Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

Позивач 23 липня 2018 року звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська із даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 16 листопада 2013 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] укладено кредитний договір №\~131116-131518, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 300,00 грн., зі сплатою відсотків за користування у розмірі 84,00 грн., строком до 29.11.2013року. 29.11.2013 відповідач сплатив відсотки за користуванням кредиту в сумі 84,00 грн., частково сплатив суму кредиту у розмирі 16,00 грн. та пролонгував договір строком до 13.02.2013 року. 13.12.2013 року сплатив відсотки за користуванням кредиту в сумі 79,52 грн. та частково сплатив суму кредиту у розмирі 0,48 грн. та пролонгував договір строком до 27.12.2013 року. 27.12.2013 року сплатив відсотки за користуванням кредиту в сумі 79,38 грн. та частково сплатив суму кредиту у розмирі20,62 грн. та пролонгував договір строком до 10.01.2014 року. 12 січня 2014 року відповідач частково сплатив пеню за прострочення в сумі 12,00 грн. та відсотки за користування кредитом в сумі 73,00 грн., а також пролонгував договір строком до 26.01.2014 року. 27.01.2014 року сплатив частково відсотки пені за прострочення заборгованості в сумі 90,00 грн., відсотки за користування кредиту в сумі 0,64 грн., частково сплатив суму кредиту у розмирі 9,36 грн. та пролонгував договір строком дог 10.02.2014 року. В порушення умов кредитного договору відповідач свої зобовязання належним чином не виконував, у звязку із чим, станом на 04.07.2018 року має заборгованість за кредитним договором на загальну суму 11\~734,14 грн., з якої: заборгованість за основною сумою боргу 253,54 грн., заборгованість за відсотками 70,98 грн.; пеня 9\~630,00 грн. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просить суд стягнути із [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором №\~131116-131518 від 16.11.2013 року в сумі 11\~734,14 грн. та судові витрати по справі в сумі 1\~779,62 грн. Ухвалою суду від 13 серпня 2018 року провадження у справ відкрито в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач ухвалу про відкриття спрощеного провадження з копією позовної заяви та доданими до неї документами отримала 31.01.2019 року, що підтверджено реєстром поштових відправлень. Відповідач до суду не зявився, відзив не надав. Згідно з ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. З огляду на викладене, а також враховуючи відсутність заперечень позивача проти ухвалення заочного рішення судом відповідно до ст.ст.280, 281 ЦПК України ухвалено проводити розгляд справи у заочному порядку. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. 16 листопада 2013 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] укладено кредитний договір №\~131116-131518, згідно умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 300,00 грн. на умовах, що передбачені договором та з кінцевим терміном повернення до 29.11.2013 року. Згідно з ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. На підставі ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Всупереч вищевикладеним положенням [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконала, допустила прострочення повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за кредитним договором №\~131116-131518 від 16.11.2013 року, яка відповідно до розрахунку станом на 04.07.2018 року становить 11\~734,14 грн. (одинадцять тисяч сімсот тридцять чотири грн.. 14 коп.), з якої: заборгованість за основною сумою боргу 253,54 грн., заборгованість за відсотками 70,98 грн.; пеня 9\~630,00 грн. Відповідачі всупереч положенням статті 81 ЦПК України не надали суду жодних доказів, які б спростовували факт існування вказаної заборгованості. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що вимоги позивача є обґрунтованим, в повному обсязі доведеними з його боку та підлягають задоволенню. За змістом ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved