Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON] 17 листопада 2015 року звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення грошових коштів. В своїй позовній заяві посилався на те, що є власником квартири [ADDRESS] та уклав 01 квітня 2011 року договір найму жилого приміщення з відповідачем [PERSON] Вказував, що вартість оренди згідно з договором за домовленістю між сторонами було визначено в розмірі 1800 грн., але відповідачем оплату в повному обсязі проведено не було. Також посилався на те, що на підтвердження наявності заборгованості за договором найму відповідачем були надані розписки. В поданій до суду позовній заяві просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість з орендної плати в розмірі 15799 грн., пеню в сумі 7272,36 грн. та судові витрати. В судовому засіданні позивач повністю підтримав свої позовні вимоги та пояснив, що заборгованість з оплати існує за період по 19 грудня 2013 року, коли відповідачем було надано йому розписку про визнання заборгованості в розмірі, еквівалентному 500 доларів США. Вказував, що остання розписка від 19 грудня 2013 року включає в себе розмір всієї попередньої заборгованості, але при визначенні суми заборгованості, яку просить стягнути в поданій до суду позовній заяві, ним було також враховано суму несплачених коштів за отримані відповідачем комунальні послуги. Уточнити періоди, за які існує заборгованість, а також розмір сплачених відповідачем за договором коштів, не може. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечувала, але визнавала обставину наявності заборгованості на найм житла за два місяці. Пояснила, що дійсно має заборгованість з найму житла перед відповідачем за договором найму в розмірі 1525 грн., що підтверджується написаною нею 16 березня 2012 року розпискою. Решта, написаних нею розписок, були надані нею відповідачу під тиском. Треті особи в судовому засіданні підтримали позицію відповідача. Заслухавши пояснення осіб, які приймають участь в розгляді справи, дослідивши докази у справі, суд, вирішуючи справу в межах заявлених позовних вимог та наданих до суду доказів, приходить до висновку, що позовні \~вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності від 05 листопада 1996 року є власником квартири № 35 по вул. Дослідна (Опитна), 2 в м. Полтаві. Також встановлено, що 01 квітня 2011 року між позивачем [PERSON] з однієї сторони, та відповідачем [PERSON], [PERSON] і [PERSON] з іншої сторони, було укладено договір найму житлового приміщення, предметом якого сторони визначили, що позивач надає в користування терміном на 1 рік по 01 квітня 2012 року квартиру в [ADDRESS]. Плату за найм квартири сторони визначили в розмірі 1800 грн. Як встановлено судом, по закінченню строку дії даного договору правовідносини між сторонами продовжувалися, а 01 грудня 2013 року було переукладено договір найму житлового приміщення на аналогічних умовах. Статтею 840 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. До договору найму житла, крім найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі ст. 815 ЦК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Розмір плати за користування житлом відповідно до ст. 820 ЦК України встановлюється у договорі найму житла. При цьому передбачено, що одностороння зміна розміру плати за користування житлом не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. Якщо строк внесення плати за користування житлом не встановлений договором, наймач вносить її щомісяця. Статтею 162 ЖК України встановлено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Також ст. 816 ЦК України передбачено, що якщо наймачами житла є кілька осіб, їхні обов'язки за договором найму житла є солідарними. Як встановлено судом, між позивачем з однієї сторони, та відповідачем [PERSON] та третіми особами [PERSON] і [PERSON] з другої сторони, виникли правовідносини з договору найму житла, при цьому наймачами є троє осіб, тому їх обовязки за договором є солідарними. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Судом встановлено та не оспорювалося відповідачем [PERSON], що плата за користування жилим приміщенням нею, як і іншими наймачами, в повному обсязі внесена не була. Відповідач [PERSON], погоджуючись в судовому засіданні з наявністю заборгованості за два місяці та підтверджуючи наявність боргу в сумі 1525 грн. згідно з написаною власноручно розпискою від 16 березня 2012 року, в той же час визнає факт особистого написання розписки від 19 лютого 2013 року. В той же час як позивач, так і відповідач, жодних розрахунків та обґрунтування своїх позовних вимог чи заперечень на них, не надали. Тому суд, враховуючи визнання позивачем та відповідачем факту наявності заборгованості за договором найму житла, наявність письмових розписок відповідача про визнання такої заборгованості, виходить до того, що заборгованість відповідача перед позивачем існує станом на грудень 2013 року. Вирішуючи питання щодо розміру заборгованості з оплати за користування житлом суд приймає до уваги ту обставину, що в договорі найму сторони як одиницю розрахунків визначали українську гривню, а при визнанні боргу сторонами по справі як одиницю розрахунків визначено долар США. Тому суд відповідно до вимог ст.ст. 192, 524, 533 ЦК України та умов укладеного договору, визначає розмір заборгованості виключно в національній валюті, обраховуючи суму боргу відповідно до офіційного курсу Національного Банку України української гривні до долару США станом на день виникнення заборгованості, оскільки сторони при укладенні договору як одиницю розрахунків визначали саме українську гривню. Суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] станом на 19 грудня 2013 року має заборгованість перед відповідачем за договором найму в розмірі 3996,50 грн., що підтвердила власноручно написаною розпискою, виходячи з наступного розрахунку: 500 доларів США х 7,993 (офіційний курс гривні до іноземної валюти (долару США) станом на 19 грудня 2013 року). З цих підстав позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення заборгованості за договором підлягають частковому задоволенню. Суд приходить до висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 3996,50 грн. заборгованості за договором найму житла. Вирішуючи питання про стягнення пені суд виходить з того, що згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Поняття неустойки визначено статтею 549 ЦК України, згідно з якою неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Як встановлено судом, при укладенні договору найму його сторони в п. 3.2.6. передбачили наслідки порушення зобовязання, зокрема, сплату 2 % пені від суми заборгованості за кожен день. Періодом прострочення сплати є період з 19 грудня 2013 року по 29 лютого 2016 року, тобто, 802 дні, що складає суму пені в розмірі 9624 грн. В той же час, відповідно до ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Оскільки розмір пені значно більший від розміру боргового зобов'язання, враховуючи як істотні обставини матеріальний стан позивача та матеріальний стан відповідача, те, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 25 грудня 2015 року, яке вступило в законну силу, стягнуто з [PERSON] на користь позивача [PERSON] пеню у розмірі 7\~560 грн. у звязку з невиконанням умов договору найму, суд з урахуванням положень частини третьої статті 551 ЦК України приходить до висновку про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з [PERSON] до 500 грн. Тому з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути пеню в сумі 500 грн., а позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Також з відповідача [PERSON] на користь позивача відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати в сумі 487,20 грн.

Outcome: partial