Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON], [INFO], інвалід 1 групи, звернувся 29.10.2015 року в суд з цим позовом та просив ухвалити рішення суду яким визнати [PERSON], 1963 р.н., такою, що втратила право на користування житловим приміщенням в його 47/100 частини будинку [ADDRESS], та зняти її з реєстрації за цією адресою. Підставою цьому вказує те, що відповідачка в 2008 році за його згоди була зареєстрована в його будинки, оскільки мала намір проживати однією сім'єю з його сином [PERSON] Але в 2012 році вона забрала свої речі і виселилась на друге місце проживання. Син помер [INFO]. З того часу вона на цій жилплощі не проживає. Вимоги щодо зняття з реєстрації ігнорує. Її реєстрація у будинку перешкоджає в реалізації ним права щодо оформлення субсидії на житлово-комунальні послуги. Справу просив розглянути у його відсутність. Відповідачка [PERSON], 1963 року народження, яка зареєстрована на постійне місце поживання у будинку по [ADDRESS], у судове засідання не з'явилась. Сповіщалась за адресою реєстрації свого постійного місця проживання у відповідності до положення ч.5 ст.74 ЦПК України. Виклик до суду повернувся із зазначенням «За зазначеною адресою не проживає». Іншими даними про місце перебування чи роботи відповідача у суд не володіє. Тому згідно абзацу 2 ч. 5 ст.74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок /частину будинку/, квартиру, користуються ним /нею/ для особистого проживання і мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд. Як вбачається з матеріалів справи позивач [PERSON] є співвласником 47/100 частини будинку [ADDRESS], згідно Свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 07.10.1996 року. Інші два співвласники - [PERSON] (дружина) померла [INFO] і [PERSON] (син) помер [INFO]. Відповідно до ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ/майно/, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб. Власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Він вправі вчиняти відносно свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійснення. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Стаття 72 ЖК дозволяє суду визнавати особу, яка відсутня понад шість місяців на відповідній жилплощі будинку такою, що втратила право на користування цією житловою площею. Факт того, що відповідачка у вказаному будинку не проживає з 2012 року підтверджується Довідкою від 22.10.015 року виданою головою квартального комітету В.І.Леонтюк. Згідно ч.1 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до цієї норми закону відповідачка зобов'язана була зареєструватись за новим постійним місцем проживання протягом 10 днів з дня переїзду до цього постійного місця проживання, але цього вона не зробила. Тому суд вважає, що реєстрація постійного місця проживання відповідачки за адресою знаходження будинку позивача є формальною, без наміру фактичного проживання на цій житловій площі. Відповідно відповідачка втратила право на користування цим житлом. Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. З урахуванням обставин справи та наявних письмових доказів цьому, суд вважає за можливе позов задовольнити у повному обсязі.

Outcome: approved