Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

Позивач 26 березня 2018 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про виключення відомостей про батьківство його [PERSON], з актового запису про народження [PERSON], [INFO], за №20 від 2 серпня 2000 року, зареєстрованого Киселівською сільською радою Чернігівського району Чернігівської області. Позов обґрунтовується тим, що у період з 15.03.1998 р. по 17.05.2001 р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі і 13.06.1998 року відповідач народила сина [PERSON], а 08.07.2000 року народила дочку [PERSON]. Подружнє життя у сторін не склалося і після чергової сварки у 1999 році позивач пішов із сімї та почав проживати зі своїми батьками у м. Мена Чернігівської області, а 27.08.1999 року був затриманий за підозрою у вчиненні злочину та за вироком Менського районного суду Чернігівської області від 22.11.1999 року був засуджений до 2 років 6 місяців позбавлення волі. В подальшому за вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 14.03.2000 року [PERSON] засуджений до покарання у виді 4 років позбавлення волі. 17.05.2001 року шлюб між сторонами було розірвано та стягнуто з нього на користь відповідача аліменти у розмірі ? частини всіх видів доходів на утримання сина та доньки. У 2017 році йому стало відомо, що він не є біологічним батьком дитини [PERSON], [INFO], оскільки з 1999 року він проживав окремо від сімї в іншому населеному пункті і статевих відносин з дружиною на час зачаття дитини не підтримував. У звязку з вище викладеним просить на підставі ст.136 СК України виключити запис про нього як батька з актового запису про народження [PERSON] Ухвалою судді від 3 квітня 2018 року відкрите загальне позовне провадження та призначене підготовче засідання. 24 квітня 2018 року суд закінчив підготовче провадження та призначив у справі судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу, а провадження у справі зупинив на час проведення експертизи, про що постановлено ухвалу. Ухвалою суду від 4.09.2018 року поновлено провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті, у звязку з поверненням ухвали суду про призначення судової експертизи без виконання із-за неявки сторін 23 серпня 2018 року на відбір зразків крові. У судовому засіданні позивач категорично наполягав на проведенні заочного розгляду справи із-за неявки відповідача у судове засідання, підтримав вимоги позовної заяви, виклав факти зазначені у позові, та крім іншого зазначив про те, що [PERSON] зачата відповідачкою не від нього він знав, однак не заперечував проти запису його батьком дитини, а зараз вирішив оспорити батьківство, щоб відновити справедливість і не сплачувати аліменти дитині біологічним батьком якої він не являється. На даний час заборгованості по сплаті аліментів він не має і [PERSON] є повнолітньою. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце засідання повідомлена належним чином, відповідно до приписів статей 128, 130, 131 ЦПК України, причини неявки не повідомила, представника не направила і відзив на позов до суду не подала. (а.с.66) Представник третьої особи у судове засідання не зявився, оскільки начальником Чернігівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області подано до суду заяву з проханням справу розглянути за відсутності їх представника, у вирішенні справи покладаються на розсуд суду. (а.с.68) Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобовязана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки, що закріплено в статті 43 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, для участі у розгляді не зявився, про причини неявки не повідомив, не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ураховуючи, що відповідач по справі у судове засідання не зявилась, а позивач наполягає на ухваленні заочного рішення по справі, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність [PERSON], на підставі наявних у справі доказів. Суд, після заслуховування пояснень позивача, дослідивши усі наявні матеріали справи та докази, прийшов до наступного. У період з 15.03.1998 р. по 17.05.2001 р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі і після чого розлучились. 08.07.2000 р. у с. Киселівка Чернігівського району Чернігівської області народилась [PERSON], батьками якої, згідно актового запису про народження №20 від 02.08.2000 р., являються [PERSON] та [PERSON]. У медичному свідоцтві про народження дитини дошлюбне прізвище матері «Самотяжко». Заявником актового запису є [PERSON] (а.с.4-5, 7, 40) За вироком Менського районного суду Чернігівської області від 22.11.1999 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.81 ч.2, ст.89 ч.1 КК України та призначено покарання у відповідності зі ст.42 КК України за сукупністю злочинів у виді 2 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією усього майна, що є особистою власністю засудженого, а вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 24.01.2003 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.81 ч.3 КК України та на підставі ст.42 ч.3 КК України призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі у ВТК посиленого режиму з конфіскацією всього особисто йому належного майна. (а.с.8-11) Довідка Новгород-Сіверської установи виконання покарань (№31) свідчить, що [PERSON] дійсно утримувався в установі з 27.08.1999 року по 12.07.2001 року на підставі вироку Чернігівського районного суду Чернігівської області від 14.03.2000 року. 12.07.2001 року [PERSON] було направлено до колонії-поселення при Менській виправній колонії №91. (а.с.12) Із встановлених судом обставин випливають наступні правовідносини. Оскільки дитина сторін [PERSON] народилася у 2000 році, то в силу п.1 Прикінцевих положень\~СК України 2004 року, згідно з яким цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року і за загальним правилом застосовується до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, то норми ст.136 СК України, на положення яких посилається позивач, на правовідносини сторін про оспорювання батьківства щодо дитини [INFO] не поширюється, а повинні регулюватись положенням Кодексу про шлюб та сімю України. Відповідно до ст.56 КпШС України, чинного на час спірних сімейних відносин, особа, яка записана як батько, має право оспорити проведений запис протягом року з часу, коли їй стало відомо або повинно було стати відомо про проведений запис. Так як, позивач знав про те, що він не є біологічним батьком [PERSON], оскільки у період часу з 27.08.1999 року 12.07.2001 року утримувався в установі відбування покарань, і з його свідчень не мав статевих відносин з дружиною, а отже погодився на внесення у 2000 році до актового запису про народження даних про його батьківство, та після звільнення з місць позбавлення волі не оспорив факт свого батьківства по відношенню до [PERSON], то він не має права оспорити проведений запис, оскільки сплинув річний строк звернення до суду, при цьому слід зазначити, що позивач сплачував аліменти на утримання [PERSON] за виконавчим листом №2-835, виданим 22.11.2002 року Чернігівським районним судом Чернігівської області. (а.с.13) Зазначені висновки суду відповідають обставинам справи і узгоджуються з нормами матеріального права та розясненнями, викладеними у пп.1-3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed