Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-04 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив: -зобов'язати голову Всеукраїнського об'єднання ветеранів [PERSON] на підставі рішення суду від 18.06.2015 року зняти з реєстрації визнану судом як незаконну раду на чолі з [PERSON]; -зобов'язати голову Всеукраїнського об'єднання ветеранів [PERSON] виконати рішення суду і своїм розпорядженням [PERSON] звільнити приміщення за адресою: [ADDRESS]; -скасувати новопроведену конференцію від 29.09.2016 року; -скасувати незаконне рішення про розпуск Печерського відділення і звільнення [PERSON]. В подальшому позивачем в особі представника [PERSON] подано заяву про зміну предмету позову, в якій просив суд: -визнати раду Всеукраїнського об'єднання ветеранів на чолі з її головою [PERSON] винною в навмисному невиконанні рішення суду; -видати представнику позивача виконавчий лист на звільнення приміщення; -зобов'язати раду Всеукраїнського об'єднання ветеранів на чолі з її головою [PERSON] повернути із бюджету ради Всеукраїнського об'єднання ветеранів законній раді Київського міського відділення Всеукраїнського об'єднання ветеранів протиправно отримані грошові кошти у розмірі 147 544 грн. за період з 2012 року по 21.12.2016 року; -накласти на раду Всеукраїнського об'єднання ветеранів та на голову ради Всеукраїнського об'єднання ветеранів [PERSON] штраф за невиконання рішення суду; -стягнути на користь законно обраної ради Київського міського відділення Всеукраїнського об'єднання ветеранів за приниження, розбійне захоплення приміщення, за вимушене поневіряння по чужих приміщеннях протягом п'яти років, завдання моральної та матеріальної шкоди по 30 000 грн. щорічно за п'ять років, що становить 150 000 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачем зазначено про те, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18.06.2015 року визнано незаконною конференцію Київського міського відділення Всеукраїнського об'єднання ветеранів, що відбулась 25.02.2013 року. Однак, ігноруючи вказане судове рішення 29.09.2016 року проведено чергову конференцію, з чим позивач не погоджується, та внаслідок чого звернувся до суду з даним позовом. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з урахуванням поданої заяви про зміну предмету позову, просив суд задовольнити позов, виходячи з наявних в матеріалах цивільної справи доказів. Відповідачі у судове засідання не з'явились про день та час розгляду справи повідомлялись судом належним чином. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись до суду з позовом, позивач вказує крім іншого в тому числі на неправомірність та протиправність дій відповідача - голови Всеукраїнського об'єднання ветеранів [PERSON] щодо проведення 29.09.2016 року конференції. Однак, як вбачається з листа Голови Всеукраїнського об'єднання ветеранів [PERSON] № 26 від 02.03.2017 року, Всеукраїнське об'єднання ветеранів у 2016 році конференцій не проводило (а.с. 74). Крім того, на підтвердження обставин, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України. Не надано таких доказів і представником позивача в ході розгляду справи. Представнику позивача роз'яснено судом процесуальні права, передбачені ст.ст. 27, 31 ЦПК України, в тому числі і щодо звернення до суду з клопотанням про забезпечення доказів у справі, що знайшло своє відображення у журналі судового засідання, однак, таким процесуальним правом представник позивача відмовився скористатися, зазначивши, що матеріали цивільної справи містять достатньо доказів. Крім іншого, суд окремо звертає увагу наступне. Частиною першою статті 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першої статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням вказаних норм закону правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи і інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або ос порені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні. Таким чином, враховуючи, що в силу ст.ст. 3 ЦПК України, 15 ЦК України, судовому захисту підлягає порушене, невизнане, або оспорюване цивільне право особи, а з наведених вище підстав, позивачем не доведено факт порушення саме його цивільного права, яке б підлягало захисту судом. В частині інших питань, що порушує позивач у поданому позові, зокрема щодо порядку виконання судових рішень та притягнення до кримінальної відповідальності за невиконання такого судового рішення, суд зазначає, що вказані питання підлягають вирішенню в порядку, встановленому законодавством, зокрема Законом України «Про виконавче провадження» та Кримінальним процесуальним кодексом України. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed