Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

Позивач 16 вересня 2014 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], третя особа - Гупалівська сільська рада Магдалинівського району Дніпропетровської області, Державний нотаріус Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори Нестеренко І.В. про визнання заповіту недійсним та усунення від права на спадкування. В обґрунтування позовних вимог вказала, що [INFO] в м. Синельникове Дніпропетровської області помер її троюрідний дядько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS]. В установлений законом шестимісячний строк звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Після спливу шести місяців, звернулася до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, 21 серпня 2014 року Державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори Нестеренко І.В. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку з наявністю спадкоємця за заповітом [PERSON], яка звернулася до приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини за заповітом. У відмові у вчиненні нотаріальної дії від 21.08.2014 року вказано про наявність у спадковій справі заяви про прийняття спадщини від [PERSON] та копії заповіту посвідченого виконавчим комітетом Гупалівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області 30.12.1999 року за реєстровим №95, який не змінено та не скасовано. Позивач зазначає, що заповіт, посвідчений 30.12.1999 року виконкомом Гупалівської сільської ради Магадлинівського району Дніпропетровської області не міг бути укладеним та підписаним [PERSON], оскільки з 1993 року [PERSON], постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та в цей період працював інженером 1 категорії по обладнанню та підйомно-транспорним засобам експлуатаційно-технічного відділу Дніпропетровської державної академії будівництва та архітектури м. Дніпропетровськ. У зв'язку з тим, що заповіт від 30 грудня 1999 року не міг бути посвідчений Гупалівською сільською радою Магдалинівського району Дніпропетровської області, позивач просить заповіт посвідчений Гупалівською сільською радою Магдалинівського району Дніпропетровської області 30.12.1999 року за реєстраційним №95, яким [PERSON] заповів все своє майно [PERSON], визнати недійсним. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2015 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особи: Гупалівська сільська рада Магдалинівського району Дніпропетровської області, державний нотаріус Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори Нестеренко І.В. в частині усунення [PERSON] від права на спадкування майна після смерті [PERSON] - залишено без розгляду. В судовому засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. 12 березня 2015 року від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. В судовому засіданні 18.12.2014 року відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги не визнали в повному обсязі та просили відмовити. В наступних судових засіданнях участі не приймали, про день місце та час розгляду справи сповіщені належним чином . Про причини своєї неявки суд не повідомили, письмових заяв від них не надходило. В судове засідання державний нотаріус Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори Нестеренко І.В. не з'явився, належним чином повідомлений. Про причини неявки суд не повідомив. В судове засідання представник третьої особи - Гупалівської сільської ради Магадлинівського району Дніпропетровської області не з'явився. Надали письмову заяву, в якій просили суд розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали. Суд, заслухавши учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволення з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] є троюрідною племінницею [PERSON] і являється родичем шостого ступеня споріднення, що підтверджується рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 28 липня 2014 року./а.с.7/ [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 12 лютого 2014 року виданого Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції./а.с.11/ Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. З матеріалів спадкової справи №95/2014 після смерті [PERSON], вбачається, що 14 лютого 2014 року із заявою про прийняття спадщини за законом звернулась [PERSON] /а.с.40/та 16 липня 2014 року з заявою про прийняття спадщини за заповітом звернулась [PERSON]./а.с.41/ Також, в матеріалах справи спадкової справи №95/2014 знаходиться заповіт від імені [PERSON], складеного 30.12.1999 року, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати на день смерті і на що за законом матиме право заповів [PERSON]. Заповіт 30.12.1999 року посвідчений секретарем виконавчого комітету Гупалівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області та зареєстрований в реєстрі за №95, що підтверджується його копією./а.с.44/ 21 серпня 2014 року Постановою державного нотаріуса Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори Нестеренко І.В. було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що належало померлому [PERSON] померлому [INFO], у зв'язку з тим, що вона не є спадкоємцем, який має право на обов'язкову частку у спадщині./а.с.53/ 30.08.2014року Постановою державного нотаріуса Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори Нестеренко І.В. було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, що належало померлому [PERSON] померлому [INFO],у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно. Згідно листа Гупалівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області від 23.01.2015 року вбачається, що заповіт від імені [PERSON], 30 грудня 1999 року у виконкомі Гупалівської сільської ради не посвідчувався, про що свідчить відсутність запису у Журналі для реєстрації нотаріальних дій за грудень місяць 1999 року, відсутність у справах примірника заповіту, квитанції про сплату держмита, витягу про реєстрацію заповіту у Спадковому реєстрі../а.с.98/. Також, вказано, що алфавітна книга обліку заповітів у 1999 році у сільській місцевості не велася. Протоколи виконавчого комітету сільської ради за 1999 рік здані до архівного відділу Магдалинівського РДА. Згідно витягу Журналу для реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету Гупалівської сільської ради за грудень 1999 року, відсутній запис про посвідчення заповіту на ім'я [PERSON], 30 грудня 1999 року за реєстровим №95./а.с.99/ У зв'язку з тим, що заповіт [PERSON] було складено 30.12.1999 року, тобто до набрання чинності ЦК України, то при вирішенні питання щодо визнання заповіту недійсним слід застосовувати положення ЦК УРСР в редакції 1963 року. Відповідно до ст.ст. 534, 541 ЦК УРСР, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. При цьому, відповідно до п.83 Інструкції, при посвідченні заповіту від заповідача не вимагається подання доказів, які підтверджують його право на майно, що заповідається. Так, відповідно до статей 41, 525, 534 ЦК УРСР заповіт є односторонньою угодою. Відповідно до ст. 37 Закону України від 2 вересня 1993 р. «Про нотаріат», статей 38, 42, 59 Закону України від 21 травня 1997 р. «Про місцеве самоврядування в Україні» та п. 2 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 р. N 22/5 (далі - Інструкція) у населених пунктах, де немає державних нотаріусів, нотаріальні дії вчиняють посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад, на яких такий обов'язок покладено рішенням виконавчого комітету відповідної ради. Оскільки спірний заповіт було складено до набрання чинності ЦК України в редакції 2003 року, а ЦК УРСР не передбачав такого положення - встановлення недійсності заповіту - мав лише положення про недійсність заповіту з підстав, коли одні із заінтересованих осіб заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (ст. 545 ЦК УРСР). Тобто, заповіт за цих обставин міг бути визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 48 ЦК УРСР в редакції 1963 року недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону. Згідно роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28 квітня 1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» зі змінами та доповненнями передбачено п.4 вказаної вище постанови Пленуму, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Отже, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заповіт посвідчений 30 грудня 1999 року від імені [PERSON] повинен бути визнаний недійсним, оскільки заповіт від імені [PERSON] 30 грудня 1999 року у виконкомі Гупалівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області не посвідчувався. В силу статті 88 ЦПК України, оскільки позивачем при подачі позову був сплачений судовий збір в розмірі 243,60 грн. і його вимоги задоволені, з відповідача належить стягнути на користь позивача понесені судові витрати.

Outcome: approved