Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

Позивач [PERSON] 01.09.2017 року звернулася до суду із позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, який зареєстровано 04.08.2007 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, про що 04.08.2007 року складено відповідний актовий запис за №1759. Позовна заява мотивована тим, що спільне життя подружжя не склалося через відмінність поглядів на сімейне життя та обовязки подружжя, нерозуміння відповідачем сутності проблем, які виникають в сімї, що призвело до втрати взаємоповаги та почуття любові між подружжям. Подружні стосунки між сторонами припинені, спільне господарство ними не ведеться. Позивач дійшла висновку, що подальше збереження сімї не можливе, шлюб існує формально. На відновлення подружніх відносин позивач не згодна. За час шлюбу в подружжя народилася дитина син [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу проживатиме з матірю. Викладене стало підставою для звернення позивачем до відповідача з позовом про розірвання шлюбу до суду. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач до [PERSON] в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій позов визнав, просив справу розглядати у його відсутність. Суд, розглянувши матеріали справи, зважаючи на зміст заяв позивача та відповідача, дослідивши представлені докази в їх сукупності та зважаючи на визнання відповідачем позову, приходить до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В ході дослідження позовної заяви та доданих до неї матеріалів судом, відповідно до ч. 1 ст. 112 СК України, з'ясовано фактичні взаємини подружжя, а також те, що подана до суду позовна заява відповідає дійсній волі позивача та відповідача, їх бажання розірвати шлюб є істинним та добровільним. Згідно п. 10 Постанови пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України (254к/96-ВР ) охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін. Досліджуючи вказані обставини, суд зважає на те, що фактично шлюбні відносини та ведення спільного господарства сторонами по справі припинено, шлюб між сторонами фактично розпався, існує формально, подальше збереження шлюбу є неможливим та недоцільним і суперечитиме інтересам позивача та відповідача, тому позов слід задовольнити, шлюб між сторонами - розірвати. Відповідно до положень ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 640 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved