Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

Позивач [PERSON] в серпні звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є власником двохкімнатної квартири [ADDRESS]. Відповідно до довідки про склад сім'ї у даній квартирі зареєстровано двоє людей: позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] Відповідач на даний час зареєстрований за вищевказаною адресою, хоча фактично з 20.08.2017 року та поданий час в зазначеній квартирі не проживав та не з'являється. У зв'язку з вищенаведеним позивач звернувся до суду та просив визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] та примусово зняти його з реєстраційного обліку. Згідно заяви позивач [PERSON] просив розгляд справи проводити без його участі, позов просив задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак повідомлялась належним чином. На підставі ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вирішив провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про часткове задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав. Як було встановлено судом, що [PERSON] є власником двохкімнатної квартири [ADDRESS], що підтверджується договором дарування квартири від 24.12.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Дібровою Л.О., реєстраційний запис № 5712 від 24.12.2003 року Відповідно до довідки про склад сім'ї, виданої МКП «ЖЕК № 7» від 26.06.2018 року № 05-23/5702 у даній квартирі зареєстровано двоє осіб: позивач [PERSON] та відповідач - [PERSON] Відповідач на даний час зареєстрований за вищевказаною адресою, хоча фактично з 20.08.2017 року та поданий час в зазначеній квартирі не проживав та не з'являється, що підтверджується актом про тимчасову відсутність особи, зареєстрованої в житловому приміщенні від 07.07.2018 року. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Разом з тим, виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, громадянин, який має у приватній власності будинок (квартиру), має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд та має право звернутися в суд про виселення. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно із ст. 72 ЖК УРСР, суд визнає особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживає більше одного року, суд приходить до переконливого висновку, що вимоги позовної заяви про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житлом підлягають задоволенню. Щодо задоволення позову в частині зняття відповідача з реєстрації місця проживання, суд вважає, що цій частині позову позивачам слід відмовити з наступних підстав. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, наявність рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, що набуло законної сили, є підставою для його виконання, шляхом зняття з реєстрації такої особи і не потребує додаткового судового захисту, тому позов в частині зняття з реєстраційного обліку відповідача [PERSON] у вищезазначеному помешканні, задоволенню не підлягає При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 704,80 грн. А тому, суд вважає, що слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial