Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

Позивач [PERSON] 08.06.2016 року звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що будинок [ADDRESS] належить їй на праві приватної власності на підставі декларації про готовність об»єкта до експлуатації, яка видана 11.02.2016 року департаментом державної архітектурної-будівельної інспекції у Донецькій області. За вищевказаною адресою зареєстровані син позивачки [PERSON], її онуки [PERSON] та [PERSON], а також колишня невістка [PERSON]. З відповідачкою по справі син перебував у юридичному шлюбі. Шлюб між ними розірвано Красноармійським міськрайсудом, що підтверджується копією рішення Красноармійського міськрайонного суду від 29.11.2012 року. Відповідачка [PERSON] зареєстрована у належному позивачці на праві власності будинку з 22.11.2007 року. Проте з моменту реєстрації вона не проживала у спірному будинку. Факт не проживання відповідачки у будинку [ADDRESS] з 22.11.2007 року та до теперішнього часу підтверджується довідкою з місця проживання № 1262 від 19.05.2016 року, складеною головою квартального комітету. Ніяких речей, які б належали відповідачці у будинку немає. Будинком вона не користується і ніколи не користувалася. Зареєстрована [PERSON] в будинку була за згодою позивачка, оскільки на той час вона перебувала у шлюбі з її сином, їй потрібно було місце реєстрації. У цей час шлюб розірвано, жодних відносин з відповідачкою позивачка не підтримує. З серпня 2014 року вона постійно проживає в м. Києві. Позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується телефонограмою (а.с. 47), копію позовної заяви та доданих до неї документів відповідач [PERSON] отримала особисто, що підтверджується розпискою на а.с. 42. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що позивач [PERSON] являється власником будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Фактично будинок був добудований та заселений в 2011 році. Відповідач [PERSON] в зазначеному будинку жодного дня не проживала, її особисті речі в будинку відсутні, під час перебування в шлюбі з сином позивачки вона проживала на різних квартирах, останнім часом на м-ні «Південний», з 2014 року вона взагалі виїхала до міста Києва. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], представника позивача [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріли справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача законні, обгрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі за наступних підстав: Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] на підставі декларації про готовність об»єкта до експлуатації, яка видана 11.02.2016 року департаментом державної архітектурної-будівельної інспекції у Донецькій області (а.с.9-10). За вищевказаною адресою зареєстровані син позивачки [PERSON], її онуки [PERSON] та [PERSON], а також колишня невістка [PERSON] (а.с.13). З відповідачкою по справі син позивачки перебував у юридичному шлюбі. Шлюб між ними розірвано, що підтверджується копією рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 29.11.2012 року (а.с.11-12). Відповідачка [PERSON] зареєстрована у належному позивачці на праві власності будинку з 22.11.2007 року. Проте з моменту реєстрації вона не проживала у спірному будинку. Речі, які б належали відповідачці, у будинку відсутні, будинком вона не користується і ніколи не користувалася. Зареєстрована [PERSON] в будинку була за згодою позивачка, оскільки на той час вона перебувала у шлюбі з її сином, їй потрібно було місце реєстрації. На теперішній час шлюб розірвано, жодних відносин з відповідачкою позивачка не підтримує, з серпня 2014 року [PERSON] постійно проживає в м. Києві. Факт непроживання відповідачки [PERSON] у будинку [ADDRESS] з 22.11.2007 року та до теперішнього часу підтверджується довідкою з місця проживання № 1262 від 19.05.2016 року, складеною головою квартального комітету (а.с. 13) та показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які були допитані в судовому засіданні. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди, та відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В зазначеному випадку судом встановлено, що відповідач [PERSON], колишній член сім»ї власника житлового будинку [ADDRESS], яка з моменту реєстрації її у вказаному будинку, а саме з 22.11.2007 року, в ньому не проживала без поважних причин. Доказів того, що в будинку знаходяться речі відповідачки [PERSON] та позивачка [PERSON] чинить їй перешкоди у користуванні жилим будинком, суду не надані. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 2 статті 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved