Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Чоловський О.М. звернулася до суду і просила визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Підставами звернення до суду з позовом стало те, що позивач є власником зазначеної квартири відповідно до договору купівлі-продажу від 17.03.1999 року. На даний час в квартирі зареєстрована, однак не проживає колишня невістка заявника [PERSON] , яка за вказаною адресою з моменту реєстрації не проживала та не проживає. Шлюб між сином заявника [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірваний рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 06.12.2018 року. Відповідач не проживає в зазначеній квартирі, не сплачує комунальні послуги, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі немає і взагалі квартирою вона не користується. На даний час вона проживає у своїх батьків в с.Довжок Тростянецького району Вінницької області, в добровільному порядку відмовляється знятися з місця реєстрації, чим чинить позивачу перешкоди у вільному розпорядженні і користування належному йому майном та отримання субсидії. Ухвалою від 09.12.2020 року відкрито провадження у справі та ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання. Представник позивача адвокат Чоловський А.В. в судове засідання, надавши заяву про розгляд справи у їх відсутність, заявлені позовні вимоги підтримав. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, хоча належним чином був повідомлена про час та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про отримання поштового відправлення, причини її неявки суду не відомі. З огляду на вищезазначене суд, на підставі ч.5 ст.279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами, без виклику свідків. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, посилання на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Згідно з копією довіреності від 24.07.2020 року відповідач [PERSON] уповноважив [PERSON] представляти його інтереси при підготовці необхідних документів та продати за ціною і на умовах на її розсуд всі належні йому частки в праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельні ділянки, які розташовані по [ADDRESS] (а.с.6) Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 17.03.1999 року позивач [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS] (а.с.13-14). За відомостями виконавчого комітету Гніванської міської ради від 01.12.2020 року (а.с.29) та відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України у Вінницькій області (а.с.27) [PERSON] , 21.09.1985 року зареєстрована по [ADDRESS] (а.с.27). За відомостями Гніванської міської ради [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] (а.с.15). За довідкою Гніванської сільської ради [PERSON] за адресою [ADDRESS] не проживала з моменту реєстрації та не проживає на даний час (а.с.16). Відповідно до акту від 20.08.2020 [PERSON] по [ADDRESS] не проживає, а проживає в с.Довжок Тростянецького району у своїх батьків (а.с.17) Шлюб між сином заявника [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірваний рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 06.12.2018 року (а.с.18). Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані в порядку встановленому законом. До вказаних правовідносин застосовуються норми права визначені Цивільним та Житловим Кодексами України. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.ч.1,2 і 7 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Як визначено ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченихцим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінивши наявні у справі докази у відповідності до ст.ст.77, 78, 79, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх досліджені, які свідчать про те, що відповідач [PERSON] без поважної причини не проживає в належній позивачу квартирі, за умови відсутності підстав збереження за ним житлового приміщення понад встановлені законом строки, що передбачені ч.3 ст.71 ЖК України, приходить до висновку, що право власника даного житла - позивача [PERSON] порушене, тому відповідно до вимог ст.391 ЦК України, підлягає захисту, а відповідно позов задоволенню. У зв`язку з тим, що позов задоволено повністю, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 840,80 грн. сплачених останнім судових витрат.

Outcome: approved