Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

Позивач 25.06.2020 року звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 17.08.2018 року вона із [PERSON] зареєструвала шлюб. Від даного шлюбу є неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. У добровільному порядку відповідач матеріальну допомогу дитині не надає. Вона не має можливості самостійно утримувати дитину, дитині потрібні кошти для придбання одягу, продуктів харчування, належного відпочинку тощо. Просить стягнути з відповідача на її користь на утримання дочки [PERSON] аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та стягнути з відповідача на її утримання аліменти в розмірі 1/6 усіх видів його доходів до досягнення дитиною трьох років. Ухвалою суду від 10.08.2020 відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягає, просить його задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ч.4\~ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки воно не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси сторін та інших осіб. На підставі ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання не здійснювалося у зв`язку з неявкою всіх учасників процесу. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Права та обов`язки матері і батька дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями\~122\~та\~125\~цього\~Кодексу\~(ст.121 СК України). Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який 17.08.2018 року зареєстрований Виконавчим комітетом Ольгинської селищної ради Волноваського району Донецької області, про що зроблено відповідний актовий запис №6, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 17.08.2018 року. Від даного шлюбу у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилася донька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Волноваським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 14.05.2019 року, актовий запис №340. Судом встановлено, що сторони проживають окремо, позивачка одна несе витрати по утриманню дитини, не має достатніх коштів для забезпечення першочергових витрат по задоволенню її потреб. Частиною другою\~статті 141 СК України\~визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу. Згідно з частиною другою\~статті 150 СК України\~визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй Про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч.3\~ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Факт проживання спільної дитини сторін з позивачем та перебування на утриманні позивача підтверджується\~довідкою № 1123, виданою 24.06.2020 року Ольгинською селищною радою Волноваського району Донецької області [PERSON] про те, що дійсно її дочка, [PERSON] , 2019 р.н., проживає разом із матір`ю і знаходиться на її утриманні. Відповідно до ч.2\~ст.182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд, з урахуванням матеріального становища дитини, яка проживає з позивачкою, матеріального становища платника аліментів, інших обставин справи, вважає за необхідне визначити розмір стягуваних аліментів на дитину у розмірі 1/6 частини усіх видів доходів відповідача, у відповідності до ч.2\~ст.182 СК України\~не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.1\~ст.191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 25.06.2020 року. Щодо стягнення аліментів на утримання дружини суд зазначає наступне. Згідно ч.1\~ст.75 СК України\~дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до ч.1 та ч.2\~ст.77 СК України\~утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Частиною першою\~статті 80 СК України\~встановлено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.ч. 2, 4\~ст.84 СК України\~дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної\~\~допомоги,\~\~не є\~\~обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині,\~\~незалежно від цієї обставини, а тому суд вважає за необхідне стягувати з відповідача аліменти на утримання дружини в розмірі\~1/6 частини всіх видів його доходів до досягнення дитиною трьох років, з дня подачі позову до суду. З урахуванням викладеного вище, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факти, на які вона посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, відповідачем не надано доказів неможливості сплачувати аліменти, а навпаки визнано позов повністю, а тому позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі. Суд вважає за необхідне на підставі\~ст.430 ЦПК України\~допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. Оскільки суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог, з відповідача підлягають стягненню на підставі ст. 141 ЦПК України\~судові витрати в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved