Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

Позивач 15.05.2020 року звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення із спадкоємця позивальника грошових коштів за договором позики, мотивуючи тим, що 28 вересня 2010 року між гр. [PERSON] ( позикодавець ) та гр. [PERSON] , [INFO] , жителькою с. Максимівка Карлівського району Полтавської області ( позичальниця ) в усній формі було укладено договір позики грошових коштів, про що гр. [PERSON] власноручно написала розписку, за умовами якої позикодавець передав, а позичальниця отримала в борг ( позичила ) грошові кошти в сумі 20 000 доларів США. Виконання позичальницею взятих на себе зобов`язань щодо повернення суми позики гарантувалося з боку позичальниці передачею позикодавцеві прав на її земельну ділянку площею 4,74 га., посвідчену державним актом на право власності на земельну ділянку, серії ЯЕ № 637857. Офіційний курс американської валюти, встановлений Національним банком України станом на вівторок 28.09.2010р. складав : 1 долар США - 7,9135 грн., а відповідно 20 000 доларів США - 158 270 грн. На дату подачі даної позовної заяви - середу 06 травня 2020 року долар США складає 26,9774 грн., а відповідно 20 000 доларів США - 539 548 грн. Цього ж - 28 вересня 2010 року для скріплення договірних домовленостей позичальниця на випадок смерті надала заповіт, в якому зробила розпорядження - належну їй на праві приватної власності земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,74 га., що знаходиться на території Максимівської сільської ради Карлівського району Полтавської області, кадастровий номер : 5321683400:00:011:0019, заповіла на ім`я гр. [PERSON] . Заповіт було посвідчено 28.09.2010р. Пусан Т.В. - приватним нотаріусом Карлівського районного нотаріального округу Полтавської області за реєстровим № 2823. Одночасно, позичальницею було видано нотаріальну довіреність, якою уповноважено позивача бути представником позичальниці з усіма необхідними повноваженнями з питань, пов`язаних з користуванням і володінням належною позичальниці земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,74 га. на території Максимівської сільської ради Карлівського району Полтавської області, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, серії ЯЕ № 637857, виданого Карлівською райдержадміністрацією Карлівського району Полтавської області 23.01.2008р. та зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 010855600006, кадастровий номер земельної ділянки : 5321683400:00:011:0019. 10 жовтня 2019 року позивачем направлено на адресу позичальниці ( с. Максимівка Карлівського району Полтавської області, 39510 ) через ПАТ «Укрпошта» рекомендований лист за трек-номером 3600006495344, а саме : лист-повідомлення з вимогою повернення позичених коштів. Дане поштове відправлення через ПАТ «Укрпошта» було повернуто позивачу з зазначенням причини - за закінченням встановленого строку зберігання. Тобто, це рекомендоване поштове відправлення не було отримано адресатом ( отримувачем ). Для докладного з`ясування причин неотримання позичальницею поштової кореспонденції представником позивача подано адвокатський запит до Максимівської сільської ради ( с. Максимівна, вул. Центральна, 1/11, Карлівського району Полтавської області ). Листом від 12.12.2019р. № 888 виконавчий комітет Максимівської сільської ради Карлівського району Полтавської області повідомив, що гр. [PERSON] , [INFO] , яка була зареєстрована в [ADDRESS] , померла [INFO] , актовий запис № 14 в Книзі обліку оприбуткування й витрачання бланків свідоцтв про реєстрацію народження та смерті виконавчого комітету сільської ради. Отже, про смерть позичальниці він вперше дізнався у грудні 2019 року з відповідної довідки виконавчого комітету Максимівської сільської ради Карлівського району Полтавської області. Ситуація із спадкуванням майна гр. [PERSON] , померлої [INFO] , для нього станом на кінець 2019 - початок 2020 року ( коли дізнався про смерть позичальниці та спадкодавця [PERSON] ) була не зрозумілою. 03 лютого 2020 року він через представника за довіреністю звернувся до приватного нотаріуса Чутівського районного нотаріального округу Полтавської області Новицької О.