Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

Позивач [PERSON] 19 вересня 2017 року звернувся в суд з цим позовом, вказуючи, що у належній йому квартирі за адресою: [ADDRESS], зареєстрована відповідачка [PERSON] з її малолітнім сином [PERSON], [INFO]. Відповідачка та її син ніколи не проживали у його квартирі, участі у витратах на утримання квартири відповідачка не брала. Реєстрація відповідача з її сином створює йому перешкоди у належному йому праві володіння, користування та розпорядження квартирою. Просив ухвалити рішення суду, яким визнати [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування квартирою за адресою: [ADDRESS]. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON], [INFO], яка зареєстрована на постійне місце поживання за адресою: [ADDRESS], у судове засідання не зявилась. Надала суду клопотання, згідно якого позов визнала та вказувала, що вона та її син [PERSON] не мешкають у квартирі за адресою: [ADDRESS], належній позивачу. Вони фактично мешкають у Російській Федерації. У звязку із знаходженням за межами держави, просила розглянути справу у її відсутність, та не заперечувала проти задоволення позову. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок /частину будинку/, квартиру, користуються ним /нею/ для особистого проживання і мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд. Встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], є власником квартири за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 27 листопада 2015 року приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального кругу Одеської області [PERSON], зареєстровано в реєстрі №2411. В цій квартирі на постійне місце проживання зареєстрована з 03.06.2009 року відповідач [PERSON], [INFO], разом з її малолітнім сином [PERSON], [INFO]. Згідно ст. 71 ЖК жиле приміщення зберігається за відсутньою особою шість місяців. Стаття 72 ЖК дозволяє суду визнавати особу, яка відсутня понад шість місяців на відповідній жилплощі будинку такою, що втратила право на користування цією житловою площею. Факт того, що відповідач у вказаній квартирі не проживає підтверджується Актом, згідно якого сусіди [PERSON] та [PERSON] засвідчили, що у квартирі за адресою: [ADDRESS], [PERSON] зареєстрована, проте ніколи не проживала. Також вказаний факт не заперечується письмовими поясненнями відповідачки. Як пояснив у судовому засіданні позивач, [PERSON] є його донькою. Квартиру за адресою: [ADDRESS], він успадкував від свого батька. У вказаній квартирі ніхто не мешкав, у тому числі і відповідачка. Вона фактично мешкала за адресою: провул. Короленко, 20 у м. Подільську. На даний час вона виїхала з малолітнім сином на постійне місце проживання у Російську Федерацію. Згідно ч.1 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобовязані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до цієї норми закону відповідач зобовязаний був зареєструватись за новим постійним місцем проживання протягом 10 днів з дня переїзду до цього постійного місця проживання. Тому суд вважає, що реєстрація постійного місця проживання відповідача за адресою: [ADDRESS], є формальною, без наміру її фактичного проживання в цій квартирі. Відповідно вона втратила право на користування цією квартирою, оскільки добровільно припинила користування вказаною квартирою та переселилась на інше місце свого проживання. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, рішення суду про визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням і є підставою для зняття її з реєстраційного обліку за місцем реєстрації.

Outcome: approved