Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

Позивач 26 лютого 2015 року звернувся до Ленінського районного суду з позовом до [PERSON], [PERSON] третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Кретова Наталія Борисівна про визнання недійсним правочинів (а.с.2-5). В ході судового розгляду справи до участі у справі було залучено в якості співвідповідача законного представника неповнолітнього [PERSON], [INFO], [PERSON]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що приймав участь в електронних торгах ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та став переможцем торгів по реалізації арештованого майна, а саме: домоволодіння [ADDRESS], про що було складено акт про проведення електронних торгів (аукціону) по реалізації арештованого майна від 05.02.2015 року. Звернувшись до державного нотаріуса ДДДНК для отримання свідоцтва про право власності на нерухоме майно, йому було відмовлено у видачі свідоцтва, у зв'язку із тим, що на момент проведення електронних торгів вищевказане нерухоме майно на праві власності належало [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу ? частини домоволодіння від 02.08.2013 року та на підставі договору дарування ? частини домоволодіння від 03.08.2013 року. Позивач вважає, що відчуження домоволодіння [ADDRESS], на підставі договорі купівлі-продажу від 02.08.2013 року та дарування від 03.08.2013 року є недійсними, у зв'язку із чим, вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу ? часини домоволодіння [ADDRESS] від 02.08.2013 року укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Кретовою Е.Б. за реєстровим №1350, та застосувати двосторонню реституцію шляхом зобов'язання [PERSON] повернути [PERSON] у натурі 1/2 частини домоволодіння [ADDRESS]; скасувати рішення Реєстраційної служби ДМУЮ Дніпропетровської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 4717168 від 02.08.2013 року про реєстрацію права власності на ? частину домоволодіння [ADDRESS] за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 02.08.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Кретовою Н.Б.; визнати договір дарування 1/2 частини домоволодіння [ADDRESS] від 03.08.2013 року укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Кретовою Н.Б. за реєстровим №1354, та застосувати двосторонню реституцію шляхом зобов'язання [PERSON] повернути [PERSON] у натурі 1/2 частини домоволодіння [ADDRESS]; скасувати рішення Реєстраційної служби ДМУЮ Дніпропетровської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 4725805 від 03.08.2013 року про реєстрацію права власності на ? частину домоволодіння [ADDRESS] за [PERSON] на підставі договору дарування від 03.08.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Кретовою Н.Б. Позивач разом зі своїм представником за договором адвокатом - Кулаковим О.В., в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідачка - [PERSON] в судове засідання не з'явилась. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. Про причини неявки не повідомила. Письмових заяв про розгляд справи без своєї присутності не надсилала. Співвідповідач - [PERSON], що діє в інтересах неповнолітнього [PERSON], [INFO], в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував у повному обсязі. Третя особа - приватний нотаріус ДМНО Кретова Н.Б., в судовому засіданні проти вимог позовної заяви заперечувала у повному обсязі. Вступна та резолютивна частини рішення проголошені в судовому засіданні, повний текст складений 22 травня 2015 року. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, зокрема із правочинів, вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України в редакції 2003 року). Для встановлення правовідносин між сторонами та при вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Цивільного кодексу України, інших законів України, нормативно-правові акти центральних органів виконавчої влади, практику Верховного суду України. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, з'ясувавши обставини справи вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 21 грудня 2006 року (а.с.19) на праві приватної власності являлась власником домоволодіння [ADDRESS] (а.с.14). Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради від 21.06.2013 року (а.с.48), дозволено [PERSON] подарувати домоволодіння № [ADDRESS] на ім'я малолітнього [PERSON], [INFO], та дозволено [PERSON] прийняти в дар домоволодіння [ADDRESS] від імені малолітнього [PERSON], [INFO], про що повідомити орган опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради. Згідно договору дарування частини домоволодіння від 02 серпня 2013 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] та [PERSON], які діяли як законні представники малолітнього [PERSON], [INFO], 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] продано [PERSON], [INFO], зареєстрованого в реєстрі за №1350 (а.с.46). На підставі договору дарування частини домоволодіння від 03 серпня 2013 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] та [PERSON], які діяли як законні представники малолітнього [PERSON], [INFO], 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] подаровано [PERSON], [INFO], зареєстрованого в реєстрі за №1354 (а.с.47). Відповідно до акту про проведення електронних торгів (аукціону) по реалізації арештованого майна від 05.02.2015 року (а.с.6), на примусовому виконанні у Ленінському ВДВС ДМУЮ перебувало зведене виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь юридичних осіб боргу на загальну суму 217 307,39 грн. В ході примусового виконання державним виконавцем Ленінським ВДВС ДМУЮ було накладено арешт на домоволодіння [ADDRESS], що належало останній, на підставі договору купівлі-продажу від 21.12.2006 року. Переможцем електронних торгів став [PERSON], який сплатив суму в розмірі 241 395,00 грн., що підтверджується протоколом проведення електронних торгів №41682 від 22.12.2014 року, який виданий ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (а.с.7). Державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про придбання майна з електронних торгів на домоволодіння [ADDRESS], у зв'язку із тим, що на момент проведення електронних торгів нерухоме майно належало не боржнику - [PERSON], а іншій особі (а.с.8). Згідно зі ст.. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст..317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.6 ст.203 ЦК України, правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити права та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. У відповідності до ст.. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Суд наголошує на тому, що відповідно до покладеного обов'язку доказування згідно ст.60 ЦПК України, позивачем не надано суду жодних доказів того, що вчинені майже ніж за два роки до його участі в електронних торгах, між [PERSON] та [PERSON] та [PERSON], які діяли як законні представники малолітнього [PERSON], [INFO], а саме: договори дарування від 02.08.2013 року, 03.08.2013 року, порушують обсяг його майнових інтересів чи то суперечать нормам закону, у зв'язку із чим підстави для визнання їх недійсними відсутні. Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, суд першої інстанції, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог, вважає що вимоги [PERSON] є безпідставними, необґрунтованими, взагалі недоведеними, а тому задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання щодо судових витрат, в силу ст.88 ЦПК України, суд враховує, що позовні вимоги не підлягають задоволенню тому сплачений позивачкою судовий збір відшкодуванню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed