Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 28.07.2015р. звернувся до суду з позовом, який доповнено під час судового розгляду, в якому просить визнати спільною сумісною власністю подружжя та поділити житловий будинок № 6 по вул.Українській в м.Приморську, та земельну ділянку 0,1 га. під будинком, які зареєстровано на праві власності за [PERSON], в рівних ідеальних частках ? кожному. В судовому засіданні на позові наполягає. Пояснює, що за час перебуванні у шлюбу, вони з дружиною відповідачкою [PERSON] побудували вказаний будинок, та отримали у власність земельну ділянку під його будівництво. Відповідач позов визнає частково у розмірі 1/3 частки будинку. Проти інших вимог заперечила тим, що земельна ділянка отримане нею у власність безоплатно, тому не є власністю подружжя. Будинок потрібно поділити відступивши від рівності часток, так як в неї є 2-є неповнолітніх дітей і вона отримує аліменти. Ці думки підтримав і представник відповідача. Зустрічного позову відповідач не заявляв. Заслухавши сторони, та перевіривши докази, суд приходить до наступного. Так, за свідоцтвом про шлюб [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб 14.02.2009р. ( а.с. 4). В шлюбі мають дитину [PERSON] 2011р. народження ( а.с. 13). В шлюбі набули майно за свідоцтвом про право власності від 25.11.2013р. на [PERSON] житловий будинок по вул. Українська № 6 в м.Приморську Запорізької області ( а.с. 5-6, 44). Сторони розпочали будівництво цього будинку в 2012р., а закінчили в 2013р., про що свідчить повідомлення та декларація подані сторонами до ІДАБК ( а.с. 7-10). На збудовані обєкти оформлено технічний паспорт на імя [PERSON] ( а.с. 11-12). Крім того, на [PERSON] є державний акт на право власності на земельну ділянку 0,1000 га., виданий 10.07.2012р. ( а.с. 45). В судовому засіданні сторонами також додатково подано документи, за якими вбачається, що ця ділянка передана безоплатно у власність [PERSON] за рішенням Приморської міськради від 16.07.10р. № 6. За довідкою Держгеокадастру від 17.12.15р. за [PERSON] зареєстрована така земельна ділянка за адресою вул.. Українська № 6 в м.Приморську Запорізької області, держреєстрація відбулась 10.07.12р. Рішенням Приморського райсуду від 19.10.15р. стягнено аліменти з [PERSON]на користь [PERSON] на утримання доньки ? частина заробітку (доходу) ( а.с. 37). З тексту рішення вбачається що сторони розірвали шлюб 13.08.15р. Позивачем до суду в судовому засіданні подано характеристики з його місця роботи та проживання, в яких зазначено, що він є зразковим громадянином, та проживає з дружиною та дітьми. [PERSON] відвідує з 2014р. дитсадок «Вербиченька», хворіла на ГРВІ. Відповідачі запросили на підтвердження своєї заперечень на позов (а.с. 52-45) свідків та додали додатково документи. Суд допитавши свідків, та перевіривши документи встановив наступне. Свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що є батьками [PERSON] Вони надавали гроші та брали особисту участь в будівництві будинку для доньки та її родини. Зять [PERSON] приймав участь тільки працею. Свідок [PERSON] пояснив, що він є братом [PERSON] Він почав будівництво цього будинку, потім продав родині сестрі 7% побудованого будинку, та продовжував допомагати їм роботою в будівництві. [PERSON] також працював разом із ним. За наданими довідками з ДПІ та місця роботи, [PERSON], та [PERSON] в продовж 2009-2012р. отримували сталий заробіток. [PERSON] в 2015р. сплачував [PERSON] аліменти, та має заборгованість на 30.11.15р. 54,31 грн., отримує сталий заробіток ( а.с.57-58, 72 та наступні). Також, відповідачем надано копію виписки з історії хвороби дитини [PERSON],, за якою та перебувала на лікуванні в АОПСМ з 17 по 22 липня 2015р. з діагнозом ЗЧМТ струс головного мозку ( а.с. 56). Відповідно до ст. 61 ч.1 СК, яка діяла під час існування шлюбу між сторонами, обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Іншими частями цієї статті, яки змінювались під час терміну шлюбу визначався особливий перелік майна, який віднесено до обєкту спільної сумісної власності подружжя. Зокрема до такого майна беззаперечно віднесено житловий будинок набутий під час шлюбу, що випливає і з норми ст. 60 СК. За постановою Судової палати у цивільних справах ВСУ від 02.10.13р. № 6-79цс13, висловлено правову позицію, що набуттям майна подружжям за ст. 60 СК, вважається не тільки факт придбання майна під час шлюбу, але й спільна участь подружжя коштами або працею у набутті майна. Факт набуття сторонами майна у шлюбі та за спільний кошт і працю не осопорено. Тому суд за наявними документами може прийти до висновку, що будинок потрібно віднести до спільної сумісної власності подружжя. Стосовно земельної ділянки, то вбачається що вона набута хоча і під час шлюбу сторін, проте за своїм статусом вона є земельною ділянкою для житлової забудови, яка безоплатно передана у власність із земель комунальної власності. Дійсно, до ст. 61 СК було внесено частину 5 яка набула чинності 08.02.2011р., якою було включено до спільної власності подружжя такі земельні ділянки. Проте, законом від 17.05.2012р. № 4766-VI було виключено цю частину статті 61 СК, та закон набув чинності 13.06.12р. Тобто, земельні ділянки з визначеним у частині 5 ст. 61 СК статусом, можливо було віднести до спільної власності подружжя, якщо вони були набуті саме у цей період дії у часі ч.5 ст. 61 СК. Таку ж саме правову позицію висловлено і у постанові Судової палати у цивільних справах ВСУ від 06.02.13р. № 6-173цс12. Таким чином, земельна ділянка, яку у власність [PERSON] було передано за рішенням Приморської міськради від 16.07.10р., а проведено держреєстрацію 10.07.2012р., набута не у термін дії ч. 5 ст. 61 СК. Тому, позов у цій частині є безпідставним. Щодо питання розподілу спільного майна подружжя, то суд виходить з наступного. За ст. 69 СК подружжя мають право поділити спільне майно. За ст. 70 СК частки майна чоловіка та жінки є рівними. Тому, вимога позивача про поділ майна по ? частці кожному ґрунтується на законі. Натомість, відповідачка просить застосувати норму ст. 70 ч.3 СК та відійти від рівності часток і збільшити її частку, до 2/3 так як із нею проживають 2-є неповнолітніх дітей і аліменти, що вона отримує не є достатніми для розвитку дітей. Таки аргументи суд не може сприйняти як такі, що надають право застосувати норму ст.. 70 ч.3 СК, так як не є переконливими. Стан здоровя дитини не є таким що потребує надання додаткової жилплощі. Друга дитина відповідачки не їх спільною з позивачем. Аліменти стягуються у відповідності до закону та рішення суду. Не доведено, що їх сума недостатня і саме це потрібно компенсувати за рахунок долі у спільному майні подружжя. Таким чином заперечення відповідача в цій частині не доведено, вимога про визнання права на 2/3 житлового будинку, процесуально відповідачем не оформлена належно. Позивачем сплачено судового збору по справі 243,60 грн. ( а.с. 1), та 3420 грн. (а.с. 65). За ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», яка діяла в редакції на час звернення до суду, за такий позов визначено судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Сума мінімальної зарплатні становила 1218 грн. Тобто максимальна сума судового збору складає за цим позовом 3654 грн. За наданими технічними документами, на час введення у експлуатацію будинку по вул. Українська № 6 у жовтні 2013р. його ціна становила 517\~288 грн. За довідкою Держгеокадастру земельна ділянка під цим будинком площею 0,1 га. має вартість 85\~840 грн. Таким чином сукупна вартість майна з приводу якого виник спір складає 603\~126 грн. Таким чином 1 відсоток складає 6\~031,26 грн. Тобто ця сума перевищує найвищу межу судового збору, яка підлягає сплаті. Таким чином, основні вимоги за позовом задоволено в рівних частках, на користь позивача, за ст. 88 ЦПК України підлягає стягнення ? частка від сплаченого судового збору, тобто 1827 грн.

Outcome: partial