Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] 10.11.2020 року звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням - 236150,00грн. без утримання податку з фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що працював з 20.03.1990 року на шахті «Гігант» на посаді чергового по ремонту обладнання; 23.12.1997 року у зв`язку зі змінами структури управління та виробництва (07.10.1997 року ліквідовано структурні одиниці об`єднання ш. «Гігант» та ш.«Родіна» та створено в складі об`єднання «Кривбасруда» на правах структурної одиниці шахтоуправління «Родіна»); 24.12.1997 року переведений поверхневим слюсарем черговим та черговим обладнання, дільниці ЕМО ш. «Гігант» ШУ «Родіна»; 31.03.1998 року звільнений за переведенням на ш.«Гігант-Дренажна» на підставі п.5 ст.36 КЗпП України (шахта «Гігант-Дренажна» ВО «Кривбасруда»); 01.04.1998 року прийнятий за переведенням на ш. «Гігант-Дренажна» поверхневим слюсарем, черговим по ремонту обладнання, дільниці ЕМО. (У зв`язку з виходом з системи ВО «Кривбасруда» на підставі наказу №262 від 29.07.1998 року Мінпром політики України створено гірничорудне управління «Кривбассгідрозахист»); 01.09.1998 року переведений в гірничорудне управління «Кривбассгідрозахист» ш. «Гігант-Дренажна» поверховим електрослюсарем, черговим по ремонту електричного обладнання; 19.05.2000 року звільнений на підставі п.2 ст.40 КЗпП України. У 1996 році проведено розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння), за результатами якого складено акт розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4. Висновком ЛТЕК позивачеві вперше 15.05.1996 року встановлено 40% втрати працездатності у зв`язку з професійним захворюванням. Останнім висновком ЛТЕК від 07.04.2003 року позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності 70% безстроково. У зв`язку з профзахворюванням змушений регулярно звертатися за медичною допомогою, проходити тривалий курс лікування. Через професійне захворювання він обмежений у можливості вести звичайний спосіб життя тощо. Наразі йому досить важко та болісно пересуватися у просторі через суттєву скутість та обмеження рухів у попереково-крижовому та шийному відділі хребта, м`язи слабшають, немає можливості часто виходити з квартири, оскільки в будинку немає ліфту, а самостійно спускатись по сходах фактично він не може. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Вказане постійно негативно позначалося і позначається на душевному та фізичному станах. Також, він не має можливості приділяти належної уваги своїй родині, все це завдає йому моральних страждань, тому він звернувся до суду з цим позовом. Позивач [PERSON] в судовому засіданні присутнім не був, про час та місце розгляду справи повідомлений, просив розглядати справу за його відсутності, позов підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача - ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» в судовому засіданні присутнім не був, про час та місце розгляду справи повідомлений. Представником відповідача 25.02.2021 року подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з участю у іншій справі №904/5228/19 у Господарському суду Дніпропетровської області (а.с.190), проте суд не знаходить підстав для відкладення розгляду справи, оскільки справу призначено до розгляду на 25.02.2021 року ухвалою суду від 18.01.2021 року, тобто до поставлення ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 08.02.2021 року. Розгляд справи призначено з викликом сторін саме за клопотанням ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», тому, суд вважає причину неявки представника відповідача неповажною та вважає можливим розглянути справу за наявними у справі доказами, з метою дотримання розумних строків розгляду справи. Відповідачем подано відзив на позов, в якому він заперечував проти позову, посилаючись на те, що ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» не є належним відповідачем у справі, оскільки майно ш. «Гігант» обліковується за ДП «Кривбасшахтозакриття» та ПрАТ «ЦГЗК», відтак вони є правонаступниками майнових та немайнових прав ш. «Гігант» ВО «Кривбасруда», які вже могли відшкодувати позивачу моральну шкоду. Не надано доказів заподіяння моральної шкоди та несплати її ДВО «Кривбасруда». Довідка МСЕК, якою встановлено ступінь втрати професійної працездатності не підтверджує факту нанесення позивачу моральної шкоди. Звернув увагу, що положеннями Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» ( далі Закон № 466) внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди, яка набрала чинності з 23.05.2020 року та якою передбачено, що у разі якщо сума моральної шкоди визначеної рішенням суду, перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, сума такого перевищення включається до оподатковуваного доходу платника податку, тобто відповідач зобов`язаний утримувати податок на доходи фізичних осіб із суми доходу та за його рахунок. Просив у задоволенні позову відмовити. Позивачем надано відповідь на відзив, в якій він зазначив, що у зв`язку з тим, що захворів він саме в 1996 році (23.04.1996 року було складено акт розслідування хронічного професійного захворювання та 15.05.1996 року вперше встановлено стійку втрату працездатності), тобто коли ш. «Гігант» входила до Виробничого об`єднання «Кривбасруда» (ним було складено Акт розслідування хронічного професійного захворювання), входила вона в його об`єднання до 20.01.1998 року (п.1 наказу ВО «Кривбасруда» №12), тому, саме ВО «Кривбасруда» до 20.01.1998 року несе перед працівниками, які працювали на шахтах, зокрема ш. «Гігант» відповідальність за шкоду, у тому числі й моральну, завдану каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 червня 2019 року у справі №212/6925/16-ц встановивши той факт, що апеляційний суд, надав належну оцінку вказаним доводам та правильно виходив з того, що Управління «Кривбасгідрозахист» може нести відповідальність за шкоду, у тому числі й моральну, завдану каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я лише та виключно перед працівниками, які працювали на вказаних шахтах з 20 січня 1998 року, тобто саме з дня виділення вказаних структурних одиниць зі складу ДВО «Кривбасруда», правонаступником яких визначено Управління «Кривбасгідрозахист». Правонаступником ВО «Кривбасруда» сьогодні є ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат». Дослідивши матеріали справи та оцінивши у сукупності докази, подані в обґрунтування позову, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював з 20.03.1990 року на шахті «Гігант» на посаді чергового по ремонту обладнання; у зв`язку зі змінами структури управління та виробництва (07.10.1997 року ліквідовано структурні одиниці об`єднання ш. «Гігант» та ш.«Родіна» та створено в складі об`єднання «Кривбасруда» на правах структурної одиниці шахтоуправління «Родіна») 24.12.1997 року переведений поверхневим слюсарем черговим та черговим обладнання, дільниці ЕМО ш. «Гігант» ШУ «Родіна»; 31.03.1998 року звільнений за переведенням на ш. «Гігант-Дренажна» на підставі п.5 ст.36 КЗпП України (шахта «Гігант-Дренажна» ВО «Кривбасруда»); 01.04.1998 року прийнятий за переведенням на ш. «Гігант-Дренажна» поверхневим слюсарем, черговим по ремонту обладнання, дільниці ЕМО. (У зв`язку з виходом з системи ВО «Кривбасруда» на підставі наказу №262 від 29.07.1998 року Мінпром політики України створено гірничорудне управління «Кривбассгідрозахист»); 01.09.1998 року переведений в гірничорудне управління «Кривбассгідрозахист» ш. «Гігант-Дренажна» поверховим електрослюсарем, черговим по ремонту електричного обладнання; 19.05.2000 року звільнений на підставі п.2 ст.40 КЗпП України, що підтверджується записами в трудовій книжці (а.с.11-16). У 1996 році позивачу встановлено професійне захворювання: радикулопатія попереково-крижова і шийна в фазі загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями і больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді деф.артрозу і періартрозу ліктьових суглобів, плечолопаткового періартрозу ПФС 1-2 ст. (а.с.20). Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 23.04.1996 року, складеного в/о Кривбасруда, встановлено що професійне захворювання у [PERSON] виникло при наступних обставинах: працюючи в підземних умовах ш. «Саксагань» 3 роки 6 місяців, ш. «Гігант» 6 років, ш. №1 ім. Артема p/у Кірова 13 років 9 місяців, виконував роботи з прибирання гірничої маси бурінню забоїв перфораторами ПР-22, Пр-25, Пт -29, ПТ -36, СБШ -207, кріпильник гірничої виробки, знаходячись в вимушеній робочій позі від 50 до 70 % та більше робочого часу, підіймав вантаж від 20 до 90кг, та переносив його на відстані від 20 до 100 метрів, й в умовах підвищеної вологості. Працюючи підземним електрослюсарем 11 років 2 міс. виконував роботи з ремонту та обслуговування дробарок перекидачів, при цьому підіймав вантажі вдвох від 50 до 100 кг з переміщенням по горизонталі до 100 м, та по вертикалі до 1 м. Умови праці відносяться до III класу 2 ст. шкідливості. Важкість праці до ІІІ класу, II ст. шкідливості. Спецодяг та ЗІЗ забезпечувався відповідно галузевим нормам (а.с.17, 18). Первинним висновком ЛТЕК [PERSON] 15.05.1996 року визначено ступінь професійної працездатності - 40% у зв`язку з професійним захворюванням, визначено потребу в оздоровленні у профілакторії, що підтверджується випискою з акту ЛТЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у потреби у додаткових видах допомоги» (а.с.18). Висновком ЛТЕК від 23.04.1997 року позивачу визначено втрати професійної працездатності - 60% з 01.05.1997 року по 01.04.1999 року (а.с.17). Висновком ЛТЕК від 26.05.1999 року позивачу визначено втрати професійної працездатності - 60% з 01.05.1999 року по 01.04.2000 року (а.с.17). Висновком ЛТЕК від 19.04.2000 року позивачу визначено втрати професійної працездатності - 70% з 01.05.2000 року по 01.04.2001 року (а.с.19). Висновком ЛТЕК від 23.04.2001 року позивачу визначено втрати професійної працездатності - 70% з 01.05.2001 року по 01.04.2003 року (а.с.19). Висновком ЛТЕК від 07.04.2003 року позивачу визначено втрати професійної працездатності - 70% з 01.05.2003 року безстроково. Визначено потребу в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні безстроково (а.с.19). У зв`язку з професійним захворюванням, позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 30.08.2019 р. по 13.09.2019 року (а.с.20). Ухвалою суду від 18.01.2021 року за клопотанням відповідача витребувано докази від Криворізького відділенню Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» та ДП «Кривбасшахтозакриття». Криворізьким відділенням Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області надано відповідь, що відділення не володіє інформацією чи знаходяться на зберіганні в ДП «Кривбасшахтозакриття» накази управління «Криавбаснідрозахист» про призначення/перерахунок регрес них виплат [PERSON] . З огляду на те, що з урахуванням поштового перебігу докази, витребувані судом за клопотанням представника відповідача, до суду не надійшли, суд розглядає справу на підставі наявних доказів. Згідно зі ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1-14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999р. №1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», Закону України від 14 жовтня 1992р. №2694-XII «Про охорону праці», КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Оскільки позивачу первинно висновком ЛТЕК встановлено стійку втрату професійної працездатності 15.05.1996 року у зв`язку з професійним захворюванням, тобто встановлено наявність втрати професійної працездатності, що надало йому право на відшкодування моральної шкоди роботодавцем, суд приходить до висновку, що до правовідносин сторін мають застосовуватися Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджені Постановою КМУ №472 від 23.06.1993 року ( з наступними змінами). У відповідності до положень п.11 цих Правил моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. Згідно зі ст.440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Таким чином, згідно зі ст.440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди - не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п.11 Правил). Відповідно до ст.3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, та враховувати засади розумності, виваженості й справедливості. Такий підхід цілком узгоджується з положенням ст.83 ЦК Української РСР про те, що позовна давність не поширюється, зокрема, на вимоги, які випливають з порушення особистих немайнових прав, крім випадків, передбачених законом. Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України №6-156цс14, №6-188цс14 та №6-207цс14 від 24 грудня 2014 року. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі станом на час розгляду справи становить 6000,00грн., тобто мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, який відповідає 100% стійкої втрати працездатності, дорівнює 300000,00грн., а максимальний - 1500000,00грн. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. В судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з виробничою травмою позивачці заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність у розмірі 40%, потім збільшено до 70% безстроково. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя. Суд вважає, що в даному випадку відповідач ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» повинен виплатити позивачеві моральну шкоду, оскільки актом розслідування ВО Кривбасруда профзахворювання встановлено зв`язок профзахворювання позивача з виробництвом. Суд не бере до уваги посилання на те, що ПАТ «Кривбасзалізрудком» не є правонаступником тієї частини ВО «Кривбасруда», до якої входила шахта «Гігант» з огляду на наступне. Криворізький гірничорудний трест «Кривбасруда» був створений після визволення міста від окупації в лютому 1944 році для відбудови підприємств гірничорудної промисловості Кривбасу, який підпорядковувався Наркомату гірничодобувної промисловості УРСР та з 1951 року трест «Кривбасруда» був розділений на два трести «Дзержинськруда» та «Ленінруда». Криворізький трест «Дзержинськруда» з 1951 року підпорядковувався Міністерству металургійної промисловості СРСР та у 1973 році реорганізований в промислове об`єднання видобутку руд підземним способом «Кривбасруда». З 1975 року до складу виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» входило 11 рудоуправлінь на правах структурних одиниць, у тому числі шахта «Саксагань» та шахта «Гігант». Станом на 01 січня 1978 року до складу ВО «Кривбасруда» входило 10 рудоуправлінь, на правах структурних одиниць, у тому числі шахта «Саксагань» та шахта «Гігант». 01 жовтня 1989 року - рудоуправління імені Кірова та ХХ партз`їзду виділилися зі складу об`єднання в самостійні підприємства з наданням їм юридичного статусу. Інші рудоуправління, згідно з наказом Мінметалургії СРСР від 07 вересня 1989 року за №170 та наказом по об`єднанню від 20 вересня 1989 року за №349 були ліквідовані, а на їх базі створено на правах структурних одиниць 10 шахт: «Першотравнева-1», «Першотравнева-2», ім. Леніна, ім. Орджонікідзе, «Гвардійська», «Октябрська», «Родіна», «Саксагань», «Гігант», ім. Валявка. 01 серпня 1995 року наказом Мінпромполітики України від 27 липня 1995 року за №148 зі складу об`єднання ВО «Кривбасруда» виділена шахта «Саксагань» у самостійне державне підприємство. Згідно п.1 наказу ВО «Кривбасруда» від 07 жовтня 1997 року № 120 шахта «Гігант», як структурна одиниця була ліквідована. Згідно з наказом Міністерства промислової політики України від 29 липня 1998 року №263 виробниче об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було перейменовано на державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат». Згідно з пунктом 2 цього наказу правонаступником перейменованого виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було призначене державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат». Відповідно до пункту 1 наказу Міністерства промислової політики України від 12 липня 1999 року №248 та пункту 1 наказу державної акцiонерної компанiї «Укррудпром» (далі - ДАК «Укррудпром») від 31 грудня 1999 року №347 державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» шляхом реорганізації було перетворено на дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» ДАК «Укррудпром». У наказі ДАК «Укррудпром» від 31 грудня 1999 року №347 вказано, що зазначене дочірнє підприємство є правонаступником усіх майнових та немайнових прав і обов`язків реорганізованого державного підприємства «Криворізький державний залізорудний комбінат». Згідно з пунктами 1 та 3.2 наказу ДАК «Укррудпром» від 30 липня 2001 року №290 вказане дочірнє підприємство шляхом реорганізації було перетворено у відкрите акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», яке стало правонаступником усіх майнових та немайнових прав та обов`язків дочірнього підприємства. Відповідно до пункту 1.1 статуту ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», затвердженого протоколом загальних зборів акціонерів ВАТ ««Криворізький залізорудний комбінат» від 30 березня 2011 року №1/2011 та зареєстрованого 04 квітня 2011 року, ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» змінив найменування на ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» та є правонаступником усіх прав та обов`язків ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат». Аналогічний правовий висновок викладено в Постанові Верхового Суду від 15 червня 2020 року у справі №212/3137/17-ц та 14 липня 2020 року у справі №212/6988/17-ц. Відтак суд вважає, що правонаступником усіх прав та обов`язків Державного виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» у структурній одиниці якого на шахті «Гігант» працював позивач з 1990 року по 1997 року є ПАТ «Кривбасзалізрудком», оскільки шахта «Гігант», як структурна одиниця не була виділена зі складу ДВО «Кривбасруда» у нову юридичну особу, а була ліквідована, то у даному випадку юридична особа ПАТ «Кривбасзалізрудком», як правонаступник ДВО «Кривбасруда» повинен нести перед позивачем, який працював у ліквідованій структурній одиниці ДВО «Кривбасруда», відповідальність за спричинену внаслідок ушкодження його здоров`я моральну шкоду. Отже, зважаючи на те, що професійне захворювання позивача виникло в тому числі і під час його перебування у трудових відносинах з ш. «Гігант» РУ ім. Дзержинського ВО «Кривбасруда», правонаступником яких є ПАТ «Кривбасзалізрудком», тому наявні підстави, передбачені статтями 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування роботодавцем працівнику моральної шкоди. Відповідних висновків щодо застосування положень статей 153, 237-1 КЗпП України, 1167 ЦК України та Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» Верховний Суд також дійшов у постановах від 04 липня 2018 року у справі № 219/9095/16-ц (касаційне провадження №61-4772св18), від 26 вересня 2018 року у справі №265/379/16 (касаційне провадження №61-5393св18), від 17 жовтня 2018 року у справі №210/4786/16 (касаційне провадження №61-8717св18), від 31 жовтня 2018 року №592/3565/17 (касаційне провадження №61-14410св18), від 05 грудня №212/4799/17 (касаційне провадження №61-36931св18) від 19 грудня 2018 року у справі №219/5501/17 (касаційне провадження №61-1431св18), виклавши позицію про покладення обов`язку відшкодування моральної шкоди на роботодавця, з яким позивач перебував у трудових правовідносинах, з огляду на те, що професійні захворювання отримані позивачем під час виконання ним трудових обов`язків. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності,виду діяльності чи галузевої належності. Рішенням Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року №20-рп/2008 громадянам надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У відповідності до ст.4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Суд вважає, що в даному випадку відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком» повинен виплатити позивачеві моральну шкоду, оскільки актом розслідування профзахворювання встановлено зв`язок профзахворювання позивача з виробництвом. Факт заподіяння моральної шкоди позивачеві у зв`язку з професійним захворюванням встановлений, оскільки позивач зазнав зменшення обсягу трудової діяльності, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, що вимагає додаткових зусиль для організації життя. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.п.3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З урахуванням вказаних фактичних даних у справі, правових норм, які підлягають застосуванню, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й, беручи до уваги конкретні обставини по справі, зокрема: роботу на підприємстві, правонаступником якого є відповідач у шкідливих умовах 6 років (тобто 25,9 % від загального стажу роботи в умовах впливу шкідливих факторів - 23 роки 3 міс.), роботу позивача у шкідливих умовах на інших підприємствах, ступінь втрати працездатності , негативну динаміку перебігу захворювання, характер, інтенсивність і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, необхідність прикладати значні зусилля для продовження активного життя, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 80 000,00 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переносить у зв`язку з профзахворюванням, а в задоволенні іншої частини позову слід відмовити. Не підлягають застосуванню положеннями Закону України від 16 січня 2020 року №466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» , яким внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди, яке набрала чинності з 23.05.2020 року та якою передбачено, що у разі якщо сума моральної шкоди визначеної рішенням суду, перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, сума такого перевищення включається до оподатковуваного доходу платника податку, тобто відповідач зобов`язаний утримувати податок на доходи фізичних осіб із суми доходу та за його рахунок, що судом першої інстанції не було враховано при винесенні судового рішення, з огляду на наступне. Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у даній справі є відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. При зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Зі змісту положень п.3 ч.3 ст.175, п.1 ч.1 ст.176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці. Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди, завданої профзахворюванням та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою. Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року справа №761/11472/15-ц. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Так, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Відтак, відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», пропорційно до задоволених вимог, суд стягує з відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» в дохід держави судовий збір в сумі 840,80грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial