Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

Позивач 26.02.2015 року звернулась в суд із позовом про визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Свої позовні вимоги вона мотивує тим, що, після смерті 26.10.2012 року її матері [PERSON] відкрилась спадщина, згідно заповіту від 16.11.2006 року все своє майно мати заповіла їй. Проте у встановлений законом шестимісячний строк вона не подала заяву про прийняття спадщини, оскільки на період після смерті матері припало багато подій, в тому числі складний період на роботі, обставини особистого характеру. В період, коли завершився шестимісячний строк, відведений для подання заяви до нотаріуса, вона перебувала в довготривалому відрядженні. Просить визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, бо вважає, що такий, за наведених обставин, пропущений нею з поважних причин. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, покликаючись на мотиви такого, і доповнила, що [PERSON] не змогла своєчасно подати заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, оскільки це повязано з обєктивними, істотними труднощами, через психологічний стан в звязку із смертю матері і постійні тривалі відрядження, якими супроводжується робота позивача, тому просила позов задовольнити і визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. При цьому, просила не стягувати із відповідача понесених позивачем судових витрат. Відповідач, який належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду справи в порядку ч.9 ст.74 ЦПК України, що підтверджується оголошенням, розміщеним в газеті «Урядовий Курєр» (в матеріалах справи), в судове засідання не зявився, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, про причини своєї неявки суд не повідомив. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Третя особа - [PERSON] державна нотаріальна контора, будучи належним чином повідомленою про час, день та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, не направила в суд свого представника, натомість подала заяву, в якій просить розглядати справу за відсутності такого, що суд вважає за можливе. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ст.1269 цього Кодексу спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори особисто заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленогост.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно з ч.3 цієї статті за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом встановлено, що після смерті 26.10.2012 року [PERSON] (а.с. 3) відкрилася спадщина, яку позивач, як спадкоємець за заповітом (а.с. 4), має намір оформити на себе, проте пропустила строк, встановлений діючим законодавством, для подачі в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини. Згідно відповіді Другої [PERSON] державної нотаріальної контори від 19.03.2015 року на запит суду (а.с. 20), спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, що також підтверджується даними інформаційної довідки із Спадкового реєстру №39925063 від 19.03.2015 року (а.с. 21). Також встановлено, що позивач, як дочка померлої (а.с. 5) і спадкоємець за заповітом, після смерті спадкодавця, пропустила визначений законом шестимісячний строк на подачу заяви про прийняття спадщини у нотаріальну контору з поважних причин, оскільки робота позивача повязана з постійними відрядженнями. Представленими суду наказами про відрядження і посвідченнями про відрядженнями (а.с. 9-12) належно підтверджуються доводи позивача про те, що у відведений законом шестимісячний строк після смерті спадкодавця вона, в силу своєї роботи, перебувала в неодноразових тривалих відрядженнях. Зі змісту ст.3 ЦК України вбачається, що загальними засадами цивільного законодавства єсудовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до вимог ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Враховуючи наведене, з огляду на принцип справедливості, який передбачає можливість адекватного захисту порушеного цивільного права та інтересу, суд приходить до переконання, що [PERSON], яка є донькою померлої, бажає прийняти спадщину, від неї не відмовлялась, а пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, оскільки перешкодою для цього був як психологічний стан позивача, який з огляду на моральні норми суспільства виправдовує її поведінку як спадкоємця, так і складний період у роботі, протягом якого вона, як директор підприємства, перебувала в неодноразових тривалих відрядженнях, тому вважає, що її позов є підставним, грунтується на законі, відтак їй слід визначити додатковий двохмісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері, оскільки такого строку буде достатньо для реалізації нею своїх спадкових прав. Оскільки позивач відмовилась від вимоги щодо стягнення з відповідача судових втрат, а тому, враховуючи закріплений у ст.11 ЦПК України принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд вважає, що підстави для стягнення з [PERSON] суми сплаченого позивачем судового збору відсутні.

Outcome: approved