Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] 24.07.2018 року звернулася у суд із позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем [PERSON] і зареєстрований Шишацьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 25.05.2017 року, актовий запис № 19. Після розірвання шлюбу просить присвоїти їй дошлюбне прізвище «Осипчук», а судові витрати покласти на відповідача. Суддею Шишацького районного суду Полтавської області (головуючий суддя Рябченко В.В.) 27.07.2018 року відкрито провадження по даній справі та призначено підготовче засідання. 22.10.2018 року Шишацьким районним судом Полтавської області дану справу передано за підсудністю до Сколівського районного суду Львівської області. Ухвалою судді від 14.11.2018 року, вказаний позов прийнято до свого провадження а справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого засідання. Ухвалою підготовчого судового засідання у справі від 13.12.2018 року підготовче провадження закрито, а справу призначено до розгляду по суті. \~ \~ \~ \~Розгляд справи по суті відбувся 29.01.2019 року, без участі сторін. Позов обґрунтовано тим, що сімя сторін фактично розпалася та існує тільки формально. Сторони втратили одне до одного почуття поваги і любові, стали чужими людьми. Уже тривалий час сторони не підтримують шлюбних відносин. Від спільного проживання у них дітей немає. Сторони не примирилися і надалі не підтримують шлюбних відносин, миритися та зберігати шлюб не бажають. З огляду на вказане, позивач змушена була звернутися до суду з даним позовом. \~ \~ \~ \~Позивач у судове засідання щодо розгляду справи по суті не зявилася, хоча була належно повідомленою про дату, час та місце судового засідання у справі. Разом з тим, позивач подала суду заяву вх. № 144 від 15.01.2019 року, в якій просила розгляд справи проводити в її відсутності, позов підтримала, просив такий задовольнити з наведених у ньому підстав. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання щодо розгляду справи по суті не зявився, хоча був належно повідомленим про дату, час та місце судового засідання у справі, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. У звязку із встановленням обставин, визначених ст. 280 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд даної справи. Оскільки у судове засідання не зявилися усі учасники справи, то суд, в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, ухвалив проводити судове засідання у справі 29.01.2019 року без його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши матеріали справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невідємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обовязків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та розяснень, суд, перевіряючи порушення прав позивача сімейного характеру, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Сторони вступили у шлюб 25.05.2017 року, який був зареєстрований Шишацьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, про що зроблено актовий запис № 19. Зазначена обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КЕ № 155330, виданим Шишацьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 25.05.2017 року. Від спільного проживання у сторін дітей не народжувалося. Статтею 110 СК України визначено право на предявлення позову про розірвання шлюбу одним із подружжя, а підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя встановлені ч. 1 ст. 112 вказаного Кодексу. Як встановлено судом, сторони уже протягом тривалого часу не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Такі дії сторін викликані несумісністю характерів, різними поглядами на життя та ведення спільного господарства. Проти надання терміну на примирення позивач у поданій нею заяві заперечила. Відтак, підстав для виживання передбачених ст. 111 СК України заходів щодо примирення подружжя Когут у суду не було. Таким чином, на переконання суду, подальше спільне життя сторін і збереження їх шлюбу є недоцільним, буде суперечити інтересам обох сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересах їхніх дітей, що мають істотне значення, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу. Як розяснюється у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно зясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, вживати заходів для примирення подружжя. Виконуючи вищенаведені приписи, судом беззаперечно встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, втратили одне до одного почуття поваги і любові, стали чужими людьми і це підтверджується зібраними у справі доказами, у звязку з чим суд вважає, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] і збереження їх шлюбу стало неможливим та недоцільним, суперечило б інтересам сторін, тому позов підлягає задоволенню. У звязку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені нею та документально підтвердження судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті судового збору за подання позову до суду у розмірі 704 грн. 80 коп. (квитанція 1Р23135 від 23.07.2018 року).

Outcome: approved