Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

Позивач [PERSON] 13 травня 2015 року звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що йому на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Разом з ним в квартирі зареєстрована відповідачка, з якою він знаходився у шлюбі, що був розірваний 24 січня 2012 року. відповідачка 31 січня 2012 року забрала свої речі, речі побутового вжитку, меблі, телевізор, кухонні предмети та виїхала зі спірної квартири. Він повинний сплачувати комунальні послуги з урахуванням її реєстрації, вважає, що його права власника порушені. Просить усунути перешкоди у користуванні квартирою 10 будинку 319 по вул. Городоцькій у м. Львові, визнавши [PERSON] такою особою, що втратила право користування житлом у зазначеній квартирі. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, підтвердив викладені у позовній заяві обставини, просив позов задовольнити. Третя особа Львівське комунальне підприємство «Сигнівка» в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи попереджена належним чином, надала суду клопотання про розгляд справи без її участі. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, у звязку з чим у відповідності до ст.224 ЦПК України, суд розглядає справу без присутності відповідача, постановляючи заочне рішення. Вислухавши пояснення позивача, свідка, які підтвердили у судовому засіданні викладені позивачем обставини, дослідивши матеріали справи та надавши їм оцінку в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року №475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливо лише на підставах, передбачених законодавством. Судом встановлено, що власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 3 вересня 2002 року, посвідченого державним нотаріусом Другої львівської державної нотаріальної контори у реєстрі 2-2056, договору купівлі-продажу від 11 лютого 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] реєстраційний №531, є позивач по справі [PERSON] Згідно довідки ЛКП «Сигнівка» від 19.03.2015 р. у зазначеній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON], квартира складається з 2 кімнат, загальною площею 46,1 кв.м, житловою 27,7 кв.м. З копії свідоцтва про розірвання шлюбу вбачається, що шлюб між сторонами розірваний 24 січня 2012 року Залізничним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис за № 10. З пояснень позивача, свідків [PERSON], [PERSON], актів від 3.09.2014 року, 29.04.2015 року, складених ЛКП «Сигнівка», вбачається, що відповідачка не проживає у спірній квартирі з 31 січня 2012 року. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на свій розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування майном. Реєстрація відповідача, який не є членом сімї власника, у квартирі , що належить позивачу на праві власності перешкоджає у реалізації ним права власності у повному обсязі , тому позовні вимоги позивача про визнання відповідачки такою, що втратила право на житло підлягають задоволенню. Задовольняючи вимогу позивача, суд зазначає, що питання скасування реєстрації за певною адресою не може бути предметом розгляду суду, оскільки воно стосується питання виконання його рішення.

Outcome: approved