В. з метою отримати витяг зі Спадкового реєстру ( спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину ) стосовно [PERSON] , померлої [INFO] . З отриманого витягу дізнався, що спадкова справа на ім`я [PERSON] , померлої [INFO] , заведена 25.07.2013р. приватним нотаріусом Карлівського районного нотаріального округу Полтавської області - Шубою Аллою Федорівною, номер справи у Спадковому реєстрі : 54787523. Відомості про спадкоємців [PERSON] та конкретно визначене майно, оформлене ними шляхом спадкування у Витязі відсутні. З метою реалізації своїх прав як кредитора на стягнення суми позики зі спадкоємця [PERSON] ( витікають із укладеного між ним з [PERSON] ( договору позики від 28.09.2010р. ) та з`ясування загальних відомостей щодо обставин спадкування майна [PERSON] - 04 лютого 2020 року через приватного нотаріуса Карлівського районного нотаріального округу Полтавської області - Шубу А.Ф. було подано претензію кредитора ( копія претензії від 04.02.2020р. за вх.№ 33/02-14 від 04.02.2020р. - додається ) про включення його кредиторських вимог до спадкової маси повідомлення інших спадкоємців про наявність заборгованості спадкодавця перед ним як кредитором у розмірі 20000,00 доларів США за договором позики коштів ( п.3 Претензії ) тощо. Виходячи із змісту ст.1281 ЦК України, допускаються два способи пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців : 1) безпосередньо до самих спадкоємців; 2) опосередковано - через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, а за межами України - через консула. Тобто, - обрання певного способу є правом кредитора і здійснюється ним на власний розсуд. Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. № 296/5 ( п/п.2.1 п.2 гл.10 розд. II ) та «Методичними рекомендаціями щодо вчинення нотаріальних дій, пов`язаних з вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя», схваленими рішенням Науково-експертної ради з питань нотаріату при Міністерстві юстиції України від 29.01.2009р. ( п.6.1 розд.3 част. III ) визначено, що претензії кредиторів є однією з підстав заведення нотаріусом спадкової справи, нотаріус за місцем відкриття спадщини приймає вимоги кредиторів спадкодавця. Вимоги кредиторів мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги. Заявлені вимоги нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину. Судовою практикою визначено, що пред`явлення кредитором спадкодавця своїх вимог до спадкоємців шляхом подання претензії до них через нотаріальну контору не суперечить нормі ч.2 ст.1281 ЦК, оскільки зазначена норма не встановлює певного порядку пред`явлення таких вимог і має на меті у передбачений законом строк інформувати спадкоємців про зобов`язання спадкодавця перед кредитором, а ч.1 цієї норми зобов`язує спадкоємців повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борг. Претензія позивача як кредитора від 04.02.2020р., у обов`язковому нормативному порядку доведена нотаріусом до відома спадкоємців, які прийняли спадщину [PERSON] , - залишена спадкоємцями без відповіді, що свідчить про невизнання спадкоємцями боргу спадкодавця та відхилення претензії. З приводу пред`явленої претензії жодні письмові відомості до нього від нотаріуса Шуби А.Ф. також не надходили. Бажаючи реалізувати свої права на спадкування земельної ділянки площею 4,74 га., кадастровий номер : 5321683400:00:011:0019, що витікають із заповіту [PERSON] від 28.09.2010р. - 04 лютого 2020 року він через представника звернувся із заявою до приватного нотаріуса Карлівського районного нотаріального округу Полтавської області - Шуби А.Ф. ( копія заяви від 04.02.2020р. за вх.№ 32/02-14 від 04.02.2020р. - додається ) про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину. На його заяву від 04.02.2020р. про видачу свідоцтва про право на спадщину 02.03.2020р. ним отримано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.02.2020р. Дата отримання постанови саме 02.03.2020р. підтверджується відомостями з сайту ПАТ «Укрпошта» з розділу «Трекінг відправлень» щодо рекомендованого листа за трек-номером 3950034448255 ( копії Постанови приватного нотаріуса, конверта поштового відправлення та трекінг-сторінки про рух поштового відправлення з трек-номером 3950034448255 - додаються ). З Постанови йому стало відомим, що 25 липня 2013 року приватним нотаріусом - Шубою А.Ф. відкрито спадкову справу № 108/2013 після померлої [INFO] [PERSON] за заявою [PERSON] , спадкоємиці за заповітом, посвідченим секретарем виконавчого комітету Максимівської сільської ради Карлівського району Полтавської області 25 січня 2011 року за реєстровим № 5, згідно якого усе належне [PERSON] майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона матиме право, заповідається онуці - [PERSON] , [INFO] . Отже, наступником прав та обов`язків ( правонаступником ) [PERSON] , померлої [INFO] , є [PERSON] , відповідач у справі. Позивач не є спадкоємцем [PERSON] , померлої [INFO] , за заповітом [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Карлівського районного нотаріального округу Полтавської області - Пусан Т.В. 28 вересня 2010 року за реєстровим № 2823, оскільки, як стало відомо з постанови, [PERSON] 25 січня 2011 року складено новий заповіт, яким скасовано попередній на його користь. Таким чином, саме 02 березня 2020 року з постанови нотаріуса позивачу стало відомо, що 25 липня 2013 року [PERSON] за відповідною заявою прийнято спадщину [PERSON] , померлої [INFO] . 2. Щодо наявності боргових зобов`язань, пов`язаних з укладенням договору позики. Відповідно до положень ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець ) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Законодавцем в ч.1 ст. 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами ). На підтвердження укладення договору позики та його умов, у відповідності до припису ч.2 ст.1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей ( постанова Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 63цс13 ). Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає отримання коштів, скріплює її своїм підписом, - це свідчить про реальний характер договору позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг. Так, підтвердженням укладення договору позики між позивачем як позикодавцем та [PERSON] як позичальником та закріпленням факту отримання [PERSON] «в борг» грошових коштів у сумі 20 000 доларів США є згадана вище розписка [PERSON] від 28 вересня 2010 року, написана нею власноручно і наявна у нього у оригіналі. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за договором тільки права. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання ( неналежне виконання ). Розпискою [PERSON] від 28.09.2010 року не встановлено строк повернення позики позичальником, отже позика повинна бути повернена протягом тридцять днів від пред`явлення позикодавцем вимоги про це. Оскільки, як зазначалося вище, лист-повідомлення від 10.10.2019р. на відому адресу [PERSON] з вимогою до Позичальниці про повернення позичених грошових коштів останньою не отримано, а його Претензія кредитора від 04.02.2020р., заявлена до спадкоємців [PERSON] через приватного нотаріуса - Шубу А.Ф. , залишена без реагування ( відхилена ), то бажає даною позовною заявою до суду реалізувати виниклий спір ( вимогу ) про повернення позики шляхом її стягнення в натурі з відповідача - єдиного спадкоємця [PERSON] , померлої [INFO] - [PERSON] . Відповідачем у справі прийнято спадщину [PERSON] зверненням 25 липня 2013 року із відповідною заявою до приватного нотаріуса - Шуби А.Ф. , що підтверджується відомостями зі згаданої вище постанови нотаріуса, і оформлено спадщину [PERSON] , що, зокрема, підтверджується згаданим вище Витягом зі Спадкового реєстру стосовно [PERSON] , померлої [INFO] . 3. Щодо спадкування боргових зобов`язань Положеннями ст.ст.1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків ( спадщини ) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців ). Отже, до складу спадщини входять не лише права, а й обов`язки спадкодавця, що належали йому за життя. Винятком з цього правила є зобов`язання боржника, які припиняються зі смертю фізичної особи. Зобов`язання, нерозривно пов`язані з особою боржника, не можуть бути виконані іншою особою ( ч.1 ст.608 ЦК України ). У всіх інших випадках до спадкоємців переходять відповідні боргові зобов`язання спадкодавця незалежно від виду спадкування - за заповітом чи за законом. Отже, зобов`язання, що витікають з укладення договору позики коштів, не є нерозривно пов`язаними з особою боржника і можуть бути виконані іншою особою ( правонаступником ). Борги спадкодавця - це майнові зобов`язання, які прийняв на себе спадкодавець перед фізичними або юридичними особами - кредиторами, але смерть позбавила його можливості виконати їх. Включення до складу спадщини обов`язків спадкодавця зумовлено універсальним характером спадкового наступництва, за яким до правонаступника переходить весь комплекс прав та обов`язків, які належали правопопереднику на час відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Тому, правильніше вести мову не про відповідальність спадкоємців за боргами спадкодавця, а про наступництво спадкоємцями боргів спадкодавця. Відповідно до ч.1 ст.1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Відповідач як єдина спадкоємиця майнових прав та обов`язків [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , не повідомляла позивача про відкриття спадщини по смерті Позичальника. Ч. 2-4 ст.1281 ЦК України врегульовано строки і умови пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до його спадкоємця, зокрема: 1) кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. 2) якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину; 3) кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені попередніми пунктами, - позбавляється права вимоги. Отже, встановлені ст.1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор здійснюючи власні активні дії, - може реалізувати своє суб`єктивне право на стягнення боргу зі спадкоємця позичальника. Як зазначалося вище, 12 грудня 2019 року з довідки органу місцевого самоврядування позивач дізнався, що [PERSON] померла [INFO] , 03 лютого 2020 року зі Спадкового реєстру він дізнався, що [INFO] відкрита спадкова справа по смерті [PERSON] і ким вона відкрита, але прізвище спадкоємця мені не було відомим. Тому, 04 лютого 2020 року звернувся до приватного нотаріуса Шуби А.Ф. з відповідними заявою та претензією кредитора. Відомості про спадкоємця і підстави спадкування він отримав лише 02 березня 2020 року, отримавши постанову нотаріуса - Шуби А.Ф. від 07.02.2020р. про відмову вчиненні нотаріальної дії. Таким чином, термін, передбачений ч.3 ст.1281 ЦК України для пред`явлення вимог до спадкоємця, - ним не пропущено. Цей термін не є пропущеним і при зверненні до суду з даною позовною заявою за обставин ігнорування Відповідачем кредиторських вимог. Згідно ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити ( реалізувати ) своє право повністю або частково. У ст.16 ЦК України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі. Оскільки, спадкоємець несе відповідальність за боргами спадкодавця лише у межах майна, отриманого у спадщину, і передбачається можливість стягнення за рахунок цього майна, то для вирішення справи необхідно чітко встановити перелік майна ( його характеристики ), яке одержане спадкоємцем у спадщину. У спадковій справі № 108/2013 ( номер справи у Спадковому реєстрі : 54787523 ), відкритій 25.07.2013р. стосовно [PERSON] , померлої [INFO] , приватним нотаріусом Карлівського районного нотаріального округу Полтавської області - Шубою Аллою Федорівною, містяться вичерпні відомості стосовно одержаного відповідачем у спадщину майна та правовстановлюючих документів на нього. Ці відомості позивачу отримати не вдалося, хоча 04.02.2020р. він звертався із відповідними заявою та претензією. Спадковий реєстр в силу нотаріальної таємниці також не містить конкретних даних про оформлене у спадщину спадкоємцем майно та особу спадкоємця. Таким чином, існують об`єктивні підстави для витребовування у приватного нотаріуса Карлівського районного нотаріального округу Полтавської області - Шуби Алли Федорівни ( [ADDRESS] , тел.: [NUMBER] ) матеріалів спадкової справи №108/2013 (номер справи у Спадковому реєстрі : 54787523) після померлої [INFO] [PERSON] ( Оригінал для огляду в судовому засіданні, а копію для приєднання до матеріалів справи ). Прохав : 1. Стягнути із [PERSON] , спадкоємця [PERSON] , померлої [INFO] , на його - [PERSON] , користь суму основного боргу за договором позики від 28.09.2010р. - 20 000 доларів СІЛА, що еквівалентно на день подання позову за офіційним курсом НБУ 539 548 грн. 2. Стягнути з [PERSON] на його користь суму понесених витрат по сплаті судового збору. Відповідачка надала відзив на позов, в якому послалась на те, що вважає, що вказана позовна заява є необгрунтованою та не підлягає задоволенню з наступних підстав: По-перше, Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець ) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором ( ч. 1 ст. 1049 ЦК України ). За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факту передачі коштів у борг. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування ст. 1046, 1047 ЦК України, має бути встановлено наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі № 6-1967цс15 розписка повинна містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Однак, надана позивачем боргова розписка не містить зобов`язання [PERSON] , як позичальника про повернення коштів у сумі 20 000 доларів США, а сам факт написання розписки не може свідчити про те, що між нею та позивачем укладався договір позики. Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-79цс14 від 02.07.2014 року на підтвердженням укладення договору позики може бути надана розписка або інший письмовий документ, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг ( тобто із зобов`язанням повернення ) певної грошової суми, так і дата її отримання. Надана як доказ позивачем розписка від імовірно 28.09.2010 року не містить такої умови повернення отриманих коштів, що свідчить про відсутність між сторонами відносин боргового характеру, а відтак відсутні правові підстави для їх стягнення у судовому порядку. Так, позивачем вказано, що імовірно 28.09.2010 року між ним та [PERSON] в усній формі було укладено договір позики грошових коштів, про що [PERSON] власноручно написала розписку. Однак, вказаний документ не містить відомостей про факт передання позивачем і отримання позичальником імовірно 28.09.2010 року або у інший день грошових коштів у позику. Є спірною і сама дата написання розписки, оскільки містить виправлення в частині року її написання. В матеріалах справи відсутні докази, що дані виправлення здійснені саме [PERSON] . По-друге, вказівка позивача про те, що видача заповіту є скріпленням договірних домовленостей сторін, не є підтвердженням отримання коштів [PERSON] за вказаною розпискою. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначеним змістом зобов`язання ( неналежне виконання ). Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16. В даному випадку зміст наданої розписки є суперечливим та не підтверджує укладення між сторонами договору позики, оскільки не підтверджує факт отримання [PERSON] у борг певної грошової суми від позивача, крім того містить суперечності щодо дати її складання. Відповідно до доданих до позовної заяви документів 04.02.2019 року, представником Позивача [PERSON] було подано заяву Приватному нотаріусу Карлівського районного нотаріального округу Полтавської області - Шубі А.Ф. відповідно до якої підтверджується факт обізнаності позивача щодо смерті [PERSON] станом на 04.02.2019 року. 10.10.2019 року позивачем направлено лист-повідомлення щодо необхідності повернення грошових коштів на ім`я [PERSON] , тобто позивач, будучи обізнаним про смерть [PERSON] направляє їй листа щодо повернення коштів, в зв`язку з чим можна зробити висновок, що дії позивача спрямовані виключно на дотримання встановленої законом процедури передбаченої ЦК, але по часу написання та направлення таких документів не кореспондують тактичній хронології подій. Надана позивачем розписка не містить ідентифікуючих даних та не підтверджує, що вона видана саме на ім`я позивача, оскільки в ній не відображено ні РНОКПП, ні серії номеру паспорта, а тому є спірним факт, що вказаний документ виданий на ім`я саме позивача. Надана позивачем розписка не містить строку на який надано кошти та дати повернення грошових коштів, а тому має місце факт недоведеності укладення сторонами договору позики. По-третє, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила ( ч. 1 ст. 261 ЦК України ). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку ( ч. 5 ст. 261 ЦК України ). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення троків, що містяться в ст. 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії ( припинення дії ) договору, як з певними моментами ( фактами ), які свідчать про порушення прав особи ( ст. 261 ЦК України ). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Надана позивачем розписка імовірно написана 28.09.2010 року, 29.09.2013 року збігає строк позовної давності в межах якого позивач міг реалізувати своє право задля повернення наданих, з його слів, коштів в борг. Натомість позивач, вже будучи обізнаним про смерть [PERSON] 10.10.2019 року направляє лист-повідомлення щодо необхідності повернення грошових коштів на ім`я [PERSON] , тобто зі спливом позовної давності більш ніж в трикратний термін. Крім того, у разі написання розписки 28.09.2000 року, лист-повідомлення щодо необхідності повернення грошових коштів на ім`я [PERSON] направлено зі спливом позовної давності більш ніж в дев`ятикратний термін. Ч. 4 ст. 267 ЦК України зазначає, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Клопотання щодо застосування строку позовної давності подано разом з відзивом на позов. Прохала в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення із спадкоємця позичальника грошових коштів за договором позики відмовити в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] ( в. с. 18 ) підтримав позовні вимоги позивачки в повному обсязі із викладених у позові підстав та прохав представника відповідачки уточнити підставу не визнання позову чи по суті викладених у відзиві на позов чи через прохання застосування судом строку позовної давності згідно поданої ним заяви, оскільки вони містять суперечності. Крім того, звернув увагу суду на той факт, що ніяких претензій від померлої під час її життя ні від спадкоємиці за заповітом до позивача до цього часу не було, відповідачка не оспорювала факту позики між померлою та позивачем шляхом подання зустрічного позову до позивача, тому сумнівів у дійсності написання боргової розписки. Розписка про борг надана суду в копії є у позивача ( безтермінова ) в оригіналі як і інші надані документи, які він надасть для огляду і вони є належними, допустимими та достовірними. Також, щодо застосування строку давності, то він позивачем не пропущений, бо позивач не знав та не міг знати про смерть позичальника, так як його не повідомили про цей факт та йому необхідний був час для з`ясування необхідних обставин та повноцінної реалізації відновлення свого порушеного права по стягненню боргу. Доказів його повідомлення відповідач не має. Відповідно до ст. 1281 ЦПК України ним було заявлено претензію до спадкодавця згідно вимог закону. Оскільки розписка є без дати повернення котів ( безтермінова ), тому строк позовної давності не може бути застосовано. Представник відповідачки в особі адвоката Бутиріна О.М. ( а. с. 54 - 56 ) позовні вимоги не визнав повністю із вказаних у відзиві на позов підстав ( а. с. 63 - 66 ) та одночасно підтримав заяву про застосування строків позовної давності ( а. с. 82 - 83 ). Сторони в засідання не з`явилися, будучи повідомленими належним чином про день та час розгляду справи, про що маються докази в матеріалах справи, але враховуючи, що їх інтереси в суді представляють професійні адвокати, то суд протокольно вирішив про розгляд справи у їх відсутності по наявним матеріалам справи. Судом встановлено всі обставини, на які послався позивач і вони повністю доводяться матеріалами справи на а. с. 7 - 17, 20 - 21, 93 -170. Суд, заслухавши з`явившихся представників сторін, дослідивши докази, якими обґрунтовується та заперечується позов, оглянувши завірену належним чином надану суду копію спадкової справи № 108/2013 після померлої [INFO] гр. [PERSON] , вважає, що позов підлягає задоволенню із підстав вказаних представником позивача, так як вимоги є доведеними належними та достовірними доказами. Щодо позиції представника відповідачки, то суд вважає наведені доводи не обгрунтованими, так як не підтверджені будь-якими доказами, тому суд вважає ці доводи просто суб`єктивним судженням представника. Згідно ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити ( реалізувати ) своє право повністю або частково. У ст.16 ЦК України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі. Оскільки, спадкоємець несе відповідальність за боргами спадкодавця лише у межах майна, отриманого у спадщину, і передбачається можливість стягнення за рахунок цього майна, то для вирішення справи необхідно чітко встановити перелік майна ( його характеристики ), яке одержане спадкоємцем у спадщину. У спадковій справі № 108/2013 ( номер справи у Спадковому реєстрі : 54787523 ), відкритій 25.07.2013р. стосовно [PERSON] , померлої [INFO] , приватним нотаріусом Карлівського районного нотаріального округу Полтавської області - Шубою Аллою Федорівною, містяться вичерпні відомості стосовно одержаного відповідачем у спадщину майна та правовстановлюючих документів на нього. Ці відомості позивачу отримати не вдалося, хоча 04.02.2020р. він звертався із відповідними заявою та претензією. Спадковий реєстр в силу нотаріальної таємниці також не містить конкретних даних про оформлене у спадщину спадкоємцем майно та особу спадкоємця. Факт передачі грошових коштів в борг позивачем померлій 02.07.2013 року підтверджується належними доказами наданими суду та не оспорений відповідачкою згідно вимог чинного законодавства. Ст.1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків ( спадщини ) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця ), до інших осіб ( спадкоємців ). Отже, до складу спадщини входять не лише права, а й обов`язки спадкодавця, що належали йому за життя. Винятком з цього правила є зобов`язання боржника, які припиняються зі смертю фізичної особи. Зобов`язання, нерозривно пов`язані з особою боржника, не можуть бути виконані іншою особою ( ч.1 ст.608 ЦК України ). У всіх інших випадках до спадкоємців переходять відповідні боргові зобов`язання спадкодавця незалежно від виду спадкування - за заповітом чи за законом. Отже, зобов`язання, що витікають з укладення договору позики коштів, не є нерозривно пов`язаними з особою боржника і можуть бути виконані іншою особою ( правонаступником ). Борги спадкодавця - це майнові зобов`язання, які прийняв на себе спадкодавець перед фізичними або юридичними особами - кредиторами, але смерть позбавила його можливості виконати їх. Включення до складу спадщини обов`язків спадкодавця зумовлено універсальним характером спадкового наступництва, за яким до правонаступника переходить весь комплекс прав та обов`язків, які належали правопопереднику на час відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Тому, правильніше вести мову не про відповідальність спадкоємців за боргами спадкодавця, а про наступництво спадкоємцями боргів спадкодавця. Відповідно до ч.1 ст.1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Відповідач як єдина спадкоємиця майнових прав та обов`язків [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , не повідомляла позивача про відкриття спадщини по смерті позичальника та на виконання своїх обов`зків не надала доказів повідомлення суду позивача. Ч. 2-4 ст.1281 ЦК України врегульовано строки і умови пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до його спадкоємця, зокрема : 1) кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. 2) якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину; 3) кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені попередніми пунктами, - позбавляється права вимоги. Встановлені ст.1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор здійснюючи власні активні дії, - може реалізувати своє суб`єктивне право на стягнення боргу зі спадкоємця позичальника. Враховуючи вказані обставини, суд вважає, що заява представника відповідача про застосування строку позовної давності до позовних вимог позивача не підлягає задоволенню, оскільки строк виконання зобов`язання ( повернення боргу позичальником ) угодою ( розпискою ) не встановлено, тому даний строк відраховується від моменту коли особа дізналася про своє порушене право. Крім того, враховуючи, що позивач 12.12.2019 року з довідки органу місцевого самоврядування дізнався про смерть [INFO] [PERSON] , а з Спадкового реєстру 03.02.2020 року дізнався про відкриття 25.07.2013 року спадкової справи після померлої, та нотаріусом прийнято і розглянуто в рамках спадкової справи померлої заяву позивача, по якій постановою від 04.02.2020 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії ( а. с. 13, 14 - 15, 16 - 20 ), то такий термін позивачем не пропущено.

Outcome: approved