Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

Позивач [PERSON] 11.02.2016 року звернувся до суду із позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 23.07.2004 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, про що в Книзі реєстрації актів про одруження 23.07.2004 року зроблено запис №1112. Позов мотивований тим, що спільне життя подружжя не склалося через відсутність взаєморозуміння. З січня 2014 року сторони проживають окремо, подружні відносини між ними припинено, спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають. На думку позивача, відновити сімейні стосунки неможливо та недоцільно, вважає, що відносини подружжя налагодити не вдасться, шлюб носить формальний характер, на примирення та відновлення подружніх відносин позивач не згоден, подальше збереження шлюбу з відповідачем суперечить його інтересам. Від шлюбу у подружжя є малолітня дитина син [PERSON], [INFO]. Вказані обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з вказаною позовною заявою. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, в позовній заяві просив справу розглядати без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена завчасно у встановлений законом спосіб, причини неявки суд не повідомила. Враховуючи зазначені обставини, зважаючи на зміст заяви позивача, судом ухвалено провести заочний розгляд справи за наявними у ній доказами, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В ході дослідження позовної заяви та доданих до неї матеріалів судом, відповідно до ч. 1 ст. 112 СК України, з'ясовано фактичні взаємини подружжя, а також те, що подана до суду позовна заява відповідає дійсній волі позивача, його бажання розірвати шлюб є істинним та добровільним. Згідно п. 10 Постанови пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України ( 254к/96-ВР ) охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін. Досліджуючи вказані обставини, суд зважає на те, що фактично шлюбні відносини між сторонами по справі припинено, шлюб між сторонами фактично розпався, існує формально, ведення спільного господарства припинено, подальше збереження шлюбу є неможливим та недоцільним і суперечитиме інтересам сторін, тому шлюб між сторонами слід розірвати, а позов задовольнити. Згідно ч. 3\~ст. 88 ЦПК України,\~якщо позивача, на користь якого укладено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 551,20 гривень . На підставі викладеного та

Outcome: approved