Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

Позивач 17.07.2015 р. звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що подружнє життя не склалося через непорозуміння, різні погляди на сімейне життя та обов»язки. В сім»ї відбувалися сварки, які поступово призвели до того, що з відповідачем стали чужими людми. Шлюбні відносини припинено з лютого 2015 р. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе. Дітей від шлюбу не має. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та зазначив, що з лютого 2015 р. припинили шлюбні відносини, ведення спільного господарства. Примирення не досягнуто, подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу суперечить його інтересам. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти позову, пояснила, що від шлюбу дітей не мають, з травня 2015 р. не підтримують шлюбні стосунки, вона вчиняла дії щодо примирення, але позивач не бажає примирення. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи‚ вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 01.06.2012 р. Сторони від шлюбу дітей не мають. Сторони з травня 2015 р. не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбні стосунки. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов'язком. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК України). Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Ухвалою суду від 17.08.2015 р. сторонам було надано строк для примирення один місяць. Як пояснив в судовому засіданні 17.09.2015 р. позивач він не бажає відновлювати шлюбні стосунки, збереження шлюбу суперечить його інтересам, примирення подружжя не відбулось. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад в сім»ї має не тимчасовий характер, а подальше спільне проживання в шлюбі стало неможливим, оскільки взаєморозуміння між сторонами втрачено? збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. При таких обставинах шлюб підлягає розірванню. З урахуванням наведеного‚ на підставі ст.ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved