Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся 16 листопада 2020 року до Решетилівського районного суду Полтавської області з позовом до ТОВ АФГ «Еліта» про стягнення орендної плати за користування земельною ділянкою. З позовної заяви вбачається, що позивач на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ПЛ №090905 від 12.02.2003, є власником земельної ділянки площею 2,99 га, кадастровий номер - 53242819000100010393 яка розташована на території Лобачівської сільської ради Полтавської області. 14 квітня 2004 року між позивачем та ТОВ АФГ «Еліта» було укладено договір оренди земельної ділянки. Відповідно до пункту 4.1 договору оренди землі за користування земельною ділянкою була установлена орендна плата у розмірі 5% від вартості земельної ділянки (додаткова угода до договору оренди землі №248 від 14.04.2004. Відповідно до пункту 4.3 договору, орендна плата має сплачуватись орендарем орендодавцю в строк до 1 квітня наступного року. проте орендна плата за 2019 рік позивачу не виплачена. Нормативно грошова оцінка земельної ділянки станом на 12.02.2019 становить 93025 грн. Як зазначає позивач, заборгованість зі сплати орендної плати за 2019 рік складає 7431,62 грн, з яких 4651,25 грн - розмір орендної плати в 2019 році, 262,00 грн - 3% річних, 2247,39 пеня від прострочення боргу в розмірі подвійної ставки НБУ, 270,98 грн - втрати інфляції за січень 2019 року - листопад 2020 року. Посилаючись на вищевикладені обставини та положення ст.ст. 526, 625ЦК України, позивач [PERSON] звернувся до Решетилівського районного суду Полтавської області з вказаним цивільним позовом (а.с.1-3). Ухвалою судді Зіненка Ю.В. від 19.11.2020 було відкрито провадження та призначено судове засідання на 11 січня 2021 року, яке через неявку представника відповідача відкладено на 02 березня 2021 року. За клопотанням представника відповідача судове засідання було відкладено на 16 квітня 2021 року (а.с.36). 01 березня 2021 року до суду від представника відповідача Назаревича І.Р. надійшов відзив у якому зазначено, що підстави для задоволення позову відсутні, у зв`язку з чим у задоволенні позовної заяви слід відмовити. Крім того, у вказаному відзиві представник відповідача просив поновити строк для подання відзиву на позовну заяву(а.с.27-35). Ухвалою суду від 02 березня 2021 року в задоволенні клопотання представника відповідача було відмовлено, оскільки останнім днем для подачі відзиву було 31 грудня 2020 року. В судове засідання 15 квітня 2021 року позивач не з`явився, розгляд справи просив проводити за його відсутності (а.с.23). Представник відповідача Назаревич І.Р. в судове засідання 16 квітня 2021 року не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Заяв чи клопотань від відповідача до суду не надходило. Суд, заслухавши пояснення та доводи представника відповідача ТОФ АФГ «Еліта» адвоката Назаревича І.Р., дослідивши письмові докази по справі, надані особами, що беруть участь у справі на засадах змагальності та диспозитивності, вивчивши всі докази в їх сукупності, і давши цим доказам в їх сукупності та взаємозв`язку відповідну оцінку приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрооб`єднання фермерських господарств «Еліта» про стягнення орендної плати за користування земельною ділянкою підлягають частковому задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 090905, виданого 10 жовтня 2003 року Решетилівською районною державною адміністрацією, є власником земельної ділянки площею 2,99 га, що розташована на території Лобачівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.4). 14 квітня 2004 року орендодавець [PERSON] з одного боку та орендар ТОВ АФГ «Еліта» в особі генерального директора Непийпи Л.А. з іншого, уклали договір оренди земельної ділянки № 248 про те, що орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне володіння і користування земельну ділянку, яка знаходиться на території Лобачівської сільської ради (а.с.а.с.5-7). Відповідно цього до договору, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 2,99 га, для виробництва сільськогосподарської продукції та розміщення відповідної виробничої інфраструктури (пункт 5.1 Договору), за користування якою Орендар сплачує Орендодавцю кожного року орендну плату в розмірі 1,5 % від вартості земельної ділянки (пункт 4.1 Договору), в строк до 1 квітня наступного року (пункт 4.3 Договору). Відповідно до пункту 2.4 Договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 27793, 2 грн. Згідно з пунктом 3.1 вказано, що Договір укладено на 9 років починаючи з дати державної реєстрації і діє до 24 грудня 2012 року. Пунктом 4.2 договору передбачено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з врахуванням індексів інфляції. А пунктом 4.11 Договору передбачено, що у разі не внесення орендної плати у строки визначені цим Договором справляється пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від прострочення суми за кожен день прострочення. Договір оренди земельної ділянки був підписаний особисто орендодавцем [PERSON] та орендарем ТОВ АФГ «Еліта» та зареєстрований у Решетилівському районному відділі Полтавської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 29 червня 2004 року. 20 січня 2010 року між орендодавцем [PERSON] та орендарем ТОВ АФГ «Еліта» в особі генерального директора Непийпи Л.А. була укладена Додаткова угода до Договору оренди земельної ділянки № 248 від 14 квітня 2004 року, відповідно до якої: пп.3.1 п.3 «Строк дії договору» було викладено в наступній редакції: пп. 3.1 Договір укладається на термін десять років, починаючи з дати державної реєстрації цієї Додаткової угоди; п.п.4.1 п. 4 «Орендна плата» був викладений в наступній редакції: пп.4.1 За користування вказаною земельною ділянкою Орендар сплачує Орендодавцю кожного року орендну плату в розмірі 5% (п`ять) від нормативної грошової оцінки земельної ділянки; пп. 4.2 було викладено в наступній редакції «4.2. Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням індексації»; пп.4.3 викладено в наступній редакції «4.3. Орендна плата вноситься до 31 грудня щорічно». Відповідно до листа Департаменту агропромислового розвитку Полтавської обласної державної адміністрації [PERSON] від 06.03.2020 №С-01-31/93 керуючий відділком ТОВ АФГ «Еліта» Вовк В.О. підтвердив факт невиплати орендної плати [PERSON] за 2019 рік, причину затримки з виплатою орендної плати не називає (а.с.17). Судом не враховуються подані представником відповідача докази з огляду на положення частини 8 статті 83 ЦПК України, відповідно до якої докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Як зазначив Верховний Суд в постанові від 12 січня 2021 року у справі №753/9240/18, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи (у цьому випадку - відповідача). Однак, наявності таких об`єктивних обставин заявником не наведено, а судом не встановлено. Згідно статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору (пункт 1 частини першої статті 611 ЦК України). Частиною 2 ст. 409 ЦК України передбачено, що власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею. Розмір плати, її форма, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором. Статтею 15 Закону України «Про оренду землі» визначено, що однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її виплати. У відповідності до ст.ст. 21-23 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюється за згодою сторін у договорі оренди. Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Орендна плата за земельні частки (паї) встановлюється як правило у грошовій формі. За добровільним рішенням власника земельної частки (паю) орендна плата за земельні частки (паї) може встановлюватися у натуральні формі. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи. Орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. Орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати (стаття 24 цього Закону). Згідно з частинами 2 та 3 ст. 632 ЦК України зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Те, що в 2019 році [PERSON] не отримувала від ТОВ АФГ «Еліта» орендну плату підтверджується і Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків (а.с.13). Однією з позовних вимог було стягнення орендної плати з урахуванням інфляції. Пунктом 4.2 договору зазначено, що обчислення орендної плати за землю здійснюється з врахуванням індексу інфляції. Верховний Суд в постанові від 16 травня 2018 року по справі № 525/301/16-ц дійшов висновку, що при наявності умов договору, які сторони добровільно погодили, про визначення остаточного розміру орендної плати з урахуванням індексів інфляції, такий розмір має визначатись із застосуванням визначеного індексу інфляції. Проте додатковою угодою до договору оренди земельної ділянки пункт 4.2 договору оренди викладено в новій редакції відповідно до якої обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням індексації (а.с.8). Тому позовні вимоги в частині стягнення інфляції в сумі 270,98 грн до задоволення не підлягають. Відповідно, судом не перевіряється правильність наведених розрахунків позивача в цій частині. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається зі змісту позовної заяви позивачем обраховування суми заборгованості здійснювалося, виходячи із визначеної додатковими угодами до договорів оренди земельної ділянки орендною платою в розмірі 5% від вартості земельної ділянки (93025 грн), що становить 4651,25 грн. Суд погоджується з зазначеним позивачем розміром орендної плати, оскільки Додатковою угодою від 20 січня 2010 року до договору оренди земельної ділянки № 248 від 14 квітня 2004 року було внесено зміни, відповідно до яких за користування вказаною земельною ділянкою Орендар сплачує Орендодавцю кожного року орендну плату в розмірі 5% (п`ять) від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням індексації (пункти 4.1, 4.2 договору оренди земельної ділянки). В свою чергу, вартість земельної ділянки кадастровий номер 53242819000100010393, площею 2,99 га, яка розташована на території Лобачівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області та належить [PERSON] станом на 12.02.2019 становить 93025 грн, що підтверджується Інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку (а.с.16). Сума, яка підлягає стягненню, визначена судом без сплати податків і обов`язкових платежів, оскільки вони підлягають стягненню при виплаті орендної плати у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно п. 4.11 договору оренди у разі не внесення орендної плати у строки визначені цим Договором справляється пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від прострочення суми за кожен день прострочення. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. За загальним правилом, що випливає із Цивільного кодексу України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов`язання, не обмежується. Тому суд не погоджується з зазначеною в позові початковою датою розрахунку заборгованості, тобто з 01 січня 2019 року, оскільки предметом позовних вимог є орендна плата за 2019 рік. Встановивши, що додатковою угодою до договору оренди було змінено строк внесення орендної плати (до 31 грудня щорічно), першим днем прострочення сплати орендної плати є 01 січня 2020 року. З огляду на викладене, три проценти річних від простроченої суми буде становити: 4651,25 х 3,00% / 100 % / 365 х 320 (кількість днів з 01 січня 2020 року до 16 листопада 2011) = 122,33 грн. Пеню слід розраховувати відповідно до даних, розміщених на офіційному сайті Національного Банку України, за період з 01 січня 2020 року до 15 листопада 2020 року із розміру невиплаченої орендної плати за 2019 рік по договору оренди в сумі 4651,25 грн наступним чином: за період з 01 січня 2020 року по 30 січня 2019 року: 4651,25 х 27,00 % (подвійна облікова ставка) / 100 / 365 (днів) x 29 (кількість днів у періоді) = 99,78 грн; за період з 31 січня 2020 року по 12 березня 2020 року : 4651,25 х 22,00 % / 100 / 365 x 41 = 114,94 грн; за період з 13 березня 2020 року по 23 квітня 2020 року: 4651,25 х 20,00 % / 100 / 365 x 41 = 104,49 грн; за період з 24 квітня 2020 року по 11 червня 2020 року: 4651,25 х 16,00 % / 100 / 365 x 48 = 97,87 грн; за період з 12 червня 2020 року по 15 листопада 2020 року: 4651,25 х 12,00 % / 100 / 365 x 156 = 238,55 грн; Всього - 114,94+104,49+97,87+238,55=555,85 грн. Таким чином з відповідача ТОВ АФГ «Еліта» на користь позивача [PERSON] слід стягнути заборгованість за договором оренди від 14 квітня 2004 року №248 на суму 5329,43 грн, з яких сума основного боргу (не виплачена орендна плата за 2019 рік) - 4651,25 грн, пеня за прострочення сплати орендної плати - 555,85 грн, три проценти річних від простроченої суми - 122,33 грн. В задоволенні іншої частини позовний вимог слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як було встановлено, позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», інвалід 2 групи - інвалід війни (а.с.10). Позов судом задовольняється частково, тому судові втрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволеної частини вимог на користь держави. Судовий збір за вимогами аналогічного характеру на час подачі позову становив 840,80 грн. Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково, в сумі 5329,43 грн, тобто 71,71% від суми позову, то з відповідача у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судові витрати в розмірі 602,94 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial