Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

Позивач 28.12.2020 р. через засоби поштового зв`язку звернулася до суду з позовом у якому просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1/3 частки зі всіх видів доходу щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 12.07.2013 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач стверджує, що сімейні стосунки між нею та відповідачем припинені. Відповідач з жовтня 2020 року не бере участі у вихованні та утриманні їх спільної дитини, систематично ухиляється від виховання дитини, добровільно матеріальної допомоги не надає, усі витрати пов`язані з утриманням, вихованням, розвитком та лікуванням доньки вона несе самостійно. Позивач зазначає, що забезпечити належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини вона не в змозі. В свою чергу відповідач являється працездатним, інших аліментних зобов`язань не має, отримує заробітну плату, а тому має змогу сплачувати аліменти на утримання дитини у заявленому розмірі. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.01.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання на 01.03.2021 року (а.с. 30-31). 17 лютого 2021 року на адресу Дніпровського районного суду м. Києва від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву в якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі ј частки від всіх видів заробітку (доходу) [PERSON] . У відзиві зазначено, що викладені у позові відомості не відповідають дійсності, відповідач постійно забезпечує позивача всім необхідним для нормального життя та розвитку дитини, що підтверджується копіями чеків, частина коштів передавалась готівкою. Відповідач незаконно був позбавлений можливості спілкуватися з дитиною через протиправну поведінку позивача. Жодних доказів на підтвердження розміру понесених позивачем витрат по утриманню доньки та що такі витрати здійснювались позивачем не надано. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, а саме не заперечував проти стягнення з нього аліментів у розмірі по ј частці заробітної плати, підтримав пояснення, викладені у відзиві на позов, пояснив, що він несе витрати на утримання дитини, він військовослужбовець, орендує житло, ключі від автомобіля забрала позивач, тому транспортним засобом не користується. Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 12.07.2013 року (а.с. 14). Позивач та відповідач мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 15). За нормою ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом з`ясовано, що визнається сторонами, що дитина [PERSON] мешкає з матір`ю [PERSON] . Угоди про добровільну сплату аліментів між позивачем та відповідачем у справі не досягнуто, у зв`язку з чим виник спір, дитина перебуває на утриманні матері. За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №78-ХІІ, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Позивач суду пояснила, що в листопаді-грудні 2020 р. відповідач періодично приходив до неї з донькою, у цей період вона знімала кошти з карткового рахунку відповідача, які витрачала на харчування сім`ї, у лютому 2021 року від відповідача отримала 4 000 грн. для дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За нормою частини 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Як пояснив відповідач, інші неповнолітні утриманці, окрім доньки [PERSON] , на його забезпеченні не перебувають, він військовослужбовець, щомісячно отримує грошове забезпечення, розмір якого 18120 грн. З пояснень сторін по справі, у шлюбі ними придбано автомобіль щодо якого на даний час наявний спір про майно подружжя. Суд констатує, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наявності у відповідача на праві власності, володіння та/або користування майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; понесених відповідачем витрат, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, що має доводитись стягувачем аліментів у відповідності до положень ст. 182 СК України. При визначенні розміру аліментів суд враховує вказані обставини а також те, що малолітня [PERSON] знаходиться на утриманні матері, відповідач є батьком дитини, особою працездатного віку, на забезпеченні відповідача інші утриманці не перебувають, відповідач перебуває на військовій службі, має щомісячний дохід, та беручи до уваги щоденну потребу у забезпеченні дитини необхідним харчуванням і предметами вжитку, умов для розвитку дитини та в сукупності оцінених судом доказів суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково, а саме на користь позивача з відповідача слід стягнути аліменти у розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу) останнього щомісячно на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , починаючи з дня подання позову - з 28 грудня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На думку суду, такий розмір щомісячного грошового забезпечення з урахуванням грошового забезпечення, яке повинна надавати на утримання дитини її мати [PERSON] , є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дитини, її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. У решті заявлені вимоги задоволенню не підлягають за недоведеністю. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Позивач звільнена від сплати судового збору, відповідно положень п. 3) ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Аналіз вказаної норми закону дозволяє стверджувати, що оскільки на час ухвалення рішення Кабінетом Міністрів України не визначений порядок компенсації судових витрат, тому під час розгляду даної категорії справи про стягнення аліментів судові витрати щодо сплати судового збору відносяться за рахунок держави. Сторонами не заявлено відшкодування судових витрат, тому у порядку ст. 141 ЦПК України питання розподілу судових витрат між позивачем та відповідачем судом не вирішується. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial