Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON] 09.09.2013 року звернувся в суд із позовною заявою, в якій просить визнати недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність і ділову репутацію інформацію, яка була поширена відповідачем [PERSON] у листі-зверненні до Сколівчан та листі під назвою «Знай, що світ і життя - це боротьба, а у боротьбі перемагає той, хто має силу», а також інформацію, висловлену ним-же на ХХІ-ій позачерговій сесії Сколівської міської ради Львівської області VI демократичного скликання 26.04.2013 року про те, що він «падав на коліна та лизав їх». Також просить зобов'язати відповідача [PERSON] спростувати поширену ним інформацію шляхом її письмового оприлюднення та принесення йому вибачень на черговій сесії Сколівської міської ради Львівської області з метою охоплення більшої кількості громади міста Сколе та відновлення його чесного імені, що слід зробити протягом одного місяця з часу вступу рішення суду за результатами розгляду поданого позову у законну силу. Судові витрати просить покласти на відповідача [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він являється депутатом Сколівської міської ради Львівської області VI демократичного скликання і у ході діяльності у його сторону постійно лунає критика та негативні висловлювання зі сторони відповідача [PERSON], який обіймає посаду Сколівського міського голови. Так, на одній із позачергових сесій міської ради, що відбулася 26.04.2013 року відповідач зазначив, що він «падав перед останнім на коліна і лизав їх». Такий вислів пролунав у відповідь на його запитання про те, коли відповідач [PERSON] проведе обіцяне освітлення вулиці Гайдамацька у м. Сколе. У своєму листі-зверненні, який починається словами «Шановні Сколівчани!...» відповідач [PERSON] негативно відображає його діяльність, як депутата міської ради та простого мешканця міста Сколе, зокрема вказує, що він «хоче обійняти посаду міського голови та ініціює звільнення з посади діючого міського голову, забуваючи при цьому, що того обрала громада, а у нього через два роки буде можливість поборотись за вказану посаду». Там-же ш йдеться про те, що «на посаді міського голови потрібно закочувати рукави і працювати, а не займатись інтриганством, пліткарством та брехнею». У листі під назвою «Знай, що світ і життя - це боротьба, а у боротьбі перемагає той, хто має силу», який додавався до щорічного звіту міського голови, відповідач [PERSON] надалі продовжує стверджувати негативну інформацію про нього, зокрема вказує, що ряд депутатів, серед яких є і його прізвище та ініціали, «захищає своє особисте: хтось намагається отримати чергову земельну ділянку, хтось мріє стати секретарем міської ради, а хтось, як завжди, хоче бути передовиком». Також йдеться про те, що згадані депутати «лобіюють особисті питання та зривають роботу сесії міської ради». Такі негативні висловлювання порочать його честь, гідність та ділову репутацію, так як його обирала громада і він, у першу чергу, піклується про вирішення проблем мешканців міста Сколе. Він вважає викладену негативну інформацію про нього недостовірною, так як така не відповідає дійсності. За таких обставин він був змушений звертатися до суду із даним позовом для захисту своїх особистих немайнових прав шляхом визнання вказаної вище інформації недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність і ділову репутацію, а також шляхом зобов'язання відповідача [PERSON] спростувати її у викладений у позові спосіб. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позові (а. с. 4-6), просив їх задовольнити. У судовому засіданні надав пояснення, аналогічні наведеним у позові. Належним чином уповноважений представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила у повному обсязі з тих підстав, що поширена її довірителем інформація про позивача [PERSON] є нічим іншим, як оціночними судженнями. Така інформація немає нічого спільного з фактичними твердженнями, вона не має ознак образи чи наклепу. Зокрема відповідач [PERSON], будучи Сколівським міським головою, таким чином критикує та надає оцінку діяльності позивача [PERSON], як депутата Сколівської міської ради Львівської області, роботу якого вважає незадовільною. Зокрема, останній, на думку її довірителя, постійно вчиняє дії з метою ініціювання звільнення його із займаної посади міського голови, також надає негативну оцінку його діям на цій посаді, дозволяє собі неприпустиму поведінку по відношенню до нього. Тому, справедливою є критика таких дій позивача [PERSON] та тлумачення їх таким шляхом, що останній сам має намір обійняти посаду міського голови, бути передовиком і таке інше, а також судження про те, що останній зможе поборотися за займану посаду через два роки, де зможе показати свої ділові якості. Вважає, що її довіритель має право на критичні висловлювання дій позивача [PERSON], оскільки той постійно веде з відповідачем [PERSON] відкриту словесну боротьбу, у тому числі і соціальних мережах. Крім того, між ними існують неприязні відносини, пов'язані з виконанням останнім своїх обов'язків, як обранця громади. Що стосується висловлювання її довірителя на одній із позачергових сесій міської ради 26.04.2013 року про те, що позивач [PERSON] свого часу перед ним «падав на коліна та лизав коліна», то такі дійсно мали місце, однак такі висловлювання не місять жодних фактичних даних, а по своїй суті є оцінкою дій позивача [PERSON], який, приступивши до виконання обов'язків депутата міської ради, спершу намагався сприяти діяльності міської ради і міського голови в цілому взамін на задоволення своїх особистих інтересів, про що наполегливо просив її довірителя, а згодом, коли не одержав певних благ, то вирішив проводити негативну роботу по відношенню до діяльності міського голови. Тому справедливим є те, що її довіритель таким чином надав оцінку діяльності позивача [PERSON], поставивши його тим самим у певні рамки дозволеного. Разом з тим, всі вказані вище висловлювання є оціночними судженнями, а тому не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відтак, просить у задоволенні позовних вимог відмовити у зв'язку з їх безпідставністю. Розглянувши матеріали справи, вивчивши позовну заяву (а. с. 4-6), заслухавши пояснення позивача [PERSON], пояснення належним чином уповноваженого представника відповідача [PERSON] - [PERSON], давши належну оцінку доказам по справі, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв'язку з їх безпідставністю, виходячи з наступного. У відповідності до ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та/або членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно із ст. 1 Закону України «Про інформацію», під інформацією розуміються документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. Як вбачається з копії листа-звернення Сколівського міського голови [PERSON], що починається словами «Шановні Сколівчани!...» (а. с. 10-13), у такому відповідач, з-поміж іншого, звітуючи перед громадою міста Сколе, вказує про те, що «протягом січня 2013 року було зірвано з ініціативи деяких депутатів ([PERSON], [PERSON], [PERSON]) дві сесії міської ради, на яких мали розглядатися важливі питання». Надалі йдеться про те, що «депутати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], прикриваючись інтересами громади, насправді зводять порахунки за свої інтереси. [PERSON] та [PERSON] відчули себе готовими обійняти посаду міського голови, ініціюють звільнення мене з посади, забуваючи, що мене обрала громада, а у них через два роки буде можливість поборотися за посаду міського голови. І, доречі, треба пам'ятати, що на посаді міського голови потрібно закочувати рукави і працювати, а не займатися інтриганством, пліткарством і брехнею». Як вбачається з копії листа-звернення Сколівського міського голови [PERSON], що починається словами «Знай, що світ і життя - це боротьба, а у боротьбі перемагає той, хто має силу (з правил життя українського націоналіста)» (а. с. 14-15), у такому відповідач, з-поміж іншого, доводячи до відома громади міста Сколе певну інформацію про стан подій, вказує про те, що «розповсюдження інформації про перенесення ринку на мою земельну ділянку - добре спланована акція депутатів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Та це і не дивно, адже кожен з них захищає щось своє особисте: хтось намагається отримати чергову земельну ділянку, хтось хоче припинити мої повноваження, аби зайняти пост міського голови, хтось мрія стати секретарем міської ради, а хтось, як завжди, хоче бути передовиком». У завершенні листа-звернення вказується, що «кожному з Вас я гарантую, що буду до кінця (незважаючи на негатив з боку окремих депутатів, які лобіюють особисті питання та зривають роботу сесій, які всіляко перешкоджають роботі апарату ради, принижують не тільки мене, а й жіночий колектив, який, доречі, дає гідну відсіч нахабникам)». Згідно належним чином завіреної копії протоколу № 23 ХХІ-ої позачергової сесії Сколівської міської ради VI демократичного скликання від 26.04.2013 року (а. с. 42-50) жодних висловлювань відповідача, як головуючого на вказаній сесії, з приводу позивача не зафіксовано і у такому не йдеться. Разом з тим, прослухавши у ході судового засідання у справі аудіозапис згаданої вище сесії міської ради (аудіо CD міститься у матеріалах справи, конверт під а. с. 7), встановлено, що відповідачем у відповідь на закиди позивача з приводу неправомірності його дій вказано таке: «прокуроре [PERSON], чому Ви все не скажете, як було? Як Ви колись вклякали на коліна і лизали мені коліна?, а тепер...». Аналізуючи у судовому засіданні вказану вище інформацію, викладену відповідачем про позивача у листі-зверненні, що починається словами «Шановні Сколівчани!...»; у листі-зверненні, що починається словами «Знай, що світ і життя - це боротьба, а у боротьбі перемагає той, хто має силу (з правил життя українського націоналіста)» та вказану ним-же в адресу позивача у ході проведення позачергової сесії Сколівської міської ради VI демократичного скликання 26.04.2013 року, а також вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною і такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, суд приходить до висновку, що за характером і за своєю суттю така інформація не являється фактичними твердженнями, а є лише оціночними судженнями відповідача щодо тих чи інших обставин, пов'язаних з особистістю та поведінкою позивача, а також його діяльністю, у тому числі під час виконання обов'язків депутата міської ради. Так, висловлювання у згаданих вище листах-зверненнях є оцінкою дій позивача відповідачем, а висловлювання під час проходження згаданої вище сесії міської ради має всі ознаки критики особистості позивача відповідачем, зокрема його моральних якостей, порівняння вчинків останнього на початку виконання обов'язків депутата і виконання таких у час висловлювання критики щодо нього. Критична оцінка з огляду на характер використання мовних засобів відповідачем дій позивача у даному випадку не містить наклепу чи образи. Відповідно до ч. 2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відтак, за змістом ст. 277 ЦК України, не можуть бути предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсним обставинам (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Такі положення відповідають також прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною, і яка відповідно до ст. 9 Конституції України є складовою частиною національного законодавства, положеннями якої передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватись своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. За змістом цієї норми, свобода слова, преси, як захисника інтересів громадськості, критики представників держави, висловлення своєї думки в процесі обговорення питань, що становлять громадський інтерес, є однією з найважливіших свобод людини. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» (12/1984/84/131) суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимоги доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст. 10 згаданої вище Конвенції. Право висловлювати судження, оцінки, думки гарантовано також статтею 34 Конституції України. Таким чином, якщо позивач вважає, що критична оцінка відповідачем певних фактів і недоліків, оціночні судження або думки, поширені громадськості, принижують його гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, то він вправі скористатись наданим йому ч. 1 ст. 277 ЦК України правом на відповідь, у той-же спосіб, з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Виходячи із заявлених позовних вимог, аналізу матеріалів справи та враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, такі не доводяться матеріалами справи, а, відтак, у їх задоволенні слід відмовити у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи те, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, не підлягають відшкодуванню й понесені позивачем судові витрати у справі.

Outcome: dismissed