Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

Позивач 16 січня 2016 року звернувся до суду з позовом, в якому згідно уточнень вказав, що відповідно до укладеного кредитного договору № DNR0G40000004795 від 28 лютого 2008 року Приватбанк надав [PERSON]кредит в сумі 378\~750,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15,00% річних з кінцевим терміном повернення 28.02.2028 року. У свою чергу відповідач порушив умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів передбачених умовами кредитного договору, чим не виконав зобовязання за договором, у звязку з чим станом на 27.10.2016 р.по договору виникла заборгованість на загальну суму 2\~958\~376,80 грн., з яких: заборгованість за кредитом 67233,69 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом 776522,87 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором 2\~141\~620,24 грн. В якості забезпечення зобовязань позичальника за кредитним договором поручителем виступає [PERSON], з якою 28 лютого 2008 року укладено договір поруки. Позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 2\~958\~376,80 грн. та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився про день і час проведення слухання справи повідомлявся належним чином, письмово просив слухати справу у відсутність представника Банку, позовні вимоги підтримав та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання не зявилися, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. З письмової згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Відповідно до підпункту 9 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, викладеного в новій редакції\~Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017р. №2147-VIII, що набрав чинності з 15.12.2017р. (далі\~ЦПК України) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору № DNR0G40000004795 від 28 лютого 2008 року Приватбанк надав [PERSON]кредит в сумі 378\~750,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15,00% річних з кінцевим терміном повернення 28.02.2028 року (а.с.12-14). В забезпечення виконання умов кредитного договору 28 лютого 2008 року між Банком та [PERSON] було укладено договірпоруки, згідно умов якого, поручитель зобовязався перед позивачем відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобовязань за кредитним договором. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Встановлено, що Банк свої зобовязання по договору виконав належним чином. У свою чергу відповідач порушив умови укладеного договору, в частині своєчасного погашення платежів передбачених умовами кредитного договору, у звязку з чим станом на 27.10.2016 року за договором виникла заборгованість на загальну суму 2\~958\~376,80 грн., з яких: заборгованість за кредитом 67233,69 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом 776522,87 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором 2\~141\~620,24 грн. (а.с.4-7). У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності до ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільнює винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. У відповідності до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Разом з тим, заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача пені за порушення виконання основного зобов`язання у розмірі 2\~141\~620,24 грн. значно перевищує розмір збитків за кредитом, тому вважає, що розмір пені за невиконання основного зобов`язання має бути зменшений. Так, згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При вирішенні питання про зменшення неустойки суди повинні обєктивно оцінити конкретну ситуацію: чи є цей випадок винятковим виходячи з інтересів обох сторін, які заслуговують на увагу; майновий стан сторін; ступінь виконання зобовязання; причини неналежного виконання зобовязання та форму вини боржника; співрозмірність розміру неустойки наслідкам порушення; добровільне усунення винною стороною порушення та його наслідків тощо. З огляду на вищевикладене при вирішенні розміру пені, яку слід стягнути з відповідача, суд також враховує співрозмірність розміру неустойки наслідкам порушення, а також вимоги розумності і справедливості і вважає за можливе зменшити суму неустойки до 67233,69 грн. У відповідності до ч.1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязань, забезпечених порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлена додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. У відповідності до ч. 2 ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Таким чином, аналізуючи здобуті у справі докази, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача законні, обґрунтовані і підлягають частковому задоволенню, та з відповідачів солідарно підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 910990,25грн. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачів в рівних частках пропорційно до задоволених позовних вимог слід стягнути на користь позивача судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору у розмірі 13664, 85 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial