Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач 21.03.2019 р. звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за період 2013-2018 р.р. \~ \~ \~ \~Заявлений позов обґрунтовував тим, що рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 26.12.2012 р. з відповідача стягнуто на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 19709,67 грн. На підставі даного рішення 14.02.2013 р. видано виконавчий лист, однак з того часу боржником заборгованість не погашена та не погашається взагалі. Згідно вимог ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а так само три відсотки річних від простроченої суми. Таким чином, за період 2013-2018 р.р. інфляційні втрати від суми боргу у розмірі 19709,67 грн. складають 20616,32 грн., 3% річних складають 3547,44 грн., а всього 24163,76 грн. Просив стягнути з відповідача вказану суму та судовий збір у дохід державного бюджету. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у поданій суду заяві просив справу розглянути у його відсутності, позов підтримав і просив його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, у поданій суду заяві позов визнав частково у межах трьохрічного строку позовної давності. Просив відмовити у позові про стягнення з нього інфляційних втрат і 3% річних за період з 01.01.2013 р. до 20.03.2016 р. за спливом позовної давності, щодо задоволення решти позову не заперечував. Просив справу розглянути у його відсутності. Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що на підставі рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 26.12.2012 р. судом 14.02.2013 р. видано виконавчий лист про стягнення з відповідача [PERSON] на користь Кредитної спілки «Християнська злагода» заборгованості за кредитним договором у розмірі 19709,67 грн. Вказаний виконавчий лист позивачем звернуто до виконання (а.с.3-4). Станом на даний час відповідач не повернув позивачу вказану суму заборгованості. У відповідності з вимогами ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань по оплаті заборгованості за кредитним договором позивач заявив до стягнення інфляційні втрати за період із січня 2013 р. до грудня 2018 р. включно у розмірі 20616,32 грн. та 3% річних за вказаний період у розмірі 3547,44 грн. Згідно вимог ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК). У відповідності з вимогами ч. 1, 5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд. З урахуванням того, що позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати і 3% річних, починаючи з січня 2013 р., звернувся до суду з позовом 21.03.2019 р.; що відповідач заявив про пропущення позивачем позовної давності і просив з цієї підстави у позові за період з 01.01.2013 р. до 20.03.2016 р. відмовити; що позивач не обґрунтував поважності причин пропущення позовної давності за вказаний період, суд вважає, що у позові за період з 01.01.2013 р. до 20.03.2016 р. слід відмовити за спливом позовної давності. З урахуванням зведеної таблиці індексів інфляції суд визначає суму інфляційних втрат у розмірі 7529,09 грн. за період з 21.03.2016\~р.\~до 31.12.2018\~р.\~включно наступним чином: індекс інфляції у 138,2% (110,7% за квітень-грудень 2016 р. х 113,7% за 2017 р. х 109,8% за 2018 р.) х 19709,67 грн. (сума неповернутого боргу) = 27238,76 грн. 19709,67 грн. Розрахунок 3 % річних за період з 21.03.2016 р. до 31.12.2018 р. включно: 19709,67 грн. х 3% = 591,29 грн. : 365 дн. = 1,62 грн. за день х 1016 дн. = 1645,92 грн. Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. З відповідача слід стягнути на користь позивача 7529,09 грн. інфляційних втрат та 1645,92 грн. 3% річних. З огляду на те, що суд відстрочив позивачеві сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі, з відповідача слід стягнути у дохід державного бюджету судовий збір у розмірі 1921 грн. На підставі наведеного, відповідно до ст. 256, 257, 261, 267, 526, 625 ЦК України,

Outcome: partial