Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

Позивач [PERSON] 28 грудня 2020 року звернулася в Київський районний суд м. Полтави з позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою. Позовна заява обґрунтована тим, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками на праві приватної спільної часткової власності квартири [ADDRESS] , частка кожного складає по 1/2. Вказувала, що відповідач порушує її право на користування квартирою, тому для уникнення конфліктів необхідно встановити порядок користування квартирою. В поданій до суду позовній заяві просила встановити між співвласниками [PERSON] та [PERSON] порядок користування квартирою [ADDRESS] , передбачений варіантом № 1 (додаток № 2 до висновку № 110 від 18.12.2019) без відхилень від ідеальних часток, а саме: кімната № [NUMBER] , кладова № [NUMBER] , частина площею 7,65 кв.м. кімнати [ADDRESS] в користування [PERSON] ; кімната № [NUMBER] та частина площею 7,65 кв.м. кімнати [ADDRESS] 5 в користування [PERSON] Коридор № 1, кухня № 6, ванна № 7 та туалет № 8 в загальне користування співвласників. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 2 січня 2020 року відкрито провадження в справі за позовом [PERSON] за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників про дату, час та місце розгляду. Відповідачем 12 червня 2020 року подано до суду відзив на позовну заяву, в якому [PERSON] не погодився з позовними вимогами [PERSON] , вважає, що відповідач не довела наявність порушеного права. Також відповідач вважає, що в провадженні суду вже перебувала справа за позовом [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою, отже, повторний розгляд даного спору є порушенням принципу юридичної визначеності та остаточності судових рішень. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримала подану до суду позовну заяву та пояснила, що позивач [PERSON] має постійне місце проживання поза межами України, але інколи приїздить до м. Полтави. Під час перебування в м. Полтаві позбавлена можливості користуватися квартирою, оскільки відповідач [PERSON] змінив замки. Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував з підстав, які викладені в поданому до суду відзиву на позовну заяву. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 березня 1999 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є співвласниками кожний про 1/6 частин квартири [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 листопада 2004 року позивач [PERSON] є власником 1/3 частини кв. [ADDRESS] , відповідач [PERSON] також згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом від 18 листопада 2004 року є власником 1/3 частини. Сторонам по справі [PERSON] та [PERSON] кожному належить по 1/2 частці квартири [ADDRESS] . Спірна квартира знаходиться в будинку ЖБК «Граніт». Відповідно до ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Згідно зі ст. 155 ЖК України квартира, що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучена, власника не може бути позбавлено права користування квартирою. Судом встановлено, що в спірній квартирі [ADDRESS] постійно мешкає відповідач [PERSON] . Позивач [PERSON] в квартирі не проживає, має інше постійне місце проживання поза межами України. Намірів переїхати на постійне місце проживання та постійно мешкати в м. Полтаві, в тому числі і в спірній квартирі, не має. Також матеріали клопотання не містять жодних доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідач [PERSON] чинить перешкоди позивачу [PERSON] в користуванні квартирою. В силу норм ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як встановлено судом, право позивача на користування спірною квартирою відповідачем не порушується. Позивач не має намірів особисто користуватися квартирою. Твердження позивача про те, що відповідачем замінені замки на вхідних дверях до кватири не підтверджено дослідженими в справі доказами. Також позивачем в поданій до суду позовній заяві не порушується питання про зобов`язання відповідача надати ключі. На підставі викладеного, оскільки на час розгляду справи між сторонами фактично відсутній спір щодо користування квартирою, позовні вимоги [PERSON] є такими, що заявлені безпідставно та не підлягають задоволенню. При вирішенні справи судом також враховується таке. Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 з наступними змінами „Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності роз`яснено, що квартира, яка є спільною сумісною власністю на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо сторонам виділити жилі та інші приміщення із самостійним виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Як встановлено судом, сторонам неможливо виділити в спільній квартирі жилі та інші приміщення із самостійним виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. При вирішенні питання щодо можливого встановлення порядку користування кв. [ADDRESS] суд виходить з наступного. Спірна квартира [ADDRESS] розташована на 1-му поверсі 5-ти поверхового житлового будинку та складається з трьох житлових кімнат: приміщення 2 пл. 12,6 кв.м., приміщення 4 пл. 10,5 кв.м., приміщення 5 пл. 18,3 кв.м. Загальна площа квартири складає 55,4 кв.м., житлова площа 41,1 кв.м. Встановлення запропонованого позивачем в позовній заяві порядку користування квартирою є неможливим, оскільки неможливо виділити в користування частину кімнати, як того просить позивач в поданій до суду позовній заяві. Крім того, запропонований позивачем варіант порядку користування квартирою вимагає проведення переустаткування та переобладнання, які необхідно здійснити сторонам по справі виходячи з норм ст. ст. 317, 358 ЦК України за їх спільною згодою. Матеріали справи не містять даних про наявність такої згоди. Крім того, для проведення такого перепланування на час розгляду справи судом жодною із сторін не було отримано дозволу на проведення будівельних робіт, затверджена проектна документація відсутня. Твердження відповідача про те, що в провадженні суду вже перебувала справі між тими самими сторонами про той саме предмет і з тих саме підстав не може бути прийняте судом до уваги. Як встановлено судом, в провадженні Київського районного суду м. Полтави перебувала справа № 2-22/10 за позовом [PERSON] до [PERSON] , ЖБК «Граніт» про встановлення порядку користування квартирою. В даній справі рішенням Київського районного суду м. Полтави від 20 травня 2010 року, яке вступило в законну силу, в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. Зазначена справа хоча і є справою з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет, але з інших підстав. У зв`язку з відмовою позивачу в задоволенні позовних вимог понесені нею судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України не підлягають їй відшкодуванню.

Outcome: dismissed