Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

Позивач [PERSON] 19.12.2016 року звернулася до суду із позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, який зареєстровано 21.10.1995 року Вінницьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 21.10.1995 року зроблено запис №2766. Позовна заява мотивована тим, що сімейне життя подружжя не склалося. Відповідач протягом багатьох років зловживав спиртними напоями, влаштовував скандали, ображав дружину, застосовував фізичне насилля. Протягом останнього року спільне життя подружжя стало нестерпним, позивач 16 грудня 2016 року після чергової сварки залишила спільне з відповідачем місце проживання, вважає подальше спільне прожиття та збереження сімї з відповідачем неможливим, її рішення про розірвання шлюбу є виваженим та остаточним. Подальше збереження шлюбу є недоцільним та суперечить інтересам позивача. На добровільне розірвання шлюб в органах ДРАЦСу відповідач не погоджується. Неповнолітніх дітей у подружжя немає. Майнові спори подружжя вирішить у досудовому порядку або через суд. Викладене стало підставою для звернення позивача із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, надала до суду заяву, в якій просить провести розгляд справи у її відсутність, позов підтримала, просила його задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, надав до суду заяву, в якій позов визнав, просив справу розглядати у його відсутність. За наведених обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність позивача та відповідача по справі. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності та взаємозвязку, зважаючи на зміст заяви позивача та відповідача, приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В ході дослідження позовної заяви та доданих до неї матеріалів судом відповідно до ч. 1 ст. 112 СК України з'ясовано фактичні взаємини подружжя, а також те, що подана до суду позовна заява відповідає дійсній волі позивача та відповідача, їх бажання розірвати шлюб є істинним та добровільним. Судом використано надану процесуальним законом можливість з надання строку для примирення подружжя, разом з тим, у наданий судом термін примирення не відбулось, про що свідчить позиція позивача, викладена у її заяві від 03.05.2017 року (а.с. 31). Шлюб є добровільним сімейним союзом, що засновано на взаємних почуттях поваги та любові, ніхто не може бути примушеним перебувати у шлюбі. Так, судом встановлено, що шлюб між сторонами фактично розпався, існує формально, відбувався непоправний розлад сімейних відносин, подальше збереження шлюбу є неможливим та недоцільним і суперечитиме інтересам позивача та відповідача, тому шлюб між сторонами слід розірвати, а позов задовольнити. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Враховуючи наведене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 901,20 гривень, з яких 551,20 гривень судового збору, 350 гривень витрати на правову допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: approved