Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

Позивач 21 листопада 2018 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , територіальної громади міста Дніпро в особі Дніпропетровської міської ради, третя особа Друга Дніпровська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS] . Позивач у встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України шестимісячний термін з дня відкриття спадщини не звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини з поважних причин. Позивач просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , протягом двох місяців. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав. Представник відповідача - територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпропетровської міської ради позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні. У відзиві на позовну заяву зазначила, що хворобу чоловіка позивача не можна вважати поважною причиною пропуску строку звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Представник третьої особи - Другої Дніпровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, письмово просив розглядати справу без його участі відповідно до діючого законодавства. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (а.с. 11). Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] (а.с. 12). 05 липня 2018 року позивач звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] (а.с. 61). Постановою державного нотаріуса Другої Дніпровської державної нотаріальної контори Олехнович Л.Ю. від 05 липня 2018 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] року, у зв`язку з пропуском позивачем шестимісячного строку, встановленого для прийняття спадщини (а.с. 37). Як вбачається з матеріалів справи, чоловік позивача [PERSON] перебував на лікуванні з діагнозом: «Гіпертонічна хвороба ІІ стадії, артеріальна гіпертензія 2 ступеня, епілепсія, генералізований тип з вегетативною аурою» у період з 24 лютого 2018 року по 30 березня 2018 року (а.с. 18-34), у зв`язку з чим позивач здійснювала догляд за чоловіком. Після виписки з лікарні позивач з 31 березня 2018 року по 27 квітня 2018 року також здійснювала догляд за чоловіком, який через свій стан здоров`я не міг сам себе обслуговувати. Вказані обставини також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України в постанові від 23 серпня 2017 року у справі № 1320цс17. Враховуючи фактичні обставини справи, проаналізувавши доводи позивача з приводу поважності пропуску строку для прийняття спадщини та надані докази для підтвердження вказаних обставин, суд дійшов висновку про поважність причин пропуску позивачем строку, передбаченого на звернення із заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з чим вважає за необхідне позов задовольнити. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного та

Outcome: approved