Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

Позивач 19.11.2015 року звернулася до суду із позовною заявою до відповідачів, в якій просила скасувати рішення [PERSON] сільської ради від 17.05.2006 року (далі Рішення 2006 року) та державні акти на право власності на земельні ділянки від 08.08.2006 року на імя [PERSON] та [PERSON] (далі Державні акти на землю) і стягнути на її користь судові витрати та витрати за виготовлення технічної документації, сплачені «Бердичів фото» за квитанцією від 25.11.2005 року. В обґрунтування позову зазначає, що Рішення 2006 року та видані на підставі нього Державні акти на землю порушують її право на приватизацію земельної ділянки розміром 0,09 га, яка законно була надана її матері [PERSON] рішенням [PERSON] сільської ради від 12.07.2005 року (далі Рішення 2005 року). Вважає їх незаконними, оскільки рішення узгоджувальної комісії по земельних спорах, на підставі якого відповідачам [PERSON] 17.05.2006 року надано дозвіл на виготовлення технічної документації для передачі в приватну власність земельної ділянки, скасовано за протестом прокурора цією ж комісією 09.08.2006 року. Крім того, її мати [PERSON], правонаступником якої вона є, не підписувала протоколу погодження меж земельної ділянки, як землекористувач суміжної земельної ділянки. В даному протоколі земельна ділянка, якою користувалась [PERSON] згідно Рішення 2005 року, невірно вказана, як така, що належить до земель запасу та її межі неправомірно узгоджені представником сільської ради. Постановою суду від 13.10.2006 року було зобовязано відповідача [PERSON] сільську раду встановити межі земельної ділянки згідно Рішення 2005 року, яке було виконано. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених у позовній заяві. Представник відповідачів та ІІІ особи [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала, вважає його безпідставним, оскільки [PERSON] набули право власності на земельні ділянки у повній відповідності із визначеним законом порядком їх приватизації. Крім того, позивачем не наведено жодних фактів порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів з боку будь-кого з відповідачів. Також зазначає, що позивач хоче приватизувати земельну ділянку по вулиці Чапаєва за рахунок земель запасу сільської ради, а не за рахунок земельних ділянок [PERSON] та яка до того ж не межує з їхніми земельними ділянками, які знаходяться по провулку Чапаєва. Представник відповідача сільської ради в судове засідання не прибув, у письмовій заяві від 18.05.2016 року просив справу слухати за його відсутності, позов не визнав. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Встановлено, за заявою [PERSON], матері позивачки та її представника [PERSON], про узаконення земельної ділянки в розмірі 0,10 га в с. Ярунь Новоград-Волинського району для обслуговування житлового будинку, Рішенням 2005 року їй було надано дозвіл на виготовлення технічної документації по передачі у приватну власність земельної ділянки в розмірі 0,09 га для ведення особистого селянського господарства по вулиці Чапаєва в с. Ярунь Новоград-Волинського району за рахунок земель запасу. Цим же рішенням відповідачу [PERSON] також було надано дозвіл на виготовлення технічної документації по передачі у приватну власність земельної ділянки в розмірі 0,125 га для обслуговування ? частини житлового будинку і господарських будівель по провулку Чапаєва, 2 в с. Ярунь Новоград-Волинського району за рахунок земель запасу сільської ради. Рішенням [PERSON] сільської ради від 23.12.2005 року внесено зміни до Рішення 2005 року в частині переліку осіб, яким надається дозвіл на виготовлення технічної документації по передачі у приватну власність земельної ділянки в розмірі 0,125 га по провулку Чапаєва, 2 в с. Ярунь Новоград-Волинського району, по 1/3 [PERSON], [PERSON], відповідачам по справі, та [PERSON], як співвласникам приватизованої квартири за цією адресою. Рішенням 2006 року, яке оскаржує позивачка, відповідачу [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки для надання у приватну власність для ведення особистого селянського господарства із земель запасу сільської ради. Рішенням [PERSON] сільської ради від 13.07.2006 року затверджено технічну документацію про передачу у приватну власність та видачу державних актів на право приватної власності на землю в розмірі 0,125 га [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних долях для обслуговування жилого будинку і господарських споруд в с. Ярунь Новоград-Волинського району по провулку Чапаєва, 2, та в розмірі 0,1304 га [PERSON] для ведення особистого селянського господарства в с. Ярунь по пров. Чапаєва, 2. Постановою Новоград-Волинського міськрайонного суду від 13.10.2006 року задоволено позов [PERSON], матері позивачки, та зобовязано [PERSON] сільську раду у відповідності до свого Рішення 2005 року вчинити дії по встановленню меж на місцевості межи земельної ділянки в розмірі 0,09 га для ведення особистого селянського господарства по провулку Чапаєва в с. Ярунь Новоград-Волинського району за рахунок земель запасу сільської ради. На виконання вказаної постанови було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження. Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду від 19.09.2007 року задоволено заяву позивачки та замінено стягувача [PERSON] її правонаступником [PERSON], позивачкою по справі, у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого листа, виданого Новоград-Волинським міськрайонним судом у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] сільської ради про покладення обовязку виконати Рішення 2005 року. Підстави та порядок набуття права власності на земельну ділянку та права користування на земельну ділянку передбачені главами 14,15,18-21 Земельного Кодексу України від 25.10.2001 року (чинного на момент виникнення спірних відносин в редакції від 09.02.2006 року). Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Набуття права власності громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч.1, 2 с. 116 ЗК України 2001 року). Відповідно до п. 12 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України 2001 року до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, та земель, на яких розташовані державні, в тому числі казенні, підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належать частки (акції, паї), здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Питання регулювання земельних відносин вирішуються сільськими, селищними та міськими радами виключно на їх пленарних засіданнях (п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування»), до повноважень яких відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗК України 2001 року належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність та надання їх у користування громадянам та юридичним особам із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (ст. 122 ЗК України 2001 року). Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений ст. 118 ЗК України 2001 року, згідно якої громадяни подають заяву до відповідної ради за місцезнаходженням земельної ділянки із зазначенням бажаних розмірів та мети використання земельної ділянки і у разі згоди на передачу земельної ділянки у власність, відповідна місцева рада надає дозвіл на розробку проекту її відведення, який після виготовлення землевпорядними організаціями, що мають ліцензію на виконання цих робіт, подається на розгляд місцевій раді, за результатами якого вона приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. Відповідно до ст. 125 ЗК України 2001 року право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, що видається на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень (ч. 1 ст. 126 ЗК України 2001 року). За змістом наведених норм відповідачі [PERSON] набули право власності на земельні ділянки по провулку Чапаєва в с. Ярунь Новоград-Волинського району у повній відповідності із визначеним законом порядком приватизації земельних ділянок. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю шляхом, окрім іншого, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування (ст.ст. 152, 155 ЗК України2001 року). 06.04.2006 року мати позивачки [PERSON] звернулась до сільської ради із заявою про встановлення відповідно до Рішення 2005 року, яким їй було надано лише дозвіл на виготовлення технічної документації по передачі у приватну власність земельної ділянки в розмірі 0,09 га для ведення особистого селянського господарства по вулиці Чапаєва в с. Ярунь Новоград-Волинського району за рахунок земель запасу, меж користування земельною ділянкою, що підлягає приватизації. Протоколом узгоджувальної комісії по земельним спорам [PERSON] сільської ради від 02.06.2006 року визначено межі цієї землі по фактичному користуванню. Протоколом узгоджувальної комісії по земельним спорам [PERSON] сільської ради від 09.08.2006 року вищезазначене рішення скасовано, однак межі земельної ділянки [PERSON] знову визначено по її фактичному користуванню. Виходячи зі змісту Рішення 2005 року, мати позивачки [PERSON] права користування чи власності на земельну ділянку по вул. Чапаєва в с. Ярунь Новоград-Волинського району у встановленому порядку не набула, а лише розпочала процедуру приватизації земельної ділянки, належної до земель запасу [PERSON] сільської ради. А тому правовий статус цієї землі визначений вірно, як землі запасу сільської ради, і межа переданої відповідачам [PERSON] на праві власності земельної ділянки по провулку Чапаєва, 2 в с. Ярунь Новоград-Волинського району правомірно була погоджена саме представником власника землі [PERSON] сільської ради, до компетенції якої відноситься визначення меж земельних ділянок в порядку їх відведення (ст.ст. 12, 184 ЗК України2001 року). Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, однак розпочав процедуру її приватизації відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звернутись до суду із позовом про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на імя спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Представником позивачки в судовому засіданні не було наведено жодних доводів з приводу того, що [PERSON] сільською радою позивачці відмовлено в завершенні процедури приватизації земельної ділянки по вулиці Чапаєва в с. Ярунь Новоград-Волинського району за рахунок земель запасу. Слід відмітити, що земельна ділянка, щодо якої розпочата процедура приватизації матірю позивачки за Рішенням 2005 року, розташована по вулиці, а не провулку Чапаєва. При цьому, як рішення узгоджувальної комісії по земельним спорам [PERSON] сільської ради від 09.08.2006 року, так і рішення [PERSON] сільської ради від 13.07.2006 року про затвердження технічної документації про передачу у приватну власність та видачу відповідачам [PERSON] Державних актів на право приватної власності на землю по провулку Чапаєва, 2, є чинними і ніким неоспорені. З огляду на наведене, підстав для визнання Рішення 2006 року та Державних актів на землю недійсними та їх скасування, суд не знаходить, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed