Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

Позивач [PERSON] 12 липня 2017 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24 березня 1995 року. Від шлюбу мають двох дітей: дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, так як не зійшлися характерами, а тому у них виникали постійні сварки через різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння, згоди щодо ведення спільного подружнього життя. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем є неможливим, збереження шлюбу суперечить її інтересам, інтересам її чоловіка та дітей. Бажає після розірвання шлюбу залишити прізвище [PERSON]. Тому просила розірвати шлюб, місце проживання дітей визначити з нею, судові витрати покласти на позивача. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, про що свідчить зворотна поштова розписка на а.с.17. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоч був належним чином повідомлений, про що свідчить зворотна поштова розписка на а.с.18, своїх пояснень чи заперечень проти позову не подав. Дослідивши письмові докази справи, суд прийшов до висновку, що позов є законний, обґрунтований доказами, а тому підлягає задоволенню. Установлено, що сторони перебувають у шлюбі з 24 березня 1995 року. Через різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння, сторони припинили сімейні стосунки, подружнього життя не підтримують. Бажання та наміру відновити сімейні стосунки у сторін відсутні. Позивач просила суд не призначати строку для примирення, так як збереження шлюбу суперечить її інтересам. Шлюб розпався з вини обох сторін. Згідно статті 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Цих вимог сторони не дотрималися, що призвело до руйнування сім'ї. Частинами 7-10 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно ч.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. За таких обставин суд з підстав статей 110-112 Сімейного кодексу України постановляє рішення про розірвання шлюбу між сторонами. Разом з вимогою про розірвання шлюбу позивач просила суд визначити місце проживання дочки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] з матір'ю. Вказана вимога позивача задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч.3 статті 160 Сімейного кодексу України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно ч.2 статті статті 29 Цивільного кодексу України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Частиною 2 статті 310 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. За таких обставин суд не визначає місце проживання дітей з матір'ю, оскільки на час розгляду справи дочка [PERSON] вже повнолітня, а син [PERSON] має вік понад чотирнадцять років, а тому вони мають право самостійно обирати своє місце проживання. Відповідно до ч.1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач при зверненні до суду з позовом сплатила судовий збір в дохід держави в сумі 640 гривень (а.с.1), ці витрати позивач не просила стягувати з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial