Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON] 19 грудня 2016 року звернулась до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення грошових коштів (аліментів) на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини місячного доходу (заробітку) відповідача. В позовній заяві позивач вказала, що від шлюбу з відповідачем має неповнолітнього осина [PERSON], [INFO], який проживає із нею та перебуває на повному її утриманні. Відповідач проживає окремо, допомогу дитині не надає, тому просила стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини місячного доходу (заробітку) відповідача. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON], який діє відповідно до ордера адвоката та угоди про надання правової допомоги, вказав, що позовні вимоги позивача підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнав повністю та вказав про свою згоду і спроможність сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі. Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши надані сторонами письмові докази, суд вважає можливим позов задовольнити повністю з таких підстав. Відповідно до п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, ратифікованої Україною 11 вересня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обовязків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Стаття 51 Конституції України та ст.ст.150 і 180 СК України встановлюють для батьків обовязок виховувати та утримувати своїх неповнолітніх дітей до їх повноліття. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії І-ЖД №383221, виданим 07 лютого 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції в Одеській області. В даний час сторони проживають окремо, не спілкуються, шлюб між ними розірвано рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 10 вересня 2015 року (справа №503/1461/15-ц), дитина перебуває на утриманні позивача. Отже, відповідач [PERSON] законодавчо зобовязаний утримувати свою неповнолітню дитину до її повноліття, проте свій обовязок належним чином не виконує, що було встановлено в судовому засіданні. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, вказано, що держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобовязання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав неповнолітніх дітей при ухиленні батьків від обовязку їх утримувати є законодавчо передбачена можливість стягнення коштів на їх утримання в судовому порядку. Так, згідно зі ст.181 Сімейного кодексу України по рішенню суду кошти на утримання неповнолітньої дитини (аліменти) можуть бути присуджені в частині від доходу (заробітку) платника аліментів, або в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України аліменти у твердій грошовій сумі визначаються, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають важливе значення. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дітей, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника інших дітей, непрацездатних осіб, інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є військовослужбовцем 43-го окремого полку звязку Збройних сил України (в/ч.А-2171), має військове звання «старший солдат» та отримує постійний заробіток (дохід) у вигляді грошового забезпечення, розмір якого складає біля 7500 грн. на місяць. В судовому засіданні заявив пор свою згоду та спроможність сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі, тому суд вважає можливим визначити аліменти в частині від його доходу (заробітку) у заявленому позивачем розмірі. На підставі викладеного,

Outcome: approved