Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] 04.12.2013 року звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача. Просить суд про виселення відповідача із належної їй на праві власності квартирі [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. зв*язку з тим, що останній порушує його право власності на житло, продовжує проживати у ньому, не маючи на це права. Зазначила, що вказану квартиру вона придбала за договором купівлі-продажу від 19.09.2013 року у [PERSON]; договір нотаріально посвідчений. За умовами договору продавець квартири зобов*язався звільнити її та зняти всіх зареєстрованих у ній осіб до 20.10.2013 року. Але за станом на дату звернення до суду він умови дог8овору не виконує; квартиру не звільнив. В обґрунтування позовних вимог посилається на норми ЦК України, що регламентують право приватної власності. Відповідач [PERSON] 09.01.2014 року (а.с.23-24) звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , а також позовом до [PERSON] про визнання вказаного договору купівлі-продажу квартири недійсним. Вимоги обгрунтовує зловмисною домовленістю його представника [PERSON], яка за його дорученням продавала квартиру від його імені [PERSON] , із нею (покупцем [PERSON], спрямовану на заволодіння його коштами. В позові також зазначив, що внаслідок дій його довіреної особи при укладанні оспорюваного договору , його було позбавлено єдиного житла; іншого житла він не має; його квартиру продано за його відсутності , під час перебування за кордоном України, де він працював, за ціною 148 720 грн, що в рази відрізняється від дійсної ринкової вартості такої квартири. Йому відомо, що [PERSON] уклала вказаний договір з метою заволодіння коштами від такого продажу та вирішення власних фінансових проблем , що підтверджує сама [PERSON] Посилається на ч. 1 ст. 232 ЦК України. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги [PERSON] повному обсязі, посилаючись на викладені в тексті її позовної заяви обставини та просить їх задовольнити. Проти зустрічного позову заперечує. Представник також пояснила, що жодних домовленостей, окрім того, що вказано в договорі у [PERSON] із представником продавця квартири [PERSON] не було; остання сама запропонувала продати квартиру за вказаною ціною; при цьому вона ([PERSON]) вирішила питання про оцінку квартири в оцінювача, надала звіт про оцінку нотаріусу і сама написала розписку і надала їй про те, що вона передала нотаріусу вказаний звіт; у звіті зазначено про оцінку квартири 148 720 грн, квартира була у нормальному стані, про що свідчать фотографії, виконані оцінювачем, вона є однокімнатною, загальною площею 34,10 кв.м; ціна влаштовувала покупця квартири і остання передала [PERSON] зазначені кошти 148720 грн в якості оплати вартості квартири; намірів в подальшому продавати квартиру іншим особам у покупця не було; як і не було домовленостей про поділ будь-яких коштів від реалізації квартири в майбутньому іншим особам, оскільки квартира придбавалась для потреб сім*ї [PERSON] Також представник позивача надала суду копію звіту оцінювача щодо вказаної вище квартири (надалі -спірна) і копію розписки [PERSON], в якій остання підтвердила факт надання нею нотаріусу висновку про вартість квартири (а.с. 51-69). Також підтвердила, що відповідач повинен звільнити квартиру від речей і надати можливість повністю користуватись квартирою позивачці. Представник відповідача [PERSON] позов [PERSON] про виселення не визнав та подав зустрічний позов у його інтересах. З приводу невизнання основного позову пояснив, що заперечує його на тій підставі, що договір купівлі-продажу спірної квартири є недійсним. В судовому засіданні 30 січня та 06 лютого 2014 року представник [PERSON] - [PERSON] надав пояснення щодо обгрунтування зустрічного позову саме таким чином, як дослівно вказано у тексті позовної заяви (а.с. 23-24). На запитання суду: в чому саме полягає зловмисна домовленість між підписантами оспорюваного договору [PERSON] пояснив, що [PERSON] та [PERSON] домовились, що квартира коштує 500тис грн. і між ними була домовленість про поділ виручених коштів, які мала отримати від подальшого продажу квартири [PERSON] Такі обставини він знає зі слів [PERSON] Оскільки зустрічну позовну заяву підписав не позивач [PERSON], а його представник [PERSON], який не відповідав на певні запитання учасників розгляду справи і суду, то суд визнав явку [PERSON] (як позивача за його позовом) в судове засідання обов*язковою для надання особистих пояснень за його позовом (зустрічним). Відповідач [PERSON] (за позовом [PERSON]) в судовому засіданні його позов визнала. Вона пояснила, що у вересні 2013 року у неї були фінансові проблеми, їй треба було 30 тис доларів США; вона обманула свого чоловіка; з [PERSON] вона домовилась і продала квартиру протягом одного дня, остання квартиру не бачила. Розрахунки за договором були проведені після його підписання; за договором вона отримала 20 тис доларів США; інших грошей не отримувала; іншої домовленості не було; [PERSON] говорив їй, що вона нанесла йому шкоду, вимагав від неї повернути квартиру; [PERSON] була чужою для неї людиною; з нею вона домовилась умисно проти [PERSON]; вона читала проект договору купівлі-продажу у нотаріуса. За клопотанням представника [PERSON] [PERSON] була допитана в судовому засіданні в якості свідка. Вона дала наступні показання, що ціна договору, яка відображена в договір не відповідає їх (її та [PERSON] домовленості; вони домовились, що при продажу [PERSON] квартири остання дає їй 20 тис доларів США, а потім після реалізації (подальшої) квартири вона дасть їй ще 10 тис доларів США. Потім зазначила, що [PERSON] погодилась передати їй ще 100 ис грн.; ініціатором домовленості була вона ([PERSON]). Також пояснювала, що квартира на момент її продажу коштувала приблизно 500 тис грн. Представник [PERSON] - [PERSON] пред*явлений до неї позов визнав. Не заперечив, що остання написала розписку при оформленні договору у нотаріуса і передала її [PERSON] (щодо надання висновку оцінювача про ціну квартири на 19.09.2013 року). В подальшому (18.02.2014 року , а.с. 70) заслухав пояснення позивача [PERSON] за його позовом. Він пояснив, що із [PERSON] він перебуває у зареєстрованому шлюбі з 1977 року, але не проживає з нею однією сім*єю приблизно 15 років (з 1999-2000 років) та не веде з нею спільне господарство, спірну квартиру він придбав в період відсутності в них ведення спільного господарства, придбав за власні зароблені лише ним кошти. Певний час він проживав у Росії, квартиру здавав у найм квартирантам. Він дав довіреність [PERSON] з метою продажу одного із належних йому двох гаражів, один із яких був узаконений і документально оформлений на його ім*я, а на інший належних документів про право власності у нього не було. Також у них була розмова про те, що можна також продати квартиру (спірну) у випадку, якщо можна буде заробити кошти від вигідного продажу. Про продаж квартири він взнав у листопаді 2013 року, а достовірно взнав, отримавши позовну заяву про виселенні його із неї (у грудні 2013 року). Після цього він «допитав» свою дружина і остання повідомила його, що квартира продана за 148 тис грн, а інші кошти дружина та покупець квартири [PERSON] поділили між собою. Продаж квартири відбувся за наданою ним у 2009 році дружині довіреністю. Довіреність надавав добровільно, вона на період укладання оспорюваного ним договору була чинною і перестала бути такою у зв*язку із закінченням строку її дії. Зі слів дружини йому також відомо. Що дружина продала квартиру у зв*язку із наявним у неї дуже важним матеріальним станом; дружина передала йому у грудні 2013 року 50 тис грн, пояснивши,що вказані гроші у неї залишились від продажу спірної квартири. Не пояснив конкретно: які саме гроші і коли поділили дружина та покупець квартири [PERSON] Передбачає, що квартира могла бути продана за 500тис грн. Також вказав, що у договорі вказано - 148 тис грн. з метою обманути його і приховати від нього гроші, які реально могли бути отримані ними від реального продажу квартири; він не задавав питання [PERSON] : скільки саме конкретно коштів від продажу квартири вона отримала? Також не пояснив: які саме докази обґрунтовують його позовні вимоги щодо недійсності оспорюваного договору у зв*язку із зловмисною домовленістю його представника та покупця квартири? [PERSON] вимог первісного позову про його виселення та звільнення квартири від його речей не визнав, пояснивши, що договір купівлі-продажу квартири є недійсним. Його представник на аналогічне питання пояснив: що вимоги обґрунтовуються договором із заниженою ціною 148 тис грн, а також показаннями свідка [PERSON] В ході розгляду справи представник позивача за первісним позовом заявила клопотання про допит в якості свідка саму позивачку - [PERSON] Остання в судовому засіданні дала показання, в яких підтвердила обставини, викладені в тексті її позовної заяви. Заперечила будь-які інші домовленості щодо укладання договору, окремі викладених у ньому письмово умов. Заперечила приховування будь-яких обставин договору від продавця квартири; жодних намірів продавати квартиру у неї не було і не було з цього приводу жодних домовленостей із [PERSON]; квартиру вона купила за один день, оскільки її влаштовувала ціна продажу квартири,; не оглядала її, оскільки квартира є типовою у багатоповерховому будинку і вона бачила фото стану квартири у звіті щодо її оцінки, наданому нотаріусу [PERSON]; такий звіт залишився у неї, а нотаріус лише оглянув його за зробив копії із висновку щодо вартості квартири, на її пропозицію [PERSON] власноручно в період оформлення продажу квартири у нотаріуса написала їй розписку про виготовлення звіту та про те, що вона такий звіт надала нотаріусу; оригінал розписки вона передала їй ( [PERSON] Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, сторін, як свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд керується вимогами ст. 10, 11, 60 ЦПК України щодо змагальності, диспозитивності та обов*язку доказування сторонами своїх вимог чи заперечень в ході розгляду справи, які були неодноразово роз*яснені учасникам розгляду справи. Суд вважає доказами відповідно до ст. 57 ЦПК України письмові документи, показання свідків, в тому числі сторін, як свідків. Суд погоджується зі ствердженнями позивача [PERSON], викладеними у тексті його позовної заяви. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суд вважає, що [PERSON] є власником спірної квартири. Тому вона відповідно до ст. 150 ЖК України має право користуватись нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Проживання колишнього власника квартири [PERSON] у ній після набуття [PERSON] права власності на неї порушує її право. Тому воно відповідно до ст. 16 ЦК України ст. 1 ЦПК України підлягає судовому захисту в обраний позивачем спосіб. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору, цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тому [PERSON] повинен звільнити спірну квартиру , враховуючи його зобов*язання, викладене письмово у договорі купівлі-продажу квартири від 19.09.2013 року. Суд вважає недоведеним вимоги зустрічного позову належними доказами. Доказами недійсності договору, як зазначив представник [PERSON], є умови договору та показання свідка [PERSON] На думку суду умови договору не протирічать чинному законодавству. Сторони є вільними в укладенні договору та визначенні умов договору , про що зазначено у ст. 627 ЦК України. Як пояснила [PERSON], в тому числі і при допиті її як свідка представник продавця квартири при укладенні договору сама визначила ціну квартири і надала нотаріусу документ про ціну квартири, яка і вказана в договорі. Тому суд приймає за об*єктивні показання свідка [PERSON] в цій частині, а також в тому, що вона ніяких інших домовленостей (в тому числі і зловмисних із представником продавця [PERSON] - [PERSON] при укладанні оспорюваного договору), окрім викладених в договорі із представником продавця [PERSON], Щодо доказу позивача [PERSON] у вигляді показань свідка [PERSON], то суд враховує, що [PERSON] в судовому засіданні дала показання суду інші, ніж викладені позивачем [PERSON] Так, вона пояснила, що у нею була домовленість із [PERSON] про наступний продаж спірної квартири і поділ виручених коштів між ними, а [PERSON] стверджує, що відповідачі за його позовом поділили гроші між собою; при цьому чітко та однозначно не пояснив: які саме гроші, і яким чином і коли вони поділили. Суд критично оцінює показання свідка [PERSON] і вважає їх необ*єктивними, оскільки вони протирічать обставинам договору, показанням свідка [PERSON] , звіту спеціаліста щодо оцінки спірної квартири. При цьому суд приймає до уваги, що [PERSON], маючи фінансові труднощі у вересні 2013 року продала квартиру [PERSON] не за якомога високу ціну для покриття таких труднощів за його рахунок, а навпаки, продала квартиру за 148 тис грн і при цьому передала у грудні 2013 року йому 50 тис грн. При розгляді справи суд встановив, що заперечення [PERSON], її представника проти зустрічного позову є послідовними, вони узгоджуються із наявними у справі письмовими доказами. Тому підстав для визнання оспорюваного договору недійсним за ч. 1 ст. 232 ЦК України (наявність зловмисної домовленості представника продавця квартири із її покупцем ([PERSON] не вбачається, навіть, враховуючи показання такого представника [PERSON] і її пояснення щодо визнання пред*явленого до неї позову. Суд вважає, що визнання [PERSON] позову [PERSON] суперечить інтересам сторони у договорі - покупця квартири [PERSON] Тому, враховуючи, що таке визнання позову [PERSON] не обгрунтовано належними доказами, не приймає його. Викладене не позбавляє [PERSON] вирішувати всі питання щодо ціни продажу квартири із [PERSON] окремо, в тому числі і в судовому порядку. Суд при цьому враховує, що довіреність [PERSON] на ім*я [PERSON], булана період укладання договору купівлі-продажу квартири чинною, в судовому порядку не оспорена, а саме у ній він надавав вказаній особі право продавати належне йому майно; ціна майна в довіреності не оговорена. Тому його ствердження у тексті позовної заяви про те, що він позбавлений житла незаконно не відповідає умовам довіреності і ніякими доказами не обгрунтовано. З огляду на те, що суд не вважає договір купівлі-продажу н6едійсним, то на цій правовій підставі суд вважає, що відповідач [PERSON] за первісним позовом не надав належних доказів, які обгрунтовували б його заперечення щодо позовних вимог [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved