Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

Позивач [PERSON], в особі представника [PERSON] звернулася до суду із позовом до територіальної громади с. Добринівці Заставнівського району про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, в якому просить встановити факти прийняття нею спадщини після смерті [PERSON], яка померла 26.10.1973 року, а також визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по вул. 1-го травня, 5 в с. Добринівці Заставнівського району Чернівецької області, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 26.10.1973 року. Посилається на те, що 26.10.1973 року померла бабуся позивача [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно, до складу якої входить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по про вул. 1-го Травня, 5 в с. Добринівці Заставнівського району Чернівецької області, яку вона відповідно до заповіту від 23.02.1972 року який зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій під №3 та посвідчений секретарем виконкому сільської ради [PERSON] та на час відкриття спадщини змінений та скасований не був, заповіла їй. Спадкоємці, котрі б має право на обовязкову частку при спадкуванні за заповітом відсутні. Зазначає, що від спадщини позивач [PERSON] не відмовилась, спадщину після смерті бабусі [PERSON] прийняла вчасно шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, проживаючи в даному будинку, обробляючи земельну ділянку та здійснивши ремонт в будинку. З метою оформлення спадщини, позивач звернулась до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на згаданий будинок, однак у його видачі нотаріусом було відмовлено, у звязку з тим, що нею не було надано належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності на дане майно за [PERSON] Відсутність правовстановлюючих документів на будинковолодіння є перешкодою в оформленні спадщини. Саме тому, позивач змушена в судовому порядку визнавати право власності на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлої 26.10.1973 року. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, обґрунтували вищенаведеним, просили задовольнити. Представник відповідача територіальної громади с. Добринівці Заставнівського району Чернівецької області в судове засідання не зявився, подав суду заяву про визнання позову та проханням розглянути справу в його відсутності. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши доводи позивача та її представника, покази свідків [PERSON], [PERSON], суд вважає, що позов обґрунтований і його слід задовольнити в повному обсязі, виходячи з наступного. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Дана правова позиція також закріплена в п.9 Інформаційного листа № 24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року, в якому зазначено: «якщо спадщина відкрилась до набрання чинності ЦК, судам слід враховувати, що ст. 549 ЦК УРСР було визначено перелік дій, які свідчать про прийняття спадщини фактичний вступ у володіння та управління спадковим майно». Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, чинного на час відкриття спадщини, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 того ж Кодексу, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Судом встановлено, що 26.10.1973 року померла [PERSON], що видно із копії повторного свідоцтва про смерть серії І-МИ №156541 від 05.01.2016 року (а.с. 09). Після смерті останньої відкрилася спадщина на все належне їй майно, до складу якої входить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по провул. 1-го Травня, 5 в с. Добринівці Заставнівського району Чернівецької області. Відповідно до ч.4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Законодавство України надає перевагу спадкоємцеві за заповітом перед спадкоємцями за законом. За правилами ст. 1216, 1217, 1218, 1268 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а тому прийняття спадщини частинами не можливе. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що 23 лютого 1972 року спадкодавець [PERSON] вчинила заповіт, яким все моє майно заповіла онуці [PERSON], тобто позивачу по справі. Вказаний заповіт на час відкриття спадщини змінений та скасований не був, належить спадкодавцю [PERSON], був посвідчений секретарем виконкому сільської ради [PERSON] та зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій під №3. Вказане вбачається із заповіту (а.с. 16) , довідки виконкому Добриновецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №35 від 22.06.2016 року (а.с. 17), копії рішення Заставнівського районного сду Чернівецької області від 21.04.2016 року про встановлення факту родинних відносин та факту належності правовстановлюючого документу (а.с. 18). Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховної ради України за №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» - перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, що визначений ст. 1241 ЦК України є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. На виконання зазначених вимог закону судом встановлено, що спадкоємці, які б мали право на обовязкову частку спадкового майна померлої [PERSON] при спадкуванні за заповітом відсутні, що підтверджується довідкою Добриновецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №11 від 17.02.2016 року (а.с. 19) та матеріалами спадкової справи №55/2016 року, заведеної щодо майна [PERSON], померлої 26.10.1973 року та дослідженої судом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] від спадщини не відмовилася, в шестимісячний термін втупила в управління та володіння спадковим майном: обробляла присадибну земельну ділянку, провела ремонт будинку, що є обєктом спадкового майна та проживала в ньому на момент відкриття спадщини та продовжує проживати в даному господарстві. Дана обставина підтверджується довідками виконкому Добриновецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №49 від 14.01.2016 року та №28 від 23.05.2016 року (а.с.10, 20). Спадкове майно перебуває у фактичному користуванні у позивача, інших претендентів на спадщину не має. Факт прийняття позивачем спадщини в судовому засіданні також підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON], які пояснили, що позивач [PERSON] на момент смерті [PERSON] проживала разом з нею до її смерті, хоронила останню, після її смерті зробила ремонт будинку, підтримує господарство в належному стані та обробляє присадибну земельну ділянку. Отже, в судовому засіданні знайшло підтвердження, що позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON], яка померла 26.10.1973 року і такий факт необхідно встановити. Згідно ч. 1 ст. 1268, ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З метою оформлення спадщини та отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого по провул. 1-го Травня, 5 в с. Добринівці Заставнівського району Чернівецької області позивач [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із заявою, однак у видачі свідоцтва нотаріусом було відмовлено, оскільки нею не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності на згадане майно за [PERSON], що вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій №484/02-31 від 20.05.2016 року (а.с. 22). Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по введенню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12.05.85 № 5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25.05.90 №69. В довідці Добриновецької сільської ради №06 від 17.02.2016 року (а.с. 23) зазначено, що згідно із записом у по господарській книзі сільської ради за особовим номером №0119-1 в с. Добринівці Заставнівського району Чернівецької області знаходиться житловий будинок з господарськими спорудами за адресою провул. 1-Травня, який належав померлій [PERSON]. Вказане видно також і з копії копії по господарської книги, в якій [PERSON] зазначена як голова домогосподарства (а.с. 24) В п. 3.3.Вищого Спецiалiзованого Суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ в інформаційному листi вiд 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» сказано, що всi господарсько-побутові будiвлi та споруди у домоволодіннях, якi належать громадянам i були побудовані до Указу Президії Верховної Ради Української РСР вiд 22 січня 1979 року «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель», i під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не вiдносяться до категорії самовільних (самочинних). Також в даному листі зазначається, що записи у по-господарських книгах, при вирішенні питання про визнання права власності на житлові будинки i споруди у порядку спадкування, оцiнюються у сукупності з iншими доказами, таким як: рiшення про оформлення права власностi громадян на будинки, технiчним паспортом на будiвлi, документами про вiдведення в установленому порядку земельних дiлянок пiд забудову тощо. Частинами 3, 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку, що спадкодавець [PERSON] набула право власності на спірний житловий будинок, проте його не оформила належним чином. Відповідно до другого абзацу пункту 3.1 розділу ІІІ Порядку затвердженого Наказом від 19.03.2013р. №95 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. На даний час позивачем [PERSON], як спадкоємицею майна померлої [PERSON] за заповітом, виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с. 11 зворот), згідно довідки характеристики Заставнівського РБТІ №153 від 30.06.2016 року (а.с.15), зведеного акту вартості будинків (а.с. 12 зворот), житловий будинок розташований по провул. 1-го травня, 5 в с. Добринівці Заставнівського району Чернівецької області побудований у 1920 році, а господарські будівлі до нього у 1920-1980 роках, їх вартість становить 140974 (сто сорок тисяч девятсот сімдесят чотири) гривні. Таким чином, сукупність зібраних у справі доказів, дають суду право зробити висновок, що позовні вимоги обґрунтовані і їх слід задовольнити з метою реалізації позивачами своїх законних спадкових прав. На підставі викладеного та

Outcome: approved