Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство «[PERSON] Дніпро» звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю торгово-промислова компанія «ОліЕкс» про стягнення заборгованості. Відповідач [PERSON] не погодилася з позовними вимогами та звернулася до суду з зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Дніпро», треті особи, що не заявляють самостійні вимоги на предмет спору [PERSON], Товариство з обмеженою відповідальністю торгово-промислова компанія «ОліЕкс» про захист прав споживача шляхом визнання Договору про надання кредитної лінії недійсним. Представник Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Дніпро» у судовому засіданні просив суд стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю торгово-промислова компанія «ОліЕкс» на користь Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Дніпро» заборгованість за Договором про надання кредитної лінії №050407 від 05 квітня 2007 року у сумі 7\~426\~008 грн. 36 коп. у тому числі сума несплаченої частки кредиту 3\~999\~302 грн. 81 коп.; сума несплачених відсотків за користування кредитними коштами 2\~396\~476 грн. 45 коп.; сума пені за несвоєчасне погашення часток кредиту 418\~919 грн. 68 коп.; сума пені за несвоєчасне погашення нарахованих процентів 210\~348 грн. 63 коп.; сума інфляції заборгованості за користування кредитами 165\~201 грн. 20 коп.; 3 % річних за несвоєчасну сплату кредиту 106\~899 грн. 85 коп.; сума інфляції заборгованості за нарахованими відсотками 78\~882 грн. 27 коп.; 3 % річних за несвоєчасну сплату нарахованих відсотків 49\~977 грн. 48 коп. та сплачений позивачем при подачі позову судовий збір у сумі 3654 грн. У задоволенні зустрічного позову просив суд відмовити у звязку зі спиливом строку позовної давності. Представник [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні просив суд у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Дніпро» відмовити та задовольнити зустрічну позовну заяву захистивши право [PERSON] як споживача шляхом визнання недійсним Договору про надання кредитної лінії №050407 від 05 квітня 2007 року. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю торгово-промислова компанія «ОліЕкс» у судове засідання не зявився, повідомлений належним чином, причину неявки у судове засідання суду не повідомив. Суд, вислухавши у судовому засіданні пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, дійшов до наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів зокрема може бути зобовязання вчинити певні дії та відшкодування збитків (ст. 15-16 ЦК України). Відповідно до ст. 60 ЦПК України Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України). Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу (ст. 64 ЦПК України). Речовими доказами є предмети матеріального світу, що містять інформацію про обставини, які мають значення для справи. Речовими доказами є також магнітні, електронні та інші носії інформації, що містять аудіовізуальну інформацію про обставини, що мають значення для справи (ст. 66 ЦПК України). Відповідно до ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. У судовому засіданні встановлено, що 05 квітня 2007 року між [PERSON] акціонерним товариством «[PERSON] Дніпро» та [PERSON] було укладено Договір про надання кредитної лінії № 050407, відповідно до якого [PERSON] надав [PERSON] грошові кошти у сумі 4000000,00 (чотири мільйони гривень), а [PERSON] зобов'язалася прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування [PERSON] згідно з п.1.5 Кредитного договору та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором ( п. 1.1. Кредитного договору). Відповідно до п. 1.3.,1.4. Кредитного договору, кредит надається на споживчі цілі у вигляді поновлюваної кредитної лінії траншами: перший транш у розмірі не більш 3000000,00 грн. після настання умов, передбачених п.2.1. даного договору; другий та наступний транші у розмірі, що визначається, як різниця між розміром фактично виданих кредитних коштів та розміром кредиту після настання/дотримання умов, передбачених п.4.4. даного договору. Відповідно до п.1.5. Кредитного договору плата за користування одержаним кредитом встановлюється у розмірі 22,0 % річних, а у разі прострочення повернення кредиту плата за користування одержаним кредитом або часткою кредиту в період, який починається на наступний день за днем погашення кредиту і до дня фактичного повернення кредиту Позичальником, встановлюється в розмірі 44,0% річних. Згідно з п.9.1. Кредитного договору, даний договір набирає чинності з дати його підписання та діє до 04.04.2012 р. У подальшому, між ПАТ «[PERSON] ДНІПРО» та [PERSON] було укладено ряд договорів про зміну Кредитного договору, а саме: Додаткова угода №1 від 26.12.2007 року до Кредитного договору, Додаткова угода №1 від 14.02.2008 року до Кредитного договору, Додатковий договір №2 від 31.10.2008 року до Кредитного договору, Договір №3 від 17.05.2011 року про зміну Кредитного договору, Договір №4 від 03.04.2012 року про зміну Кредитного договору, яким було викладено Кредитний договір в новій редакції. Останні зміни до Кредитного договору було внесено Договором №4 від 03.04.2012 року про зміну Кредитного договору. Згідно з п. 9.1 Договору №4 про зміну Договору про надання кредитної лінії №050407 від 05 квітня 2007 року даний договір та всі договори про зміну до нього набирають чинності з дати його підписання та діє до 30 листопада 2013 року. Згідно п.1.1. Договору №4 від 03.04.2012 року про зміну Кредитного договору, [PERSON] надав Позичальнику відкличну не поновлювану кредитну лінію в сумі 4000000,00 грн. на споживчі цілі. Плата за користування одержаним кредитом встановлюється у розмірі 24% річних, у разі порушення пункту 4.3. Кредитного договору, плата за користування одержаним кредитом в період, який починається на наступний день за днем погашення [PERSON] і до дня фактичного повернення кредиту Позичальником, встановлюється в розмірі 48% річних (п.п.1.3.,1.4. Кредитного договору). Відповідно до п.п. 4.3.,9.1 Кредитного договору, він набирає чинності з дати його підписання та діє до 30.11.2013 р. Відповідно до положень ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною 1 статті 203 цього Кодексу. Згідно до вимог ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.1 Закону «Про захист прав споживачів»: споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Оскільки, надання коштів за вказаним Договором, відповідає всім ознакам споживчого кредиту, а саме: відповідач є банком, а позивач є споживачем, так як є фізичною особою, яка придбаває продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція що набувається, тобто кредит, який є предметом Договору, відповідає ознакам продукції передбаченим Законом «Про захист прав споживачів», остільки правовідносини, породження яких є метою Договору, регулюються Законом\~ «Про захист прав споживачів». Так, положеннями Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, які затверджені Постановою НБУ від 10.05.2007 р. № 168, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.05.2007 р. (надалі - Правила), встановлені вимоги щодо переддоговірної роботи з позичальником. Пунктом 3.1 Правил визначено, що банки зобовязані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача, зазначивши таке: значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку; перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що повязані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо; перелік і розмір інших фінансових зобовязань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору (страхові платежі під час страхування предмета застави, життя та працездатності споживача, розмір зборів до Пенсійного фонду України, комісії під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредиту та процентів за користування ним, біржові збори, послуги реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Крім того, як зазначено у п. 3.3 вищевказаних Правил, банки зобовязані у кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобовязань споживача, які повязані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді: а) реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту. б) абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі), розрахунок якого здійснюється шляхом підсумовування всіх платежів (проценти за користування кредитом, усі платежі за супутні послуги, повязані з наданням кредиту, його обслуговуванням і погашенням), здійснених споживачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту. Проте, оскаржений кредитний договір від №050407 від 05 квітня 2007 року не містить в собі детальний розпис загальної вартості кредиту, як і не містять умови цього договору щодо його строковості, платності, зворотності тощо, врахування того, яку саме суму кредиту дійсно отримала [PERSON] і яку вона повинна повернути банку. Стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» містить в собі перелік кредитних умов, які обовязково повинно містити в собі письмове повідомлення споживача кредитодавцем перед укладанням договору про надання споживчого кредиту і не надає право останньому самостійно вибирати, про які кредитні умови попереджати споживача, а про які ні. Зміст спірного Договору суперечить також і частині 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ні перед укладенням Договору, ні протягом його дії, відповідач не повідомив позивача у письмовій формі про умови надання кредиту, та не надав в повному обсязі інформації про умови кредитування як того вимагає Закон. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є)варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з)необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Крім того, [PERSON] акціонерним товариством «[PERSON] Дніпро» не надано жодного доказу щодо наявності будь-якого письмового повідомлення банком [PERSON] про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту згідно до вимог\~ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до укладення кредитної угоди. Відповідно до\~ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Таким чином, в порушення вищевказаних норм [PERSON] акціонерним товариством «[PERSON] Дніпро» не надана [PERSON] інформація про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість кредиту по кредитному договору від №050407 від 05 квітня 2007 року, що призвело до порушення прав як споживача фінансових послуг, оскільки крім іншого [PERSON] не мала змоги належним чином ознайомитись з умовами укладеної нею кредитної угоди. Пункт 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», встановлює, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві, при чому обовязок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Матеріали справи не містять доказів отримання [PERSON] за зустрічним позовом одного з оригіналів кредитного договору від №050407 від 05 квітня 2007 року. Таким чином, спірний кредитний договір укладений з порушенням встановленого порядку та не містить обовязкових умов договору, передбачених ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~Постановою НБУ від 10.05.2007 р. № 168. Відповідно до абз. 6, 16 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими, зокрема, є умови договору про становлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; встановлення обовязку споживача виконати всі зобовязання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх. Згідно ч.ч. 5, 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним, а якщо зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому. Оскільки чисельні умови кредитного договору від №050407 від 05 квітня 2007 року однобічно з порушенням принципу рівності встановлюють зобовязання [PERSON],\~в т.ч.\~\~дискримінаційні права банку щодо зміни відсоткової ставки, дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій в будь-який час та з будь-яких підстав, без права заперечення чи відмови позивача та інше, є такими, що обмежують та порушують права [PERSON] як споживача за кредитним договором від №050407 від 05 квітня 2007 року, ці умови є несправедливими в розумінні положень статей Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно ч. 2 п. 2. ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Умови цього договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Таким чином, кредитний договір має бути в цілому на вимогу споживача визнаним недійсним. Відповідно до ч. 6 п. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесною підприємницькою практикою вважається підприємницька практика, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Згідно з ч. 6 п. 5 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені, виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього\~Закону\~та повязаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Згідно п. 1. ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом\~недійсним. Відповідно до ст. 215 Цивільного Кодексу України, підставою недійсності правочину (договору) є недодержання в момент вчинення правочину сторонами або однією із сторін, зокрема вимоги про те, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Крім цього волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до статті 236 Цивільного кодексу України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Суд не бере до уваги доводи представника Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Дніпро» у запереченні на зустрічний позов, оскільки дані доводи повністю спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами та є безпідставними. Також суд не погоджується з доводами представника Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Дніпро» про необхідність відмови у зустрічному позові у звязку зі спливом строку позовної давності, оскільки відповідно до п.1 ст. 268 ЦПК України позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав. Виходячи з вищевикладеного суд дійшов до висновку про те, що Договір про надання кредитної лінії №050407 від 05 квітня 2007 року було укладено з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів», що є підставою для відмови у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Дніпро» та задоволення зустрічного позову [PERSON] Оскільки суд відмовляє Публічному акціонерному товариству «[PERSON] Дніпро» у задоволенні позову, то відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться за рахунок Товариства. Окрім цього, на підставі ст. 88 ЦПК України з Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Дніпро» на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп., оскільки [PERSON] при подачі зустрічного позову була звільнена від сплати судового збору на підставі п.7 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», в редакції, що діяла на момент предявлення зустрічного позову.

Outcome: approved