Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення боргу кредитором спадкодавця за кредитним договором до [PERSON] і в обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що відповідно до заяви № б/н від 08.11.2011 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 15000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. Відповідно до умов договору погашення заборгованості, відповідач щомісяця в період сплати повинен надати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, що складається з заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. 15.09.2015 року позичальник, [PERSON] помер. Згідно ст.1218 ЦК України - до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є [PERSON] (відповідач по справі). Позичальник порушив зобов'язання за кредитним договором і станом на дату смерті позичальника а саме 15.09.2015 року, має заборгованість 15710,56 гривень, яка складається з: 13678,11 грн. - заборгованість за кредитом; 2032,45 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість у сумі 15710,56 гривень за кредитним договором № б/н від 08.11.2011 року, 1378,00 гривень - судові витрати. Представник позивача до судового засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає у повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON] проти заявленого позову заперечувала, зазначивши суду, що їй було невідомо про кредит, який отримував її чоловік, оскільки протягом останніх років вони не проживали фактично однією сім'єю. Вони не були розлучені, жили разом в одному приміщенні, але шлюбно-сімейних відносин не підтримували. Квартиру, яка належить їй на праві особистої приватної власності вона придбала за власні кошти, тому вважає її лише своєю власністю. Заперечує проти позову, оскільки не вважає зобов'язаною сплачувати борги свого чоловіка, які він брав не радившись із нею. Вислухавши відповідача, дослідивши надані суду докази, суд вважає встановленими у даному судовому провадженні наступні обставини. 8 листопада 2011 року [PERSON] уклав з позивачем кредитний договір № б/н від 08.11.2011 року, за умовами якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору (а.с. 6-30). Згідно з наданим розрахунком станом на 31.07.2016 року заборгованість за договором № б/н від 08.11.2011 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанком» та [PERSON] становила 15710,56 грн., у тому числі залишок заборгованості - 13678,11 грн., залишок заборгованості за відсотками - 2032,45 грн. Даних на спростування доводів, викладених у позовній заяві та розрахунку позивача заборгованості за кредитним договором відповідачем у судовому засіданні суду не надано. Договір, укладений між сторонами, на підставі положень статті 629 Цивільного кодексу України, є для цих сторін обов'язковим. Відповідно до вимог частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За нормами частини другої статті 1054 Цивільного кодексу України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення статей 1046 - 1053 Цивільного кодексу України, якщо інше не випливає із суті кредитного договору. За статтями 526, 615 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання, тому суд вважає, що [PERSON] порушено умови кредитного договору, укладеного між ним та позивачем у справі. [INFO] року [PERSON] помер (а.с. 35, 91). Виходячи із змісту статті 1261 Цивільного кодексу України, спадкоємцями першої черги за законом є діти спадкодавця та той з подружжя, який його пережив. Відповідач [PERSON] є дружиною померлого [PERSON] і спадкоємцем першої черги за законом, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію 27 вересня 1994 року шлюбу між [PERSON] і [PERSON] (після шлюбу [PERSON]) (а.с. 92). За даними державного нотаріуса Димитровської державної нотаріальної контори, наданими станом на 27 лютого 2017 року, на майно, яке залишилось після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, згідно даних Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 46899056 від 27 лютого 2017 року, 4 лютого 2016 року відкрита спадкова справа № 14/2016 за претензією кредитора ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с. 84-86). Дані про звернення до нотаріуса із такою претензією надані суду і позивачем (а.с. 36-46). За умовами частини третьої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Враховуючи відсутність даних про розірвання шлюбу між відповідачем та померлим [PERSON], наявність даних про спільне проживання цих осіб за адресою: [ADDRESS], а також відсутність даних про відмову відповідача в порядку, визначеному статтею 1268 Цивільного кодексу України, від прийняття спадщини після смерті [PERSON], суд вважає відповідача [PERSON] такою, що після смерті чоловіка [PERSON] спадщину, на визначених вище умовах, прийняла. За наданими суду даними відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 17 жовтня 2002 року, зареєстрованого Бюро технічної інвентаризації 17 жовтня 20102 року за реєстровим № 25 (а.с. 87-90). Ця квартира придбана в період перебування відповідача із [PERSON] в юридичному шлюбі, у зв'язку з чим на підставі частини третьої статті 368 Цивільного кодексу України вважається спільною сумісною власністю, ? частина якої у відповідності до частини другої статті 370 Цивільного кодексу України належить померлому [PERSON] і є майном що входить у склад спадщини після його смерті. Даних про наявність іншого належного спадкодавцеві майна суду сторонами не надавалось. За умовами статті 1281 Цивільного кодексу України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Вимоги цієї норми закону позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» були виконані. Спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, про що їх зобов'язує частина перша статті 1282 Цивільного кодексу України. Позивачем суду будь-яких даних про вартість належної спадкодавцеві [PERSON] ? частини квартири [ADDRESS] не надано. Ухвалою суду від 6 квітня 2017 року представника позивача ПАТ КБ «Приватбанк» у даній справі було викликано до Димитровського міського суду Донецької області для надання особистих пояснень, але представник не з'явився, тому не виявилось суду можливим з'ясувати це питання у позивача. Із заяви, наданої суду позивачем з іншими матеріалами позову, вбачається, що клопотання та заяви з боку ПАТ КБ «Приватбанк» відсутні (а.с. 56). Відповідач суду зазначила, що з часу придбання квартири будь-яка оцінка її вартості не вчинялась, заявляти клопотання про призначення судової експертизи з метою визначення її вартості на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] категорично відмовилась не бажаючи витрачати на це зайві кошти і вважаючи квартиру належною виключно їй (а.с. 112). Відповідно до вимог статей 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін в межах заявлених сторонами вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, але сприяти у здійсненні прав, передбачених цивільним процесуальним законодавством суд має лише за клопотанням цих сторін, що відповідає принципу диспозитивності. Оскільки суду не надано даних про вартість майна, одержаного відповідачем у спадщину після смерті чоловіка [PERSON], з'ясувати ці обставини самостійно суд позбавлений будь-якої процесуальної можливості і що виключає можливість виконання судом вимог частини першої статті 1282 Цивільного кодексу України, суд вважає необхідним відмовити позивачу у задоволенні вимог до відповідача [PERSON] На пiдставi ст.ст. 526, 615, 1261, 1268, 1270, 1281-1282 ЦК України,

Outcome: dismissed