Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Житомирське обласне управління АТ «Ощадбанк», від імені якого діє представник за довіреністю [PERSON], звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить на підставі ст.ст.16, 526, 527, 530, 610, 611, 612, 625, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 14652,34 грн. та судові витрати в сумі 1378 грн., мотивуючи тим, що відповідно до укладеного між сторонами у справі договору № 609 від 26.03.2012 року та додаткових договорів до нього, відповідач отримав у позивача зарплатну платіжну картку із встановленою на неї кредитною лінією у розмірі 6400 грн. під щомісячну сплату відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом; однак, зобовязань за договором відповідач належним чином не виконав, у звязку з чим станом на 05.10.2016 року утворилась заборгованість в сумі 14652,34 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту, процентів за користування кредитом, комісійних доходів від розрахунково-касового обслуговування клієнта, інфляційних втрат та 3% річних від прострочених сум; відповідно положень договору наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредитних платежів є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Позивач заявив клопотання про розгляд справи за відсутності його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи; про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Відповідно до ст.ст.224, 225 ЦПК України суд здійснює заочний розгляд справи на підставі наявних у справі даних та доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.169 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Житомирське обласне управління АТ «Ощадбанк», ТВБВ № 10005/03 м.Овруча, та відповідачем [PERSON] були укладені договір № 609 від 26.03.2012 року про відкриття фізичній особі поточного рахунку для зарахування заробітної плати/пенсії та здійснення платіжних операцій з використанням платіжної картки за дебетово-кредитною платіжною схемою, а також додаткові договори № 1 від 28.05.2012 року, № 2 від18.06.2012 року, № 1 від 06.03.2013 року до договору № 81505/609 від 26.03.2012 року, відповідно до умов яких позивачем відповідачу відкрито картковий рахунок «Зарплатний» та встановлено кредитну лінію у розмірі 6400 грн. на строк дії платіжної картки, термін якого подовжується на строк дії нової платіжної картки, зі щомісячною сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік, на суму залишку заборгованості. Згідно з п.7.6 договору № 609 від 26.03.2013 року погашення заборгованості за цим договором, в тому числі за кредитом та нарахованими процентами, здійснюється шляхом договірного списання коштів з рахунку клієнта; у разі недостатності (відсутності) коштів клієнт зобовязаний внести кошти на рахунок безготівковим шляхом або готівкою до каси банку. Оскільки з квітня 2014 року по картковому рахунку відповідача відсутні зарахування грошових коштів, у нього виникла заборгованість. У лютому 2014 року позивач звернувся до відповідача із вимогою про її погашення, надіславши на його адресу повідомленням № 157 від 21.02.2016 року, яка залишена без реагування та задоволення. Як стверджує позивач в позовній заяві та вбачається із доданого до позовної заяви розрахунку суми заборгованості, відповідач зобовязань за договором щодо погашення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та комісійних доходів від розрахунково-касового обслуговування клієнта, належним чином не виконав, внаслідок чого у нього станом на 05.10.2016 року виникла заборгованість, яка із врахуванням інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми, нарахованих відповідно ст.625 ЦК України, становить 14652,34 грн., що підтверджується доданим до позовної заяви розрахунком суми заборгованості, і складається з наступного: 5432,36 грн. тіло кредиту; 3433,42 грн. проценти за користування кредитом; 6 грн. комісійні доходи від розрахунково-касового обслуговування клієнта; 5248,22 грн. інфляційні втрати; 532,04 грн. 3% річних від простроченої суми. У відповідності до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України також передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 530 ЦК України встановлено: якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час; боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно з ст.525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом. У відповідності до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази відсутності заборгованості відповідача перед позивачем в сумі кредиту, відсотків, комісії у матеріалах справи відсутні та сторонами суду не надані. Розрахунок заборгованості по кредиту проведено позивачем у відповідності до умов укладеного між сторонами договору, додатків до нього та норм ст.625ЦК України. Правильність проведення розрахунку позивачем відповідач належними та допустимими доказами не спростував, будь-яких клопотань з цього приводу не заявляв, зокрема і про проведення відповідної експертизи. Відтак, відповідно до ст.ст.212, 213 ЦПК України судове рішення повинно бути ухвалене на підставі наявних у справі доказів, в тому числі й наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача по кредиту, що утворилась станом на дату, вказану у цьому розрахунку та позові. Тому оцінивши наявні докази у справі, з врахуванням встановлених її обставин і вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України, суд вважає, що відповідач істотно порушив умови договору, зокрема щодо взятого на себе зобовязання по поверненню отриманого кредиту та з врахуванням вимог ст.ст.526, 527, 530 ЦК України доходить висновку про наявність підстав для примусового стягнення з відповідача кредитної заборгованості та задоволення позову. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 1378 грн. Тому

Outcome: approved