Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

Позивач [PERSON] 09.10.2017 року звернувся до суду з позовом до ПАТ «Шахтоуправління «Покровське», третя особа Покровське Відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області, про відшкодування моральної шкоди в звязку з травмами на виробництві. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з відповідачем по справі він перебуває в трудових відносинах. Його було прийнято на роботу 18.07.2002 року в якості гірника очисного вибою підземного з повним робочим днем в шахті, 01.12.2014 року переведено на посаду машиніста гірничих виїмкових машин підземного з повним робочим днем в шахті. Звільнено його було 04.09.2015 року на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію. 16.09.2015 року позивача вдруге було прийнято на роботу до ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» на посаду машиніста гірничих виїмкових машин підземного з повним робочим днем в шахті, а 04.06.2017 року його було переведено на посаду брошурувальника на 0,5 ставки. В період роботи позивача на вищевказаному підприємстві його було тричі травмовано під час виконання ним своїх трудових обовязків. Вперше позивача було травмовано 15.01.2005 року, а саме внаслідок дії рухомих деталей обладнання, машин та механізмів, ним було отримано поперековий перелом тіла правої лонної кістки зі зміщенням. Після отримання першої медичної допомоги позивача було доставлено до травматологічного відділення Димитровської центральної міської лікарні, де він знаходився на лікуванні з 16.01.2005 року по 04.03.2005 року, далі перебував на лікуванні амбулаторно у лікарів травматолога та невропатолога. Вдруге нещасний випадок з позивачем стався 14.10.2015 року, а саме внаслідок дії рухомих та таких, що обертаються, деталей обладнання машин та механізмів, його було травмовано, зокрема ним отримано закритий субкапітальний перелом 4-5 плесневих кісток лівої стопи зі зміщенням, обширну скальповану рану тилу лівої стопи і області лівого гомілковостопного суглобу з дефектом шкіри та обширну забиту клаптеву рану підошовної поверхні лівої стопи. Після отримання першої медичної допомоги позивача було доставлено до травматологічного відділення Димитровської центральної міської лікарні, де він знаходився на лікуванні з 14.10.2015 року по 14.12.2015 року та йому було зроблено чотири операції (14.10.2015 року, 20.10.2015 року, 23.10.2015 року, 20.11.2015 року), далі він перебував на лікуванні амбулаторно за місцем мешкання. Втретє позивача було травмовано 19.11.2016 року, а саме внаслідок руйнування приладів, посудин, які перебувають під тиском, ним було отриману тяжку травму лівого ока контузію очного яблука, розрив склери з випадінням оболонок, гіфему, аніридію, афакію, гемофтальм, відшарування сітківки; ЗЧМТ, струс мозку. Після отримання першої медичної допомоги позивача було доставлено до Покровської центральної районної лікарні, а звідти, після обстеження, його було направлено до Інституту очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова у м. Одеса, де він перебував на лікуванні з 20.11.2016 року по 07.12.2016 року, та з 01.02.2017 року по 09.02.2017 року. В даному медичному закладі позивачу з метою зберігання очного яблука як органу було зроблено три операції на лівому оці (20.11.2016 року, 02.12.2016 року, 03.02.2017 року), далі він перебував на лікуванні амбулаторно за місцем мешкання. 16.03.2017 року згідно довідок серії АБ № 0044364 та серії АВ № 0704267 Обласної медико-соціальної експертної комісії № 1 м. Краматорськ позивачу первинно встановлено за сукупністю 80 % втрати професійної працездатності строком до 01.04.2018 року та другу групу інвалідності, а саме: 55 % втрати професійної працездатності первинно за травму від 19.11.2016 року, 15 % повторно за травмування від 14.10.2015 року, та 10 % повторно за травмування від 15.01.2005 року. Також було встановлено потребу в медикаментозному та санаторно курортному лікуванні, протезуванні ока. Крім того, позивачу рекомендовано спостереження та лікування у окуліста, невролога та травматолога. Первинно, згідно довідки серії ДОН-04 № 077987 Міжрайонної травматологічної медико соціальної експертної комісії м. Красноармійськ від 09.10.2009 року за наслідками травмування від 15.01.2005 року позивачу було встановлено 20 % втрати професійної працездатності строком до 09.10.2010 року. Лікування за наслідками травм, отриманих при виконанні трудових обовязків, позивач продовжує і зараз. Стан його здоровя не є стабільним. У нього постійні виражені болі в попереково-крижовому відділі хребта, які посилюються при фізичному навантаженні, при русі, що віддають в ліву ногу, оніміння та слабкість в ній, судомні зведення в мязах лівої гомілки, позивач відчуває затруднення при ходьбі, обмеження рухів, він практично не може поворухнутись без болі, крім того, у нього постійний кашель нападоподібного характеру, затруднене дихання, задуха при прискоренні ходи та при незначному фізичному навантаженні, почуття нехватки повітря, бистра стомленість, поганий сон, надмірна пітливість, загальна слабкість, головні болі, болі в ділянці серця, зниження зору, він зовсім не бачить лівим оком, в звязку з чим відчуває великий дискомфорт. Він і надалі потребує реабілітаційного лікування та протезування ока. Позивач вважає, що внаслідок нещасних випадків йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що після одержання травм, а також в подальшому він зазнав дуже сильного фізичного болю і страждань, після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму. Тривалий час він вимушений був знаходитись на лікуванні. Внаслідок отриманих травм він був вимушений перевестись на посаду брошурувальника на 0,5 ставки, оскільки згідно висновку МСЕК він може виконувати тільки легкі види праці. Все це разом вплинуло на його образ життя, на сімейний бюджет, оскільки для лікування необхідні чималі кошти. В результаті одержання вищезазначених травм позивач втратив нормальні життєві зв'язки і йому приходиться приймати додаткові зусилля для організації свого життя та життя своєї родини, він не може реалізовувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання. Він не може виконувати ніяку фізичну роботу по дому. Великий дискомфорт та болі викликають навіть прості, на перший погляд рухи, як то підіймання сходами, керування автомобілем, та таке інше. В даний момент його дохід суттєво знизився, та ще і чималі кошти йдуть на лікування та відновлення після отриманих травм. Вищевикладені обставини негативно відбиваються на його душевному стані. Він відчуває душевні страждання та переживання, у нього зявилося почуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням невідновність наслідків отриманого ушкодження та тяжкого стану його здоровя. У нього критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина. Нанесену позивачу моральну шкоду він оцінює у 200\~000 грн. Оцінюючи моральну шкоду в указану суму, він виходив з тривалості та глибини моральних та фізичних страждань, обставин, при яких його було травмовано, тяжкості травм, з безлічі негативних наслідків для нього, які виникли внаслідок отримання травм, а також невідновності значного погіршення стану його здоровя. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ ШУ «Покровське» в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності так заперечення на позовну заяву. Представник третьої особи Покровського Відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що позивача [PERSON] було прийнято на роботу на підприємство відповідача 18.07.2002 року в якості гірника очисного вибою підземного з повним робочим днем в шахті, 01.12.2014 року переведено на посаду машиніста гірничих виїмкових машин підземного з повним робочим днем в шахті. Звільнено його було 04.09.2015 року на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію. 16.09.2015 року позивача вдруге було прийнято на роботу до ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» на посаду машиніста гірничих виїмкових машин підземного з повним робочим днем в шахті, а 04.06.2017 року його було переведено на посаду брошурувальника на 0,5 ставки (а.с. 7-8). В період роботи позивача [PERSON] на вищевказаному підприємстві його було тричі травмовано під час виконання ним своїх трудових обовязків. Вперше позивача було травмовано 15.01.2005 року, а саме внаслідок дії рухомих деталей обладнання, машин та механізмів, ним було отримано поперековий перелом тіла правої лонної кістки зі зміщенням. Після отримання першої медичної допомоги позивача було доставлено до травматологічного відділення Димитровської центральної міської лікарні, де він знаходився на лікуванні з 16.01.2005 року по 04.03.2005 року, далі перебував на лікуванні амбулаторно у лікарів травматолога та невропатолога. Вдруге нещасний випадок з позивачем стався 14.10.2015 року, а саме внаслідок дії рухомих та таких, що обертаються, деталей обладнання машин та механізмів, його було травмовано, зокрема ним отримано закритий субкапітальний перелом 4-5 плесневих кісток лівої стопи зі зміщенням, обширну скальповану рану тилу лівої стопи і області лівого гомілковостопного суглобу з дефектом шкіри та обширну забиту клаптеву рану підошовної поверхні лівої стопи. Після отримання першої медичної допомоги позивача було доставлено до травматологічного відділення Димитровської центральної міської лікарні, де він знаходився на лікуванні з 14.10.2015 року по 14.12.2015 року та йому було зроблено чотири операції (14.10.2015 року, 20.10.2015 року, 23.10.2015 року, 20.11.2015 року), далі він перебував на лікуванні амбулаторно за місцем мешкання. Втретє позивача було травмовано 19.11.2016 року, а саме внаслідок руйнування приладів, посудин, які перебувають під тиском, ним було отриману тяжку травму лівого ока контузію очного яблука, розрив склери з випадінням оболонок, гіфему, аніридію, афакію, гемофтальм, відшарування сітківки; ЗЧМТ, струс мозку. Після отримання першої медичної допомоги позивача було доставлено до Покровської центральної районної лікарні, а звідти, після обстеження, його було направлено до Інституту очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова у м. Одеса, де він перебував на лікуванні з 20.11.2016 року по 07.12.2016 року, та з 01.02.2017 року по 09.02.2017 року. В даному медичному закладі позивачу з метою зберігання очного яблука як органу було зроблено три операції на лівому оці (20.11.2016 року, 02.12.2016 року, 03.02.2017 року), далі він перебував на лікуванні амбулаторно за місцем мешкання. Факт отримання травм та обставини нещасних випадків підтверджуються Актом про нещасний випадок за формою Н-1 та Актом проведення розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 17.01.2005 року (а.с. 24-29), Актом про нещасний випадок за формою Н-1 та Актом проведення розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 17.10.2015 року (а.с. 30-34), Актом спеціального розслідування нещасного випадку від 17.01.2017 року (а.с. 35-39). 16.03.2017 року згідно довідок серії АБ № 0044364 та серії АВ № 0704267 Обласної медико соціальної експертної комісії № 1 м. Краматорськ позивачу первинно встановлено за сукупністю 80 % втрати професійної працездатності строком до 01.04.2018 року та другу групу інвалідності, а саме: 55 % втрати професійної працездатності первинно за травму від 19.11.2016 року, 15 % повторно за травмування від 14.10.2015 року, та 10 % повторно за травмування від 15.01.2005 року. Також було встановлено потребу в медикаментозному та санаторно курортному лікуванні, протезуванні ока. Крім того, позивачу рекомендовано спостереження та лікування у окуліста, невролога та травматолога (а.с. 10-12). Первинно, згідно довідки серії ДОН-04 № 077987 Міжрайонної травматологічної медико-соціальної експертної комісії м. Красноармійськ від 09.10.2009 року за наслідками травмування від 15.01.2005 року позивачу було встановлено 20 % втрати професійної працездатності строком до 09.10.2010 року (а.с. 9). Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Законом України Про охорону праці, а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоровя або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обовязків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Судом встановлено, що тяжкі та шкідливі умови праці призвели до травмування позивача на виробництві. 16.03.2017 року згідно довідок серії АБ № 0044364 та серії АВ № 0704267 Обласної медико-соціальної експертної комісії № 1 м. Краматорськ позивачу первинно встановлено за сукупністю 80 % втрати професійної працездатності строком до 01.04.2018 року та другу групу інвалідності, а саме: 55 % втрати професійної працездатності первинно за травму від 19.11.2016 року, 15 % повторно за травмування від 14.10.2015 року, та 10 % повторно за травмування від 15.01.2005 року. Первинно, згідно довідки серії ДОН-04 № 077987 Міжрайонної травматологічної медико-соціальної експертної комісії м. Красноармійськ від 09.10.2009 року за наслідками травмування від 15.01.2005 року позивачу було встановлено 20 % втрати професійної працездатності строком до 09.10.2010 року (а.с. 9-12). В звязку з цим 09.10.2017 року позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування моральної шкоди. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обовязку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами статті 237-1 КЗпП України. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в звязку з травмою на виробництві позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив 80% працездатності в звязку з травмами на виробництві, визнаний інвалідом 2 групи. Після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина. Стан його здоровя не є стабільним. У нього постійні виражені болі в попереково-крижовому відділі хребта, які посилюються при фізичному навантаженні, при русі, що віддають в ліву ногу, оніміння та слабкість в ній, судомні зведення в мязах лівої гомілки, позивач відчуває важкість при ходьбі, обмеження рухів, він практично не може поворухнутись без болі, крім того, у нього постійний кашель, важке дихання, задуха при прискоренні ходи та при незначному фізичному навантаженні, почуття нехватки повітря, бистра стомленість, поганий сон, надмірна пітливість, загальна слабкість, головні болі, болі в ділянці серця, зниження зору, він зовсім не бачить лівим оком, в звязку з чим відчуває великий дискомфорт. Він і надалі потребує реабілітаційного лікування та протезування ока. Внаслідок отриманих травм позивач був вимушений перевестись на посаду брошурувальника на 0,5 ставки, оскільки згідно висновку МСЕК він може виконувати тільки легкі види праці. Все це разом вплинуло на його образ життя, на сімейний бюджет, оскільки для лікування необхідні чималі кошти. В результаті одержання вищезазначених травм позивач втратив нормальні життєві зв'язки і йому приходиться приймати додаткові зусилля для організації свого життя та життя своєї родини, він не може реалізовувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання. Він не може виконувати ніяку фізичну роботу по дому. Великий дискомфорт та болі викликають навіть прості, на перший погляд рухи, як то підіймання сходами, керування автомобілем, та таке інше. В даний момент його дохід суттєво знизився, та ще і чималі кошти йдуть на лікування та відновлення після отриманих травм. Вищевикладені обставини негативно позначаються на його душевному стані. Його страждання є триваючими. Усі ці фактори викликають негативні емоції та переживання, є наслідками травм на виробництві під час виконання позивачем трудових обовязків. Вищезазначене законодавство, а також розяснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» повязують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих звязків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, розясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на його відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоровя позивача, те, що професійна працездатність в звязку з травмами на виробництві втрачена на 80%, він визнаний інвалідом другої групи. Виходячи із викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 60000 грн. Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial