Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

Позивач 28.02.2019 року звернулась до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] , предметом якої є визнання їх трьох учасниками спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] у рівних частках по 1/3 кожній; визнати за кожною право власності на 1/3 частину даної квартири; припинити право власності на 1/3 частину квартири, що належить [PERSON] , та визнати за позивачем право власності на цю частину квартири за набувальною давністю. Як на підставу позову позивач посилається на те, що вона з відповідачами є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] . При видачі свідоцтва про право власності на житло частки не визначались, отже вони є учасниками права спільної сумісної власності на дану квартиру. З урахуванням принципу рівності часток, вважає, що розмір часток є рівним і становить по 1/3 частини квартири. 01.02.2008 року за договором оренди, позивач отримала від відповідача [PERSON] належну їй частину квартири строком на 6 місяців, тобто до 01.08.2008 року, а 01.04.2008 року [PERSON] надала їй лист, відповідно до якого вона висловила бажання подарувати їй свою частку квартири. З дати передачі їй квартири в оренду, [PERSON] в квартирі не мешкала та не з`являлась, повністю передавши її у користування, розпоряджання та утримання позивачем, побажань стосовно повернення майна не висловлювала. Позивач вважала себе власницею майна, користувалась квартирою, проводила в ній ремонт, зареєструвала дітей, сплачувала за комунальні послуги. Вважає, що безтитульно володіє частиною квартири більше ніж 10 років - з 01.02.2008 року, тому набула право власності на неї за набувальною давністю. У судове засідання позивач не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно, у встановленому законом порядку, заявила клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно, у встановленому законом порядку, заявила клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилась. На підставі ч.11 ст.128 ЦПК України, суд здійснив її виклик до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач [PERSON] , належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилась у судове засідання, про причини неявки не повідомила, не подала відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що розгляд справи проводився у відсутності сторін, фіксація судового засідання технічними засобами, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалась. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] а.с.19,40-44/. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. За змістом ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом, а відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. З урахуванням принципу рівності часток співвласників у праві спільної власності на майно вважаю, що слід визначити, що розмір часток сторін в праві спільної часткової власності є рівним і становить по 1/3 частини квартири. 01.02.2008 року за договором оренди частини квартири позивач отримала від відповідача [PERSON] належну їй частину квартири в оренду строком на 6 місяці, тобто до 01.08.2008 року (а.с.58,59). 01.04.2008 року відповідач [PERSON] надала позивачу лист, відповідно до якого вона висловила бажання подарувати їй свою частку квартири (а.с.57). З цього часу позивач користується квартирою, здійснила в ній ремонт, зареєструвала дітей, сплачує за комунальні послуги (а.с.20-39, 47-56,60). [PERSON] за цей період жодного разу не навідалась до квартири, не цікавилась нею, не утримувала у належний спосіб, не сплачувала комунальні послуги, тобто повністю відмовилась від своїх прав та обов`язків, які передбачає право власності майна. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В порядку ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно. Судом встановлено, що позивач з 01.02.2008 року безтитульно володіє частиною квартири, добросовісно заволоділа належним майном, відкрито володіє ним більше ніж 10 років, сплачує комунальні послуги за користування, підтримує його у належному стані. Враховуючи дані обставини та положення ст.344 ЦК України, позивач набула право власності на дану квартиру, тому вказану вимогу також слід задовольнити. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Також, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів в рівних частинах на користь позивача судовий збір, що був сплачений нею при зверненні до суду у розмірі 1540 грн., адже відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved