Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

Позивач [PERSON] 23 листопада 2015 року звернулась до Кодимського районного суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ спільного сумісного майна, набутого у шлюбі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та пояснив, що за час перебування у шлюбі сторони за спільні кошти придбали житловий будинок №1-а, розташований в м.Кодима по вул.Петровського Одеської області. Після розлучення сторони добровільно поділити це майно не можуть тому, просив поділити спірний будинок між сторонами в ідеальних частках, виділивши кожному з них по 1/2 його частині, без визначення присуджених часток в натурі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов визнав у повному обсязі та підтвердив, що спірний будинок придбаний ним та позивачем у шлюбі, є їхнім спільним сумісним майном, а тому підлягає поділу між ними порівну. При цьому, проти виділення належних їм ідеальних часток без їх визначення в натурі не заперечував. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними письмові докази суд встановив наступне. За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 25 лютого 1992 року по 25 березня 2014 року перебували у шлюбі, який був зареєстрований органом ДРАЦС. 13 жовтня 2006 року під час шлюбу сторони спільно придбали житловий будинок №1-а, розташований в м.Кодима по вул.Петровського Одеської області (договір купівлі-продажу серії ВЕВ №783859 від 13 жовтня 2006 року). Згідно з ч.1 ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Таке ж положення міститься і в ч.3 ст.368 Цивільного кодексу України. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п.23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. При цьому, до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до розяснень, що є у п.22 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. В судовому засіданні сторони добровільно погодили, що спірне нерухоме майно житловий будинок №1-а в м.Кодима по вул.Петровського Одеської області є їхнім спільним сумісним майном. Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що є їхнім спільним. Подружжя таким майном відповідно до ч.1 ст.65 СК України та ст.358 ЦК України розпоряджається за взаємною згодою. Згідно зі ст.71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя. Визначаючи спосіб поділу зазначеного нерухомого майна суд виходить з меж позовних вимог позивача, визнаних відповідачем, та,

Outcome: approved