Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі свого уповноваженого представника адвоката [PERSON] звернулась до суду із позовом про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач та її представник зазначили, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 28 березня 2001 року, їй та членам її сімї на праві спільної сумісної власності належить нерухоме майно квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Окрім позивача співвласниками квартири є її батьки [PERSON], який помер 06 квітня 2014 року та [PERSON], яка померла 22 червня 2011 року. Реалізувати право на спадщину за батьками позивач не має можливості, оскільки у правовстановлюючому документі на нерухоме майно не конкретизовані частки співвласників. В судове засідання позивач та її уповноважений представник не зявились, згідно із поданої через канцелярію суду заяви, позовні вимоги підтримали та просили такі задовольнити. Представник виконавчого комітету Берегівської міської ради, в судове засідання не зявився, однак подав заяву в якій просить розглянути справу без його участі та не заперечує проти позовних вимог [PERSON]. Перевіривши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилалась, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступного. Із змісту ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вбачається, що державою визнаються права на нерухоме майно, які виникли до набрання чинності цим законом, якщо реєстрація прав чи їх обтяжень, була проведена відповідно до законодавства, що діяло на час виникнення такого права. Згідно із п.16 «Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України за №396 від 16.12.2009 р. на виконання вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача квартир у приватну власність оформляється свідоцтвом про право власності, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Таким чином, судом встановлено, що право спільної сумісної власності позивача та спадкодавців є підтвердженим належними та допустимими доказами Свідоцтвом про право власності на житло від 28.03.2001р. виданим уповноваженим органом приватизації. Судом також встановлено, що батьки позивачки (співвласники спірної квартири) померли, що підтверджується копіями свідоцтв про смерть наявними в матеріалах справи. За змістом ч.1 ст.1218, ч.1 ст.1220 ЦК України, внаслідок смерті особи або оголошення її померлою відкривається спадщина, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві та не припинились внаслідок його смерті. В ст.1226 цього ж Кодексу передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. До спадкоємців першої черги, на підставі ч.1 ст.1261 ЦК України відносяться діти спадкодавця. Спадкоємці, які на час відкриття спадщини проживали із спадкодавцем, вважаються такими, що прийняли спадщину, якщо на протязі шестимісячного строку не відмовились від неї ч.3 ст.1268 ЦК України. Відсутність умов для оформлення спадкових прав у нотаріальній конторі є підставою для вирішення питання щодо оформлення права на спадщину в судовому порядку п.23 Постанови Пленуму ВС України «Про судову практику у судових справах про спадкування» за №7 від 30.05.2008р. Судом встановлено, що приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку із відсутністю конкретизації часток спадкодавців у квартирі, що є обєктом спадкових прав. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності виникає з підстав, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Власник майна має право предявити позов про визнання його права власності у разі невизнання такого права іншими особами ч.1 ст.391 ЦК України. Визнання права відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України є передбаченим законом способом судового захисту. Зважаючи на вказані законодавчі положення та на підставі наявних у матеріалах справи доказів, суд констатує, що позивач є спадкоємцем першої черги за своїми батьками, до складу спадщини входить квартира, що є предметом судового позову, вказана квартира на праві спільної сумісної власності належить позивачу та спадкодавцям у рівних частинах. Таким чином, на даний час, позивач є одноособовим власником квартири, оскільки 1/3 частки квартири належить позивачу на праві власності згідно із правовстановлюючим документом, інші 2/3 частки позивач набуває у власнітсь у порядку спадкування за законом за своїми батьками. За цих обставин, позовні вимоги щодо визнання за [PERSON] права власності на квартиру в цілому, є законними та обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. З огляду на викладене та

Outcome: approved