Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

Позивач [PERSON] (88000, м. Ужгород, пр. Свободи, 37/28) звернулася до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до першого відповідача - [PERSON] (88000, м. Ужгород, пр. Свободи, 37/28) та другого відповідача - [PERSON] (88000, м. Ужгород, пр. Свободи, 37/28), про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зняття з реєстрації. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що [PERSON], є власником квартири, що знаходиться у [ADDRESS]. Даний факт підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло, яке видане на підставі рішення № 86 від 22.05.1996 року та записано в реєстрову книгу за № 10299 та додатком до Свідоцтва - технічним паспортом на квартиру,. Як власником квартири позивачем було прийнято рішення про продаж вказаної квартири у звязку з тим, що вона є людиною пенсійного віку і така площа їй не потрібна. Однак, в даній квартирі зареєстровані та проживали [PERSON] та [PERSON], які не являються членами її сімї та проживали в квартирі тільки з її доброї волі про що вона в теперішній час шкодує. В усній формі позивач спочатку їх попросила знятись з реєстрації та звільнити приміщення, що належить їй на праві власності. Спочатку [PERSON] тільки почула погрози в свій бік і жодної дії щодо мого прохання. Через адвоката вона звернулась до них з претензією щодо негайного виселення з моєї квартири. Як зазначає позивач, дані особи почали їй погрожувати ще більше та вчиняти психологічний тиск і на даний час здійснили дії по вивезенню належних їй речей з квартири та покинули приміщення. Про протиправність дій з боку відповідачів нею було написано заяву до поліції 05.07.2018 року. Відповідачі не відносяться до категорії членів сімї позивача. Тому на підставі вищенаведеного просить суд задовольнити дану позовну заяву та визнати [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що знаходиться у [ADDRESS] та примусово зняти їх з реєстраційного обліку з даного житлового приміщення. За ухвалою від 12.09.2018 року судом було прийняте рішення розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін Позивач в судове засідання не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи був судом належним чином повідомлений. Однак представником позивача було подане клопотання про розгляд справи за його відсутності із зазначенням, що позовні вимоги він підтримує в повному обсязі. Відповідачі були повідомлені про розгляд справи, шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, проте повторно не зявилися в судове засідання, у встановлений строк до суду відзив на позов не надали, про причини неподання суду відзиву не повідомили, а тому враховуючи ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Судове засідання у справі було призначене на 18.10.2018 року на 15 год. 00 хв., однак через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. У відповідності до ч. 6 ст. 259 ЦПК України складання рішення суду було відкладено на строк не більш як пять днів, тому у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, якою є 23.10.2018. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що право власності на квартиру за адресою - м. Ужгород, пр. Свободи, 37/28, належить [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, яке видане на підставі рішення № 86 від 22.05.1996 року та записано в реєстрову книгу за № 10299 та додатком до Свідоцтва - технічним паспортом на квартиру. Як вбачається з довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Управління житлом» № 847, від 14.03.2018 року, в квартирі за адресою м. Ужгород, пр. Свободи, 37/28 зареєстровані крім [PERSON], ще [PERSON] та [PERSON] Згідно змісту ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч.2 ст. 321 Цивільного кодексу України). За положеннями\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Правова позиція Верховного суду України, що закріплена в постанові від 16 листопада 2016 року в справі № 6-709цс16 вказує на те, що власник житла має право усунути перешкоди в користуванні цим житлом зареєстрованою особою шляхом подання позову про визнання цієї особи такою, що втратила право на користування житлом та зняття з реєстрації. Верховний суд України у зазначеній постанові розяснює, що зазначена норма матеріального права (ст. 391 ЦК України) визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Як зазначено у п. 34, 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156\~ЖК УРСР;стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. У відповідності до\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~підставою для зняття з реєстрації місця проживання є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися правом власності на свій розсуд. Враховуючи вищевикладене,\~суд вважає\~позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволенню в цій частині. Що ж стосується позовної вимоги про примусове зняття з реєстрації відповідачів, то така вимога не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставою для зняття з реєстрації місця проживання є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, якого на час звернення позивача до суду ще не існувало, відтак позивач не звертався із відповідним рішенням суду до відповідного державного органу із заявою про зняття відповідача з реєстрації і не отримував відмову у проведенні таких дій, відтак на цей час фактично відсутній предмет спору в цій частині. У відповідності до вимог\~ст. 141 ЦПК України\~витрати із сплати судового збору в сумі 704,80 грн., слід стягнути з відповідачів на користь позивача На підставі наведеного та

Outcome: partial