Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

Позивач [PERSON] 24 листопада 2014 року звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, де просить розірвати шлюб зареєстрований між ним та [PERSON] 16 травня 1992 року Петропавлівською сільською радою Городищенського району Черкаської області, за актовим записом № 3. Свої вимоги обґрунтував тим, що вони із відповідачем мають різні характери, між ними відсутні взаєморозуміння і довіра. За таких обставин, у жовтні 2012 року вони припинили підтримувати подружні відносини і з того часу проживають окремо, ведуть окреме господарство. Вважає подальше спільне подружнє життя та збереження сім'ї неможливим, оскільки це суперечить їх інтересам. Також зазначив, що від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Позивач, як і відповідач, у судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. У матеріалах справи містяться заяви сторін, де [PERSON], [PERSON] просять справу розглядати за їх відсутності. При цьому, позивач позовні вимоги підтримує і просить шлюб розірвати, а відповідач позов визнає, також зазначаючи на необхідність розірвання шлюбу зареєстрованого між нею та [PERSON] Повно, всебічно та об'єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини. Сторони знаходяться у шлюбі зареєстрованому 16 травня 1992 року Петропавлівською сільською радою Городищенського району Черкаської області, за актовим записом № 3, про що свідчать копії свідоцтва про укладення шлюбу та паспортів сторін (а.с. 3,4,5). При цьому, дошлюбне прізвище відповідача [PERSON] Сторони від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Однак, з жовтня 2013 року подружніх стосунків сторони не підтримують, проживають окремо, ведуть окреме господарство. Позивач, як і відповідач, наполягають на розірванні шлюбу, вважають, що примирення між ними не можливе. За змістом ст. 24 СК України, добровільність шлюбу - одна з основних його засад, що є чинною не лише на стадії реєстрації, а являється довічною рисою. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до статей 105 та 112 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя за рішенням суду, яке постановляється у випадку встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам їхніх дітей. За змістом ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно зі ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, якщо це не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищевикладене те, що позивач та відповідач просять шлюб розірвати, вважаючи що він існує лише формально і примирення між ними не можливе, суд вважає що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а відтак позов необхідно задовольнити. При цьому, відповідач, яка змінила своє прізвище, у зв'язку із реєстрацією шлюбу, бажає у подальшому іменуватись прізвищем [PERSON] Судові витрати, відповідно ст. 88 ЦПК України, необхідно стягнути із відповідача на користь позивача.

Outcome: approved