Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувсь до суду із позовом до відповідача Коростишівської міської ради про визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником об`єкта нерухомого майна - гаража, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу приміщення гаража від 11.07.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Коростишівського районного нотаріального округу Владикою І.В., зареєстрованого в реєстрі № 1466. Після набуття права власності на гараж, позивач набув право власності на земельну ділянку під цим гаражем, з кадастровим номером 1822510100:01:009:0471 з цільовим призначенням - для будівництва індивідуальних гаражів. Після придбання гаража, позивачем було встановлено, що будівля не придатна до експлуатації. Під впливом стічних вод фундамент гаража почав руйнуватися та просідати, стіни потріскались, дах був зруйнований. Після огляду гаража, будівельниками було запропоновано зміцнити фундамент та стіни гаража. Оскільки старий фундамент не підлягав демонтажу, а його демонтаж призвів би до руйнування гаража, було прийнято рішення облаштувати новий фундамент вздовж старого та облицювання стін силікатною цеглою. Крім того, було зроблено новий дах та монтовані нові ворота, облаштовано водовідвід стоку зливних вод. Будівельні роботи були проведені для забезпечення безпечної експлуатації гаража без намірів змінити його конструктивні елементи. Відповідно до технічного паспорта, за рахунок проведених будівельних робіт площа гаража збільшилась на 9,5 кв.м. Рішенням Коростишівської міської ради від 02.06.2020 р. № 996 позивачу передано у користування земельну ділянку з кадастровим номером 1822510100:01:009:0585 площею 0,0016 га по [ADDRESS] , для будівництва індивідуальних гаражів на умовах оренди, строком на 5 років. Для прийняття реконструйованого гаража в експлуатацію позивач звернувся до відділу з питань державного архітектурно-будівельного контролю, однак листом від 18.12.2020 за № 07/12/141/20 позивачу було відмовлено у прийнятті в експлуатацію гаража, а тому вимушений звернутись до суду з даним позовом. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. До суду, представник позивача [PERSON] подав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідач - Коростишівська міська рада в судове засідання свого представника не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відзив відносно позовних вимог не подавали, до суду направили клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача, а рішення прийняти на розсуд суду. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши заяви по суті справи сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 11 липня 2012 року [PERSON] придбав приміщення гаража загальною площею 29,4 кв.м., що знаходиться на земельній ділянці, площею 0,0033 га, з кадастровим номером 1822510100:009:0430, за адресою: [ADDRESS] , вказана обставина підтверджується договором купівлі-продажу, приміщення гаража від 11 липня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Коростишівського районного нотаріального округу Владикою І.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 3466, (а.с.,9,10-12). Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер: 3374569 від 14.05.2013 позивач [PERSON] є власником земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0033 га, кадастровий номер 1822510100:01:009:0471, цільове призначення для будівництва індивідуальних гаражів (а.с.13,14). Згідно даних технічного паспорта на гараж за адресою [ADDRESS] , що виданий 18.04.2018 р. ПФ «ЮрЕкс», слідує, що [PERSON] самовільно збільшено гараж на 9,5 м2 (а.с.15-17). Рішенням Коростишівської міської ради від 02.06.2020 № 996 «Про затвердження документації із землеустрою» затверджено [PERSON] проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер 1822510100:01:009:0585) площею 0,0016 га по [ADDRESS] , для будівництва індивідуальних гаражів. Передано позивачу земельну ділянку (кадастровий номер 1822510100:01:009:0585) площею 0,0016 га, по [ADDRESS] для будівництва індивідуальних гаражів у користування на умовах оренди терміном на 5 років (а.с.18). 02.07.2020 р. між позивачем та Коростишівською міською радою укладено договір оренди земельної ділянки № 415 (а.с.19,20). Право оренди земельної ділянки зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, що підтверджується витягом за індексним номером 254946348. Відповідно до повідомлення від 18.12.2020 за № 07-11/141/20 відділу з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Коростишівської міської ради, позивачу відмовлено в прийнятті в експлуатацію гаража за адресою: [ADDRESS] , оскільки відповідно до ст. 376 Цивільного Кодексу України гараж є об`єктом самочинного будівництва та відповідно до «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 13.04.2011 року №461 передбачено прийняття в експлуатацію самочинно збудованих об`єктів у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду (а.с.21 ). За правилами ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах не заборонених законом. Частиною 2 ст. 331 ЦК України передбачено, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Частиною 1 ст. 376 Цивільного кодексу України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до ч .3 cт.376 Цивільного кодексу України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішення суду визнано за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умовами надання земельної ділянки у встановленому законом порядку особі під уже збудоване нерухоме майно . Згідно ч.5 ст. 376 Цивільного кодексу України передбачено, що на вимогу власника ( користувача ) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушає права інших осіб. Відповідно до висновку експерта Свістунова І.С. № 1120/04-2011 від 06.04.2021, складеного за результатами проведення будівельно-технічної експертизи слідує, що об`ємно -планувальні та конструктивні рішення будівлі гаражу по [ADDRESS] відповідають вимогам будівельної нормативно-технічної документації, виконані будівельно-монтажні роботи з будівництва зведених конструктивних елементів гаражу забезпечують експлуатаційну надійність будівлі: міцність, стійкість, жорсткість несучих конструкцій. Якість будівельно-монтажних робіт відповідає вимогам діючих будівельних норм і правил, зокрема ДСТУ-Н- Б В.2.6.-203:2015 та ДСТУ - Н Б А.3.1-23:2013. Гараж, а також технічний стан несучих та огороджуючих конструкцій відповідає вимогам нормативних документів та може безпечно експлуатуватись в межах свого функціонального ( цільового) призначення (а.с. 47-57). Пункт 8 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» зазначає, що право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК) та землекористувачі (стаття 95 ЗК). Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством. У пункті 12 зазначеної вище Постанови також передбачено, що у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Відповідно до п. 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011 зазначено, що у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта. Враховуючи, що самочинно реконструйований позивачем гараж, як було встановлено судом, придатний для надійної та безпечної експлуатації, відомості, які б свідчили, що наявність вказаного нерухомого майна порушує права інших фізичних або юридичних осіб, на час розгляду справи відсутні, тому суд вважає, що наявні підстави для задоволення позову [PERSON] .

Outcome: approved