Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

Позивач 14.05.2021 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, посилаючись на те, що він на підставі договору дарування частки квартири від 31 серпня 2018 року отримав у власність 1/2 частки квартири за адресою: [ADDRESS] . Співвласником іншої 1/2 частини зазначеної квартири є відповідач [PERSON] , що підтверджено рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 21.07.2015 року у справі 712/15122/14-ц. Вказував, що не має можливості використовувати та розпоряджатися своїм майном, так як відповідач не впускає його до квартири. Вказував, що відповідач заперечував проти права власності позивача щодо квартири та подав до суду позовну заяву про визнання вищезазначеного договору дарування квартири від 31 серпня 2018 року, недійсним. Рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 07.08.2019 року у справі 711/1346/19 відповідачу відмовлено у задоволенні вказаного позову. Вказане судове рішення залишено без змін судами апеляційної та касаційної інстанції. Незважаючи на правомірність набуття квартири у власність, позивач не має доступу до квартири, а тому вимушений звернутися до суду. Просив усунути [PERSON] перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом його вселення в квартиру [ADDRESS] . Відповідач скерував до суду відзив на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 грудня 2017 року встановлено порядок користування квартирою [ADDRESS] виділено в користування [PERSON] (попередній власник) житлову кімнату № 5 площею 17,1 кв.м., [PERSON] житлову кімнату № 4 площею 13 кв.м. з лоджією площею 3,8 кв.м. Згідно актів опитування сусідів від 01.03.2019 року №189, від 01.09.2019 року №1049, від 01.03.2020 року №189, від 09.09.2021 року №676, від 01.03.2021 року №191 він та його син [PERSON] не проживають у вказаній квартирі. Вказував, що особисто до нього з питань вселення у спірну квартиру ніхто не звертався, його контактні дані зазначені на дверях квартири. Оскільки квитанції про сплату комунальних послуг надходять на ім`я попереднього власника - [PERSON] , йому невідомо хто є іншим співвласником квартири. Протягом листопада 2018 року-вересня 2020 року дійсно намагався визнати недійсним договір дарування квартири від 31.08.2018 року, але під час розгляду справи в судах відповідач в засідання не з`являвся, жодних заяв, клопотань не подавав. Відповідно до ЦК України та умов договору дарування ключі від квартири позивачу повинен був передати попередній власник квартири - [PERSON] . Просив відмовити у задоволенні позову. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Щербатюк Б.А. в судовому засіданні повідомили, що дійсно після оформлення права власності на квартиру, починаючи з 2018 року, позивач не має до неї доступу, оскільки відповідач змінив замки та його ключ не підходить до дверей. У підтвердження вказаних обставин долучив до матеріалів справи відеозапис подій 02.03.2019, на якому видно намагання позивача потрапити у власну квартиру. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував вказаний факт, зазначивши, що до того, як з`явитися для вселення у квартиру, позивач не звертався до нього щодо отримання ключів, крім того, у договорі дарування вказано на те, що обдарований отримав ключі від квартири. Однак, 02.03.2019 року, коли позивач разом із невідомими особами намагалися вселитися у квартиру, вони мали намір використовувати не ключи, а болгарку. Неодноразово заявляв та звертав увагу суду, що вселення позивач намагався здійснити за підтримки групи осіб, які відносяться до відомого у місті угрупування, у зв`язку із чим ним було викликано наряд патрульної поліції, зазначене підтверджується відеозаписом подій від 02.03.2019 року, долученим стороною позивача. Підтвердив, що у даному житловому приміщенні разом із ним має право проживати його син - неповнолітній [PERSON] , однак він разом із сином не мають можливості проживати у даній квартирі саме у зв`язку із ситуацією, що склалася навколо житлового приміщення. Однак, підліток періодично навідується у квартиру, щоб забрати квитанції та перевірити побутовий стан. Позивач та його представник - адвокат Щербатюк Б.А. вказували, на відеозаписі зафіксовано, що саме відповідачем чиняться перешкоди позивачу, а тому є всі підстави для задоволення позову. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) установив наступне. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 17.07.2008 року перебували у офіційному шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] . Під час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] придбано квартиру [ADDRESS] . Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 15 жовтня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 17 липня 2008 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 763 розірвано. Після розірвання шлюбу залишено позивачці прізвище « [PERSON] ». Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 липня 2015 року визнано квартиру [ADDRESS] об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . Визнано за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартиру [ADDRESS] . Визнано за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартиру [ADDRESS] . Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 16 жовтня 2015 року визначено місце проживання малолітньої дитини сторін - сина [PERSON] , [INFO] , - з його батьком [PERSON] . Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 грудня 2017 року встановлено порядок користування квартирою [ADDRESS] виділено в користування [PERSON] житлову кімнату № 5 площею 17,1 кв.м., [PERSON] житлову кімнату № 4 площею 13 кв.м. з лоджією площею 3,8 кв.м. Підсобні приміщення - кухню з балконом, ванну кімнату, вбиральню, коридор, комору - залишено в загальному користуванні. 31 серпня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування Ѕ частини квартири [ADDRESS] . Дозвіл на укладення спірного договору дарування органом опіки і піклування не надавався. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 154940112 від 04.02.2019 року [PERSON] належить Ѕ частина квартири [ADDRESS] відповідно договору дарування серія та номер: 3096, виданого 31.08.2018 року приватний нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Алексєєвою І.Ю. Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За приписами частин 1,2 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За ст.ст. 317, 319 цього Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст.ст.355, 236, 358 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння чи користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до ст.391 ЦК України - власник має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування та розпорядження своїм майном. Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені статтею 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Позивач [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що дійсно після оформлення права власності на квартиру він не має до неї доступу, оскільки відповідач змінив замки та його ключ не підходить до дверей. Вказували, що відеозапис подій від 02.03.2019 року підтверджує наявність перешкод для власника [PERSON] , а тому є всі підстави для задоволення позову. Аналізуючи зазначені доводи, вивчивши відеозапис подій від 02.03.2019 року, суд вказує на наступне. У спірних правовідносинах права позивача та і відповідача, як власників житлового приміщення, захищені і статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Судом встановлено, що після укладення договору дарування частки квартири за адресою [ADDRESS] , яка належала бувшій дружині [PERSON] - [PERSON] , сторона відповідача [PERSON] , який є власником іншої частки та неповнолітній [PERSON] , уникають можливості проживання у вказаній квартирі. Вказане підтверджується актами опитування сусідів від 01.03.2019 року №189, від 01.09.2019 року №1049, від 01.03.2020 року №189, від 09.09.2021 року №676, від 01.03.2021 року №191, згідно яких він та його син [PERSON] не проживають у вказаній квартирі. Відеозапис подій від 02.03.2019 року підтверджує наявність те, що між співвласниками [PERSON] та [PERSON] склалися неприязні відносини, які виключають їх сумісне співіснування. Відповідно до частин першої та другої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Отже, у зв`язку із даною ситуацією, неповнолітній [PERSON] не має можливості проживати у даній квартирі. Відповідно до ч.2 ст.12 «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Згідно з ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. На думку суду, ситуація, яка склалася навколо житлового приміщення, в якому має право проживати неповнолітній як член сім`ї відповідача, однак фактично уникає можливості разом з батьком в ньому проживати, потребує детального вивчення, в тому числі шляхом обговорення даної ситуації в присутності батьків неповнолітнього [PERSON] та [PERSON] на засіданні органу опіки та піклування. Однак, орган опіки та піклування, не був залученим до участі в справі, не надавав висновку щодо даного питання, а тому вирішення питання по суті спору без обговорення вказаної ситуації, що склалася навколо місця проживання неповнолітнього [PERSON] , оскільки він періодично навідує дане житло, на переконання суду, є передчасним. Відтак, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки вирішення питання про усунення перешкод та забезпечення одному з співвласників можливості увійти до житлового приміщення не може бути здійснено, без чіткого розуміння, що це буде здійснено з дотриманням гарантій відносно членів сім`ї іншого співвласнника, викладених у Конвенції про права дитини. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed