Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

Позивач 18.11.2019 звернулася до суду з указаним позовом, в обґрунтування якого вказувала, що 02.10.2017 приватний виконавець Бондар І.М. вчинила виконавчий напис № 9468, яким стягнула з неї, - [PERSON] , яка змінила прізвище на « [PERSON] », на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 30.04.2009, у загальному розмірі 124056,90 грн, з яких заборгованість за кредитом у розмірі 5353,12 грн, заборгованість за відсотками у розмірі 108328,90 грн, пеня та комісія у розмірі 4467,41 грн, штраф у розмірі 5907,47 грн та витрати пов`язані з вчиненням виконавчого напису 3000,00 грн. Виконавчий напис звернено до виконання. З виконавчим написом позивач не погоджується, вважає його таким що не підлягає виконанню. Вказувала, що стягнута заборгованість не була безспірною, з моменту виникнення права вимоги у відповідача спливло більше трьох років. Грошові кошти надавалися їй на строк два роки, тобто до 30.04.2011, а відтак, з моменту закінчення строку користування коштами, до моменту вчинення виконавчого напису, сплинуло понад сім років. У порушення вимог законодавства, банк нараховував заборгованість після спливу строку кредитування, що свідчить про те, що заборгованість стягнута на підставі виконавчого напису нотаріуса не ґрунтувалася на вимогах закону, є завищеною. Позивач [PERSON] та її представник у судове засідання не з`явилися. Представник до початку розгляду справи надав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного розгляду справи не заперечував (а.с. 65). Відповідач АТ КБ «ПриватБанк», будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 19, 47, 49, 61, 69), участь свого представника у розгляді справи повторно не забезпечив. Відзиву на позовну заяву, а також заяв по суті справи та з процесуальних питань відповідач не подав. Третя особа Криворізький районний відділ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, участь свого представника у судовому засіданні не забезпечив, надав заяву про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 71-73). Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та письмові пояснення по справі (а.с. 23, 50-52). Оскільки відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи повторно не забезпечив участь свого представника, про причини неявки суду не повідомив, відзиву не подано, за відсутності заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд на місці ухвалив, здійснювати заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Встановивши фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, надавши оцінку доказам, безпосередньо дослідженим у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню зі слідуючих підстав. Суд установив, що 02.10.2017 приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинила виконавчий напис № 9468, яким стягнула з [PERSON] (нині Холозінська) на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти в сумі 127056,90 грн, з яких залишок заборгованості за кредитом 5353,12 грн, залишок заборгованості за відсотками 108328,90 грн, пеня та комісія 4467,41 грн, штраф 5907,47 грн, а також 3000,00 грн, - витрати пов`язані із вчиненням виконавчого напису. Стягнення проводилося за період з 30.04.2009 по 11.09.2017 (а.с. 26, 74). Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 18 ЦК України визначено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус, відповідно до закону, встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про нотаріат», порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Пунктом 1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника. У пункті 1-1 Переліку зазначено, що для одержання виконавчого напису за іпотечними договорами, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання, подаються: оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; довідка фінансової установи про ненадходження платежу. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена в постанові від 15.01.2020 по справі №305/2082/14-ц та відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постановах від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц та від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17. Судом досліджено перелік документів, які надавалися стягувачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису, який є предметом спору. Так, нотаріусу надавалася заява ПАТ КБ «ПриватБанк», яка містила всю необхідну інформацію, в тому числі розмір заборгованості, її складові, період за який проводилося стягнення з 30.04.2009 по 11.09.2017. Матеріали нотаріальної справи містять письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором б/н від 30.04.2009 на суму від 124556,90 грн, з підтвердженням її надсилання боржнику за адресою вказаною в кредитному договорі (а.с. 31-33). Матеріали нотаріальної справи містять заяву про отримання кредиту [PERSON] від 30.04.2009, за умовами якої остання отримувала кредит у розмірі 500 грн, з умовою сплати відсотків за користування кредитом 2,5 % на місяць на залишок заборгованості (а.с. 34). Будь-яких інших умов кредитування, зокрема строку кредитування, порядку погашення заборгованості та сплати відсотків, відповідальності за порушення зобов`язань, вказана анкета не містить. З наданого нотаріусу розрахунку заборгованості слідує, що нарахування відсотків за користування кредитом здійснювалося за підвищеною ставкою 34,8 % та 43,2 % (а.с. 36-44), що суперечить умовам кредитного договору наявного в матеріалах справи, та за відсутності даних про погодження з [PERSON] зміненої процентної ставки, суперечить вимогам ст. 1056-1 ЦК України. Заява про отримання кредиту містить відмітку про те, що вказана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між нею та банком договір надання банківських послуг (а.с. 34 зворот). Однак, матеріали нотаріальної справи не містять будь-яких інших складових кредитного договору, зокрема Пам`ятки, Умов та Правил, Тарифів, відповідно, вони були відсутні у нотаріуса на момент вчинення виконавчого напису. Вказане свідчить про ненадання стягувачем нотаріусу повного тексту кредитного договору, який згідно з заявою позичальника складався з ряду документів, що суперечить п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Складовою заборгованості, вказаною у виконавчому написі, є пеня та комісія 4467,41 грн, штраф 5907,47 грн. Однак, нарахування і стягнення пені, комісії та штрафу, не підтверджено документами наданими нотаріусу. Виконавчий напис № 9468 від 02.10.2017 не містить зазначення, за яким основним договором стягується заборгованість, вказана у виконавчому написі (а.с. 26). Вказаний виконавчий напис пред`явлений до виконання до Криворізького РВ ДВС (а.с. 71). Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку про недоведеність існування безспірної заборгованості [PERSON] перед банком, зокрема заборгованості саме в такому розмірі, яка вказана у виконавчому написі на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису, а відтак, виконавчий напис є таким, що вчинений з порушенням вимог закону, порушує права боржника [PERSON] , і тому підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Вказане спростовує твердження приватного нотаріуса про правомірність її дій при вчиненні виконавчого напису (а.с. 50-52). Твердження представника позивача про те, що між сторонами обумовлювався двохрічних строк кредитування, а відповідно проценти нараховувалися поза межами строку кредитування, заява про вчинення виконавчого напису подана банком після спливу визначеного законом трьох річного строку з моменту виникнення права вимоги, суд розцінює критично, оскільки такі доводи перед судом не доведені. Заява про отримання кредиту [PERSON] від 30.04.2009 не містить умов щодо строку кредитування, у зв`язку з чим, банк мав право пред`явити вимогу відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, тобто в будь-який час. Викладене узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові ВП ВС від 03.07.2019 у справі № 342/180/17. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд,

Outcome: approved