Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав і просить суд стягнути з кредитної спілки «Захід-Капітал» на його користь суму внеску (вкладу) в розмірі 25000 грн за договором № 208 про надання фінансової послуги залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок (Різдвяний) від 27 грудня 2012 року, проценти за вказаним договором за період з 27 грудня 2012 року по 28 січня 2013 року в розмірі 7364 грн, 5000 грн на відшкодування моральної шкоди та 1125 грн трьох процентів річних від простроченої суми за період з 28 січня 2013 року по 24 червня 2015 року. Представник кредитної спілки «Захід-Капітал» [PERSON] в судове засідання не зявився, подав суду письмові заперечення на позов, в яких просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що між кредитною спілкою «Захід-Капітал» в особі голови правління [PERSON] та [PERSON] 27 грудня 2012 року був укладений договір № 208 про надання фінансової послуги залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок (Різдвяний) (далі договір). За договором відповідач прийняв від позивача внесок (вклад) у розмірі 25000 грн строком на 1 місяць та зобовязався повернути позивачу таку суму та проценти на неї на умовах та в порядку, встановлених цим договором. Договір був укладений на строк з 27 грудня 2012 року до 28 січня 2013 року. Умовами договору передбачена його автоматична пролонгація строком на 30 днів, кількість пролонгацій не більше 11 раз. Процентна ставка за внеском встановлена у розмірі 28 процентів річних. (п.п.1.1.,1.2.,2.1.1.,2.2. договору). Відповідно до графіку розрахунків, на обумовлений договором строк його дії (1 місяць) нараховано проценти у розмірі 613,70 грн. Судом також встановлено, що ні в день закінчення строку дії договору (28 січня 2013 року), ні в день закінчення максимально можливого автоматично пролонгованого строку (27 грудня 2013 року), ні станом на теперішній час відповідач своїх зобовязань за цим договором належним чином не виконав. Як слідує з наданих відповідачем заперечень, кредитною спілкою «Захід-Капітал» в період з 04 лютого 2013 року по 19 березня 2015 року [PERSON] були виплачені проценти за договором у розмірі 5254,78 грн та частково виплачено суму вкладу у розмірі 6850 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтвердив отримання вказаних коштів. Таким чином, станом на час розгляду справи відповідач не повернув позивачу вклад у сумі 18150 грн (25000 6850) та не виплатив проценти за користування вкладом у сумі 2109,62 грн (613,70 х 12 5254,78), всього заборгованість за договором становить 20259,62 грн. Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановленому договором. Статтею 1060 ЦК України встановлено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. При цьому визнається, що умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Враховуючи встановлені по справі обставини, суд прийшов до висновку, що відмова відповідача у поверненні позивачу вкладу в сумі 18150 грн по спливу встановленого договором строку та несплата процентів у сумі 2109,62 грн, а всього грошових коштів у сумі 20259,62 грн, є порушенням відповідачем своїх договірних зобовязань, а тому вказані грошові кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Позовні вимоги в частині стягнення трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 1125 грн суд визнає недоведеними та безпідставними. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При проведенні розрахунку трьох процентів річних позивачем за основу розрахунку взято суму вкладу у розмірі 25000 грн та період нарахування з 28 січня 2013 року по 24 червня 2015 року. Разом з тим, як встановлено судом, укладений між сторонами договір автоматично пролонговувався і заява про розірвання договору була подана позивачем лише 05 листопада 2013 року. Крім того, в період з 28 березня 2014 року по 19 березня 2015 року відповідач частково повернув позивачу вклад у сумі 6850 грн. Вказані обставини позивачем не враховані, а тому наданий позивачем розрахунок не може бути прийнятий судом до уваги. Не вбачає суд підстав і для задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди. При цьому суд приймає до уваги, що позивач належними та достатніми доказами не довів ні самого факту заподіяння йому моральної шкоди, ні обставин, які визначають її характер та обсяг. Не зазначив позивач і того, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується. Суд звертає увагу на те, що до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення статті 1167 ЦК України, оскільки вони стосуються відшкодування моральної шкоди, повязаної з недоговірними зобовязаннями. Положення пункту 5 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» також не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки стосуються права споживача на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту продукції), відповідно до закону, чого за матеріалами даної справи не встановлено. На пiдставi ст.ст.525,526,530,1058,1060,1066,1068,1074 ЦК України, ст.ст.2,55,56,85 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст.ст.4,6, 21,22 Закону України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: partial