Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , РНОКПП [NUMBER] адреса: [ADDRESS] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] про зміну способу стягнення аліментів. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.09.2015 вирішено стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до повноліття дитини. Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04.10.2017 розмір стягуваних аліментів зменшено до 1000 грн., починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до повноліття дитини. Підставою для зменшення розміру аліментів стало те, що [PERSON] втратив роботу, проживає з хворою мамою, яка потребує допомоги, його заробітна плата станом на 31.10.2016 складала 2270,79 грн. Однак, після набрання законної сили вказаним рішенням пройшло більше 3-х років. На даний час в позивача погіршився матеріальний стан, а витрати на утримання доньки ростуть, а саме на лікування дитини, відвідування гуртка - хору, а також на спеціальне харчування, оскільки дочка займається спортом. На даний час позивач працює касиром, отримує заробітну плату в розмірі 4730 грн., інших доходів немає. Відповідач, не зважаючи на вказане, продовжує сплачувати аліменти у розмірі 1000 грн., хоча останні два роки постійно працював у Республіці Польща, де отримував високу заробітну плату. Тому просить змінити спосіб стягнення аліментів, встановлений рішеннями Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області та стягнути на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з часу звернення до суду та до досягнення повноліття донькою. [INFO] у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи неодноразово відкладався у зв`язку із неявкою відповідача та за його клопотанням про відкладення. 16.03.2021 на електронну адресу надійшла заява від [PERSON] , відповідно до якої він просив розглянути справу без його участі, заперечив задоволення заявлених позовних вимог (вх. № ЕП-1580/21-Вх). Суд відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України ухвалив провести судовий розгляд справи за відсутності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши докази в справі, суд прийшов до такого висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.09.2015 шлюб між ними було розірвано. Згідно із свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , яке видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, за час перебування в шлюбі у сторін народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.09.2015 з [PERSON] на користь [PERSON] стягувалися аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1500 грн. щомісяця. Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04.10.2017 зменшено визначений рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.09.2015 розмір стягнення аліментів. Вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] стягувалися аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1000 грн. щомісяця. Згідно довідки № 3181 від 28.12.2020, виданої виконавчим комітетом Мологівської сільської ради, до складу сім`ї [PERSON] входить донька [PERSON] . Із довідок, наданих Випаснянською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 2 вбачається, що [PERSON] відвідує вокальний гурток, бейсбольний гурток. Батько [PERSON] не бере участі у вихованні дитини, на репетиції чи тренування не приходив. Згідно зі ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ) до усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно із ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина . Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно із ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Позивач скористалася своїм правом, звернувшись із позовом про зміну способу стягнення аліментів, шляхом їх присудження у частці від доходу відповідача. Крім того, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі № 143 цс 13 з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Беручи до уваги вищенаведене, враховуючи, що аліменти, які сплачуються з відповідача є недостатніми для утримання та нормального розвитку неповнолітньої дитини сторін, виходячи з того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, суд дійшов висновку, що слід задовольнити позовні вимоги про зміну способу стягнення аліментів, оскільки таке право позивачу гарантовано ч.3 ст.181 СК України. Таким чином, слід змінити спосіб стягнення аліментів, визначених рішенням суду від 04.10.2017 та стягувати з відповідача в користь позивача аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини із усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів, на думку суду, має забезпечувати гармонійний розвиток дитини зі сторони його батька, буде сприяти гармонійному розвитку, зможе забезпечити право на рівень життя, достатній для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ч. 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, у зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст.5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір за вимогу про стягнення аліментів на користь держави компенсується за рахунок відповідача. Крім того, відповідно до п. 3 ч.1 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною третьою вказаної ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення При зверненні по суду із позовною заявою позивач вказала про попередній (орієнтовний) розмір судових витрат у вигляді витрат на правову допомогу у розмірі 5000 грн. Разом з тим, жодного доказу на підтвердження того, що нею дійсно понесено витрати на правову допомогу в ході розгляду справи позивачем не надано. Відтак у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат слід відмовити.

Outcome: approved