Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON], [INFO], звернулась 10.10.2016 року в суд з цим позовом, вказуючи, що рішенням Котовського міськрайонного суду від 19.12.2001 року її поновлено на роботі Котовської дистанції колії Одеської залізниці на посаді техніка, починаючи з 19.03.2001 року з виплатою їй заробітної плати за весь час вимушеного прогулу за період з 19.03.2001 року по 19.12.2001 року в сумі 3296,52 грн. По даний час, відповідач не виплатив їй заборгованість по заробітній платі в розмірі 3296,52 грн., що підтверджується довідкою Подільської дистанції колії. На неодноразові її звернення, відповідач відмовляється виплатити дану заборгованість. Враховуючи, що рішенням Котовського міськрайонного суду від 19.12.2001 року стягнуто 3296,52 грн., заборгованість станом на 01.10.2016 р. складає 3296,52 грн., з врахуванням індексу інфляції за період з березня 2001 року по даний час складає 14 603,58 грн., з врахуванням 3% річних суми заборгованості по виплаті зарплати за період з березня 2001 року по даний час складає 1458, 50 грн. Позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі з врахуванням індексу інфляції за період з березня 2001 року по даний час - 14 603,58 грн., 3% річних суми заборгованості по виплаті зарплати за період з березня 2001 року по даний час - 1458, 50 грн. Ухвалою суду відкрито провадження лише в частині позовних вимог щодо стягнення інфляції за період з березня 2001 року у розмірі - 14 603,58 грн. і 3% річних суми заборгованості по виплаті зарплати у розмірі 1458, 50 грн. Позивачка та її представник адвокат Івасишин В.П. у судовому засіданні ці позовні вимоги підтримали та просила їх задовольнити. Представник відповідача за довіреністю Миргородова О.Ю. позов не визнавала у повному обсязі. Свою позицію мотивувала тим, що грудня 2001 року на адресу дистанції колії виконавчого листа про стягнення цієї заборгованості не поступало. Відповідно належної правової підстави для нарахування та виплати цієї суми у розмірі 3296,52 грн. у відповідача не має. Сама позивачка також не надавала заяв про сплату цих коштів до свого звільнення. Тому на цей час, зважаючи на строки виконання судового рішення, ця сума не може бути сплачена. Вина відповідача у невиплаті цих коштів, стороною позивача не доведена. Крім цього нарахування інфляції і 3% річних можливо лише у договірних правовідносинах. Рішення суду не є таким. Кошти із заборгованості по зарплаті не можуть вважатись безпідставно набутим майном. Тому підстав для задоволення цього позову не має. Просила відмовити у позові у повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про таке. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачється з матеріалів справи рішенням Котовського міського суду Одеської області від 19 грудня 2001 року поновлено [PERSON] на роботі Котовської дистанції колії Одеської залізниці на посаді техніка, починаючи з 19.03.2001 року з виплатою їй заробітної плати за весь час вимушеного прогулу за період з 19.03.2001 року по 19.12.2001 року в сумі 3296,52 грн. Згідно довідки Подільської дистанції колії, виплата вимушеного прогулу по рішенню Котовського міського суду Одеської області від 19 грудня 2001 року в розмірі 3296,52 грн. не проводились. Положенням ст.60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання. За частиною другою вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналіз ч. 2 ст. 625 ЦК України дає підстави для висновку, що відповідальність за порушення грошового зобов'язання, встановлена статтею 625 ЦК України, передбачає насамперед наявність договірних правовідносин, тобто положення зазначеної статті поширюються на порушення грошового зобов'язання. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК України, в якій йдеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами правовідносин, які регулюються нормами трудового законодавства. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-43цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. З огляду на це посилання позивача на положення ст.1214 ЦК України, яка регулює відшкодування доходів від безпідставно набутого майна і витрат на його утримання, в обґрунтування правової позиції щодо застосування до відповідача відповідальності за невиконання рішення суду по невиплаті заробітку за час вимушеного прогулу, є безпідставним. У зв'язку із вищенаведеним у позові слід відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed