Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-03 00:00:00

Позивач [PERSON] 11.09.2019 року звернувся до Дзержинського районного суду із позовом до відповідача про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Свої позовні вимоги Позивач [PERSON] обґрунтовував тим, що 01.06.2009 р. Київським районним судом м. Харкова було винесено рішення про стягнення на його користь з Відповідача [PERSON] аліментів у розмірі 605 грн. щомісяця. 18.01.2017 р. Шевченківським відділом державної виконавчої служби м. Харкова була проведена індексація аліментів, які виплачує Відповідач Позивачу з грудня 2016 р. у сумі 2113,00 грн. щомісяця. Позивач зазначав, що Відповідач вже один раз був покараний неустойкою за несвоєчасну виплату аліментів рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.04.2017 року по справі № 638/16992/16-ц. У зведеній відомості виплат аліментів Відповідачем [PERSON] , що складена Позивачем, за весь час існування цих аліментів Позивачу, вказана динаміку і статистику прострочення виплати аліментів. Позивач зазначив, що згідно статті 196 Сімейного кодексу України він маю право стягнути неустойку (пеню) з відповідача за несплату аліментів у розмірі 1 % за кожен день прострочення. Також Позивач зазначив, що Верховним судом України, за результатами різного застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права в схожих правовідносинах, було прийнято постанову № 6-94цс15 від 01.07.2015 р., в якої було роз`яснено яким чином розраховувати неустойку (пеню) по аліментах, ця практика відрізняється від тієї, яка була раніше, але в силу ч. 1 ст. 360 (7) ЦПК України, суди зобов`язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням ВСУ, тобто порядок розрахунку неустойки (пені) за аліментами, зазначений в цієї постанові є обов`язковим для всіх судів. ВСУ зазначено, що з урахуванням правової природи пені (неустойки), яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язків, виходячи з того, що аліменти призначаються та сплачуються (стягуються) помісячно, за змістом статті 196 СК України, пеня (неустойка) нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилося стягнення (сплата) аліментів. При цьому сума заборгованості по аліментах за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення розраховується виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при розрахунку загальної суми пені (Неустойки), враховується сума несплачених аліментів і кількість прострочених днів. Виходячи з того, що аліменти сплачуються щомісяця, термін виконання цієї обов`язки буде різним, тому кількість днів прострочення сплати аліментів щомісяця буде різний. Таким чином, неустойка (пеня) за один місяць розраховується так: заборгованість по аліментах за місяць помножена на 1 % пені і, помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом складання нарахованої пені за кожний з прострочених платежів (за кожен місяць). Позивач зазначив, що згідно наведеного ним розрахунку пені по аліментам з січня 2017 р. по серпень 2019 р. включно сума пені складає 11600 грн. 37 коп. На підставі вищенаведеного Позивач просить стягнути на його користь з [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з січня 2017 року по серпень 2019 року включно в розмірі 11600 грн. 37 коп., всі судові витрати віднести на рахунок відповідача. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.11.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просиві розглянути його позов без його присутності, так-як в зв`язку із хворобами йому дуже важко пересуватися. Просив суд вислати поштою на його адресу повний текст рішення. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним сином. Надав до суду заяву у якій просив розглянути справу без його присутності, у задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечував. Відповідач надав до суду відзив на позов у якому зазначив наступне: Відповідач проти позову про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на [PERSON] заперечує, виходячи з наступного. Відповідач звертає увагу суду на невідповідні заявам Позивача факти., так Позивач стверджує, що існує якесь нібито прострочення у виплатах Відповідачем аліментів, на підтвердження чого Позивач призводить якісь таблиці с розрахунками,ю які на думку Відповідача є химерними. Відповідач зазначає, що навіть якщо брати до уваги ці розрахунки, починаючи з січня 2017 року - де заборгованість відсутня - заборгованості за наступні періоди не просто немає, а навіть є аванс по аліментних платежах. Так, згідно з розрахунком, зробленим відділом державної виконавчої служби Шевченківського району м. Харкова, який є у матеріалах справи, Відповідач повинен сплачувати позивачу [PERSON] аліменти у сумі 2113,00 гривень щомісяця, це 25356,00 гривень на рік. У 2017 році відповідачем, згідно з квитанціями, зроблені наступні виплати позивачу: 13.01.2017 р. у сумі 2200,00 гривень; 23.01.2017 р. у сумі 5000,00 гривень; 30.01.2017 р. у сумі 20000,00 гривень; 13.06.2017 р. у сумі 6032,00 гривень; 22.08.2017 р. у сумі 6339,00 гривень; усього за 2017 рік сплачено 39571,00 гривень, що навіть перевищує загальну суму аліментів за 2017 рік. У 2018 році відповідачем, згідно з квитанціями, зроблені наступні виплати позивачу: 08.02.2018 р. у сумі 12678,00 гривень; 11.05.2018 р. у сумі 6339,00 гривень; 17.08.2018 р. у сумі 6339,00 гривень; 07.11.2018 р. у сумі 2113,00 гривень; 07.12.2018 р. у сумі 2113,00 гривень; усього за 2018 рік на загальну суму 29582,00 гривень, що також перевищує загальну суму аліментів. У 2019 році чітко раз на місяць Відповідачем відправляються кошти у розмірі 2113 гривень, що підтверджується банківськими