Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] 06.11.2017 року звернулася до суду з зазначеним позовом. Обґрунтувала його наступним. [INFO] помер її чоловік - [PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в [ADDRESS]. Вона є спадкоємцем майна [PERSON] за законом і відповідно до норм ст. 549 ЦК УРСР, вважається такою, що прийняла спадщину, так як вступила в управління та володіння названим майном. Проте, державний нотаріус Градизької державної нотаріальної контори Захарова О.Д. відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, мотивуючи відсутністю правовстановлюючого документу на спадковий житловий будинок. Чоловік на підставі закону, що діяв на час створення об'єкту нерухомого майна, побудував вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями, володів ним на праві приватної власності, що підтверджується записами в погосподарських книгах Пронозівської сільської ради, однак за життя не провів державну реєстрацію права власності на нього, як того вимагає діюче законодавство. Це перешкоджає їй оформити спадщину. Посилаючись на викладене, позивач прохала суд визнати за нею, в порядку спадкування після [PERSON], право власності на вказане нерухоме майно. У судове засідання позивач [PERSON], її представник [PERSON] не з'явилися, належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, направили до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Вказали, що позовні вимоги підтримують. Представник відповідача - Пронозівської сільської ради, представники третіх осіб - сектору державної реєстрації Глобинської районної державної адміністрації, Градизької державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явилися. Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Заперечень на позов не надали. Відповідач позов визнав, прохав розглянути справу без участі представника сільської ради. Суд, дослідивши та оцінивши надані письмові докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємного зв'язку встановив наступне. Згідно свідоцтва про смерть, виданого 15.09.1996 року Пронозівською сільською радою Глобинського району Полтавської області, серія [NUMBER], [PERSON] помер [INFO]. Спадкоємцем першої черги спадкування за законом є його дружина - [PERSON] (позивач у справі). Згідно інформації наданої суду Градизькою державною нотаріальною конторою після померлого [PERSON] заведена спадкова справа № 165/2017р.. При її дослідженні встановлено, що [PERSON] прийняла спадщину чоловіка, так як на час його смерті проживала разом з ним та була зареєстрована в складі його сім»ї, вела з ним спільне господарство і фактично вступила в управління спадковим майном. Державний нотаріус Градизької державної нотаріальної контори Захарова О.Д. постановою від 22.08.2017 року відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований у [ADDRESS], у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на ім'я спадкодавця, який посвідчує його право власності на вказане нерухоме майно. Згідно технічного паспорту житловий будинок літ. «А», веранду літ. «а», сарай літ. «Б», сарай літ. «в», сарай літ. «В» було побудовано у 1959 році, погріб літ. «ап», прибудову літ. «а1», тамбур літ. «а2» - у 1975 році. У 1959 році (на час завершення будівництва спадкового будинку) питання набуття права власності регулювалися Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Відповідно до Постанови Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про застосування Указу ПВР СРСР від 26.08.1948 року» побудовані громадянами на відведених їм земельних ділянках будинки є їх особистою власністю. Тобто, за вказаним Указом і постановою підставою виникнення в громадянина права власності на житловий будинок був власне факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов»язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Згідно Закону «Про сільську Раду депутатів трудящих УРСР» від 02.06.1968 року, кожна сільська рада вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської ради, в особовому рахунку вказувались прізвище, ім'я та по батькові глави сім»ї, на ім'я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку. Згідно записів в погосподарській книзі Пронозівської сільської ради Глобинського району по господарству за № 1160-1 за [PERSON] на час його смерті - [INFO], значилося належне на праві власності нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в [ADDRESS], збудований на неприватизованій земельній ділянці розміром 0,25 га. Відповідно до висновку відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та цивільного захисту Глобинської РДА від 20.09.2017 року № 599/02-03, спадковий житловий будинок та господарські будівлі збудовані без істотних порушень діючих будівельних норм і правил. Оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що спадкодавець [PERSON] за свого життя набув право власності на назване нерухоме майно відповідно до закону, що діяв на час створення даного майна, проте, за життя не провів державну реєстрацію права власності на нього, відповідно до закону, що діє на час прийняття позивачем спадщини, в зв'язку з чим і виник спір. Його вирішення можливе лише в судовому порядку. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ст. ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Правовідносини виникли під час дії ЦК УРСР 1963 року, тому регулювалися його нормами. Відповідно до ч.1 ст. 529 цього кодексу при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є , в рівних частках, діти ( у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. В п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР вказано, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Встановивши, що спадкодавець [PERSON] за життя на передбачених законом підставах набув право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в [ADDRESS], суд вважає що позивач, як єдиний спадкоємець першої черги спадкування за законом, яка вчасно прийняла спадщину, має право на визнання за нею права власності на вказаний будинок в порядку спадкування. Визнання права власності за [PERSON] на спадковий житловий будинок з господарськими будівлями не оспорюється відповідачем та не порушує прав чи інтересів інших осіб. Позов ґрунтується на законі, доведений належними доказами, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved