Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

Позивач [PERSON] «ГАЛС-2000» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 31 липня 2015 року позивачем було надано позику відповідачу в сумі 40000 гривень строком до 31 серпня 2015 року, про що свідчить відповідна розписка відповідача та видатковий касовий ордер. Однак, відповідач свої зобовязання щодо повернення отриманої ним позики по сьогоднішній день не виконав. У звязку з тим, що відповідач у добровільному порядку позику не повернув, просив стягнути з відповідача в примусовому порядку суму позики в розмірі 40000 гривень та судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач позов не визнав та пояснив, що під час роботи ним в 2015 році у [PERSON] «ГАЛС-2000» була допущена нестача коштів в сумі 40000 гривень, яку запропонували йому повернути, на що він не погодився та звільнився. Будь-яку позику від позивача він не отримав, а підписання ним договору позики та видаткового касового ордеру ймовірно сталось при його звільненні під час підписання цілого ряду документів. Просив відмовити у позові. Свідок [PERSON] показала суду, що в липні 2015 року вона виконувала обовязки касира [PERSON] «ГАЛС-2000», до службових повноважень якої входило видача з каси товариства коштів за видатковими касовими ордерами, підписаними керівником та головним бухгалтером товариства. Відповідно до видаткового касового ордеру товариства від 31 липня 2015 року вона видала відповідачу 40000 гривень, що останній засвідчив своїм підписом у ордері. Суд, вислухавши поясненна сторін, покази свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 31 липня 2015 року відповідно до укладеного договору позики позивач [PERSON] «ГАЛС-2000» надав відповідачу [PERSON] позику в сумі 40000 гривень терміном повернення до 31 серпня 2015 року, що підтверджується договором позики, письмовою розпискою відповідача до договору та видатковим касовим ордером товариства від 31 липня 2015 року про отримання [PERSON] вказаних грошових коштів. З висновку судово-почеркознавчої експертизи № 209-К від 02 березня 2016 року вбачається, що рукописні записи «Стрієнко» в графі «позичальник» у договорі позики від 31 липня 2015 року та у графі «підпис одержувача» у видатковому касовому ордері від 31 липня 2015 року виконані [PERSON]. Підпис в графі «підпис одержувача» у видатковому касовому ордері від 31 липня 2015 року, в графі «позичальник» у договорі позики від 31 липня 2015 року та графі «підпис одержувача» у розписці від 31 липня 2015 року - виконані ймовірно [PERSON]. Відповісти на питання в категоричній формі не виявилося можливим, у звязку з малим обємом графічного матеріалу в досліджуваному підписі та великою варіційністю зразків підпису [PERSON]. В рукописних записах «Стрієнко» в графі «позичальник» у договорі позики від 31 липня 2015 року, графі «підпис одержувача» у видатковому касовому ордері від 31 липня 2015 року та підписах у графі «позичальник» у договорі позики від 31 липня 2015 року, графі «підпис одержувача» у видатковому касовому ордері від 31 липня 2015 року ознак наслідування не виявлено. Таким чином, висновком вказаної експертизи було підтверджено, що у договорі позики, письмовій розписці до договору та видатковому касовому ордері від 31 липня 2015 року про отримання [PERSON] позики у сумі 40000 гривень, наявні рукописні записи та підписи здійсненні самим відповідачем, що свідчить про його обізнаність з змістом вказаних документів. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів та видатковий касовий ордер є документами, які видаються боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчують отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд України у своїй Постанові від 18 вересня 2012 року за № 6-63цс13. Зазначена Постанова прийнята з підстав передбачених п.1 ч.1\~ст. 355 ЦПК України, а тому висновки викладені в ній є обов'язковими для всіх судів України (ч.2 ст.\~214, ч.1 ст.360-7 ЦПК України). Крім цього, з довідки [PERSON] «ГАЛС-2000» № 94 від 10 травня 2016 року вбачається, що на балансі товариства рахується прострочена дебіторська заборгованість за відповідачем [PERSON] в сумі 40000 гривень, термін погашення якої минув 31 серпня 2015 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 599 ЦК України зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У звязку з тим, що відповідач на вимогу позивача не повернув отриману ним суму позики в обумовлений сторонами термін, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з нього на користь позивача суми позики в примусовому порядку. Доводи відповідача про те, що він позику у позивача не отримав, суд вважає безпідставними, оскільки його твердження не підтверджуються належними та допустимими доказами і суперечать дослідженим судом доказам. Виходячи з змісту ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, понесені останнім судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору в сумі 1378 гривень. На підставі ст.ст. 3, 11, 15, 60, 526, 530, 598, 599, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, суд

Outcome: approved