Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] 28.12.2017 року звернувся до суду з позовом до ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з відповідачем по справі він перебував у трудових відносинах з 02.04.2007 року, працював гірничим робітником підземним 3 розряду з повним робочим днем в шахті. 25.09.2007 року при виконанні трудових обовязків на виробництві з ним стався нещасний випадок, в наслідок якої він отримав виробничу травму, а саме, відкритий осколковий перелом лівого плеча зі зміщенням, ушкодження плечової артерії вен середнього та променевого нерва, велика розмножена рана лівого плеча з ушкодженням біцепсу, дефект судинного-нервового пучка до 8 см. Внаслідок отриманої травми йому ампутували ліву руку. Згідно довідці до акту огляду МСЕК від 11.01.2008 року йому встановлено третю групу інвалідності та втрату професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва у розмірі 60% безстроково, визначено зокрема потребу у додатковому лікуванні та протезуванні, протипоказана важка фізична праця. Внаслідок отриманої травми він був вимушений звільнитися, втратив можливість заробляти на життя у тому розмірі, в якому заробляв до отримання травми. Внаслідок ампутації лівої руки функції його організму суттєво погіршилися, що відображається не тільки на можливості працювати, але і в побуті. Він вимушений лікуватися, внаслідок каліцтва знижується його настрій, бо він відчуває себе неповноцінною людиною. Незважаючи на те, що він відносно молода людина, але внаслідок травми не може вести активне життя та приділяти достатньо уваги сімї. Його страждання є триваючими, втрата працездатності є стійкою, він вже ніколи не зможе вилікуватися. Нанесену позивачу моральну шкоду він оцінює у 100\~000 грн. Оцінюючи моральну шкоду в указану суму, він виходив з тривалості та глибини моральних та фізичних страждань, обставин, при яких його було травмовано, тяжкості травми, з безлічі негативних наслідків для нього, які виникли внаслідок отримання травми, а також невідновності значного погіршення стану його здоровя. Вина відповідача підтверджується Актами про нещасний випадок та розслідування нещасного випадку за формами Н-1 та Н-5 відповідно. Відповідно до ст.38 Гірничого Закону України до обовязків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій наполягав на задоволенні позовних вимог. В судове засідання представник відповідача ПАТ ШУ «Покровське» не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник третьої особи Покровського Відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою про вручення судової повістки. Дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем ПАТ «ШУ «Покровське» з 02.04.2007 року, працюючи гірничим робітником підземним 3 розряду з повним робочим днем в шахті (а.с. 4-5). 25.09.2007 року при виконанні трудових обовязків на виробництві з позивачем стався нещасний випадок, в наслідок якої він отримав виробничу травму, а саме, відкритий осколковий перелом лівого плеча зі зміщенням, ушкодження плечової артерії вен середнього та променевого нерва, велика розмножена рана лівого плеча з ушкодженням біцепсу, дефект судинного-нервового пучка до 8 см. Внаслідок отриманої травми йому ампутували ліву руку. Згідно довідці до акту огляду МСЕК від 11.01.2008 року йому встановлено третю групу інвалідності та втрату професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва у розмірі 60% безстроково, визначено зокрема потребу у додатковому лікуванні та протезуванні, протипоказана важка фізична праця (а.с. 12). Вина відповідача підтверджується Актами про нещасний випадок та розслідування нещасного випадку за формами Н-1 та Н-5 від 19.07.2017 року (а.с. 8-11), згідно яких, причиною нещасного випадку є відсутність однієї пряді на протязі 30 м на холостій гілці тягового канату МРД. Також було встановлено винних у даному нещасному випадку осіб, а саме посадових осіб відповідача. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Законом України Про охорону праці, а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоровя або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обовязків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Судом встановлено, що тяжкі та шкідливі умови праці призвели до травмування позивача. Висновком МСЕК від 11.01.2008 року позивачу було встановлено 60% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності за трудовим каліцтвом (а.с. 12). В звязку цим 28.12.2017 року позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування моральної шкоди. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обовязку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами статті 237-1 КЗпП України. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в звязку з трудовим каліцтвом позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив згідно висновку МСЕК 60% працездатності за трудовим каліцтвом, визнаний інвалідом третьої групи безстроково. Внаслідок отриманої травми позивач був вимушений звільнитися, втратив можливість заробляти на життя у тому розмірі, в якому заробляв до отримання травми. Внаслідок ампутації лівої руки функції його організму суттєво погіршилися, що відображається не тільки на можливості працювати, але і в побуті. Він вимушений лікуватися, внаслідок каліцтва знижується його настрій, бо він відчуває себе неповноцінною людиною. Незважаючи на те, що він відносно молода людина, але внаслідок травми не може вести активне життя та приділяти достатньо уваги сімї. Його страждання є триваючими, втрата працездатності є стійкою, він вже ніколи не зможе вилікуватися. Вищевикладені обставини негативно відбиваються на його душевному стані. Він відчуває душевні страждання та переживання, у нього зявилося почуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням невідновності наслідків отриманого ушкодження та тяжкого стану його здоровя. У нього критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому та соціальному відношенні, громадянина. Вищезазначене законодавство, а також розяснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» повязують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих звязків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, розясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на його відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоровя позивача, те, що професійна працездатність в звязку з трудовим каліцтвом втрачена згідно висновку МСЕК від 11.01.2008 року вперше на 60 %, він визнаний інвалідом третьої групи безстроково. Виходячи з викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 60000 грн. Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial