Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

Позивач [PERSON] зверлався до суду з зазначеним позовом до відповідача [PERSON] Б про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Згідно позовних вимог 27 січня 2015 - відповідач керуючи транспортним засобом -ВАЗ 21053 д.н. [NUMBER],виїзджаючи із другорядної дороги по вул. Польна на головну дорогу по вул. Львівській в м. Золочеві не надав переваги в русі велосипедисту, за кермом якого перебувала [PERSON] та рухалась по головній дорозі , внаслідок чого здійснив наїзд на останню, в результаті якого [PERSON] отримала легкі тілесні ушкодження у виді садна на долонній поверхні лівої кисті та на лівому колінному суглобі, а її велосипед зазнав технічних пошкоджень. Постановою Золочівського районного суду Львівської області від 07 травня 2015 року [PERSON] Б визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП . Просить стягнути з відповідача - 952 грн. 22 коп. матеріальної шкоди , в яку входять витрати понесені нею на лікування в розмір 352,22 грн., що підтверджується товарними чеками, витрати на ремонт велосипеда в розмірі 450 грн, що підтверджується товарним чеком від 04.03.2015 р. на придбання запчастин , та витрати на послуги таксі в розмірі 150 грн. \~ Крім того, просить стягнути з відповідача в її користь суму морального відшкодування в розмірі 6000 гривень, оскільки під час ДПТ пережила стрес від усвідомлення того, що могло статися з ризиком для її здоров'я та життя, отримала легкі тілесні ушкодження, що завдало їй нервового навантаження та болі, стривоженості та дискомфорту. Виникла постійна боязнь автомобілів, поганий сон та апетит, страх, насторога, пригнічений настрій , навязливі думки, все це змусило її звернутися до психіатра, який поставив їй діагноз гострий постравматичний стресовий розлад та призначив їй відповідне лікування. Обурена поведінкою винуватця ДТП, ще досі має почуття приниженої гідності та образи. Вона є інвалідом ІІІ групи загального захворювання , перенесла операцію, а в 2004 році пережила інсульт, внаслідок якого в неї була паралізована ліва частина тіла, тому травма внаслідок даного ДТП посилила її стару хворобу. Наслідки пережитих подій призвели до швидкої втомлюваності та невпевненості в собі , тривоги зприводу того з ким залишиться її неповнолітня дочка ,яку вона виховує сама. Відповідач, у добровільному порядку від відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовляється . Також просить стягнути понесені нею судові витрати. В судовому засіданні позивач позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві просила його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, пояснив , що позивачка сама є винуватою у вчиненні ДТП, так як керувала велосипедом в темну пору доби без фари. Вважає, що чеки про придбання ліків ,які позивачка подала суду, не мають ніякого відношення до лікування її саден на долоні та коліні окрім одного- на суму 66, 44 грн. Не згідний він також із вимогами про стягнення витрат на придбання запчастин до велосипеда та про стягнення витрат за проїзд на таксі, оскільки такі не підтвердженні. При цьому вважає, що позивач пережила незначний стрес, а тому сума яку вона просить на моральне відшкодування є зависокою. Визнає що завдав позивачці моральної шкоди на 300 грн. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав: Судом встановлено, що згідно постанови Золочівського районного суду Львівської області від 07 травня 2015 року, [PERSON] Б визнано винним та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме за те, що [PERSON] 27 січня 2015 р керуючи транспортним засобом -ВАЗ 21053 д.н. [NUMBER],виїзджаючи із другорядної дороги по вул. Польна на головну дорогу по вул. Львівській в м. Золочеві не надав переваги в русі велосипедисту, під керуванням [PERSON], яка рухалась по головній дорозі , внаслідок чого здійснив наїзд на останню, що призвело до ДТП. Вказана постанова суду не скасована, набрала чинності, тому у суду не виникає сумніву, що винуватцем ДТП є саме відповідач, оскільки відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Внаслідок ДТП, позивачка [PERSON] отримала легкі тілесні ушкодження у виді садна на долонній поверхні лівої кисті та на лівому колінному суглобі , що підтверджується Висновком експерта № 26/2015 від 29 січня 2015 року. У відповідності до вимог\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач подала суду чеки на підтвердження понесених нею внаслідок ДТП витрат на лікування в розмірі 352, 22 грн. Відповідно до змісту ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). Згідно з положеннями ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У судовому засіданні встановлено, що винним у ДТП, внаслідок якої спричинено шкоду позивачу є відповідач, проте розрахунок матеріальної шкоди позивача, в частині понесення нею витрат на послуги таксі та на ремон велосипеда які просить стягнути, не підтверджені належними доказами, є не доведеними, а тому підлягає задоволенню лише вимога в частині повернення витрат на лікування в сумі 352 ,22грн. Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, суд виходить з положень\~ст. 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, положень\~ст.23 ЦК України, відповідно до яких особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд вважає, що матеріалами справи та дослідженими під час судового засідання доказами, доведено, що позивачеві [PERSON], у зв'язку з неправомірними діями відповідача [PERSON] Б, заподіяні душевні страждання, які вона понесла у зв'язку зі стресовим становищем у зв'язку з ушкодженням його здоров'я під час ДТП, однак таку вимогу , суд вважає дещо завищеною та такою , що підлягає частковому задоволенню. Таким чином, моральна шкода підлягає відшкодуванню частково в розмірі 1000 гривень, виходячи з вимоги розумності та справедливості. У відповідності до змісту ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути судові витрати , пропорційно задоволеним вимогам позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial