Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

Позивач 23 серпня 2017 року звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що сімейне життя між сторонами через деякий час після укладення шлюбу погіршилося. Між подружжям почали виникати постійні сварки. З серпня 2016 року сторони шлюбні стосунки не ведуть, залишаючись проживати разом через відсутність у відповідачки окремого житла. Наразі сторони втратили почуття любові і поваги один до одного, не мають наміру в подальшому підтримувати шлюбні стосунки. Шлюб існує формально. Від шлюбу подружжя має двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. [PERSON] 18 вересня 2017 року подала до суду заперечення на позовну заяву, в яких зазначила, що вона згоди на розірвання шлюбу не надавала, наразі причин для розірвання шлюбу не має, подружжя повинно виховувати дітей. Шлюб є реальним, а не формальним. Ухвалою суду від 08 грудня 2017 року подружжю [PERSON] та [PERSON] надано строк для примирення на два місяці до 08 лютого 2018 року. Відповідно до Закону України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII Цивільний процесуальний Кодекс викладено у новій редакції, який набрав чинності з 15.12.2017 року. Згідно п. 9 ч.1 Перехідних Положень (розділ ХІІІ) справи, провадження яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу (Законом України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII), розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Позивач в судове засідання не з?явився, надав заяву, якою позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, закінчити розгляд справи за його відсутності. Відповідачка в судове засідання не з?явилась, надала заяву, якою позов [PERSON] визнала, надала згоду на розірвання шлюбу, підтвердивши, що сім?я розпалась, а примирення не можливо. Діти залишаються мешкати з матір?ю. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що шлюб підлягає припиненню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 жовтня 2006 року, про що свідчить актовий запис №497, зроблений третім відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районногоуправління юстиціїм. Одеси (свідоцтво про шлюб [PERSON] 1-ЖД №035733). В силу статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Виниклі між сторонами правовідносини регулюються статтею 112 Сімейного Кодексу України, відповідно якої, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сімейне життя у сторін не склалося, майнового спору та спору щодо проживання дітейне існує. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, вважає що спільне життя та збереження шлюбу неможливо, а відповідачне заперечуєпроти розірвання шлюбу. З метою надання можливості збереження сім?ї та відновлення стосунків між подружжям, судом сторонам надавався строк для примирення, після закінчення якого сторонами подружні стосунки не були відновлені. Також суд враховує той факт, що між сторонами існують аліментні відносини, які ініційовані [PERSON] та вирішені на її користь Приморським районним судом м. Одеси 29 вересня 2017 року по справі № 522/16369/17. За таких обставин, суд вважає, що за відсутності вільної згоди на шлюб обох з подружжя, сім'я між сторонами розпалася остаточно і не може бути відновлена. Подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватись на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст.1 СК України) та не може будуватися на примушені сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі. Після розірвання шлюбу відповідачка залишає прізвище «Якимчук».

Outcome: approved