Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

Позивач [PERSON], [INFO], звернулась 21.09.2016 року в суд з цим позовом до відповідачки [PERSON], вказуючи, що 24 квітня 2016 року помер її батько кушнір [PERSON]. Після смерті відкрилась спадщина до складу якої входять два автомобілі: [NUMBER] та MITSUBISHI PAJERO WAGON д/н [NUMBER]. Автомобіль марки MITSUBISHI PAJERO WAGON д/н [NUMBER] був придбаний її батьком ще до шлюбу із відповідачкою [PERSON], але зареєстрований на дружина покійного [PERSON] перебуваючи з нею у шлюбі. Спадкоємцями першої черги за законом є вона, його єдина донька, та відповідачка [PERSON], які прийняли спадщину звернувшись до нотаріуса, відкрита спадкова справа №59416872. Вважає, що автомобілі є спільною сумісною власністю подружжя її батька та відповідачки. Відповідачка не має намірів ділити спадкове майно або компенсувати його вартість, що і змусило її звернутися до суду з даним позовом. У звязку з цим просила постановити рішення суду, яким визнати право спільної сумісної власності подружжя її покійного батька [PERSON] та відповідача [PERSON] на автомобілі [NUMBER] та MITSUBISHI PAJERO WAGON д/н [NUMBER], з визнанням права приватної власності на частину спадкового майна - автомобілі [NUMBER] та MITSUBISHI PAJERO WAGON д/н [NUMBER], після смерті батька в порядку спадкування за нею, [PERSON]. Позивачка [PERSON] в ході судового розгляду уточнила позовні вимоги, а саме: просила визнати право спільної сумісної власності подружжя її покійного батька [PERSON] та відповідача [PERSON] на автомобілі [NUMBER] та MITSUBISHI PAJERO WAGON д/н [NUMBER], з визнанням права приватної власності на 1/6 частину спадкового майна - автомобілі [NUMBER] та MITSUBISHI PAJERO WAGON д/н [NUMBER], після смерті батька в порядку спадкування за нею, [PERSON]. Позивачка та її представник [PERSON] уточнений позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідачка [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позов не визнали у повному обсязі. Відповідачка надала письмові заперечення від 24.10.2016 року, згідно яких вказувала, що із [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з 12.12.2012 року по момент його смерті. Після смерті чоловіка відкрилась спадщина на житловий будинок із надвірними господарськими будівлями по вул. Успенська, 82 у м. Подільську, та на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по вул. Успенська, 82 у м. Подільську. Зазначене майно і входить до складу спадщини. Про включення до спадкового майна автомобілів, вона не згодна. Так, в січні 2010 року вона фактично придбала автомобіль марки MITSUBISHI модель PAJERO, 1995 року випуску, у власника [PERSON], сплативши власнику кошти через довірену особу, яка пригнала автомобіль до м. Котовськ, проте право власності не зареєструвала, а зазначений автомобіль за довіреністю був оформлений на [PERSON] Гроші на придбання даного автомобіля були її особистими коштами, так як в грудні 2009 року отримала їх після розірвання шлюбу та розподілу сумісно нажитого майна з [PERSON] Згодом, а саме 20.12.2012 року автомобіль був оформлений на неї із відміткою про право користування чоловіком [PERSON] В жовтні 2013 року нею разом із родичем чоловіка [PERSON] був придбаний автомобіль марки BMW модель 325 TDS, 1994 року випуску. Кошти в сумі 38000,00 грн. (22000,000 грн.-її особисті кошти, та 16000,00 грн.-кошти [PERSON] П.) були сплачені представнику власника за довіреністю [PERSON] та 22.10.2013 року оформлена довіреність на [PERSON] 26.12.2015 року автомобіль марки BMW модель 325 TDS, 1994 року випуску був оформлений на неї. Таким чином, вважає вказані автомобілі такими, що не є спільним сумісним майном подружжя, оскільки були придбані за її власні кошти. У звязку з вищенаведеним, просила відмовити у задоволенні позов у повному обсязі. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] подала позов від 30.09.2016 року до [PERSON] і [PERSON], у якому просила визнати спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] автомобілі [NUMBER] та MITSUBISHI PAJERO WAGON д/н [NUMBER], визнати за нею як за спадкоємцем першої черги за законом після померлого 24.04.2016 року сина [PERSON], право приватної власності на 1/6 частину спадкового майна, а саме: 1/6 частину автомобіля [NUMBER], та на 1/6 частину автомобіля [NUMBER]. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 24.04.2016 року помер її син кушнір [PERSON] автомобілі були придбані її сином [PERSON] знаходячись у шлюбі з [PERSON], та згодом оформлені на [PERSON] Вважає, що вона як спадкоємець першої черги за законом після смерті сина, має право на частку у спадковому майні, а саме на 1/6 частку. У судовому засіданні [PERSON] підтримала заявлені свої вимоги та просила їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позов не визнали у повному обсязі з підстав викладених у запереченнях до позову [PERSON] Відповідачка [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позов [PERSON] повністю визнавали з підстав заявлених у їхньому позові. Вислухавши пояснення сторін, покази свідків та дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про таке. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 12.12.2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Котовського міськрайонного управління юстиції Одеської області, за актовим записом № 329. 24 квітня 2016 року у віці 47 років в м. Котовськ Одеської області помер [PERSON] (актовий запис №388), що підтверджується свідоцтвом про смерть І-ЖД №449081 від 26.04.2016 року. [PERSON] заповіт не складав, тому успадкування спадщини яка відкрилась після його смерті має здійснюватися за законом. Спадкоємцями першої черги після смерті спадкодавця були: його донька позивачка [PERSON], його дружна відповідачка [PERSON], та його мати третя особа [PERSON] Спадкоємці вчасно в передбачений законом 6-місячний строк звернулись до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини, заведена спадкова справа №75/2016. Щодо складу спірного спадкового майна, яке залишилось після смерті [PERSON], а саме щодо входу до складу спадкового майна автомобілів [NUMBER] та марки MITSUBISHI PAJERO WAGON д/н [NUMBER], суд зазначає наступне. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №122 від 13.10.2016 року, ринкова вартість автомобіля [NUMBER] складає 101739,00 грн. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №123 від 13.10.2016 року, ринкова вартість автомобіля [NUMBER] складає 116744,00 грн. Суд погоджується з твердженнями відповідача про те, що автомобіль [NUMBER], був придбаний нею у 2010 році за власні кошти у [PERSON], кошти були сплачені через довірену особу яка пригнала автомобіль з м. Сніжне до м. Котовська, проте право власності вона не зареєструвала, а сам автомобіль за довіреністю був оформлений на [PERSON], який на той час був її співмешканцем, та лише у 2012 році автомобіль був зареєстрований на неї з правом користування [PERSON] Вказані обставини підтверджуються наступними доказами. Так, згідно реєстраційної картки ТЗ, власником автомобіля [NUMBER] була [PERSON], яка проживала за адресою: [INFO], право користування мав [PERSON], 19.12.2012 року вказаний автомобіль був знятий з обліку для реалізації. 20.12.2012 року була здійснена тех.операція по первинній реєстрації ТЗ придбаного в торгівельній організації, який ввезено з-за кордону, та автомобіль [NUMBER] був зареєстрований на [PERSON] з правом користування [PERSON] Свідок [PERSON], який був знайомим сімї [PERSON] та [PERSON] Н А., суду показав, що [PERSON] забажав придбати машину у м. Сніжному Донецької області. Зимою 2010 року [PERSON] поїхав у Донецьку область з метою огляду машини. По приїзду повідомив, що машина йому підходить та він буде її купувати. На нього, свідка, була виписана довіреність з метою пригону ним автомобіля до м. Котовська. У січні 2010 року вранці, він пригнав автомобіль MITSUBISHI PAJERO WAGON. За вказаний автомобіль розраховувалась саме [PERSON], яка сплатила йому 10\~000,00 дол.США, у той час [PERSON] та [PERSON] оглядали саму машину. Свідок [PERSON], який є двоюрідним братом померлого, суду показав, що сімя [PERSON] та [PERSON] Н А. мали намір придбати автомобіль. Через мережу інтернет вони знайшли автомобіль MITSUBISHI PAJERO WAGON. [PERSON] погодився пригнати вказаний автомобіль до м. Котовська. На початку січня 2010 року він, [PERSON] та [PERSON] зустрілись та обговорили угоду. За автомобіль розраховувалась [PERSON], яка заплатила свої 10 000,00 доларів США [PERSON], оскільки у [PERSON] на той час таких грошей не було. Свідок [PERSON], яка є дружиною двоюрідного брата померлого, суду показала, що у розмовах [PERSON] останній говорив, що [PERSON] купила в січні 2010 року автомобіль MITSUBISHI PAJERO WAGON за свої кошти, які вона отримала при розподілі майна подружжя від попереднього шлюбу. Суд бере до уваги, що відповідачка [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON], який вони розірвали 01 липня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу 1-ЖС №082668 від 07.06.2011 року. Згідно розписки написаної власноруч [PERSON] 14.12.2009 року, він передав [PERSON] суму у розмірі 15000,00 доларів США за 1/2 частку квартири, тобто в порядку поділу майна їх подружжя. Таким чином, [PERSON] дійсно мала достатні грошові кошти на купівлю автомобіля MITSUBISHI PAJERO WAGON. Доказів придбання вказаного автомобіля за спільні кошти [PERSON] та [PERSON] Н А. суду не надано, як і доказів наявності у [PERSON] необхідної суми грошей на купівлю цього автомобіля. При цьому суд бере до уваги, що згідно положень ч.1 ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки автомобіль є рухомим майном, договору щодо моменту набуття права власності на нього матеріали справи не містять, а законом не передбачено особливого порядку набуття права власності на таке майно, відповідно суд рахує, що право власності у [PERSON] виникло саме у січні 2010 року на автомобіль MITSUBISHI PAJERO WAGON. Реєстрація автомобіля в органах ДАІ є лише реєстрацією самого транспортного засобу, однак не є саме доказом щодо моменту виникнення права власності на нього. Щодо автомобіля марки BMW модель 325 TDS то, суд зазначає наступне. 06 травня 2011 року [PERSON] довіреністю уповноважив [PERSON] розпоряджатися належним йому автомобілем марки BMW модель 325 TDS, 1994 року випуску. 22 жовтня 2013 року [PERSON] від імені [PERSON] довіреністю уповноважив [PERSON] розпоряджатися належним [PERSON] автомобілем марки BMW модель 325 TDS, 1994 року випуску. 26 грудня 2015 року був укладений письмовий договір купівлі-продажу транспортного засобу, між [PERSON], який діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності, та [PERSON] Предметом договору був автомобіль марки BMW модель 325 TDS, 1994 року випуску, за ціною 38000,00 грн. За умовами цього договору [PERSON] набула право власності на цей автомобіль саме 26.12.2015 року. Свідок [PERSON] суду показала, що автомобіль марки BMW був придбаний у м. Вінниці [PERSON] та [PERSON], який сплатив за автомобіль 22000,00 грн. Довіреність була виписана на [PERSON] Свідок [PERSON] суду показав, що у [PERSON] був автомобіль марки BMW, який він продав за 4000,00 доларів США у 2013 році. Після цього він вирішив придбати новішу модель автомобіля. [PERSON] автомобіль марки BMW модель 325 TDS, 1994 року випуску, [PERSON] та [PERSON] Н А. купували разом у жовтні 2013 року. Суму у 2000,00 доларів на автомобіль марки BMW дав він, свідок, та 2800,00 доларів США дала [PERSON]. Таким чином, суд бере до уваги, що автомобіль марки BMW модель 325 TDS був придбаний під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] Н [PERSON] суд приходить до висновку, що автомобіль був придбаний за спільні кошти [PERSON] та [PERSON] Н А., оскільки грошові кошти були наявні як у [PERSON] так і у [PERSON], який мав кошти від продажу свого автомобіля. Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 69 ч.1 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст.70 ч.1 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 71 ч.1 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч.4 ст.65 СК). 01.07.2015 року Верховний Суд України у справі №6-612цс15 прийшов до наступних висновків: «Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила. Для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя». Оцінюючи матеріали справи та показання свідків, суд, застосовуючи норми статей 57, 60 СК України, дійшов висновку, що автомобіль марки MITSUBISHI PAJERO WAGON був придбаний у 2010 році за особисті кошти [PERSON], а автомобіль марки BMW модель 325 TDS був придбаний за спільні кошти сімї [PERSON] та [PERSON] При таких обставинах, суд частково задовольняє позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] у частині визнання спірних автомобілів спільною сумісною власністю подружжя, та визнає право спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] лише на автомобіль марки BMW модель 325 TDS, 1994 р.в., д/н [NUMBER]. Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщина і не припинилися в наслідок його смерті. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно ст.16 ЦК України передбачено право суду захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Враховуючи, що автомобіль марки BMW модель 325 TDS був визнаний судом спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], частки у майні подружжя є рівними відповідно положення ч.1 ст.70 СК України, а тому суд вважає за можливим поділити спадкове майно після смерті [PERSON] у вигляді 1/2 частини цього автомобіля між спадкоємцями. За таких обставин, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] та [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право власності по 1/6 частині автомобіля марки BMW модель 325 TDS, що перебував у спільній сумісній власності подружжя [PERSON] та [PERSON] В інших вимогах позову [PERSON] та [PERSON] відмовити.

Outcome: partial