Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

Позивач [PERSON] 28 серпня 2019 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказала, що вона з 03 березня 2006 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбних відносин подружжя мають двох малолітніх дітей, доньку - [PERSON] [INFO] та доньку - [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом із відповідачем. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що спільне життя не склалось, відсутнє взаєморозуміння. Подружнє життя припинили з серпня 2018 року. Просить суд розірвати шлюб між ними. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 02 жовтня 2019 року провадження у зазначеній цивільній справі відкрито та призначено підготовче судове засідання. Позивач та її представник у судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, надали суду заяви, в яких позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили розглянути справу у підготовчому судовому засідання без їх участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, просить суд розглянути справу та ухвалити рішення у підготовчому судовому засідання без його участі. З урахуванням ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України передбачено: «За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем». Дослідивши матеріали справи, врахувавши думку позивача, визнання позову відповідачем, оцінивши і проаналізувавши докази та законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі статтею 24 Сімейного кодексу України від 10.01.2002 року зі змінами та доповненнями (далі -СК України) «шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається…». Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою «чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.». Судом встановлено, що 03 березня 2006 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Донецькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Донецької області, актовий запис № 152, згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 06 грудня 2012 року. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: доньку - [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції від 05 вересня 2006 року та доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Донецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області від 06 грудня 2012 року. Згідно ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Як вбачається із заяви позивача та визнання позову відповідачем зазначеної вільної згоди між сторонами по справі не має. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння. Родина фактично розпалася і її відновлення неможливо при обставинах зазначених позивачем, їх шлюбний союз розпався, жодних клопотань щодо примирення сторони не заявляли. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви № № 29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Відповідно до статей 110,112 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. …Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Приймаючи до уваги, що сторони надали заяви, в яких наполягають на розірванні шлюбу і відсутні клопотання про примирення, суд вважає причини, що спонукають позивача на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Спір про поділ майна та встановлення місця проживання дитини - відсутній. Згідно частини 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved