з п. 36.1. ст. 36 цього закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: partial