Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

Позивач [PERSON] 20.11.2018 року звернувся до суду з позовною заявою, в якій зазначив, що він 5 січня 2007 року позичив [PERSON] 3 600 доларів США, а також 2 000 євро, про що [PERSON] була надана розписка, написана ним власноруч. 29 липня 2016 року [PERSON] надіслана вимога-претензія про повернення коштів, однак [PERSON] кошти не повертав, тому позивач звернувся до суду. Заочним рішення суду позовні вимоги задоволені. На підставі рішення 29.03.2017 року Залізничний районний суд м. Львова видав виконавчий лист. Під час виконання рішення суду стало відомо, що боржник визнаний померлим ще до розгляду цієї справи по суті, а все майно, що належало боржнику, в порядку спадкування перейшло у власність спадкоємцям боржника- відповідачам по справі. Про смерть боржника та успадкування його майна він дізнався лише 15 вересня 2017 року при ознайомлені з матеріалами виконавчого провадження при примусовому виконані рішення суду. Оскільки зі смертю боржника зобов'язання з повернення боргу включаються до складу спадщини, то він висуває вимоги до спадкоємців, відповідачів по справі, та просить стягнути на свою користь 3 600 доларів США, а також 2 000 євро, що становить станом на час збільшення вимог 11.02.2019 року 158180грн. та судовий збір. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, додав, що 5 січня 2007 року до нього підійшов його водій [PERSON] та попросив позичити для його знайомого за прізвищем [PERSON] кошти в любій валюті в розмірі 6-8 тисяч для розвитку свого бізнесу. Він погодився частково та надав [PERSON] у борг лише 3 600 доларів США та 2 000 євро, про що той надав йому розписку, написану власноруч. При цьому в його присутності також надав [PERSON] з цих грошей 50 доларів та пообіцяв повернути ці кошти коли в нього піде бізнес приблизно через один місяць, два. Однак кошти не повернув. Через 2 роки у 2009 році він став розшукувати [PERSON]. Він не мав його телефону, не знав де саме той проживає. Він подзвонив [PERSON] і той повідомив його про те, що [PERSON] проживає у Москві. Він знав, що [PERSON] то є чоловік сестри боржника [PERSON]. У 2015 році він викликав [PERSON] та його дружину з підстав повернення коштів. Вони сказали, що їм невідомо де перебуває [PERSON], однак при цьому не повідомили про визнання його померлим. Просив позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причина неявки суду невідома. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, зазначила, що [PERSON] її чоловік. У 2004 році вони взяли квартиру в іпотеку. Приблизно десь через рік він поїхав до Москви, пропав, у 2006 році вона подала заяву про оголошення його у розшук. Її чоловік [PERSON] та дружина [PERSON] є брат та сестра. [PERSON] знав, що [PERSON] оголошений у розшук. Пять років тому [PERSON] приходив до неї та повідомляв, що у [PERSON] є розписка від чоловіка про отримання грошей. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала, вважає, що оскільки [PERSON] визнаний безвісно відсутнім з 2006 року за рішенням суду, то у 2007 році він не міг написати розписку, поставити свій підпис на розписці. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що працює разом з відповідачем [PERSON], вона її работодавець. Декілька років тому вона чула в кабінеті [PERSON] гучну розмову. [PERSON] потім їй пояснила, що її чоловік помер, а приходив чоловік сестри її померлого чоловіка та вимагав повернути гроші, які той взяв. Вислухавши пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи та надавши їм оцінку в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як убачається із статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 05.01.2007 року передав [PERSON] згідно з письмовою розпискою 3\~600 доларів США та 2\~000 євро, що підтверджується оригіналом розписки, яка знаходиться в матеріалах цивільної справи 462/4122/16ц за позовом [PERSON] до [PERSON], та яка була досліджена під час розгляду справи. Відповідно до ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику грошові кошти у такій самій сумі у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. У відповідності\~до ч.1\~ст.\~1046\~ЦК України,\~за договором\~позики одна\~сторона (позикодавець)\~передає у\~власність другій\~стороні (позичальникові)\~грошові кошти\~або інші\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~а позичальник\~зобов'язується\~повернути позикодавцеві\~таку ж\~суму грошових\~коштів (суму\~позики)\~або таку\~ж кількість\~речей того\~ж роду\~та такої\~ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 11 квітня 2008 року у справі № 2-о-65/2008 [PERSON] визнано безвісно відсутнім з 2006 року. 20 лютого 2009 року Рішенням Залізничного районного суду м. Львова у справі № 2-о-46/09 [PERSON] визнано померлим. 09 квітня 2009 року Залізничним відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції видано Свідоцтво про смерть [PERSON] серії 1-СГ № 172152. Відповідно до вказаного Свідоцтва про смерть [PERSON] помер 02 березня 2009 року, про що в Книзі реєстрації смертей 09 квітня 2009 року зроблено відповідний запис за № 1. Відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 29607789 [PERSON] (РНОКПП [NUMBER], паспорт КС516715) володіє на праві спільної часткової власності 1/2 квартири за адресою: [ADDRESS], загальною площею 61, 2 кв.м. на підставі Свідоцтва про право на спадщину серія та номер 2-1457, виданого 16.09.2009 року нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори [PERSON] Згідно інформаційної\~довідки з\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~Реєстру прав\~власності на\~нерухоме майно,\~Державного реєстру\~Іпотек,\~Єдиного реєстру\~заборон відчуження\~обєктів нерухомого\~майна щодо\~субєкта №\~[NUMBER]\~від 19.10.2017\~року [PERSON]\~(РНОКПП\~[NUMBER]) володіє на праві спільної часткової власності 1/2 квартири за адресою: [ADDRESS], загальною площею 61, 2 кв.м. на підставі Свідоцтва про право на спадщину серія та номер 2-1453, виданого 16.09.2009 року нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори [PERSON] Про смерть боржника та успадкування його майна позивач [PERSON] дізнався лише 15 вересня 2017 року при ознайомлені з матеріалами виконавчого провадження № 54076266 при примусовому виконані заочного рішення Залізничного районного суду м. Львова про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 149748 грн. в рахунок суми боргу та 551 грн. 20 коп. судового збору, яке було в подальшому скасовано. Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обовязків, що зазначені уст.\~1219\~ЦК України (статті1218,1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2ст. 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1ст. 1268 ЦК України). Якщо спадкоємець прийняв у спадщину нерухому майно, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченогост. 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 08.04.2015 року у справі № 6-33цс15. Оскільки зі смертю боржника зобов'язання з повернення боргу включаються до складу спадщини, то підлягають застосуванню норми ст.\~1282\~ЦК України щодо обовязку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому ч. 2 цієї норми. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд вважає, що визнання за рішенням суду [PERSON] безвісно відсутнім з 2006 року не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, не може слугувати підставою для висновку, що 5 січня 2007 року [PERSON] не міг позичити гроші у позивача. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. \~ \~ \~ \~Суд вважає, що основна сума боргу становить 156592 грн. ( 96192грн. + 60400), яка складається з суми боргу 96193 грн. що є еквівалентом 3600 доларів США за Офіційним курсом Національного банку України на час постановлення рішення (1 дол.США 26,72грн.) та з суми боргу 60400 грн., що є еквівалентом 2000 Євро за Офіційним курсом Національного банку України на час постановлення рішення (1 євро 30,20 грн.) Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved