Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

Позивач 28.12.2018 р. звернувся до суду з позовом про визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Другої селидівської державної нотаріальної контори 10.06.1996 року, за реєстром №259, зареєстрованого у Селидівському БТІ 11.06.1996 року за №1329, йому належить будинок №10, що розташований за адресою: Донецька область, смт. Гостре, вул.. Тімірязєва. Оригінал правовстановлюючого документа було втрачено. Просить суд визнати за ним право власності на будинок №10, що розташований за адресою: Донецька область, смт. Гостре, вул.. Тімірязєва, загальною площею 59,9 кв.м., житлової 31,4 кв.м., з надвірними будівлями і спорудами. Позивач в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву з клопотанням слухати справу без його участі. Представник відповідача Селидівська міська рада в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Надав заяву про розгляд справи без його участі і прийняти рішення на розсуд суду. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 14.01.2019 року відкрито провадження по справі, розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно положень\~ст.ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено позивач [PERSON] є власником будинку №10, що розташований за адресою: Донецька область, смт. Гостре, вул.. Тімірязєва, загальною площею 59,9 кв.м., житлової 31,4 кв.м., з надвірними будівлями і спорудами, а саме: тамбур а-1, літ. кухня Б-1, сарай К-1, погріб К-1, погріб п-1, вбиральня У-1, паркан N?, ворота N??, про що свідчить копія свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Другої селидівської державної нотаріальної контори 10.06.1996 року, за реєстром №259, зареєстрованого у Селидівському БТІ 11.06.1996 року за №1329, і довідкою, виданою КП «Селидівське бюро технічної інвентаризації» від 27.07.2018 року за №312. Згідно\~ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа може звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права чи інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права тощо. Відповідно до частини 1 статті 317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 328 ЦПК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Позивач зазначав, що правовстановлюючий документ був втрачений і у нього відсутня можливість відновити його. Дана обставина підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданою державним нотаріусом Другої селидівської державної нотаріальної контори 16.10.2018 року. Судом встановлено, що позивач з передбачених законом підстав набув право власності на спірний будинок, але не має можливості повноцінно володіти своїм майно через втрату правовстановлюючих документів, а тому дане право підлягає захисту в порядку, визначеному ст. 392 цього Кодексу. Згідно статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті\~6\~та статті\~13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Проаналізувавши представлені сторонами в силу вимог ст.ст.\~76,77\~ЦПК України докази та оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved