Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

Позивач 22.01.2020 року звернулась до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина у виді земельної ділянки розміром 1/2 частки площею 5,8459 га за кадастровим номером 1413800000:01:000:0396, що розташована: Донецька область, Селидівська міська рада, за межами населеного пункту, та земельної ділянки розміром 1/2 частки площею 0,1748 га за кадастровим номером 1413800000:01:000:0608, що розташована: Донецька область, Селидівська міська рада, за межами населеного пункту. Позивач зазначала, що вона звернулася до нотаріальної контори та нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки на зазначене майно в Державному реєстрі речових прав відсутні відомості щодо державної реєстрації. Просила суд визнати право власності в порядку спадкування, що залишилося після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , а саме на земельну ділянку за державним актом на право власності серії [NUMBER] , виданого 05.03.2012 року, кадастровий номер №1413800000:01:000:0396, та земельну ділянку за державним актом на право власності серії [NUMBER] , виданого 05.03.2012 року, кадастровий номер1413800000:01:000:0608. Ухвалою суду від 07.02.2020 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 18.05.2020 року закрито підготовче засідання. Позивач у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. Надала заяву про розгляд справи без її участі. Представник відповідача територіальної громади Селидівської міської ради у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суд заяву в якій просила розглянути справу без його участі та прийняти рішення на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть [NUMBER] , видане 05.07.2019 року Селидівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. [PERSON] є дочкою померлого [PERSON] , що підтверджує копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , видана 18.03.1976 року, копія свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 20.11.1999 року, копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 23.10.2000, копія свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 16.11.2004, копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 05.05.2006, копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 09.10.2009. [PERSON] за життя на праві власності належала 1/2 частина земельної ділянки площею 5,8459 га за кадастровим номером 1413800000:01:000:0396, що розташована: Донецька область, Селидівська міська рада, за межами населеного пункту, та 1/2 частки земельної ділянки площею 0,1748 га за кадастровим номером 1413800000:01:000:0608, що розташована: Донецька область, Селидівська міська рада, за межами населеного пункту, що підтверджує державні акти на право власності на земельну ділянку, виданого відділом Держкомзему у місті Селидове Донецької області на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.02.2011 року №211;207. Також, дані обставини підтверджуються інформацією наданою Міжміським управлінням у містах Селидовому та Новогродівці 10.01.2020 №12/109-20. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті , той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до положень частини першої та п`ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов`язок спадкоємців, а їх право. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] , яка від прийняття спадщини відмовилася, та дочка [PERSON] , що вбачається з постанови приватного нотаріуса Селидівського міського нотаріального округу від 17.01.2020 року. [PERSON] , як спадкоємець за законом першої черги, звернулася до приватного нотаріуса Селидівського міського нотаріального округу своєчасно, але їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю державної реєстрації права власності на земельні ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що видано постанову від 17 січня 2020 року. Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Згідно із ст. 49. Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: зокрема, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Право власності відповідно до ст.328 ЦК України набувається на підставах, що не заборонені законом. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що за життя [PERSON] на праві власності належала 1/2 частка земельної ділянки, площею 5,8459 га за кадастровим номером 1413800000:01:000:0396, що розташована: Донецька область, Селидівська міська рада, за межами населеного пункту, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та 1/2 частка земельної ділянки площею 0,1748 га за кадастровим номером 1413800000:01:000:0608, що розташована: Донецька область, Селидівська міська рада, за межами населеного пункту, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що вбачається з наданих позивачем документів. Після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на земельні ділянки перейшло в порядку спадкування за законом спадкоємцю - [PERSON] , яка у встановленому порядку заявила про намір прийняти спадкове майно, однак у встановленому порядку не отримала свідоцтво про право власності на спадкове майно, оскільки нею не надано доказів державної реєстрації нерухомого майна за спадкодавцем [PERSON] .. У той же час обставин, які б вказували, що спадкодавець [PERSON] за життя набув або володів нерухомим майном, що входить до спадкової маси, неправомірно, або на вказане майно, окрім позивача, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи судом не встановлено. Інших спадкоємців, які б мали право на спадкування, судом не встановлено. Згідно з статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно. Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права. Відповідно до частини третьої ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 цього ж Кодексу визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved