Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON] в січні 2019 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Позовні вимоги мотивував тим, що з 12.11.2014р. вони з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням суду 01.11.2018р., та від якого вони мають сина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу відповідачка з сином проживають за адресою: [ADDRESS] . Позивач проживає окремо, відповідачка обмежила його у праві спілкуванні з дитиною, перешкоджає зустрічам та спілкуванню в телефонному режимі, у зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду. Враховуючи викладене, просить зобов`язати відповідачку усунути перешкоди в спілкуванні з дитиною та встановити наступний графік побачення з сином без присутності відповідача: кожної суботи з 15:00 до 18:00 год.; у святкові дні - Різдво, не менше трьох годин; у день народження сина - не менше трьох годин, у день народження батька, [PERSON] - не менше трьох годин, один раз на рік в літній період щороку, сумарно протягом 30 календарних днів спільного відпочинку. Ухвалою суду від 08 лютого 2019 року у справі відкрито загальне позовне провадження. 08 квітня 2019 року на адресу суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву (а.с. 11-13), в якому вона просила повністю відмовити у задоволенні позову. 02 травня 2019 року позивач подав відповідь на відзив (а.с. 23-24). Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що спілкування з батьком негативно впливає на психоемоційний стан дитини. Також заперечила, що чинить перешкоди у спілкуванні батька з сином, зазначила, що лише проти того, щоб їхні побачення відбувалися у її відсутність. Крім того наголосила, що рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради № 1352 від 05.12.2018 позивачеві було визначено порядок побачення із сином - друга субота місяця, з 10.00 до 12.00 год, у присутності матері дитини, але позивач жодного разу не приїжджав до дитини у визначені дні та не телефонував до сина. При цьому відповідач визнала, що заблокувала контакт позивача в телефоні. Вважає, що подача цього позову зумовлена заборгованістю позивача зі сплати аліментів на утримання сина. Представник органу опіки та піклування Житомирської міської просила винести рішення по справі з урахуванням інтересів дитини та висновку органу опіки та піклування. Свідок [PERSON] пояснив, що знайомий із позивачем більше року, останній винаймав у нього житло. Знає, що у нього є син, а із відповідачкою він особисто не знайомий. Двічі (у травні 2019 та вчора (25.09.2019)) він був свідком того, як позивач приходив до сина у садочок, дитина зраділа батькові, обіймала його, проте працівниці дитячого закладу просили [PERSON] піти з території закладу. Через це [PERSON] вчора телефонував до поліції. Про те, що відповідач не дає позивачу бачитися з сином та чинить перешкоди знає зі слів самого позивача, але при ньому позивач дзвонив до колишньої дружини і вона не брала слухавки. Суд заслухав пояснення учасників судового розгляду, пояснення свідка, а також надані сторонами докази у їх сукупності та вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають до часткового задоволення за наступних підстав. Згідно ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1959 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Нормою ч. 1 ст. 7 Конвенції встановлено, що дитина з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 4). Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, син [PERSON] проживає разом із матір`ю, [PERSON] . Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За приписами ст.ст. 11,15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування. Згідно п. 2, 3 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. З урахуванням вищевикладеного, питання виховання дитини батьки вирішують спільно, позивач зобов`язаний брати участь у вихованні його дитини і має право на особисте спілкування з сином, а відповідачка не має права перешкоджати позивачу спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. Згідно ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Разом з тим, задовольняючи позов частково, суд враховує психологічну діагностику на визначення психоемоційного стану дитини (а.с. 31-32), а також висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування щодо визначення участі у вихованні та порядку побачень [PERSON] з сином [PERSON] (а.с. 43-45). Також, при визначенні способу участі позивача у вихованні дитини, суд враховує вік дитини (малолітній, 5 років), позицію відповідачки, яка позов не визнала, але у судовому засіданні все-таки підтвердила, що заблокувала контакт позивача в телефоні (що свідчить про створення умов для перешкод позивачеві у спілкуванні з його малолітньою дитиною), тому вважає за можливе визначити спосіб спілкування позивача з сином у наступному порядку: кожна субота кожного місяця у присутності матері дитини [PERSON] ; у день народження дитини [PERSON] у присутності матері дитини [PERSON] ; у день народження батька [PERSON] у присутності матері дитини [PERSON] , а також зобов`язати [PERSON] не перешкоджати [PERSON] у спілкуванні з сином [PERSON] , [INFO] , в тому числі за допомогою телефонного та відео зв`язку. Решту позовних вимог суд вважає наразі передчасною та, з метою дотримання прав дитини (зважаючи на результати діагностування психоемоційного стану [PERSON] ), відмовляє в їх задоволенні.

Outcome: partial