Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

Позивач [PERSON] 27.09.2016 звернувся до суду з позовною заявою до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Головного управління державної казначейської служби України у Донецькій області про відшкодування матеріальних збитків, в обґрунтування позову зазначив, що 12.10.2012 року він придбав житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . З липня 2013 року на земельній ділянці, яка відноситься до вищевказаного будинку, він збудував новий житловий будинок. Для забудови було виготовлено проект та придбано будівельні матеріали у відповідності до товарних документів, проведено утеплення стін, улаштовано кухню та ванну кімнати, встановлено пластикові вікна, вхідні та прохідні двері. Всього на придбання будівельних матеріалів було витрачено 267\~390 грн. 58 коп. 19.01.2015 року, при обстрілі міста Авдіївка Донецької області, було зруйновано його новий будинок. Слідчим відділом Авдіївського міського відділу ГУ МВС України в Донецькій області було відкрито кримінальне провадження № 12015050490000058 за ст. 115 ч. 1 КК України, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.01.2015 року, оскільки внаслідок\~ артилерійського обстрілу було поранено військовослужбовця та пошкоджено будинок. Таким чином, внаслідок влучання снаряду в будинок та пошкодження будинку вибухом, йому спричинено матеріальні збитки в розмірі 267\~390 грн. 58 коп. До теперішнього час органами досудового розслідування не встановлено особу винну у руйнуванні його будинку. Просить суд відшкодувати йому за рахунок Державного бюджету України та стягнути з Державного бюджету України через управління Державного казначейства в Донецькій області на його користь 267\~390 грн. 58 коп., завданих матеріальних збитків на придбані будівельні матеріали. Позивач [PERSON] в судовому засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про слухання справи без його участі (а.с. 196) та уточнення позовних вимог (а.с. 206-209) в яких просить суд\~ відшкодувати йому за рахунок Державного бюджету України та стягнути з Державного бюджету України на його користь 267\~390 грн. 58 коп. за шкоду завдану терористичним актом. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні уточнив позовні вимоги та просить суд відшкодувати [PERSON] за рахунок Державного бюджету України та стягнути з Державного бюджету України на його користь 231 266 грн. 00 коп. за шкоду завдану терористичним актом. Представник відповідача Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України Циря С.М., який діє на підставі довіреності, у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених ним у письмових запереченнях, наданих суду, просить відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача Головного управління державної казначейської служби України у Донецькій області належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, надав письмові заперечення, просить відмовити у задоволенні позову та здійснювати судовий розгляд без його участі. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Відповідно до ст. 56 ЦПК України держава може виступати стороною у цивільному процесі. Проте Держава є особливим суб`єктом цивільного судочинства, оскільки не може здійснювати в суді свої права безпосередньо. Відповідно до ст. 58 ЦПК України державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника, тобто свою цивільну процесуальну правосуб`єктність держава реалізує через відповідні органи державної влади за допомогою особливого інституту процесуального представництва держави. Механізм представництва держави зумовлюється її внутрішньою побудовою: у цивільних відносинах носієм цивільних прав та обов`язків є держава, а виразником державного (публічного) інтересу - правомочні та зобов`язані особи. Виступаючи стороною у цивільній справі, держава є носієм цивільних процесуальних прав та обов`язків, у той час як виразником інтересів держави в суді та безпосередніми учасниками відповідних правовідносин виступають уповноважені державою суб`єкти - органи державної влади, організації, посадові особи, яким держава делегує свої права та обов`язки, що закріплюються у відповідних нормативно - правових документах. Звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] в якості відповідача зазначив Державу Україна та відповідно до частини 4 ст. 58 ЦПК України як представника держави Кабінет Міністрів України. Відповідно до ст. 1 Закону України від 27.02.2014 року № 794-VII «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України (Уряд України) входить до системи органів державної влади України та є вищим органом у системі органів виконавчої влади. Згідно ст. 4 Закону України від 20.03.2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом» саме Кабінетом Міністрів України у межах його компетенції здійснюються організація боротьби з тероризмом в Україні та забезпечення її необхідними силами, засобами і ресурсами. Враховуючи повноваження Кабінету Міністрів України в системі суб`єктів боротьби з тероризмом (організація боротьби з тероризмом, забезпечення її необхідними силами, засобами і ресурсами), апеляційний суд вважає, що Кабінет Міністрів України як представник держави позивачем визначений правильно. Відповідно до ст. 43 Бюджетного кодексу України безпосереднє обслуговування державного бюджету здійснюється Державною казначейською службою України і саме тому відповідачем у суді від імені держави у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави повинні виступати і представники Державної казначейської служби України. Згідно з частиною першою статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Проте реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. В рішенні від 8 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що Суд не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Бурдов проти Росії», № 59498/00, пар. 35, ECHR 2002-ІІІ) (п. 26). Враховуючи викладене, суд вважає, що Кабінет Міністрів України та Державна казначейська служби України є належними відповідачами у даній справі. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 1 Конвенції Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. Зокрема, право на справедливий суд (стаття 6), право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла (стаття 8). Судом встановлено, що 12.10.2012 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Авдіївського міського нотаріального округу Донецької області Літовка А.О., придбав у власність житловий будинок з надвірними побудовами за адресою: [ADDRESS] , що розташований на земельній ділянці розміром 0,1 га. кадастровий номер 1410200000:04:011:0051 (а.с. 7-14). Згідно свідоцтва про право власності від 09.09.2013 року, земельна ділянці розміром 0,1 га. кадастровий номер 1410200000:04:011:0055, за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] (а.с. 15). Відповідно до заяви від 23.01.2015 року, [PERSON] звернувся до Авдіївського міського відділу УМВС України в Донецькій області, з проханням розслідувати хто пошкодив будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] внаслідок попадання снаряду 19.01.2015 року, в результаті якого стіни, дах та вікна зазнали значних пошкоджень (а.с. 26). Згідно заяви від 23.01.2015 року, [PERSON] звернувся до Авдіївського міського голови з проханням скласти акт про пошкодження за адресою: [ADDRESS] внаслідок попадання снаряду 19.01.2015 року, яка згідно штампу зареєстрована 17.03.2015 року за вх.. № 01-27/0038 (а.с. 176). Згідно витягу з кримінального провадження № 12015050490000058 від 19.01.2015 року, Авдіївським міським відділом УМВС України в Донецькій області порушено кримінальне провадження за ст. ст. 15 ч. 2, 115 ч. 1 КК України, оскільки 19.01.2015 року під час артилерійського обстрілу м. Авдіївка отримав тілесні ушкодження військовослужбовець в/ч [NUMBER] командир роти [PERSON] та було пошкоджено будинок за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] (а.с. 27). Згідно листа департаменту фінансів Донецької обласної державної адміністрації № 02-02/22-611-4 від 11.04.2017 року, допомога [PERSON] на відновлення пошкодженого майна за адресою: [ADDRESS] з обласного бюджету не надавалася (а.с. 166). Згідно листа № 01-15/0730 від 15.05.2017 року, інформація щодо обстеження зруйнованого будинку адресою: [ADDRESS] та забезпечення [PERSON] житлом відсутня, зруйноване житло не передавалося, щодо надання матеріальної допомоги [PERSON] до міської комісії з питань матеріальної допомоги громадянам за рахунок коштів міського бюджету не звертався (а.с. 173). Відповідно до листа міської комісії з питань матеріальної допомоги громадянам Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області № 2 від 10.05.2017 року, [PERSON] до міської комісії з надання матеріальної допомоги громадянам за рахунок коштів міського бюджету не звертався (а.с. 175). Згідно листа департаменту фінансів Донецької обласної державної адміністрації № 02-02/22-984-4 від 02.06.2017 року, допомога [PERSON] на відновлення пошкодженого майна за адресою: [ADDRESS] за рахунок коштів обласного бюджету та бюджету зазначеного міста не надавалася (а.с. 180). Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду встановлені статтею 1166 ЦК України, згідно якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Проте, якщо мають місце спеціальні підстави відшкодування шкоди, застосуванню підлягають саме спеціальні правові норми. Звертаючись до суду з позовом про відшкодування шкоди, позивач посилався на те, що така шкода завдана йому внаслідок терористичного акту під час проведення антитерористичної операції на території м. Авдіївка Донецької області 19.01.2015 року, а саме, внаслідок артобстрілу. Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року № 405/2014 розпочато антитерористичну операцію. Термін «антитерористична операція» визначено в статті 1 Закону України від 20.03.2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом»(в редакції Закону № 1313-VII від 05.06.2014 року), згідно якої антитерористична операція це комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності. Район проведення антитерористичної операції визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. Згідно ст. 1 зазначеного Закону терористична діяльність - це діяльність, яка охоплює: планування, організацію, підготовку та реалізацію терористичних актів; підбурювання до вчинення терористичних актів, насильства над фізичними особами або організаціями, знищення матеріальних об`єктів у терористичних цілях; організацію незаконних збройних формувань, злочинних угруповань (злочинних організацій), організованих злочинних груп для вчинення терористичних актів, так само як і участь у таких актах; вербування, озброєння, підготовку та використання терористів; пропаганду і поширення ідеології тероризму; фінансування та інше сприяння тероризму (у редакції Закону України від 18.05.2010 р. № 2258-VI). Терористичний акт це злочинне діяння у формі застосування зброї, вчинення вибуху, підпалу чи інших дій, відповідальність за які передбачена статтею 258 Кримінального кодексу України. У разі, коли терористична діяльність супроводжується вчиненням злочинів, передбачених статтями 112, 147, 258 - 260, 443, 444, а також іншими статтями Кримінального кодексу України, відповідальність за їх вчинення настає відповідно до Кримінального кодексу України. Відповідно до статті 1 Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки в тому числі осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції це територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014. Наказом Першого заступника Голови Служби безпеки України керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 7 жовтня 2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» визначено такі райони проведення антитерористичної операції та терміни її проведення, зокрема, Донецька область - з 07 квітня 2014 року. На теперішній час рішення про завершення проведення антитерористичної операції на території Донецької області не прийнято. Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02 грудня 2015 року, яким затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, місто Авдіївка Донецької області, де знаходиться майно позивача, належить до населених пунктів, в яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно ст. 4 Закону України від 20.03.2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом» організація боротьби з тероризмом в Україні та забезпечення її необхідними силами, засобами і ресурсами здійснюються Кабінетом Міністрів України у межах його компетенції. Центральні органи виконавчої влади беруть участь у боротьбі з тероризмом у межах своєї компетенції, визначеної законами та виданими на їх основі іншими нормативно-правовими актами. Суб`єктами, які безпосередньо здійснюють боротьбу з тероризмом у межах своєї компетенції, є: Служба безпеки України, яка є головним органом у загальнодержавній системі боротьби з терористичною діяльністю; Міністерство внутрішніх справ України; Національна поліція; Міністерство оборони України; центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері цивільного захисту; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері захисту державного кордону; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань; Управління державної охорони України. Суд звертає увагу, що пошкодження (зруйновані) об`єкти соціальної і транспортної інфраструктури, житлового фонду та систем забезпечення життєдіяльності, в період проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, є загальновідомим фактом. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 року № 1002-р\~було затверджено План заходів з організації відновлення пошкоджених (зруйнованих) об`єктів соціальної і транспортної інфраструктури, житлового фонду та систем забезпечення життєдіяльності на території Донецької та Луганської областей, яким було передбачено, зокрема: - забезпечення роботи місцевих штабів з питань, пов`язаних з відновленням інфраструктури та життєдіяльності населених пунктів Донецької та Луганської областей, на рівні районів і міст обласного значення Донецької та Луганської областей (виконавці: Державне агентство з питань відновлення Донбасу, Мінрегіон, Мінінфраструктури, інші заінтересовані центральні органи виконавчої влади, місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування); - забезпечення визначення обсягу руйнувань, обстеження несучої здатності будівель, що потребують першочергового відновлення, об`єктів інфраструктури, виготовлення відповідної проектної документації (виконавці: Державне агентство з питань відновлення Донбасу, Мінрегіон, Мінінфраструктури, місцеві штаби, місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування (за згодою). На виконання цього розпорядження Кабінету Міністрів головою Донецької обласної державної адміністрації видано розпорядження від 05.01.2015 року № 1 «Про створення штабу з організації відновлення об`єктів соціальної і транспортної інфраструктури, житлового фонду та систем життєзабезпечення населених пунктів Донецької області», яким створено штаб з організації відновлення об`єктів соціальної і транспортної інфраструктури, житлового фонду та систем життєзабезпечення населених пунктів Донецької області та головам райдержадміністрацій, міським головам було доручено створити та забезпечити роботу місцевих штабів з питань, пов`язаних з відновленням інфраструктури та життєдіяльності населених пунктів Донецької області на відповідній території; організувати роботу зі складання переліку пошкоджених (зруйнованих) об`єктів соціальної і транспортної інфраструктури, житлового фонду та систем життєзабезпечення на відповідній території та розробки проектно-кошторисної документації, отримання експертних висновків для подання на розгляд штабу. Відповідно до листа Авдіївського відділу поліції Покровського ВП ГУНП в Донецькій області № 2032/404-2017 від 06.04.2017 року, кримінальне провадження № 12015050140000058, до якого були долучені матеріали за зверненням [PERSON] за фактом пошкодження його будинку за адресою: [ADDRESS] передано за підслідністю до Управління СБУ в Донецькій області (а.с. 161). Відповідно до листа слідчого відділу управління СБУ в Донецькій області № 56/13-3183нг від 31.05.2017 року, кримінальне провадження № 12015050140000058 надійшло до слідчого відділу 23.03.2016 року з Красноармійського ВП ГУНП в Донецькій області та 24.10.2016 року об`єднано з провадженням № 12014050410001648 від 27.07.2014 року за ознаками вчинення злочинів передбачених ст. ст. 258 ч. 2, 258 ч. 3, 258 ч. 1, 258-3 ч. 1 КК України. Кримінальне провадження порушено на підставі заяви [PERSON] від 23.01.2015 року про пошкодження будинку за адресою: [ADDRESS] внаслідок влучення снаряду. В матеріалах відсутні протоколи огляду місця події зазначеного будинку та будь-які документи щодо визнання як потерпілого [PERSON] , експертиза в кримінальному провадженні не проводилася, досудове розслідування на даний час триває (а.с. 191). Як вбачається з акту по попередньому обстеженню об`єктів, які постраждали внаслідок проведення бойових дій на території м. Авдіївка від 10.05.2017 року, робочою групою у складі: заступника керівника Військово-цивільної адміністрації з питань життєдіяльності міста Шахова Р., начальника архітектурного відділу та містобудування ВЦА Гонтар В. головного спеціалісту відділу ВДРВ ВЦА Ільїна В., інженеру технічної служби КП «СЕЗ» Налбат О., т.в.о. начальника 15-ДПРЗ ГУ ДСНС України у Донецькій області Павляк Я., головного спеціалісту управління розвитку міського господарства ВЦА Панасенко В., головного спеціалісту відділу архітектури та містобудування ВЦА Романенко О. було здійснено обстеження житла, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яке постраждало внаслідок бойових дій на території м. Авдіївка, на підставі звернення [PERSON] від 10.05.2017 року. В результаті якого встановлено: повне руйнування шиферного покриття та кроквяної конструкції даху житлового будинку, руйнування дерев`яного перекриття с дахом та стель, міжкімнатної перегородки між залом та спальнею, коридором та кухнею, оздоблювальних матеріалів в житлових кімнатах, пошкодження всіх міжкімнатних дверей, метало пластикових вікон, водопостачання, електропроводки та електролічильника, сантехприборів та вхідних дверей. Суд звертає увагу, що правовідносини щодо відшкодування шкоди, спричиненої пошкодженням, руйнуванням, знищенням майна терористичним актом в період проведення антитерористичної операції регулюються, крім ст. 41 Конституції України, ст.ст. 319, 321 ЦК України, ст. 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», також Кодексом цивільного захисту України. Відповідно до ст. 4 Кодексу цивільного захисту України цивільний захист - це функція держави (саме вона і є відповідачем по справі), спрямована на захист населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій шляхом запобігання таким ситуаціям, ліквідації їх наслідків і надання допомоги постраждалим у мирний час та в особливий період. Згідно пункту 24 ст. 2 Кодексу надзвичайна ситуація це обстановка на окремій території чи суб`єкті господарювання на ній або водному об`єкті, яка характеризується порушенням нормальних умов життєдіяльності населення, спричинена катастрофою, аварією, пожежею, стихійним лихом, епідемією, епізоотією, епіфітотією, застосуванням засобів ураження або іншою небезпечною подією, що призвела (може призвести) до виникнення загрози життю або здоров`ю населення, великої кількості загиблих і постраждалих, завдання значних матеріальних збитків, а також до неможливості проживання населення на такій території чи об`єкті, провадження на ній господарської діяльності. До надзвичайних ситуацій залежно від характеру походження подій, що можуть зумовити виникнення надзвичайних ситуацій на території України, належать, зокрема, соціальні та воєнні (пункт 4 ст. 5 Кодексу). Відповідно до ст. 6 Кодексу цивільний захист забезпечується з урахуванням особливостей, визначених Законом України «Про основи національної безпеки України», суб`єктами, уповноваженими захищати населення, території, навколишнє природне середовище і майно, згідно з вимогами цього Кодексу у мирний час, а також в особливий період - у межах реалізації заходів держави щодо оборони України. Одним з таких суб`єктів забезпечення цивільного захисту є центральний орган виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, який відповідно до частини 2 ст. 17 Кодексу цивільного захисту, зокрема, забезпечує виконання заходів з мінімізації та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, пов`язаних з технологічними терористичними проявами та іншими видами терористичної діяльності під час проведення антитерористичних операцій (п. 24). Саме такі функції центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, як суб`єкта, який безпосередньо здійснює боротьбу з тероризмом, визначені і в частині 4 ст. 5 Закону України «Про боротьбу з тероризмом». Відповідно до статті 4 та частини 4 ст. 5 Закону України від 20.03.2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом» центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері цивільного захисту, які належать до суб`єктів, які безпосередньо здійснюють боротьбу з тероризмом, підпорядковані їм органи управління у справах цивільної оборони та спеціалізовані формування, війська цивільної оборони здійснюють заходи щодо захисту населення і територій у разі загрози та виникнення надзвичайних ситуацій, пов`язаних з технологічними терористичними проявами та іншими видами терористичної діяльності; беруть участь у заходах з мінімізації та ліквідації наслідків таких ситуацій під час проведення антитерористичних операцій (частина четверта статті 5 із змінами, внесеними згідно із Законом України від 16.10.2012 р. № 5461-VI). Таким чином, суд приходить до висновку, що внаслідок терористичного акту в районі проведення антитерористичної операції, 19.01.2015 року було пошкоджено майно позивача у вигляді будівельних матеріалів, що знаходилися за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим, суд вважає доведеним факт заподіяння шкоди позивачеві. Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом,звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законом або договором. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Положення ст. 1192 ЦК України повністю узгоджуються з нормами ст. 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» та ст. 85 Кодексу цивільного захисту України. Як вбачається зі звіту про оцінку розміру шкоди, нанесеного нерухомому майну об`єкту незавершеного будівництва, житловому будинку, загальною площею 97,84 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу складає 231\~266 грн. 00 коп., тоді як, вартість будівельних матеріалів, виробів та конструкцій складає 202\~590 грн. 00 коп. (а.с. 28-34). Суд звертає увагу, що акт обстеження будинку (незавершеного будівництва), за вказаною адресою, пошкодженого під час проведення антитерористичної операції, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 року № 1002-р, розпорядження голови Донецької обласної державної адміністрації від 05.01.2015 року № 1 було складено лише 10.05.2017 року, тоді як, звіт про оцінку матеріальних збитків складено 19.01.2015 року. У зв`язку з чим, вищевказаний звіт про оцінку матеріальних збитків, який позивач надав в обґрунтування матеріальних збитків не може бути допустимим доказом, оскільки зроблений оцінювачем раніше вищевказаного акту,\~ без огляду об`єкту незавершеного будівництва, ідентифікуючи його по фотоматеріалам, що вбачається з абз. 1 пункту 8 даної оцінки («На основании фотографий объекта оценки…»). Крім того, процент незавершеного будівництва оцінщиком встановлено теоретично. Слід також зауважити, що позивачем у якості доказу матеріальних збитків надано проект (а.с.17-25) та локальний кошторис на будівельні роботи (а.с. 35-37) індивідуального житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , вартість якого склала 241\~394 грн. 00 коп. Тоді як, згідно наданих позивачем квитанцій про купівлю будівельних матеріалів (а.с. 41-55), за розрахунками суду їх загальна вартість склала 271\~895 грн. 22 коп., що в свою чергу, позбавляє можливості суду встановити реальні затрати позивача на придбання будівельних матеріалів та використання саме їх для забудови. Представнику позивача Холостенко В.М. судом на виконання вимог частини 2 ст. 214 ЦПК України було роз`яснено право заявити клопотання про призначення у справі будівельно-технічної експертизи з метою встановлення розміру збитків, завданих пошкодженням майна, а саме, з`ясування питання розміру (вартості) реальних збитків спричинених знищення та пошкодженням будівельних матеріалів. Проте представник позивача своїм правом не скористався та від проведення будівельно-технічної експертизи відмовився. Представником відповідача [PERSON] дане клопотання також не заявлено, з посиланням на те, що доведення розміру завданих збитків є обов`язком позивача. З огляду на вищезазначене та враховуючи те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо розміру завданих йому збитків, підстави для задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, завданої терористичним актом, внаслідок знищення об`єкту незавершеного будівництва, який розташований за адресою: [ADDRESS] , відсутні, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, у зв`язку з недоведеністю розміру завданої шкоди. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed