Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

Позивач, [PERSON] акціонерне товариство [PERSON] «ПриватБанк», 12 жовтня 2016 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 65 726 грн. 20 коп. та судових витрат в сумі 1 378 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23 серпня 2007 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір № DN81AR03110057, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 73 838 грн. 80 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 22 серпня 2014 року. Відповідно до умов договору відповідач зобовязувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання та обслуговування кредиту та всі інші платежі. Внаслідок порушення відповідачем своїх зобовязань станом на 30 вересня 2016 року утворилась заборгованість на загальну суму 65 726 грн. 20 коп., яка складається з кредиту в сумі 5 751 грн. 15 коп., процентів 3 987 грн. 10 коп., комісії 10 531 грн. 08 коп., пені 45456 грн. 87 коп., що і просили стягнути з відповідача та понесені ними судові витрати в сумі 1 378 грн. Позивач [PERSON] акціонерне товариство [PERSON] «ПриватБанк» надали до суду заяву, в якій просили розглянути справу у їх відсутність, позов підтримали та просили задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за адресою його місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, з заявою про відкладення розгляду справи до суду не звертався, про причини неявки не повідомив. Суд, дослідивши надані матеріали справи і оцінюючи все в сукупності вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах встановлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин. Судом встановлено, що 23 серпня 2007 року сторони: [PERSON] акціонерне товариство [PERSON] «ПриватБанк» і [PERSON] уклали кредитний договір № DN81AR03110057, згідно умов якого позивач зобовязувався надати відповідачеві кредитні кошти у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 73 838 грн. 80 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,75% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 22 серпня 2014 року. Позивач надав відповідачу кошти в сумі 73 838 грн. 80 коп., виконавши таким чином свої зобовязання в повному обсязі. Відповідач [PERSON] зобовязання за кредитним договором не виконував, не в повному обсязі сплачував кредит, відсотки та комісію та інші платежі. Відповідно до розрахунку наданого позивачем, який судом перевірений та визнаний правильним станом на 30 вересня 2016 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 65 726 грн. 20 коп., а саме: кредит в сумі 5 751 грн. 15 коп., проценти 3 987 грн. 10 коп., комісія 10 531 грн. 08 коп., пеня 45 456 грн. 87 коп., що підтверджується наданим позивачем розрахунком. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (частина перша статті 626 ЦК України). Визначення поняття зобовязання міститься у частині першій статті 509 ЦК України, згідно з якою зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). З урахуванням встановлених обставин суд приходить до висновку про правомірність предявлення позовних вимог банку про стягнення з відповідача заборгованості по кредиту. Так як позов задоволено, то в відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 378 грн.

Outcome: approved