overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 14 листопада 2016 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 січня 1990 року. Від шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. На даний час шлюбно-сімейні відносини між ними фактично припинені через різні характери та не знаходження спільної точки зору у вирішенні сімейних проблем. Разом вони не проживають приблизно два роки. Вона неодноразово пропонувала відповідачу звернутися до органу ДРАЦС для позасудового вирішення питання щодо розірвання шлюбу, але він категорично відмовляється вчиняти будь-які дії. Вона не підтримує і не бажає підтримувати з відповідачем шлюбно-сімейні стосунки і прийшла до висновку, що їм потрібно розірвати шлюб, так як майбутнє їх відносин є безперспективним, а тому просила розірвати шлюб. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти надання часу на примирення подружжя заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про що свідчать поштові зворотні розписки на а.с.21,22,39,40, своїх пояснень чи заперечень проти позову не подав. Дослідивши письмові докази справи, суд прийшов до висновку, що позов є законний, обґрунтований доказами, а тому підлягає задоволенню. Установлено, що сторони перебувають у шлюбі з 20 січня 1990 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Через різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння та не знаходження спільної точки зору у вирішенні сімейних проблем, сторони припинили сімейні стосунки і разом не проживають. Позивач просила суд не призначати їм строку для примирення, так як бажання відновити сімейні стосунки у неї відсутні. Шлюб розпався з вини обох сторін. В органах ДРАЦС розірвати шлюб відповідач не побажав. Згідно статті 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Цих вимог сторони не дотрималися, що призвело до руйнування сім'ї. Згідно ч.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.\~ За таких обставин суд з підстав статей 110-112 Сімейного кодексу України постановляє рішення про розірвання шлюбу між сторонами. Відповідно до ч.1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач при зверненні до суду з позовом сплатила судовий збір в дохід держави в сумі 551,21 гривень (а.с.1), ці витрати суд стягує з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON] 14 листопада 2016 року звернулася до суду із позовом і просить розірвати шлюб, зареєстрований з відповідачем 04 листопада 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції Київської області (актовий запис № 237). Судові витрати просить стягнути із відповідача. Свої вимоги обґрунтовує тим, що сімейне життя з відповідачем не склалося із-за зникнення взаєморозуміння. Протягом останніх місяців життя між сторонами виникали постійні суперечки, які переростали у сварки, свідком яких ставала неповнолітня дитина, що негативно впливало на її виховання та моральний стан. Між сторонами зникло почуття взаємної любові та поваги. З травня 2016 року сторони припинили шлюбно-сімейні відносини, спільного господарства не ведуть. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Крім того, просить судовий збір, сплачений нею при подачі позову, з відповідача не стягувати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, направив заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнав, не заперечує проти розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки відповідач [PERSON] позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі на підставі ч. 4 ст. 174 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

Позивач [PERSON] 14 лютого 2015 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 26 квітня 1996 року уклала з відповідачем шлюб. Від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON], народження 21 листопада 2001 року. Спільне життя з відповідачем не склалося у звязку з постійними сварками та втратою взаємних почуттів, що призвело до припинення шлюбних відносин з 2009 року, відповідач створив нову сімю. Позивач уважає збереження шлюбу неможливим та просить його розірвати. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, про час, дату та місце судового розгляду повідомлена в установлений законом спосіб, у позовній заяві прохає справу слухати в її відсутність. Суд уважає, що особисті пояснення позивача в судовому засіданні необовязкові, справа може бути розглянута в його відсутність на підставі наявних в ній доказів. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини: Сторони знаходяться у шлюбі, зареєстрованому 26 квітня 1996 року відділом реєстрації актів цивільного стану Пирятинського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 3 (а.с. 5). Мають малолітню дитину [PERSON], народження 21 листопада 2001 року (а.с. 4). Спільне життя сторін не склалося у звязку з постійними сварками та втратою взаємних почуттів, що призвело до припинення шлюбних відносин з 2009 року. У відповідача склалась нова сімя, примирення сторін він уважає неможливим. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України (далі СК) суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на викладене, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що примирення між подружжям неможливе, подальше збереження сімї суперечитиме інтересам обох сторін та їх дитини, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Приписами ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), установлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно квитанції № 184 від 10.02.2015 (а.с. 1) позивач сплатила на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн 60 коп. Тому ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-13 00:00:00

Позивач [PERSON] 14 лютого 2017 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В поданій до суду позовній заяві посилався на те, що спільне життя не склалося через несумісність характерів, втрати поваги один до одного. Просила суд розірвати зареєстрований з відповідачем шлюб. В судовому засіданні позивач повністю підтримала подану до суду позовну заяву, на розірванні шлюбу наполягала. Відповідач в судове засідання не зявився. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON], [INFO], та [PERSON] (до шлюбу Самойленко) [PERSON], [INFO], з 26 липня 2014 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Аналіз статті 111 СК України дає підстави вважати, що закріплена у статті норма є диспозитивною. Суд може вживати заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд приходить до висновку, що збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам сторін та моральним засадам суспільства. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

Позивач [PERSON] 14 лютого 2018 року звернулась до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на своє утримання , в якій вказала, що перебуває з відповідачем у\~зареєстрованому шлюбі , від якого сторони мають дитину\~ - [PERSON], [INFO], який проживає з нею. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Просить суд стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/6 частини його доходів на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки до суду не повідомив. Згідно\~ст. 280 ЦПК України\~суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом. \~\~\~\~Суд, вивчивши матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. \~\~Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що згідно зі\~ст. 75 Сімейного кодексу України\~дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. \~\~ Згідно з ч. 2\~ст. 84 Сімейного кодексу України\~дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка\~батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частина 4\~статті 84 Сімейного кодексу України\~передбачає право на утримання дружини, з якою проживає дитина, незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 03 вересня 2016 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії\~\~І-НО № 451187, виданого Селидівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Сторони є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-НО № 730400, виданого 12 грудня 2016 року Селидівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Згідно з копією довідки ОСББ « Південний-1» м. Селидове № 10 від 10 лютого 2018 року, [PERSON], [INFO], проживає разом з матірю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Судом встановлено, що відповідач перебуває у зареєстрованому шлюбі з позивачем, з якою мешкає неповнолітня дитина, позивач здійснює догляд за дитиною віком до трьох років, а відповідач\~\~спроможній надавати матеріальну допомогу дружині. За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і позов про стягнення аліментів на утримання дружини підлягає задоволенню. Суд вважає, що слід стягнути з відповідача аліменти на утримання дружини у частковому співвідношенні до його заробітку у розмірі 1/6 частини всіх видів доходів. На підставі ст. ст. 75,84 СК України ,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-11 00:00:00

Позивач [PERSON] 14 лютого 2019 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 гривень на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що шлюб з відповідачем зареєстрований 14 червня 2015 року. Спільним подружнім життям проживали до 05 лютого 2017 року. Діти залишились з нею та повністю перебувають на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги не надає, домовленості про його участь в утриманні дітей між ними не досягнуто, у зв`язку з чим змушена звернутися до суду. Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 15 травня 2019 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено, стягнуто з [PERSON] , [INFO] , в користь [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ІПН [NUMBER] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 гривень на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, при ухваленні вказаного рішення судом не вирішено часу, з якого присуджено аліменти. Згідно з п.1 ч.1\~ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Відповідно до\~ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, їх неприбуття у судове засідання осіб не перешкоджає розгляду заяви. З огляду на вказане, суд приходить до переконання про необхідність ухвалення додаткового рішення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-28 00:00:00

Позивач [PERSON] 14 серпня 2014 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09 червня 1990 року. Від шлюбу мають повнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Одруження для них виявилось невдалим. Поступово сімейне життя погіршувалося, оскільки між ними не має взаєморозуміння. Через постійні сварки вони втратили почуття поваги та любові один до одного, унаслідок чого вони фактично шлюбні відносини припинили, сімейних стосунків не підтримують, тривалий час разом не проживають. Вважає, що збереження щлюбу і подальше спільне життя не можливе та суперечить їх інтересам. Відповідач розірвати шлюб в органах ДРАЦС не бажає, тому вона вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду письмову заяву, у якій просила розглянути справу без її участі, наполягала на позовних вимогах та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду письмову заяву, у якій повністю погоджується з позовними вимогами, просив не надавати строк на примирення, оскільки збереження шлюбу суперечить його інтересам, а справу розглянути без його участі. Неявка сторін не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши письмові докази справи, суд прийшов до висновку, що позов є законний, обґрунтований доказами, а тому підлягає задоволенню. Установлено, що сторони перебувають у шлюбі з 09 червня 1990 року. Від шлюбу мають повнолітню дочку. Шлюб сторін виявився невдалим, вони припинили сімейні стосунки, так як не знаходять взаєморозуміння між собою, просили суд не призначати їм строк для примирення, так як збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Вони втратили почуття поваги і любові один до одного. Бажання відновити сімейні стосунки у сторін відсутні. Шлюб розпався з вини обох сторін. В органах ДРАЦС розірвати шлюб відповідач не побажав. Згідно статті 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Цих вимог сторони не дотрималися, що призвело до руйнування сім'ї. За таких обставин суд з підстав статей 110-112 Сімейного кодексу України постановляє рішення про розірвання шлюбу між сторонами. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

позивач [PERSON] 14 серпня 2015 р. звернулася до Дружківського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що з 24 листопаду 2001 року вона знаходилась із відповідачем у зареєстрованому шлюбі. 23 лютого 2002 року у них народилась донька [PERSON], а 17 жовтня 2010 року народилась донька [PERSON]. Спільне життя з відповідачем не склалось. Діти мешкають разом з нею, відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей не оказує. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/2 частини на утримання дітей. . В судове засіданні позивачка [PERSON] з'явилася, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/2 частини. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи його було повідомлено належним чином судовими повістками, про що в справі є розписки. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. 224 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони з 24 листопаду 2001 року знаходились у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], 17 жовтня 2010 року нароодження. Відповідно до актового запису № 122 від 26 березня 2002 року, батьком [PERSON], [INFO] є [PERSON], матір'ю [PERSON] (а.с. 26 ) Відповідно до актового запису № 450 від 25 жовтня 2010 року, батьком [PERSON], [INFO] є [PERSON] , матір'ю [PERSON] (а.с. 8 ) Згідно зі ст.. 180 Сімейного Кодексу батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В наступний час відповідач проживає окремо від сімї, матеріально сім'ю не підтримує та грошей на утримування неповнолітніх дітей не надає. Згідно зі ст.. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде сплачуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи обставини справи, суд вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти на своїх неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO] в розмірі 1/2 частини свого заробітку, але не менше розміру встановленому законом. Відповідно до ч. 4 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача треба стягнути судові витрати у розмірі 487 грн. 20 коп. в дохід держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-18 00:00:00

Позивач [PERSON] 14 серпня 2017 року звернулася в Київський районний суд м. Полтави з даним позовом, який уточнила в поданій до суду 05 жовтня 2017 року заяві. Посилалася на те, що є квартиронаймачем квартири [ADDRESS], відповідачі зареєстровані в квартирі, але не проживають понад 8 років. Просила суд визнати [PERSON], [PERSON], 2006 року народження, та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач та представник позивача повністю підтримали подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, будучи повідомлені про час та місце розгляду шляхом оголошення в засобах масової інформації, про причини своєї неявки суд не повідомили, клопотань до суду не подавали. Інші особи в судове засідання для розгляду справи по суті не з'явилися, будучи повідомлені про час та місце розгляду. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши зібрані в справі докази, приходить наступних до висновків. Судом встановлено, що будинок по [ADDRESS] перебуває на балансі Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради, квартира № 80 належить до комунальної форми власності. Також встановлено, що позивач [PERSON] є квартиронаймачем, відповідачі [PERSON], малолітній [PERSON], [INFO], [PERSON] зареєстровані в [ADDRESS] в місті Полтаві, але фактично не проживають. При цьому за даними КП «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради, Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Полтавської міської ради прізвище відповідача [PERSON] значиться як [PERSON]. Відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України наймач або член його сім'ї може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням, зокрема, за умови, що не проживає в ньому без поважних причин понад шість місяців. Умовою визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є відсутність особи без поважних на те причин. Дослідженими по справі доказами поважність причин відсутності відповідачів за даною адресою не знайшла підтверджень. Право позивача є порушеним, оскільки [PERSON] за відсутності відповідачів в житловому приміщенні, самостійно вимушена здійснювати витрати з оплати за отримані комунальні послуги. Тому з метою захисту прав позивача суд вважає за необхідне визнати відповідачів [PERSON], малолітнього [PERSON], [INFO], [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] Тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При вирішенні справи суд також виходить з того, що рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття особи з реєстрації за такою адресою. Також відповідно до норм ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати в розмірі з кожного по 320 грн.

Outcome: approved