Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

Позивач 15.04.2021 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про стягнення аліментів. В обґрунтування своїх вимог позивач посилалась на те, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.03.2021 року було розірвано. Від сумісного шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який перебуває на утриманні позивача та навчається у Дніпровському коледжі залізничного транспорту та транспортної інфраструктури та потребує матеріальної допомоги з боку відповідача. Позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму для особи відповідного віку, щомісячно, до закінчення сином навчання, але не більш ніж до досягнення ним 23 років. Позивач у своїй заяві від 10.08.2021 року просила справу розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач у заяві від 10.08.2021 року просив розглядати справу без його присутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Будь-яких заяв від нього не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.03.2021 року було розірвано (а.с. 4-7). Від сумісного шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 3). [PERSON] є студентом четвертого курсу спеціальності 273 «Залізничний транспорт» денного відділення ДВНЗ «Дніпровського коледжу залізничного транспорту та транспортної інфраструктури», термін закінчення навчання 30 червня 2022 року. Позивач потребує матеріальної допомоги з боку відповідача на утримання повнолітнього сина. Згідно ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Частиною 2 цієї статті передбачено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання. На підставі ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивач просить стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше прожиткового мінімуму для особи відповідного віку, однак положеннями абз. 2 ч. 2 ст. 182 СК України зазначено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, таким чином суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині. З урахуванням того, що син сторін [PERSON] повнолітній, продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для особи відповідного віку, щомісячно, до закінчення сином навчання, але не більше, ніж досягнення ним віку 23 років. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 191 СК України, суд вважає необхідним стягнути аліменти з [PERSON] на користь позивача на утримання повнолітнього сина з дня подання позову, тобто з 15.04.2021 року. На підставі п. 7 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. П. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням зазначеного, суд вважає можливим допустити негайне виконання судового рішення у межах суми платежу за один місяць. [PERSON] згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави у розмірі 908,00 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі викладеного та

Outcome: partial