Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

Позивач [PERSON] 14 січня 2016 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Посилалася на те, що є власником квартири [ADDRESS], відповідач [PERSON] в зазначеній квартирі знаходиться на реєстраційному обліку, але не проживає. В поданій до суду позовній заяві просила суд визнати відповідача [PERSON] такими, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 47 по вул. Сінна, 40/2 в м. Полтаві. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечувала. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить наступних до висновків. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO], з 23 листопада 1977 року у встановленому законом порядку зареєстрував своє постійне місце проживання в [INFO], є членом сімї наймача зазначеної квартири. Також судом встановлено та не заперечувалося представником відповідача, що [PERSON] в період з 23 серпня 2008 року в квартирі [ADDRESS] не проживає, оскільки перебуває на довгостроковому лікуванні в Полтавській обласній клінічній психіатричній лікарні ім. О.Ф. Мальцева. Крім того, згідно з актом від 05 серпня 2014 року квартира [ADDRESS] у звязку зі смертю основного квартиронаймача [PERSON] та тимчасовою відсутністю [PERSON] була опломбована комісією КП «ЖЕО № 2», як балансоутримувачем. Станом на 25 січня 2016 року Управлінням майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради, як органом приватизації, розпорядження щодо приватизації квартири [ADDRESS] не приймалося, свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] не оформлялося. 11 грудня 2015 року органом досудового розслідування Київським відділенням поліції Октябрського відділу поліції ГУ НП в Полтавській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено інформацію про вчинення кримінального правопорушення за попередньою кваліфікацією за ч. 4 ст. 358 КК України щодо можливого використання невстановленою особою підробленого документа шляхом надання приватному нотаріусу Гадяцького районного нотаріального округу [PERSON] при укладенні та нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу нерухомого майна підробленого свідоцтва про право власності на житло квартири [ADDRESS]. Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що відсутність відповідача [PERSON] в жилому приміщенні квартирі [ADDRESS] має місце саме з поважних причин, оскільки останній знаходиться на довгостроковому лікуванні в Полтавській обласній клінічній психіатричній лікарні ім. О.Ф. Мальцева. Позивач [PERSON], звертаючись до суду з відповідним позовом, посилається на те, що є власником спірного житлового приміщення. Разом з тим, дослідженими в справі доказами встановлено, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на спірну квартиру [ADDRESS] зареєстровано за позивачем [PERSON] відповідно до ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 25 вересня 2015 року в справі № 554/11441/15-ц. Разом з тим, станом на час вирішення справи судом, згідно з ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 14 березня 2016 року ухвала Октябрського районного суду м. Полтави від 25 вересня 2015 року, на підставі якої було зареєстровано за позивачем право власності на квартиру, скасована. За таких обставин, позивач [PERSON] станом на час вирішення справи судом не є власником спірного житлового приміщення в квартирі [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Норми ст. ст. 386, 391 ЦК України, на які посилається позивач в поданій до суду позовній заяві, передбачають умови та порядок захисту саме права власності. Оскільки позивач [PERSON] станом на час вирішення справи судом не є власником квартири [ADDRESS], реєстрація відповідача [PERSON] жодним чином не порушує її права, тому позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України у звязку з відмовою в задоволенні позовних вимог понесені позивачем судові витрати не підлягають їй відшкодуванню.

Outcome: dismissed