Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє представник [PERSON] , звернувся до суду з позовом до відповідача Мирноградської міської Ради про визнання за ним права власності у порядку спадкування. В обґрунтування вимог зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Після його смерті залишилася спадщина, яка складається з жилого будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , правоустанавлюючі документи на який за життя батька не були оформлені, через що він, будучи єдиним спадкоємцем, не може оформити у нотаріуса свої спадкові права. Зазначаючи на тому, що він фактично прийняв спадщину, тривалий час проживає у вказаному будинку, здійснює за ним догляд та підтримує його у належному стані, а з 11.03.2020 року на підставі рішення Мирноградської міської ради є ще й власником земельної ділянки, на якому розташований спірний будинок, просить суд визнати за ним право власності на цей будинок в порядку спадкування. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав і, обґрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві обставинами, просив суд позов задовольнити. Відповідач Мирноградська міська рада до судового засідання не з`явилася, надавши на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутність її представника, згідно якої проти задоволення позовних вимог не заперечує. Надавши юридичну оцінку дослідженим у справі доказам, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Як встановлено судом та підтверджується наданими суду доказами, позивач є сином [PERSON] , який помер [INFO] , про що свідчать свідоцтво про його народження та свідоцтво про смерть його батька (а.с.20,21). Батько позивача за життя був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується даними домової книги та технічним паспортом (а.с.11-17). Згідно технічного паспорту жилий будинок збудовано в 1954 році, загальна площа будинку становить 46,0 кв.метри (а.с.15). Відповідно до довідки КП «Бюро технічної інвентаризації» право власності на вказаний житловий будинок не зареєстровано, в інвентаризаційній справі будь-які правовстановлюючі документи на нього відсутні. Згідно довідки Першої покровської нотаріальної контори спадкова справа після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , була відкрита [INFO] за заявою сина померлого [PERSON] , інші спадкоємці відсутні (спадкова справа №353/2004). Свідоцтво про право на спадщину було видано позивачу 15.04.2008 за реєстровим №2-1025 лише на вклади (а.с.57). Свідоцтво про право на спадщину на жилий будинок не видавалося. Як вбачається з письмової відповіді нотаріуса, у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] відмовлено через відсутність правоустановлюючих документів (а.с.25). Згідно з ч.2 статті 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як встановдено судом, правовідносини щодо створення і набуття у власність нерухомого майна та відкриття спадщини, які є предметом спору, виникли до набрання чинності ЦК України 2004 року. За змістом статті 524 ЦК Української РСР, який був чинним на час смерті [PERSON] , спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини відповідно до ст.525 ЦК Української РСР визнається день смерті спадкодавця. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті. Спадкоємством вважається перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) у порядку, передбаченому статтями 529 - 535 ЦК Української РСР. Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обов`язки. До майнових прав належить, зокрема, право власності. Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Як становлено судом, спірний житловий будинок був збудований у 1954 році, коли питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», який був чинним до 22 лютого 1988 року, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно статті 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, згідно Указу від 26 серпня 1948 року та Постанови від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Зокрема, згідно п. 10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію. Визнаючи позов, інформації про прийняття спірного будинку в експлаутацію Мирноградська міська рада суду не надала, т.я. доступ до архівних документів, які знаходяться на тимчасово непідконтрольній Україні території, на теперішній час є обмеженим. Набуття позивачем права власності на будинок в порядку спадкування після смерті батька не заперечувала. Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 6 «Про узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування» Вищим спеціалізованим Судом був підготовлений інформаційний лист від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», згідно п. 3.2. якого порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється: - оформлення свідоцтва на право власності на об`єкти, які були закінчені будівництвом після 05 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними; - по об`єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови Кабінету міністрів України від 05.08.1992року №449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Згідно п. 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19.03.2013року №95, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема, для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Отже, не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року, якщо їх відповідність вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил підтверджується технічним паспортом, складеним за результатами технічної інвентаризації. У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01.07.2004року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Судом встановлено, що позивач [PERSON] вступив в управління спадковим майном - жилим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] , що залишився після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , який за життя права власності на вказаний будинок не оформив. Питання знесення чи вилучення будинку, збудованого батьком позивача в 1954 році, яке відповідно до ч.2 ст.105 ЦК УРСР в редакції 1963року могло бути поставлено виконавчим комітетом Димитровської міської ради, не ставилося. Відповідність будинку будівельним нормам, державним стандартам і правилам підтверджується матеріалами інвентаризаційної справи №6811 та технічним паспортом, виданим КП «Бюро технічної інвентаризації». Ринкова вартість зазначеного житлового будинку загальною площею 46.00 кв.м, збудованого в 1954 році, становить 49947,00грн. Рішенням Димитровського міського суду від 09.08.2010 року, яке набрало законної сили 20.08.2010року, встановлено факт користування [PERSON] земельною ділянкою, розташованою за адресою: [ADDRESS] протягом п`ятнадцяти років, а рішенням Мирноградської міської ради від 11.03.2020 року земельну ділянку під вказаним будинком площею 0,0626га передано із земель запасу житлової та громадської забудови комунальної власності у власність позивача для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 1411300000:01:006:0956 (а.с.26). Право власності позивача на вказану земельну ділянку підтверджується також і витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.27). Беручи до уваги вище наведене та позицію відповідача в особі Мирноградської міської ради, якою позовні вимоги позивача визнано повністю, суд вважає за можливе позов задовольнити, визнавши за позивачем право власності на спірний житловий будинок в порядку спадкування.

Outcome: approved