Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

Позивач [PERSON], в подальшому її правонаступник [PERSON], за життя 28 квітня 2016 року звернулася до суду з вимогою про визнання відповідача таким, який втратив право користування квартирою № 19 в будинку №29 по вул. Коблевська в м. Одесі, просила зняти його з реєстраційного обліку у квартирі позивача, посилаючись на такі обставини. Позивач була власником ? частини зазначеної квартири на підставі свідоцтва про право власності САС926987 від 21.06.2010 року, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради. Відповідно до довідки про склад сімї та прописку у зазначеній квартирі зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON], який є племінником власника. Однак, відповідач з моменту реєстрації місця проживання і до моменту звернення [PERSON] з цим позовом до суду в зазначеній квартирі не проживав та не зявлявся. Наявність зареєстрованого за адресою вказаної квартири відповідача порушує права позивача як власника, у звязку із чим остання змушена звернутися до суду із вказаним позовом. Позивачка [PERSON] померла 13 червня 2016 року, тобто після відкриття провадження у цій справі. Судом в порядку процесуального правонаступництва в якості позивача залучено до участі у справі [PERSON], яка позовні вимоги [PERSON] в суді підтримала, просила її позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився неодноразово та повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд у звязку з його повторною неявкою та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив розглянути справу за відсутності відповідача, який не зявився, у порядку заочного розгляду справи. Позивачка [PERSON] надала до суду заяву, якою позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних причин. Судом установлені такі фактичні обставини на підставі представлених стороною позивача письмових доказів. Первинна позивачка [PERSON] за життя була власником ? квартири під № 19 в будинку 29 по вулиці Коблевській в м. Одесі на підставі свідоцтва про право власності САС926987 від 21.06.2010 року, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради. За життя [PERSON] 17.06.2013 року склала заповіт на імя [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], яким заповіла останній належну їй на праві власності [PERSON] ? частину квартири [ADDRESS]. Таким чином, [PERSON], яка заявила про прийняття спадщини в суді, є спадкоємцем першої черги за законом та за заповітом відповідно до складеного заповіту ? частини квартири під № 19 в будинку 29 по вул.Коблевській в м. Одесі після смерті своєї матері [PERSON] Інших спадкоємців цього майна судом не виявлено. Ухвалою суду від 12.07.2016 року здійснено заміну сторони позивача у порядку процесуального правонаступництва, шляхом покладення всіх процесуальних прав та обовязків [PERSON] у цій цивільній справі на залучену до участі у справі особу [PERSON]. Відповідно до витягу з домової книги про склад сімї та прописку в квартирі [ADDRESS] зареєстрований як піднаймач відповідач [PERSON] починаючи з 09.11.2007 року зі строком до 08.11.2027 року. Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, суд враховує, що позивач щомісячно вносить платежі за обслуговування квартири, комунальні та інші послуги з врахуванням зареєстрованого в цій квартирі відповідача, реєстрація його місця проживання створює позивачу перешкоди у користуванні нею. Оскільки розрахунок частини експлуатаційних платежів та платежів за надання комунальних послуг здійснюється, зокрема, з врахуванням або виходячи з кількості зареєстрованих осіб за адресою спірної квартири, це створює перешкоди для позивача в здійснені ним права користування щодо неї. Відповідач у вказаному житлі не проживає, що підтверджується актом ДП Житлового управління фірми «Ренесанс» ЛТД-92, втім, факт його реєстрації за вказаною адресою порушує права та законні інтереси позивача. Додатково судом враховано й те, що жодна з направлених Укрпоштою на імя відповідача кореспонденцій за адресою зазначеної квартири адресату вручена не була, інших доказів проживання відповідача за вказаною адресою судом не отримано. Відповідач не є власником зазначеної квартири. Усі наведені встановлені судом обставини дозволяють суду зробити заочні висновки, що на сьогоднішній момент відповідач, зареєстрований за адресою вказаної квартири, в ній постійно не проживає. Враховуючи, що зміст права власності визначається через повноваження володіння, користування та розпорядження, наявність зареєстрованого місця проживання відповідача в цій квартирі позивача обмежує її права, гарантовані законом, створюючи цим перешкоди у реалізації належних прав. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно зі ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, враховуючи, що відповідач з моменту реєстрації місця проживання та на час розгляду справи фактично не проживав та не проживає за цією адресою, не зявлявся до суду, останній вважає позов у цій частині обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує право. Також суд враховує, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Оскільки відповідач за адресою спірної квартири не проживає, ця квартира не є його місцем проживання або місцем перебування, він має бути знятий з реєстрації за цією адресою. За правилом ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, рішення про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є самостійною підставою для зняття особи з реєстраційного обліку, що свідчить про необґрунтованість позовної вимоги про примусове зняття [PERSON] з реєстраційного обліку в спірній квартирі, оскільки зазначене питання не складає предмету спору. Враховуючи, що суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, а також у звязку із звільненням попереднього позивача, як інваліда другої групи, під час звернення до суду від обовязку сплати судового збору, постановляючи рішення, суд, відповідно до положень ч. 3 ст. 88 ЦПК України, має стягнути суму судового збору у розмірі 551,21 гривень з відповідача на користь держави за результатами розгляду справи. Згідно зі ст.217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. За ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Outcome: partial