Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

Позивач [PERSON], в особі представника [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про виділення в натурі частки із спільної часткової власності. Посилається на те, що позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] на підставі рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 03 листопада 2014 р. належать по 1\\2 частині будинку по вул. Павлюка, 13 в м. Заставна, Чернівецької області. Між ними, як співвласниками вказаного житлового приміщення виникають непорозуміння та суперечки з приводу користування, утримання та збереження цього майна. Угоди про спосіб виділення в натурі частки із спільної часткової власності ними не досягнуто, а тому позивач змушений звернутися до суду з позовом, в якому просить поділити житловий будинок №13 по вул. Павлюка в м. Заставна Чернівецької області та виділити в натурі йому та відповідачу у власність кожному по ? частці цього будинку та припинити право спільної часткової власності на цей будинок. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, обґрунтувала вищенаведеним, просила задовольнити. Суду пояснила, що по справі проведено судову будівельну - технічну експертизу, згідно якої експерт прийшов до висновку, що технічна можливість розподілу в натурі житлового будинку в домоволодінні № 13 по вул. Павлюка в м. Заставна Чернівецької області відповідно до ідеальних часток співвласників (по ? частини) на дві ізольовані квартири (частини) з влаштуванням окремих входів відсутня, оскільки наявні приміщення в будинку займають площі, сума яких при жодному з можливих варіантів розподілу не відповідає площі ідеальної частки кожного із співвласників, а саме 67, 15 м2. Проведення розподілу в натурі житлового будинку в домоволодінні № 13 по вул. Павлюка в м. Заставна Чернівецької області відповідно до ідеальних часток співвласників (по ? частини) на дві ізольовані квартири (частини) з влаштуванням окремих входів є технічно можливим тільки в частках, близьких до ідеальних часток, належних сторонам, з визначенням суми необхідної грошової компенсації. З цих підстав уточнила позовні вимоги і просила поділити вказане будинковолодіння між позивачем та відповідачем, зокрема житловий будинок згідно І варіанту висновку експертизи, а господарські споруди та будівлі до нього згідно ІІ варіанту висновку експертизи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, з відміткою Укрпошти проте, що він за зазначеною адресою, а саме по вул. Павлюка, 13 в м. Заставна Чернівецької області не проживає. З відповіді на запит суду в адресно-довідковий підрозділ УДМС ГУДМС України в Чернівецькій області стосовно місця реєстрації відповідача №256/15-вх від 22.01.2015 року (а.с. 12) видно, що відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрований [INFO]. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи в порядку ст.224 ЦПК України: на підставі наявних у справі доказів.. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч. 1, 2 ст. 355, ст. 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належав житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по вул. Павлюка, 13 в м. Заставна Чернівецької області. 02.02.1997 року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому майно, до складу якого входив згаданий житловий будинок, яке [PERSON] відповідно до заповіту від 01.06.1997 року заповів позивачу. На момент відкриття спадщини позивач був неповнолітнім, про наявність заповіту не знав, із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини за заповітом не звертався, однак у згаданому будинку проживав з народження. Однак, після смерті діда [PERSON] його частка у майні була успадкована спадкодавцями за законом [PERSON] та відповідачем по справі [PERSON] Так, 12.09.1997 року [PERSON] державним нотаріусом Заставнівської державної нотаріальної контори, видано свідоцтво про право на спадщину за законом за кожним, саме за [PERSON] та відповідачем [PERSON] на 1/6 частину житлового будинку з господарськими спорудами і будівлями, розташованого по вул. Павлюка, 13 в м. Заставна Чернівецької області. 02.03.2001 року державним нотаріусом також видане свідоцтво про право на спадщину за законом на імя відповідача [PERSON] на 1/6 частину згаданого будинковолодіння. Також, 12.09.1997 року державним нотаріусом Заставнівської державної нотаріальної контори [PERSON] на імя [PERSON] видано свідоцтво про право власності на ? частину в спільному майні подружжя, а саме на ? частину згаданого житлового будинку. 15.03.1999 року [PERSON] померла, після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно до складу якої входила частка спірного будинку. Відповідач [PERSON], як спадкоємець майна померлої [PERSON] за заповітом успадкував частину житлового будинку із господарськими спорудами і будівлями, що розташований по вул. Павлюка, 13 в м. Заставна і 06.03.2001 року державним нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на імя [PERSON] на 4/6 частини цього будинку. Таким чином, відповідач [PERSON] в порядку спадкування після смерті своїх батьків згідно свідоцтв про право на спадщину від 12.09.1997 року, 01.03.2001 року та 06.03.2001 року, набув право власності, яке було належним чином зареєстроване в Заставніввському РБТІ, на спірне будинковолодіння в цілому. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 03.11.2014 року, яке набрало законної сили 02.12.2014 року визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 12 вересня 1997 року, видане [PERSON] державним нотаріусом Заставнівської державної нотаріальної контори, [PERSON] та [PERSON], кожному по 1/6 частині спадкового майна, житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по вул. Павлюка, 13 в м. Заставна, після смерті [PERSON], померлого 02.02.1997 року; визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 02 березня 2001 року, видане [PERSON] державним нотаріусом Заставнівської державної нотаріальної контори [PERSON] на 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по вул. Павлюка, 13 в м. Заставна, після смерті [PERSON], померлого 02.02.1997 року; визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 06.03.2001 року, видане [PERSON] державним нотаріусом Заставнівської державної нотаріальної контори [PERSON] на спадкове майно після смерті 15.03.1999 року [PERSON] у вигляді 4/6 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по вул. Павлюка, 13 в м. Заставна, в частині 1/6 частки житлового будинку з господарськими спорудами і будівлями, розташованими по вул. Павлюка, 13 в м. Заставна Чернівецької області та визнано за позивачем [PERSON], [INFO], право власності на ? частину житлового будинку з господарськими спорудами і будівлями, розташованого по вул. Павлюка, 13 в м. Заставна Чернівецької області, після смерті [PERSON], померлого 02.02.1997 року (а.с. 5-7)ч. 1, 2 ст. 355, ст. 356 ЦК України. З огляду на вищенаведене в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є співвласниками по ? частці будинковолодіння, розташованого по вул. Павлюка, 13 в м. Заставна Чернівецької області. Згідно ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. В правовій позиції Верховного суду України, що зазначена в постанові від 03.04.2013 року по справі № 6-12цс13 Про поділ жилого будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою вказано, що виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №15014 від 25.05.2015 року, експерт прийшов до висновку, що технічна можливість розподілу в натурі житлового будинку № 13 по вул. Павлюка в м. Заставна Чернівецької області відповідно до ідеальних часток співвласників (по ? частини) на дві ізольовані квартири (частини) з влаштуванням окремих входів відсутня, оскільки наявні приміщення в будинку займають площі, сума яких при жодному з можливих варіантів розподілу не відповідає площі ідеальної частки кожного із співвласників, а саме 67,15 м2. Проведення розподілу в натурі житлового будинку в домоволодінні № 13 по вул. Павлюка в м. Заставна Чернівецької області відповідно до ідеальних часток співвласників (по ? частини) на дві ізольовані квартири (частини) з влаштуванням окремих входів є технічно можливим тільки в частках, близьких до ідеальних часток, належних сторонам, з визначенням суми необхідної грошової компенсації. Експертом пропонується 3 варіанти розподілу житлового будинку № 13 по вул. Павлюка в м. Заставна Чернівецької області та 2 варіанти господарських споруд до цього будинкуволодління. Судом встановлено, що сторони, як співвласники згаданого будинковолодіння не досягли згоди з приводу користування та його утримання, угода про спосіб виділення в натурі частки із спільної часткової власності між ними не укладалася. За таких обставин, враховуючи варіанти поділу вказаного житлового будинку та волю позивача, суд вважає слід поділити спірний будинок згідно першого варіанту висновку проведеної у справі судової експертизи, а господарські споруди відповідно до другого варіанту висновку експертизи. Згідно ст. 79 ЦПК України Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать також витрати, пов'язані із проведенням судових експертиз. З квитанції до прибуткового касового ордеру №07 від 17.04.2015 року (а.с. 96) видно, що представником позивача за проведення експертизи оплачено 5206 грн., які необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 1% ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Із висновку експерта (а.с. 60) видно, що ринкова вартість домоволодіння №13 по вул. Павлюка в м. Заставна Чернівецької області з господарськими спорудами і будівлями станом на дату оцінки, тобто станом на 27.04.2015 року становить 878443 гривень. З квитанцій (а.с. 1, 101) видно, що позивачем за позовні вимоги майнового характеру відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» сплачено судовий збір на загальну суму 3654 гривні, що дорівнює 3 розмірам мінімальної заробітної плати. Тому, з відповідача належить також стягнути судові витрати понесені позивачем за сплату судового збору розмірі 3654 грн.. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved