Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі свого представника [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки - [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову представник позивача вказувала, що [PERSON] перебувала з 02 червня 2007 року у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , під час якого у них [INFO] народилась донька, [PERSON] . З 2014 року шлюбно-сімейні відносити між подружжям фактично припинились, але шлюбу було розірвано лише у 2018 року підставі рішення Люботинського міського суду Харківської області. З 2014 року відповідач проживає окремо від позивача і дитини, не проявляє інтересу до дитини та її життя,не приймає участі в її вихованні і розвитку. Позивач [PERSON] взяла на себе усі обов`язки по вихованню та утриманню дитини, розвитку її здібностей у танцях, турботу про її стан здоров`я та дозвілля. Нехтування відповідача своїми батьківськими обов`язками по відношенню до доньки на протязі досить тривалого часу, на думку позивача, принижує гідність дитини та може призвести до негативних моральних наслідків, що й змусило її звернутися до суду з даним позовом. Разом з цим, на думку позивача, слід стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини, оскільки він не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Ухвалою від 02 квітня 2019 року провадження в справі було відкрито і справу було призначено до розгляду в підготовчому засіданні. Відповідачу був визначений 15-денний строк для подання відзиву та усіх доказів на підтвердження наявних заперечень проти позову. Відповідач [PERSON] копію ухвали про відкриття провадження в справі разом з копією позовної заяви та доданих до неї матеріалів отримав в приміщенні суду лише 24 травня 2019 року. Після цього відповідач подав до суду заяву про визнання вимоги позивача про стягнення з нього аліментів на утримання дитини та про проведення розгляду справи в цілому за його відсутності. У визначений судом строк відповідач відзив та будь-які докази на його обґрунтування не подав, тому суд розглянув справу по суті на підставі наявних у ній матеріалів. В судовому засіданні позивач [PERSON] , виступаючи з усною промовою, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, пояснила, що в період шлюбу вона з відповідачем і донькою проживала в будинку своїх батьків. Але небажання відповідача вирішувати побутові проблеми та забезпечувати сім`ю призвело до припинення шлюбно-сімейних відносин між ними, та на початку вересня 2014 року [PERSON] пішов з сім`ї та більше не повертався. Від тоді [PERSON] не проявляє інтерес до дитини, не спілкується з нею, не турбується про стан здоров`я доньки, яка потребує тривалого ортодонтичного та ортопедичного лікування, яке було розпочате ще у 2012 році. Також позивач [PERSON] пояснила, що за минулі роки [PERSON] жодного разу не проявив інтересу до успіхів доньки в танцювальному гуртку, не надав допомоги в організації її виїздів на змагання та чисельні конкурси з танців. Вона, [PERSON] , неодноразово нагадувала [PERSON] про наближення дня народження їх доньки та можливість його візити до дитини. Але [PERSON] за минулі роки жодного разу не скористався такою нагодою та не приходив до доньки на свята. Це призвело до того, що донька не бажає згадувати про батька та в розмові лише говорить про нього в третій особі. Позивач також наголосила на тому, що відповідач уникає прямого спілкування з нею, навіть по телефону, через що доводиться звертатися до її рідної сестри, аби вона передала [PERSON] суть її прохання. У такий спосіб вона вимушена була просити від нього дозволу на виїзд з донькою на відпочинок. Але відповідач іноді ігнорував такі звернення, що призводило до неможливості вчасно виїхати на відпочинок та змінювати графік відпусток одразу на двох місцях роботи. Щодо аліментів позивач пояснила, що відповідач, як пішов з сім`ї, матеріальної допомоги не надавав, а усю турботу про забезпечення дитини вона взяла на себе. Але відповідач повинен забезпечувати доньку, тому й заявила таку вимогу. Представник позивача [PERSON] в судовому засідання, виступаючи з промовою, підтримала позовні вимоги [PERSON] та просила їх задовольнити, в своїх поясненнях вона посилалася на обставини, викладені в позові. Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, але подав заяву про підтримання позовних вимог та про розгляд справи за його відсутності. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, в судовому засіданні встановив наступне. Позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] з 02 червня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Люботинського міського суду Харківської області від 19 листопада 2018 року, ухваленого в справі № 630/672/18 за позовом [PERSON] В період зареєстрованого шлюбу у сторін [INFO] народилась донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим 30 жовтня 2007 року відділом РАЦС Люботинського міського управління юстиції. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані приймати участь у вихованні дитини, зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно зі ст. 164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як вбачається з актів квартального комітету № 34 від 28 лютого 2019 року, позивач [PERSON] та її донька [PERSON] проживають однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . Але відповідач [PERSON] - батько малолітньої [PERSON] , за вказаною адресою не проживає з 2014 року. Крім того, згідно з повідомленням Відділу обліку та моніторингу інформації ГУ ДМС України в Харківській області від 20 березня 2019 року, відповідач [PERSON] з 08 січня 2003 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Наразі, дитини [PERSON] є ученицею 5 класу Люботинського НВК «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад № 2» Люботинської міської ради Харківської області. Але батько, [PERSON] , не бере участі у вихованні дитини, не відвідує навчальний заклад та не цікавиться успіхами доньки. Про це керівник навчального закладу вказав у довідці від 20 листопада 2018 року. Згідно з довідкою Люботинського міського будинку дитячої та юнацької творчості від 22 листопада 2018 року, [PERSON] відвідує гурток естрадного мистецтва «НОН-СТОП» та художній колектив сучасної хореографії «Монреаль». Але батько, [PERSON] , не проявляє інтересу до успіхів дитини. Згідно з довідками КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Люботинської міської ради Харківської області від 16 листопада 2018 року та КНП «Міська стоматологічна поліклініка № 7» Харківської міської ради від 26 лютого 2019 року, дитина [PERSON] відвідує лікарів лише в присутності матері. За ініціативою представника позивача [PERSON] в судовому засіданні були допитані в якості свідків [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] . Так, свідок [PERSON] пояснила суду, що являється колегою позивача [PERSON] та знайома з нею останні 10 років. Свідок підтвердила, що всі ці роки вони разом проводять сімейні свята або вільний час у парках розваг. Вона, [PERSON] , була знайома з [PERSON] , поки він проживав однією сім`ї з [PERSON] . Але після того як він у 2014 році пішов з сім`ї, вона його поряд з донькою, [PERSON] , на днях народження або на інших святах жодного разу не бачила. [PERSON] також підтвердила, що доволі часто зі своєю донькою відвідує виступи [PERSON] у складі творчих колективів, але батька, [PERSON] , на цих виступах вона ніколи не було, хоча його неодноразово запрошували. Інший свідок, [PERSON] , пояснила суду, очолює гурток естрадного мистецтва «НОН-СТОП», який з 2015 року відвідує [PERSON] , та підтвердила, що дитина дуже часто їздить на виступи з колективом. На заняття дитину приводять або мати або бабуся, які докладають багато зусиль для підтримання та розвитку здібностей [PERSON] . Мати дитини, [PERSON] , завжди приходить на допомогу керівництву гуртка, коли виникає потреба у підготовці чи перевезенні реквізиту для виступів. Свідок [PERSON] також вказала, що батька [PERSON] вона жодного разу не бачила. Якщо в розмові згадується про батька, [PERSON] намагається уникнути цієї розмови та не згадувати про нього. Свідок [PERSON] пояснила суду, що являється рідною сестрою [PERSON] і хрещеною матір`ю [PERSON] , та підтвердила, що вихованням доньки від народження переважно займалась її мати, а батько, [PERSON] , приділяв цьому достатньої уваги. Таке ставлення до дитини з боку батька проявлялось і під час лікування, яке довелось розпочати через ортодонтичні проблеми у дитини. Про це їй, [PERSON] , неодноразово розповідала [PERSON] при зустрічах. Після того, як у вересні 2014 року [PERSON] пішов з сім`ї, [PERSON] намагалась зберегти стосунки між донькою і батьком, для чого запрошувала його усі дитячі і сімейні свята, творчі виступи. Але [PERSON] не реагував на ці пропозиції та з часом взагалі припинив відповідати на дзвінки [PERSON] . Тому, коли виникала потреба про щось повідомити [PERSON] або про щось його попросити, в тому числі про оформлення дозволу на виїзд з дитиною на відпочинок, [PERSON] просила її, [PERSON] , зателефонувати [PERSON] і передати відповідну інформацію. Усі відповіді [PERSON] на такі звернення їй, [PERSON] , доводилось передавати сестрі у подібний спосіб. Аналізуючи показання свідків, суд вважає їх достовірними, бо такі свідки не заінтересовані у результаті розгляду справи, являються сторонніми людьми одне для одного та висвітлюють лише ті обставини, які спостерігали особисто. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав», наведено роз`яснення, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, відповідач у справі [PERSON] проживає окремо від своєї доньки, батьківські обов`язки, передбачені ст. 150 СК України, не виконує, належним чином не утримує доньку, не займається її вихованням, не піклується про стан її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, не приймає ніякої участі в підготовці її до самостійного життя. Виконавчий комітет Люботинської міської ради Харківської області у своєму висновку № 03-36/1658 від 24 травня 2019 року вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Надаючи оцінку вищевказаному висновку органу опіки та піклування, суд бере до уваги те, що він ґрунтується не лише на усних поясненнях і документах, представлених позивачем [PERSON] , а ще й на протоколі консультації і практичних занять, проведених практичним психологом з дитиною, які показали, що [PERSON] хоча й пам`ятає про батька, але ображена на нього, її прихильність до батька перебуває на дуже низькому рівні. В той же час, результати психодіагностики дитини показали відсутність у неї стосунків з батьком та сильну прихильність до матері. В тому, що такий висновок є об`єктивним та неупередженим по відношенню до сторін по даній справі, у суду не виникає сумнівів, бо для участі в засідання Комісії з питань захисту прав дитини, яка перевіряла обставини можливого ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків, відповідача викликали тричі, але він жодного разу не з`явився та не повідомив про своє ставлення до порушеного питання. Тому суд приймає висновок органу опіки та піклування як обґрунтований. Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно доньки, а тому задовольняє позов в цій частині. Відповідно до ст. 166 СК України одночасно з позбавленням батьківський прав су може на вимогу позивача вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, серед іншого, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків. При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В той же час в ч. 5 ст. 183 СК України передбачено право того з батьків, разом з яким проживає дитина звернутися до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів. Аналізуючи наведені вище норми законодавства, можна дійти висновку, що законодавцем з метою забезпечення потреб дитини та захисту її інтересів визначений мінімальний розмір аліментів в частці від доходу платника, на який позивач вправі заявити безспірну вимогу про їх стягнення. Оскільки відповідач, як батько дитини, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, суд задовольняє позов в цій частині і стягує з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частині від всього його доходу. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, матеріальне становище відповідача, який є працездатною людиною, інших дійте чи непрацездатних осіб на утримання не має, та спроможний сплачувати аліменти. Одночасно з цим, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею при зверненні з вимогою про позбавлення батьківських прав витрати по оплаті судового збору в сумі 768,40 грн., які документально підтверджені. Суд також стягує з судовий збір в сумі 768,80 грн. на користь держави, оскільки позивач звільнена від сплати цих сум при зверненні до суду з вимогою про стягнення аліментів на утримання дитини.

Outcome: approved