Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

Позивач [PERSON] в січні 2013 року звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про встановлення факту родинних відносин, встановлення факту прийняття спадщини, визнання за нею права власності в порядку спадкування на будинок [ADDRESS]. 13 лютого 2013 року відповідачем [PERSON] поданий зустрічний позов до [PERSON], [PERSON] про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності в порядку спадкування на будинок [ADDRESS], який прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом. У зв'язку із смертю сторони - [PERSON], яка сталася [INFO], судом здійснено її заміну правонаступником - [PERSON] В позові, який позивач [PERSON] уточнила після поновлення провадження у справі (а. с. 175), вона зазначає, що будинок [ADDRESS] отримав на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого п'ятою Запорізькою державною нотаріальною конторою 27 серпня 1991 року, її батько [PERSON], чия смерть сталася [INFO]. Після смерті батька вона та її мати - [PERSON] - вчинили дії щодо прийняття спадщини, оскільки постійно проживаючи разом із спадкодавцем, після його смерті стали до фактичного управління та володіння майном. Таким чином, кожна із спадкоємців набула право власності на ? частину зазначеного будинку в порядку спадкування за законом. Між тим дві інші доньки [PERSON], які також є спадкоємицями першої черги за законом - відповідач [PERSON] та [PERSON], - дій щодо прийняття спадщини не вчинили. На підставі договору дарування від 26 березня 1996 року, який визнаний рішенням суду, що набрало законної сили, недійсним, право власності на цей об'єкт нерухомості належало позивачці. У зв'язку з визнанням недійсним зазначеного правочину товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» запис про реєстрацію права власності на будинок за [PERSON] поновлено. [INFO] померла [PERSON], спадкоємцями стали відповідач [PERSON] на підставі заповіту від 15.02.2012 року, позивач як спадкоємець, що має право на обов'язкову частку у спадщині, а також онуки [PERSON] - [PERSON], [PERSON] - за правом представлення, оскільки їхня мати [PERSON] померла [INFO]. Після смерті [PERSON] до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини у встановлений законом строк звернулися сторони в справі, онуки померлої - треті особи - заяв про прийняття спадщини не подавали. Таким чином, відкрилася спадщина на ? частину будинку, яку успадкувала [PERSON] після смерті чоловіка. Частка позивачки як спадкоємця, що має право на обов'язкову частку становить 1/12 частину будинку (1/2 частина будинку : 3 спадкоємці : 2). З урахуванням успадкованої після смерті батька частки в праві власності на об'єкт нерухомості належна позивачці частка становить 7/12 частин будинку [ADDRESS] (1/2 частина + 1/12 частина). Частка, що належить [PERSON] після смерті [PERSON], становить 5/12 частин будинку. На підставі викладеного просить про встановлення факту прийняття нею спадщини після смерті [PERSON], визнання за нею права власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] і [PERSON] на 7/12 частин будинку [ADDRESS]. В судовому засіданні підтримала вимоги позову, просить про його задоволення. Представник позивача просить про ухвалення рішення на користь своєї довірительки. Представник відповідачки позов не визнав. Вважає, що після смерті [PERSON] дії щодо прийняття спадщини вчинила лише його дружина [PERSON], ставши до фактичного управління спадковим майном. Інші спадкоємці дій щодо прийняття спадщини не вчинили. Між тим [PERSON] заповідала все належне їй майно [PERSON], яка після смерті спадкодавці звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. У зв'язку з викладеним просить про залишення позову без задоволення. Відповідач як правонаступник [PERSON] подала зустрічний позов (а. с. 165), в якому просить про встановлення факту родинних відносин між [PERSON] і [PERSON], встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON], а також визнання за нею права власності на спірний будинок в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] В судовому засіданні представник [PERSON] вимоги по зустрічному позову обґрунтовує тими й самими доводами, що і заперечення проти позову первісного. Просить про задоволення позову. Позивач зустрічний позов визнала частково, не заперечує проти визнання права власності за [PERSON] на 5/12 частин спірного будинку, виходячи з тих доводів і розрахунків, якими вона обґрунтовує свій позов. ЇЇ представник підтримала думку своєї довірительки. Треті особи, належним чином повідомлені про час та місце вирішення спору, до суду не з'явились, надавши письмові звернення, які містять прохання про вирішення справи у їхню відсутність. Представник третьої особи - п'ятої Запорізької державної нотаріальної контори, належним чином повідомленої про судовий розгляд, - до суду не з'явився. Повідомлення про згоду на участь у справі третя особа не надала. За згаданих обставин у відповідності до ст. 36 ЦПК України суд вважає за можливе вирішувати спір без участі третіх осіб [PERSON] і [PERSON] та представника третьої особи - п'ятої Запорізької державної нотаріальної контори. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд доходить висновку про необхідність повного задоволення первісного і часткового задоволення зустрічного позову, виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого держаним нотаріусом п'ятої Запорізької державної нотаріальної контори 27 серпня 1991 року (а. с. 47-48). Зазначене право зареєстроване ТОВ «ЗМБТІ» (а. с. 46). [INFO] сталася смерть [PERSON] (а. с. 5). У встановлений законом шестимісячний строк до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини його спадкоємці не зверталися. Із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до п'ятої Запорізької державної нотаріальної контори звернулися: 28 січня 2012 року - [PERSON] (а. с. 95), 12 лютого 2013 року - [PERSON] (а. с. 94), 23 серпня 2012 року - [PERSON] (а. с. 99). Постановою державного нотаріуса п'ятої Запорізької державної нотаріальної контори від 12.02.2013 року у видачі свідоцтва про право нас спадщину після смерті [PERSON] [PERSON] відмовлено (а. с. 49-51). 26 березня 1996 року [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої четвертою державною нотаріальною конторою м. Запоріжжя, від імені [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар будинок [ADDRESS]. Договір дарування від 26 березня 1996 року рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08.06.2012 року, яке набрало законної сили, визнаний недійсним. На підставі зазначеного рішення поновлено запис про реєстрацію права власності на будинок [ADDRESS] (а. с. 52) за [PERSON] [INFO] померла [PERSON] (а. с. 145), яка за життя заповідала все належне їй майно [PERSON] (а. с. 149). Після смерті [PERSON] до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулися: 24 грудня 2013 року - [PERSON] (а. с. 139), 1 листопада 2013 року - [PERSON] (а. с. 140). Свідоцтва про право на спадщину спадкоємці не отримали, як випливає з матеріалів спадкової справи (а. с. 138-159). Відповідно до ст. 529 ЦК Української РСР, який діяв на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON], при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти (в тому числі всиновлені), подружжя і батьки померлого. В силу ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав нотаріальному органу за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вирішуючи вимоги як первісного, так і зустрічного позовів, суд виходить з того, що на момент смерті власника будинку [ADDRESS] [PERSON], у нього було чотири спадкоємця першої черги за законом - його дружина [PERSON] та доньки [PERSON], [PERSON] і [PERSON] При цьому дружина [PERSON] та донька [PERSON] вчинили дії щодо прийняття спадщини, оскільки постійно проживаючи разом із спадкодавцем, стали до фактичного володіння та управління спадковим майном. Між тим, інші спадкоємиці дій з прийняття спадщини не здійснили. Таким чином, суд вважає, що зазначені особи у рівних частках, розмір яких становить 1/2 частину спірного будинку, успадкували належне спадкодавцеві майно. Дійшовши висновку про прийняття спадщини не лише [PERSON], але і [PERSON], суд повністю погоджується із твердженнями позивачки про ці обставини, які вона беззаперечно довела сукупністю належних доказів. ЇЇ доводи про те, що у жовтні 1994 року, по мірі загострення хвороби батька, вона звільнилась з роботи в Тульській області, де тимчасово проживала у зв'язку із своїм працевлаштуванням, і повернулася до м. Запоріжжя, підтверджує запис в трудовій книзі (а. с. 185), оригінал якої оглянутий судом, про припинення 19 жовтня 1994 року трудових відносин за власним бажанням із видавничо-поліграфічним об'єднанням «Лев Толстой». Зазначені обставини одностайно підтверджують свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. [PERSON], які зазначають, що позивач постійно проживала в батьківському будинку до осені 1996 року, коли вона видалилася до іншого місця помешкання в м. Запоріжжі. ЇЇ працевлаштування і зумовлене ним проживання в Російській Федерації, яке тривало близько року, характеризувалось регулярними відвідуваннями батьків, з якими постійно проживали малолітні діти позивачки - [PERSON] та [PERSON]. При цьому всі свідки стверджують, що в усякому випадку восени 1994 року позивач повернулася до Запоріжжя, щоб доглядати хворого батька. Свідки зазначають, що за життя спадкодавця і після його смерті позивач вела господарство в будинку батьків, брала участь в утриманні будинку і споруд в належному стані, по мірі виникнення потреби зверталася за допомогою з виконання дрібних ремонтних робіт (на це вказує, зокрема, свідок [PERSON]). Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. підтверджують пояснення позивачки про завершення нею будівництва гаражу на земельній ділянці під будинком, яке було розпочато за життя [PERSON], а також здійснення ремонту в тимчасовій споруді на прибудинковій території до сорокодення після смерті [PERSON] Свідок [PERSON] вказує, що після смерті батька позивачки отримав від неї в дар належні батькові штангенциркуль, барометр, небезпечну бритву, літературу про улаштування транспортних засобів з батькової бібліотеки. Свідок [PERSON] згадує про отриману в дар від [PERSON] зроблену її батьком власноручно соковижималку, твори Паустовського та Чехова з бібліотеки Андрія Антоновича, а також про передачу її чоловікові за його вибором великої кількості інструментів [PERSON], які зайняли півсалони їхньої автомашини, і романів «Цусима», «Архіпелаг ГУЛАГ». Свідок [PERSON] зазначає про отримання в дар від [PERSON] збільшувального скла і шахів, що належали її батькові, свідок [PERSON] - про подаровані позивачкою книги [PERSON], зокрема, «Гілку сакури». Оглянуті судом копії та оригінали документів, що свідчать про отримання позивачкою кореспонденції за адресою її проживання з батьками в період, до якого відноситься подія смерті [PERSON] (а. с. 206-208); зберігання нею абонентської книги про сплату послуг телефонного зв'язку, з якої випливає, що вона здійснювала оплату послуг міської телефонної мережі за вказаною адресою по жовтень 1995 року включно (а. с. 209); оглянуті оригінали квитанцій про отримання аліментів на утримання дітей за вказаною адресою; оглянуті амбулаторні карти дитини позивача про його перебування під наглядом медичного закладу за місцем їхнього проживання; оглянуті рекомендації педагогічної комісії напередодні улаштування дитини до школи, які містять посилання на її проживання з дитиною в будинку [ADDRESS]; фотографії із зображенням членів родини в обстановці спірного житла підкріплюють висновок суду про вчинення [PERSON] дій з прийняття спадщини і обґрунтованість застосування положень ст. 549 ЦК УРСР. Зазначені умовиводи суду не спростовують показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які підтверджують факт управління та володіння [PERSON] спадковим майном, оскільки вони не спростовують факту прийняття спадщини позивачкою, а лише вказують на вчинення робіт з поліпшення благоустрою будинку силами сім'ї [PERSON]. При цьому свідок [PERSON] зазначає, що позивачка постійно проживала по [ADDRESS] до 1996-1997 років. Таким чином, суд знаходить встановленими факти прийняття спадщини після смерті [PERSON] як [PERSON], так і [PERSON]; їхні долі в спадковому майні є рівними і становлять, як вже зазначено, по ? частині будинку [ADDRESS]. В силу ст. 1217 спадкування здійснюється за заповітом або за законом, за змістом ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини на час відкриття спадщини. Згідно із ст. 1241 ЦК України неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують незалежно від змісту заповіту половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). З урахуванням наведених положень закону суд вважає, що спадкоємець за заповітом [PERSON] після смерті [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки вчасно звернулася із відповідною заявою до нотаріальної контори. Разом з цим [PERSON], яка на час відкриття спадщини досягла віку непрацездатності, є спадкоємцем, що має право на обов'язкову частку у спадщині, а, подавши в силу ст. 1269 ЦК України заяву про прийняття спадщини, вважається такою, що її прийняла. Згідно із ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини, а якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну. Вирішуючи питання про розмір часток, які належать спадкоємцям [PERSON], суд виходить з того, що її онукам [PERSON] і [PERSON] належить право спадкування за правом представлення після смерті їхньої матері [PERSON], смерть якої сталася [INFO] (а. с. 140), в частці, що належала б за життя [PERSON], і що вони не скористалися цим правом, так як не вчинили дій в силу ст. 1269 ЦК України. При обчисленні розміру часток спадкоємців [PERSON] суд виходить з того, що після її смерті відкрилась спадщина на ? частину будинку. Обчислена таким чином обов'язкова частка у спадщині, право на яку набула [PERSON], становить 1/12 частину будинку (1/2 частина : 3 спадкоємця : 2), а усього позивачці належить право на 7/12 частин спірного майна в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] і [PERSON] (1/2 частина будинку після смерті [PERSON] + 1/12 після смерті [PERSON]). Частка, що належить [PERSON], становить 5/12 частин будинку (1/2 частина - 1/12 частина). Щодо вимог зустрічного позову про встановлення факту родинних відносин, при їх вирішенні суд керується положеннями ст. 256 ЦПК України, в силу якої суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Так як згідно із наведеними правилами суд встановлює факт родинних відносин між фізичними особами, між тим на час вирішення заяви сталася смерть як [PERSON], так і [PERSON], факт спорідненості зазначених осіб не заперечується ніким, а від його встановлення не залежить виникнення будь-яких прав для сторін в справі, суд за викладених обставин не вбачає підстав для застосування судового захисту.

Outcome: partial