Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

Позивач [PERSON] 09.10.2018р звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю та розподіл майна подружжя, вказуючи, що 23 лютого 2007 року між ним та [PERSON] , відповідачкою у справі, був зареєстрований шлюб. Сімейні відносини між ними припинені у 2016 році на підставі особистого рішення відповідачки, внаслідок чого остання без його ( [PERSON] ) відома подала позов до суду про розірвання шлюбу, про який він дізнався пізніше. З того часу, кожен з них живе своїм життям та своїми інтересами. Свої вимоги мотивує тими, що під час перебування у шлюбі у 2010 році він з позивачкою придбали квартиру загальною площею 64,9м?, житловою площею 38,4м?, розташована за адресою: [ADDRESS] , та яка оформлена на відповідачку [PERSON] Зазначає, що при оформлені вказаної вище квартири на відповідачку у нотаріуса, він ( [PERSON] ) дав згоду, як її чоловік на здійснення оформлення договору купівлі-продажу, так як квартира купувалася на спільні кошти їх подружжя. Після розлучення між ними не досягнуто згоди, щодо придбаного у шлюбі майна, а саме вищевказаної квартири. Просить суд визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя та виділити у власність по 1/2 частки вказаної квартири кожному з них. Позивачка [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідачка, яка про дату, час і місце слухання справи повідомлена належним чином у відповідності зі ст.130 ЦПК України, в судове засідання не з`явилася без повідомлення причини неявки. Відзив на позовну заяву, письмові, електронні докази та зустрічний позов до суду не надавала. Суд, згідно до ст.280 ЦПК України, з урахуванням міркування представника позивача, вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачки та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст.211 ч.2 ЦПК України судове засідання проведено у відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у справі у їх сукупності, суд знаходить позов обґрунтованим та підлягаючим задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 лютого 2007 року. Рішенням мирового судді судової дільниці №5 Заволзького судового району м.Ульянівська РФ від 25.01.2016 року по справі №2-5/2016, шлюб між сторонами було розірвано. Вказані вище обставини підтверджуються Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 17.04.2018р. №00019969165. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №182367547 від 25.09.2019 року, відповідачці [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу, ВМХ №422053, 17.06.2010р, Перша Краматорська ДНК Р . №2-4286. Таким чином, судом встановлено, що спірна квартира придбана в той період, коли сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.1 ст.69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.71 Сімейного Кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до увагиінтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідно до ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. З урахуванням зазначених вище положень закону, встановлених в судовому засіданні обставин, суд вважає необхідним позовні вимоги [PERSON] задовольнити у повному обсязі та визнати спірну квартиру спільною сумісною власністю подружжя, здійснити її поділ, визнавши за сторонами право власності на Ѕ частки вказаної квартири за кожним. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача Ѕ частину понесених ним витрат по сплаті судового збору в сумі 990,80грн.

Outcome: approved