квитанціями. Відповідач пояснює розкид сум виплат у 2017 та 2018 роках своїм важким матеріальним становищем, оскільки його доходи, як підприємця, носять епізодичний і непередбачуваний характер, на доказ чого надає копії своїх звітів за минули роки, а також тим, що має на утриманні трьох дітей від різних шлюбів, малозабезпечену матір та непрацюючого брата. Також Відповідач зазначив, що відповідно до рішення Дзержинського районного суду від 17.09.2013 року з нього на утримання доньки [PERSON] 2004 року народження утримуються аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень, починаючи з травня 2013 року й до досягнення нею повноліття. Зазначені аліменти сплачуються добровільно та своєчасно, що може підтвердити мати дитини. Враховуючи вищевикладене, просить суд відмовити у позові в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи вищевикладене та приписи ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, перевіривши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За положенням ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено ст. 15 ЦК України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений ст. 16 ЦК України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно рішення Київського суду м. Харкова від 01 червня 2009 року, Відповідач [PERSON] зобов`язаний сплачувати на користь Позивача [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 605 гривень щомісячно починаючи з 10.03.2009 р. Виконавчий лист № 2-246609/02 від 09.07.2009 року про стягнення аліментів перебуває на виконанні у Шевченківському відділі державної виконавчої служби міста Харкова головного територіального управління юстиції у Харківській області за місцем проживання боржника - відповідача. 18.01.2017 р. Шевченківським відділом державної виконавчої служби м. Харкова головного територіального управління юстиції у Харківській області була проведена індексація аліментів, які виплачує Відповідач Позивачу, за результатами якої щомісячна сума аліментів, яка підлягає сплаті Відповідачем на користь Позивача з грудня 2016 р. складає 2113,00 грн. Згідно розрахунку №15222155 від 24.12.2019 року виданого Шевченківським відділом державної виконавчої служби міста Харкова головного територіального управління юстиції у Харківській області вбачається, що від [PERSON] до відділу щомісячно надходять заяви з копіями квитанцій про сплату аліментів безпосередньо стягувачу в повному обсязі відповідно до виконавчого документа, заборгованість станом на 01.01.2020 відсутня. Відповідно до вимог ст.ст. 81, 82 ЦПК України, сторони зобов`язані надати докази та довести ті обставини, які обґрунтовують їх вимоги і заперечення та мають значення для справи, крім тих, які визнаються сторонами, є загальновідомими та встановлені рішенням суду. Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначає, що за його підрахунками, за період з січня 2017 року по серпень 2019 року включно розмір неустойки за прострочення сплати аліментів становить суму 11600 грн. 37 коп., проте Позивач на підтвердження цього розрахунку, не надав суду жодних доказів, що є підставами для його здійснення, таких як наприклад - інформація від виконавчої служби про заборгованість по аліментам із відповідним розрахунком. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №\~3\~від 15\~травня 2006\~року «Про\~застосування судом\~окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при\~розгляді справ\~щодо батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» у п. 22 роз`яснив, що передбачена ст.\~196\~СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.\~197\~СК умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів. Відповідач, в свою чергу, скориставшись правом на відзив, зазначає, що не має заборгованості по сплаті аліментів на момент подання позовної заяви та надає відомості, що має навіть переплату по аліментам, що в свою чергу не заперечує і сам Позивач у своїх письмових поясненнях наданих до суду. Суд вирішуючи даний спір керується наступним. Статтею 202\~Сімейного кодексу\~України встановлений обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати батьків. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку повнолітніх дочки, сина утримувати батьків. Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196\~СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Судом встановлено, що на дату подання позовної заяви 11.09.2019 року у [PERSON] заборгованості по сплаті аліментів не було, що не заперечується сторонами. Також судом встановлено, що згідно розрахунку №15222155 від 24.12.2019 року виданого Шевченківським відділом державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області вбачається, що від [PERSON] до відділу щомісячно надходять заяви з копіями квитанцій про сплату аліментів безпосередньо стягувачу в повному обсязі відповідно до виконавчого документа, заборгованість станом на 01.01.2020 відсутня. Згідно з ч. 3 ст.\~195\~СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100% заборгованості. Пеня підлягає нарахування у відповідності до вимог ст.\~196\~СК України саме на заборгованість по аліментам. В свою чергу, згідно із ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст. 263 ЦПК України). Отже, з огляду на відсутність заборгованості по аліментам у Відповідача, що підтверджено належними та допустимими доказами, недоведеністю підстав для розрахунку Позивача суми неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, суд вбачає відсутність підстав для стягнення 11600 грн. 37 коп. неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та приймає рішення про відмову в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed