Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

Позивач [PERSON], [INFO], звернулась 09.06.2017 року в суд з цим позовом до [PERSON], стверджуючи, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого [INFO] у них народився син [PERSON]. У зв'язку із тим, що їх подружнє життя не склалося, вони згідно рішення Котовського міськрайсуду Одеської області від 19.11.2014 року розірвали їх сімейні стосунки. Після розлучення син [PERSON] залишився проживати разом з нею. З часу розлучення і на даний час батько [PERSON], проживає окремо від сім'ї, з дитиною не спілкується, не цікавиться його життям, здоров'ям, не надає матеріальної підтримки на утримання сина. Позивачка просила суд позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його сина, [PERSON], [INFO]; зобов'язати Подільський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області внести відповідну відмітку до актового запису №130 від 28.04.2005 р. про народження малолітнього [PERSON], [INFO], про позбавлення батьківських прав його батька [PERSON]. Позивачка в ході судового розгляду підтримала вимоги позову. Відповідач позов визнав та не заперечував у його задоволенні. Представник Органу опіки та піклування Подільської міської ради Одеської області за довіреністю Жосан Т.В. підтримала вимоги позову. Представник Подільського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області в судове засідання не з'явився. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 15 листопада 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Котовського міського управління юстиції Одеської області, актовий запис № 321, який було розірвано рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 19 листопада 2014 року. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 09 лютого 2016 року було встановлено наявність кровного споріднення між [PERSON] та малолітнім [PERSON], [INFO], як між батьком та сином. Відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, вихованням та утриманням малолітнього сина не займається, з сім'єю не проживає, ні морально ні матеріально дитину не підтримує, дитину не відвідує та не спілкуються з нею. Згідно довідки ЗОШ І-ІІІ ступенів-ліцей м. Подільська Одеської області від 08.12.2016 року №381, батько малолітнього [PERSON], [INFO], дійсно не бере участь у вихованні дитини, не бував на батьківських зборах, не цікавився справами сина ні в усній ні в письмовій формі. Згідно довідки Подільської музичної школи - школа естетичного виховання від 13.12.2016 року №11, батько малолітнього [PERSON], [INFO], дійсно не бере участь у вихованні дитини, не бував на батьківських зборах, не цікавився справами сина ні в усній ні в письмовій формі. Згідно довідки Центру первинної медичної допомоги м. Подільськ від 13.12.2016 року, при захворюванні малолітнього [PERSON], [INFO], до лікарні зверталась мати дитини. Частиною 1 ст. 164 СК України наведено перелік підстав позбавлення батьківських прав, який складається з шести пунктів. Він охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Для задоволення позову достатньо впевнитись в одному з них. Пленум Верховного Суду України у п. 15 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що, розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, на згоду передати дитину на усиновлення та інших прав, які ґрунтуються на факті спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Позивач, як на підставу для позбавлення відповідача батьківських прав посилалась на п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України (ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини). Ухилення від виконання батьківських обов'язків передбачає систематичне невиконання обов'язку турбуватись про дітей, в чому воно б не виражалось (не годувати, не забезпечувати необхідним одягом, медичною допомогою, не задовольняти життєво важливих потреб дитини, не займатися її вихованням, духовним розвитком, тощо). Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов'язанні займатись вихованням дитини. При цьому передача на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язків батьківського піклування щодо неї. Належних доказів про вплив позивача на дитину з метою позбавлення відповідача батьківських прав судом не отримано. З урахуванням обставин справи, суд погоджується з висновком Органу опіки і піклування Подільської міської ради Одеської області від 17.11.2017 року №2657 про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо сина. Відповідно до п.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної ради України №789-Х11 від 27.02.1991 року, «в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини». Таким чином, в судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач, як батько малолітнього сина, маючи реальну можливість виконувати обов'язки по вихованню дитини, повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не цікавиться життям своєї дитини, потребами, її фізичним та духовним розвитком, не виявляє батьківської турботи, не надає жодної матеріальної допомоги. При цьому суд враховує тривалість такого ухилення. Тому з урахуванням отриманих судом доказів в обґрунтування вимог позову, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позову про позбавлення відповідача батьківських прав стосовно його малолітнього сина та направити копію цього рішення органу ДРАЦС для внесення відповідної відмітки до актового запису про позбавлення батька батьківських прав. Питання розподілу понесених сторонами судових витрат по справі суд не вирішує, оскільки таких вимог сторони не заявляли.

Outcome: approved