Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

Позивач 27 квітня 2017 року звернулась до суду з вищезазначеним позовом до [PERSON] У обґрунтування своїх вимог [PERSON] посилається на те, що 14 вересня 1997 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб, від якого сторони мають двох дітей, один з яких є неповнолітнім, а саме: [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, шо спільне життя з відповідачем не склалось; шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені, спільне господарство не ведеться, проживають окремо. За таких обставин [PERSON] просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій також зазначила, що позовні вимоги підтримує, просила залишити позивачу прізвище «Прокофєва». Відповідач надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій також вказав, що позов визнає в повному обсязі, не заперечує проти розірвання шлюбу між сторонами. Згідно з приписами ч. 2\~ст. 197 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про необхідність задоволення позову, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 14 вересня 1997 року перебувають у шлюбі, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Баглійської районної ради м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за актовим записом № 212. Від цього шлюбу сторони мають двох дітей, один з яких є неповнолітнім, а саме: [PERSON], [INFO]. Спільне життя у сторін не склалось, сімейно-шлюбні стосунки, проживають окремо. Відповідно до ч. 1\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 25 СК України\~визначено, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Відповідно до ч. 3, 4\~ст. 56 СК України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з вимогами ч. 2\~ст. 104 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3\~ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з ч. 1\~ст. 110 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Частиною 2\~ст. 112 СК України унормовано, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно із\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із\~ст. 58 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Аналізуючи правовідносини, що існують між сторонами, суд вважає за необхідне зазначити про те, що позивачем висловлене чітке рішення про бажання розірвання шлюбу та неможливості подальшого спільного проживання у поданих до суду документах при пред'явленні позову та розгляді справи і це не спростовано відповідачем. Ураховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що шлюб не може бути поновлено, а його подальше формальне існування суперечило б правам та інтересам сторін, в тому числі праву на вступ до іншого шлюбу. Крім того, враховуючи бажання позивача залишити їй прізвище, яке було змінено після реєстрації шлюбу, а також положення ч. 1 ст. 113 СК України, відповідно до якої особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, суд вважає за можливе залишити позивачу прізвище «Прокофєва».

Outcome: approved