Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

Позивач, [PERSON] , 22 грудня 2020 року звернулася до Городнянського районного суду Чернігівської області з позовом до відповідача, [PERSON] , та просила розірвати шлюб, зареєстрований Городнянським районним територіальним управлінням юстиції Чернігівської області 01 вересня 2007 року, актовий запис № 66 від 01.09.2007. Позовна заява мотивована тим, що Городнянським районним територіальним управлінням юстиції Чернігівської області 01 вересня 2007 року між сторонами було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів був здійснений відповідний актовий запис за № 66 від 01.09.2007. Від шлюбу сторони мають дочку: [PERSON] , [INFO] . За період подружнього життя між сторонами почали виникати непорозуміння, причиною яких є несумісність характерів. Сторони неодноразово намагалися налагодити нормальне сімейне життя, домовлялися не сваритися, знаходити компроміси по спірним питанням, поступатись одне одному, але це давало результат лише на незначний час. З вересня 2020 року сторони проживають окремо та сімейних стосунків не підтримують. Зазначені обставини стали причиною звернення позивача з позовом до суду. Ухвалою судді від 04 січня 2021 року у справі відкрито загальне позовне провадження (а.с.13-14). Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити, не запечерує щодо заочного розгляду справи (а.с.18). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином /а.с.22/ відповідно до приписів статей\~128,\~130,\~131 ЦПК України, причини неявки не повідомив, представника не направив, відзив на позов до суду не подав. Відповідно до\~ст.280 ЦПК України\~суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, для участі у розгляді не з`явився, про причини неявки не повідомив, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Сторони уклали шлюб 01 вересня 2007 року, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Городнянського районного управління юстиції Чернігівської області, актовий запис № 66, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Городнянського районного управління юстиції Чернігівської області (а.с.7). Від шлюбу сторони мають дочку: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 06 грудня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Городнянського районного управління юстиції Чернігівської області (а.с.8). Статтею 51 Конституції України\~проголошено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до\~статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з приписами\~статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частинами 3, 4\~статті 56 Сімейного кодексу України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до статті 5 Протоколу №7 до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до\~статті 10 Цивільного кодексу України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За частиною 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Як проголошено положеннями статті 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема статей 5, 8 вказаного міжнародного договору. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, шлюб між сторонами фактично розпався, сім`я носить формальний характер, рішення про звернення до суду із даним позовом є виваженим та відповідає волевиявленню позивача, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved