Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

позивач [PERSON]В звернулася в суд з позовом до відповідача Комунального некомерційного підприємства „Зборівський районний центр первинної медико санітарної допомоги Зборівської районної ради про стягнення невиплаченої грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки в сумі 3027 грн. 08 коп. та середнього заробітку за не проведення розрахунку при звільненні , починаючи від 31 грудня 2017 року по дату фактичної виплати. Представник відповідача надав відзив, згідно якого позову не визнає, вважає, що відсутня вина відповідача у невиплаті будь яких коштів при переведенні працівників, так як фінансування Озернянської дільничої лікарні здійснювалося за рахунок медичної субвенції, адресованій бюджету Зборівської районної ради. Позивач не заявляв вимоги про виплату компенсації за невикористану відпустку. Учасники повідомленні про розгляд справи у порядку спрощеного судового провадження. Заперечень чи клопотань про участь у судовому засіданні не надходило. Тому суд, відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України проводить розгляд справи без участі сторін за наявними матеріалами. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд встановив, що наказом \~№ 43\~від 29\~грудня 2017\~року \~[PERSON] \~ звільнена\~із \~посади медсестри\~ за\~згодою сторін\~ відповідно до п.1 ст.36 КУпАП України. Відповідно до вимог\~ст.47 КЗпП України\~ власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 КЗпП України. Згідно ст.116 КЗпП України \~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч.1 ст.83\~КЗпП України у \~разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Згідно довідки № 830 від 10 грудня 2018 року, виданої Комунальним некомерційним підприємством „Зборівський районний центр первинної медико санітарної допомоги Зборівської районної ради за позивачем залишилось 19 днів невикористаної відпустки за які не виплачено компенсації. Довідка про доходи № 826 від 10 грудня 2018 року свідчить, що середньоденна заробітна плата позивача становить 159 грн. 32коп. Невиплачена позивачу компенсація за невикористану відпустку становить 19 х 159 грн.32 коп. = 3027 грн. 08 коп., які підлягають стягненню з відповідача в користь позивача. Позивач просить також стягнути з відповідача в її користь середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні, починаючи від 31 грудня 2017 року по дату фактичної виплати . Відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу звільненому працівникові сум у строки зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Однак, звертаючись до суду з даним позовом 22 січня 2019 року, позивачка пропустила визначений у ст. 116 КЗпП України тримісячний строк на пред'явлення вимог щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки, при цьому, не порушувала перед судом питання щодо поновлення цього строку та не обґрунтовувала поважність причин його пропуску. Викладені у рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого\~2012 року у справі № 1-5/2012 висновки дають підстави вважати, що звернення особи до суду з позовними вимогами щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди обмежується тримісячним строком. Наведені у позові доводи про те, що позов стосується захисту порушеного законодавства про оплату праці, право на звернення якого не обмежується будь-яким строком, не береться до уваги судом, оскільки дане твердження не відповідає обставинам справи та положенням законодавства. Таким чином у задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні слід відмовити у звязку з пропуском встановленого законом строку звернення до суду. Доказів виплати компенсації чи надання позивачу відпустки за новим місцем роботи до настання шестимісячного терміну безперервної роботи після переведення відповідач не надав. Право позивача на отримання компенсації за невикористану відпустку порушене, тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Що стосується\~відшкодування витрат\~на правову\~допомогу в\~розмірі 1531\~грн.,\~ то\~згідно ст.ст.\~133,\~137\~ЦПК України\~до витрат,\~пов'язаних\~з розглядом\~судової справи,\~належать в т.ч. витрати на професійну правничу допомогу і пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги. До справи надано квитанцію до прибуткового касового ордера №71 від 21.12.2018 р., згідно якого позивач сплатила адвокату 1500 грн. за надання послуг. Однак, враховуючи складність справи, обсяг документів підготованих адвокатом, суд приходить до висновку, що такі витрати слід відшкодувати частково в сумі 500 грн., виходячи з принципу співмірності та

Outcome: partial