Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

Позивач 29.12.2016 року звернувся до суду з зазначеним позовом (а.с. 2-3), з додатковою позовною заявою звернувся 07.04.2017 року та 06.03.2018 року (а.с. 47-48, 116-117), остаточно просив визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями № 11 по вул. Передовиків у м. Нікополі, який складається з житлового будинку А, загальною площею 52,6 кв. м., житловою площею 34,7 кв. м., літньої кухні Б, теплиці В, підвалу Г, вбиральні Д, гаражу Е, навісу Ж, споруди І, № 1-4. Свої вимоги мотивує наступним. 02.11.2002 року помер його батько [PERSON]. За життя померлий [PERSON] перебував з 27.10.1979 року у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Після одруження батька вони всі разом проживали у [INFO]. Вказаний будинок було придбано померлим батьком з мачухою [PERSON] за спільні кошти. На даний час вказаний житловий будинок зареєстровано за [PERSON], згідно свідоцтва про право на спадщину від 05.11.1985 року, посвідченого Нікопольською державною нотаріальною конторою. 25.11.2006 року померла його мачуха [PERSON]. Він був єдиною близькою людиною для померлої, оскільки власних дітей вона не мала. У встановлений законом строк він звернувся до Другої Нікопольської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та отримав повідомлення, що неможливо видати свідоцтво про право на спадщину за законом, так як він не є спадкоємцем померлої, по спадковому будинку існує спір, для вирішення якого йому необхідно звернутися до суду. Крім того зазначено, що правовстановлюючий документ на спадковий будинок у нього відсутній. Згодом йому стало відомо, що після смерті його мачухи [PERSON] було відкрито спадкову справу за заявою [PERSON] про прийняття спадщини після її смерті. 08.06.2007 року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина, яка була прийнята його дружиною [PERSON]. Зазначає, що він після смерті мачухи - [PERSON] постійно проживає в будинку, відкрито і безперешкодно користується ним вже на протязі десяти років, що підтверджується актом про проживання, посвідченого головою квартального комітету № 26 від 27.12.2017 року. Станом на 2006 рік спірний будинок перебував у аварійному стані, одна стіна була зруйнована, тому він змушений був зробити новий фундамент та побудувати нову стіну. Таким чином протягом десяти років він підтримує будинок у належному технічному стані, встановив прилади обліку, обробляє земельну ділянку, несе витрати на його утримання. Вважає, що відповідно до положень ст. 344 ЦК України набув власності на вказаний спірний будинок, тому звернувся з даним позовом до суду. 15.12.2017 року набув чинності Цивільний процесуальний кодекс України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року. Згідно п.9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні, кожен окремо позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином за місцем реєстрації. До суду повернувся конверт з судовою повісткою з викликом на 14.05.2018 року о 14.00 год., як не вручений у звязку з відмовою отримати судову повістку (а.с.122). Судова повістка у відповідності до ч.8 ст.128 ЦПК України, вважається врученою відповідачу. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв'язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Вислухавши позивача та його представника, допитавши свідків [PERSON] та [PERSON], вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, визначені у главі 24 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови) Враховуючи положення статей 335, 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови) Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. У судовому засіданні встановлено, що 02.11.2002 року помер батько позивача [PERSON] (а.с. 5-6), який за життя перебував у зареєстрованому шлюбі з 27.10.1979 року з [PERSON] (а.с. 5а). Померлим [PERSON] разом з дружиною [PERSON] було придбано за спільні кошти житловий будинок з надвірними будівлями № 11 по вул. Передовиків у м. Нікополі. Згідно повідомлення Комунального підприємства «Нікопольське МБТІ» за № 787 від 20.03.2007 року, право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано за [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину від 05.11.1985 року, рн. 2-5111, посвідченим Другою Нікопольською державною нотаріальною конторою (а.с. 27). 25.11.2006 року померла мачуха позивача [PERSON] (а.с. 7). Після смерті [PERSON] було відкрито спадкову справу № 20/2007 за заявою [PERSON] про прийняття спадщини після її смерті (а.с. 32-40). У встановлений законом строк позивач звертався до Другої Нікопольської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та отримав повідомлення, що неможливо видати свідоцтво про право на спадщину за законом, так як він не є спадкоємцем померлої, по спадковому будинку існує спір, для вирішення якого йому необхідно звернутися до суду. Крім того зазначено, що правовстановлюючий документ на спадковий будинок у нього відсутній (а.с. 41). Таким чином, спадщину, що залишилася після смерті [PERSON], прийняв [PERSON] Згідно копії актового запису про смерть № 30 від 11.06.2007 року, наданої Олександрійським міськрайонний відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, [PERSON], [INFO] помер 08.06.2007 року (а.с. 66-67). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка була прийнята його дружиною [PERSON], що підтверджується примірником копії спадкової справи № 456 за 2007 рік, заведеної після смерті [PERSON] та наданої Олександрійською районною державною нотаріальною конторою від 22.01.2018 року за № 57/01-16 (а.с. 77-106). Позивач був єдиною близькою людиною для померлої [PERSON], оскільки вона власних дітей не мала. Позивач після смерті [PERSON], а саме з 2006 року, постійно проживає в будинку без реєстрації, відкрито і безперешкодно користується ним вже на протязі десяти років, що підтверджується актом про проживання, посвідченого головою квартального комітету № 26 від 27.12.2017 року (а.с. 8). Станом на 2006 рік будинок перебував у аварійному стані, одна стіна була зруйнована, позивач зробив новий фундамент та побудував нову стіну. На даний час позивач підтримує будинок у належному технічному стані, встановив прилади обліку, обробляє земельну ділянку, несе витрати на його утримання. Таким чином, у суду не викликає сумніву той факт, що [PERSON] добросовісно володіє житловим будинком з надвірними будівлями за адресою м. Нікополь, вул. Передовиків, буд. 11, більш ніж 10 років, починаючи з часу, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю та встановлений п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (лише строк після 01 січня 2001 року). Протягом всього часу володіння, починаючи з 2006 року та по теперішній час, ні спадкоємець будинку, ні будь-які інші особи не претендували на спірний житловий будинок, тому [PERSON] добросовісно заволодів вищевказаним житловим будинком і продовжує відкрито, безперервно володіти вказаним нерухомим майном більше десяти років. Судом не встановлені обставини, які б підтверджували факт володіння позивачем спірним домоволодінням на підставі договірних зобов'язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо). По теперішній час позивач [PERSON] проживає вищевказаному спірному будинку, користується ним, обробляє земельну ділянку, несе витрати на його утримання. Протягом всього часу проживання позивача у спірному житловому будинку, ніхто не оспорював факт добросовісного та відкритого володіння ним даним майном та ніяких вимог щодо цього житлового будинку не пред'являв. Враховуючи викладене, суд приходить висновку, що позивач [PERSON] більш ніж десять років відкрито і безперервно володіє та розпоряджається нерухомим майном, яким добросовісно заволодів, своєчасно сплачує комунальні платежі, щорічно вживає засоби щодо збереження спірного житлового будинку, а тому за ним можливо визнати право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, який складається з житлового будинку А загальною площею 52,6 кв. м., житловою площею 34,7 кв. м., літньої кухні Б, теплиці В, підвалу Г, вбиральні Д, гаражу Е, навісу Ж, споруди І, № 1-4, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Передовиків, буд. 11 в порядку набувальної давності, задовольнивши тим самим позовні вимоги позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved