Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє представник позивача - адвокат Колєснік І.А., звернулась до Богодухівського районного суду Харківської області з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, Богодухівської міської ради Харківської області, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору - Богодухівська державна нотаріальна контора Харківської області, у якій просить: визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право постійного користування земельною ділянкою площею 1,60 га, для ведення особистого підсобного господарства, згідно з Державним актом на право постійного користування землею серії ХР - 04-00-0182229, виданим 31.10.1997 Кленівською сільською радою народних депутатів, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 186. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом свого батька, [PERSON] , який помер [INFO] за місцем свого проживання в с. Кленове Богодухівського району Харківської області. Позивач прийняла спадщину [PERSON] за заповітом, 31.03.2010 Богодухівською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа за № 66/2010. Інших спадкоємців [PERSON] за законом або за заповітом немає. Вказує, що до складу спадщини [PERSON] входить право постійного користування земельною ділянкою площею 1,60 га, для ведення особистого підсобного господарства, державної форми власності, на території Кленівської сільської ради Богодухівського району Харківської області, правонаступником якої є Богодухівська міська рада Харківської області, за межами населеного пункту. Право постійного користування на земельну ділянку спадкодавця [PERSON] посвідчене Державним актом на право постійного користування землею, серії ХР - 04-00-0182229, виданим 31.10.1997 Кленівською сільською радою народних депутатів на підставі рішення ради № 13 від 29.03.1993, зареєстрований за № 186. 29.01.2021 позивач звернулась до Богодухівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку. Однак, Богодухівською державною нотаріальною конторою повідомлено позивачу про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , оскільки нотаріусом установлено спір про право, пов`язаний із невизначеністю в чинному законодавстві щодо правових підстав спадкування права постійного користування земельною ділянкою, припинення цього речового права після смерті спадкодавця та його належності до спадкового майна. У зв`язку з вказаним позивач вважає, що даний спір має бути вирішений у судовому порядку. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 02.02.2021 позовну заяву [PERSON] до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, Богодухівської міської ради Харківської області, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: Богодухівська державна нотаріальна контора Харківської області про визнання права користування земельною ділянкою прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 25.02.2021 задоволено клопотання представника позивача адвоката Колєсніка І.А. про витребування доказів. Витребувано з Богодухівської державної нотаріальної контори Харківської області копію спадкової справи № 66/2010, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . 23.02.2021 Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області було подано письмовий відзив на позов, у якому представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні позову [PERSON] .. Зазначив, що позивачка одночасно звернулась до суду з позовом та до Богодухівської державної нотаріальної контори із заявою про отримання письмової відмови, що свідчить про те, що станом на дату звернення до суду права та свободи [PERSON] не порушені. Вказує, що зі свідоцтва про право на спадщину, виданого Богодухівською державною нотаріальною конторою 25.11.2011 на підставі заповіту [PERSON] від 26.01.2004, не вбачається, що до складу спадщини [PERSON] входить спірна земельна ділянка. Позивачем в обґрунтування позовних вимог не надано копії вищезазначеного заповіту. Відмітив, що у своїй заяві від 29.01.2021 до Богодухівської державної нотаріальної контори позивачка просить надати їй письмову відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, а не за заповітом, як зазначено у позові. З огляду на викладене, вважає, що позивачем не надано належного обґрунтування своїх позовних вимог, зокрема, що право постійного користування земельною ділянкою площею 1,60 га, для ведення особистого підсобного господарства, згідно з Державним актом на право постійного користування землею серії ХР № 04-00-0182229, виданим 31.10.1997 Кленівською сільською радою народних депутатів, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування на землю за № 186, входить до заповіту [PERSON] , посвідченого Кленівською сільською радою, зареєстрованого за № 259 від 26.01.2004. За інформацією Відділу у Богодухівському районі ГУ Держгеокадастру у Харківській області, в Книзі записів (реєстрації) державних актів на право постійного користування землею (громадян) на території Кленівської сільської ради народних депутатів зареєстрований державний акт на право постійного користування землею серії ХР № 04-00-018229 на ім`я [PERSON] , зареєстрований за № 329 від 31.10.1997. За № 186, зазначеному [PERSON] в позовній заяві, зареєстрований державний акт на право постійного користування на іншу особу. Відповідно до розпорядження Богодухівської РДА за № 388 від 21.09.2009 за клопотанням Кленівської сільської ради право постійного користування [PERSON] припинено у зв`язку з його смертю. Отже, у розумінні ст.ст. 1216, 1218 ЦК України, право постійного користування земельною ділянкою не могло перейти до [PERSON] , оскільки воно було припинене у померлого [PERSON] 13.08.2020 вищезазначена земельна ділянка сформована, їй присвоєно кадастровий номер 6320884500:01:002:0382, цільове призначення та вид використання - для ведення підсобного господарства, площа земельної ділянки - 1,6 га, форма власності - державна. Стверджує, що посилання позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 по справі № 179/1043/16-ц є безпідставним, оскільки правовідносини у вказаній справі та у справі за позовом [PERSON] не є подібними. Так, правовідносини у справі № 179/1043/16-ц стосуються визнання права користування земельною ділянкою, наданою засновнику фермерського господарства виключно для ведення селянського (фермерського) господарства, в той час як предметом розгляду по даній справі є визнання в порядку спадкування права користування земельною ділянкою, наданою для ведення особистого підсобного господарства. З огляду на викладене, вважає, що висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у вищезазначеній постанові, не підлягають застосуванню при вирішенні даного спору. Пояснив, що на підставі ст.ст. 117, 122 Земельного кодексу України (далі по тексту - ЗК України), Указу Президента України від 15.10.2020 № 449/2020 «Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин», постанови КМУ від 16.11.2020 № 1113 «Деякі заходи щодо при скорення реформ у сфері земельних відносин», наказу ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 15.12.2020 № 42-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність», з урахуванням клопотання Богодухівського міського голови від 09.12.2020 № 02-34/1747, передано у комунальну власність 941 земельну ділянку за межами населених пунктів Богодухівського району Харківської області, в т.ч. земельну ділянку з кадастровим номером 6320884500:01:002:0382. Враховуючи викладене, ГУ Держгеокадастру у Харківській області не є розпорядником вказаної земельної ділянки, щодо якої [PERSON] заявлено позовні вимоги. Зазначив, що частиною 2 статті 92 ЗК України не передбачено можливості набуття громадянами права постійного користування земельною ділянкою. Статтею 1225 ЦК України передбачено можливість спадкування права власності на земельну ділянку або емфітевзису, суперфіцію, сервітуту, а не права постійного користування земельною ділянкою. З огляду на викладене, вважає, що ані ЗК України, ані ЦК України не передбачено можливості спадкування права постійного користування земельною ділянкою для ведення особистого підсобного господарства, а відтак, відсутні правові підстави для визнання за [PERSON] в порядку спадкування права постійного користування земельною ділянкою площею 1,6 га, кадастровий номер 6320884500:01:002:0382. 29.03.2021 представником позивача подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач просив суд : 1) визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право постійного користування земельною ділянкою площею 1,60 га, кадастровий номер 6320884500:01:002:0382 для ведення особистого підсобного господарства; визнати недійсним розпорядження Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області від 21.09.2009 № 388 «Про припинення права постійного користування земельною ділянкою гр. [PERSON] на території Кленівської сільської ради за межами населеного пункту». В обґрунтування заяви про збільшення позовних вимог зазначив, що розпорядженням Богодухівської районної державної адміністрації від 21.09.2009 № 388 припинено [PERSON] (спадкодавець позивача) у зв`язку зі смертю право постійного користування спірною земельною ділянкою. Згідно з наказом ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 28.01.2020 № 2216-СГ «Про проведення державної інвентаризації земель на території Харківської області» спірній земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер 6320884500:01:002:0382, відомості про неї, як про сформовану земельну ділянку, внесені до Державного земельного кадастру без зміни площі, місця розташування та цільового призначення - для ведення підсобного господарства (державна форма власності). Стверджує, що зазначене розпорядження Богодухівської РДА є незаконним, воно порушує права та інтереси позивача на спірну земельну ділянку, оскільки з підстав, наведених у позовній заяві, позивачка успадкувала право постійного користування земельною ділянкою після смерті батька, [PERSON] , набула ці права в момент відкриття спадщини ( [INFO] ), а факт смерті спадкодавця це право не припинив. Тобто, Богодухівська РДА не мала законних підстав припиняти право постійного користування на спірну земельну ділянку та зараховувати її до земель запасу, оскільки на момент видачі цього розпорядження це право вже перейшло до позивача в порядку спадкування. Зазначене розпорядження Богодухівської РДА не може вважатися таким, що винесене на підставі закону, оскільки були відсутні законодавчо встановлені підстави припинення права постійного користування земельною ділянкою, передбачені ст. 141 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час смерті [PERSON] ). З огляду на викладене, вказане розпорядження має бути визнано недійсним. Оскільки правонаступником у повноваженнях щодо розпорядження спірною земельною ділянкою є Богодухівська міська рада, ця вимога пред`явлена саме до неї, оскільки вона є належним суб`єктом (належним відповідачем), який у спірних відносинах на даний час є відповідальним перед позивачем за вказане розпорядження Богодухівської РДА. Ухвалами Богодухівського районного суду Харківської області від 30.03.2021 заяву представника позивача [PERSON] - адвоката Колєсніка І.А. про забезпечення позову задоволено частково. Заборонено Богодухівській міській раді Харківської області вчиняти дії щодо відчуження (передачі) речових прав на земельну ділянку з кадастровим номером 6320884500:01:002:0382. Заборонено вчинення реєстраційних дій щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6320884500:01:002:0382. В іншій частині в задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову відмовлено. Клопотання представника позивача адвоката Колєсніка І.А. про залишення частини позовних вимог без розгляду задоволено. Залишено без розгляду позовні вимоги [PERSON] до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про визнання права постійного користування земельною ділянкою в порядку спадкування. Клопотання представника позивача адвоката Колєсніка І.А. про продовження строку підготовчого провадження задоволено. Продовжено строк проведення підготовчого провадження по цивільній справі № 613/120/21 за позовом [PERSON] до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, Богодухівської міської ради Харківської області, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: Богодухівська державна нотаріальна контора Харківської області про визнання права користування земельною ділянкою на двадцять днів. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 19.04.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 28.04.2021 задоволено заяву представника позивача [PERSON] адвоката Колєсніка І.А. про постановлення додаткової ухвали. Заборонено Богодухівській міській раді Харківської області вчиняти дії щодо відчуження (передачі) речових прав на земельну ділянку з кадастровим номером 6320884500:01:002:0382. Заборонено вчинення реєстраційних дій щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6320884500:01:002:0382. Зазначено в ухвалі про забезпечення позову відомості про стягувача та боржника. 31.05.2021 відповідачем Богодухівською міською радою подано письмові пояснення, в яких представник відповідача зазначає, що ані Земельним кодексом України, ані Цивільним кодексом України не передбачено можливості спадкування права користування земельною ділянкою для ведення особистого підсобного господарства. Посилання позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 по справі № 179/1043/16-ц є безпідставним, оскільки правовідносини у вказаній справі та у справі за позовом [PERSON] не є подібними. Так, правовідносини у справі № 179/1043/16-ц стосуються визнання права користування земельною ділянкою, наданою засновнику фермерського господарства виключно для ведення селянського (фермерського) господарства, в той час як предметом розгляду по даній справі є визнання в порядку спадкування права користування земельною ділянкою, наданою для ведення особистого підсобного господарства. З огляду на викладене, вважає, що висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у вищезазначеній постанові, не підлягають застосуванню при вирішенні даного спору. Вказав, що право постійного користування [PERSON] спірною земельною ділянкою було припинено внаслідок його смерті. Це право не є ідентичним праву власності та не може входити до складу спадщини. Поряд з цим, позивачкою не надано доказів порушення її прав, оскільки станом на дату звернення до суду з цим позовом нотаріусом не було відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадкове майно. Крім того, позивачкою не доведено, що право постійного користування земельною ділянкою, зазначеною в Державному акті серії ХР № 04-00-018229, входило до складу спадщини [PERSON] згідно із заповітом. Відмітив, що [PERSON] прийняла спадщину [PERSON] за заповітом, 25.11.2011 Богодухівською державною нотаріальною конторою на підставі заповіту було видано Свідоцтво про право на спадщину на ім`я [PERSON] , і саме з цього часу вона дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, і лише 29.01.2021 звернулася до суду з позовними вимогами, тобто, після спливу більше ніж 9 років. Отже, позивачем порушено строки позовної давності для звернення до суду з цим позовом, що також є підставою для відмови в позові. Крім того, представником відповідача Богодухівської міської ради подано заяву про застосування строків позовної давності з підстав, наведених вище. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав з підстав, викладених в останній. Крім того, пояснив, що позивач набула права на постійне користування земельною ділянкою площею 1,60 га з моменту відкриття спадщини, тобто, з моменту смерті [PERSON] .. Законом не встановлено обов`язку спадкоємця отримати у нотаріуса свідоцтво на спадкове майно, та не обмежено строку, протягом якого спадкоємець може звернутися до нотаріуса за видачею такого свідоцтва. Враховуючи викладене, беручи до уваги, що [PERSON] користувалась і користується спірною земельною ділянкою, і не мала потреби в отриманні свідоцтва про право на відповідне спадкове майно, вважає, що право позивачки порушено відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва на спадкове майно - майнове право, якого позивач набула з моменту відкриття спадщини [PERSON] , тому строк для звернення до суду з позовом у цій частині не пропущено. Щодо вимог про визнання недійсним оспорюваного розпорядження Богодухівської РДА від 21.09.2009 № 388 «Про припинення [PERSON] права постійного користування земельною ділянкою» вказує, що про існування такого розпорядження та припинення права користування [PERSON] на вказане майно позивачці та йому як її представнику стало відомо лише з відзиву ГУ Держгеокадастру у Харківській області на дану позовну заяву. Раніше позивачка не знала і не могла дізнатися про існування спірного розпорядження, оскільки відомості про припинення цього права [PERSON] не були внесені до Державного земельного кадастру, позивачка користувалася і користується спірною земельною ділянкою. Враховуючи викладене, вважає, що позивачем не пропущено строку звернення до суду з цими позовними вимогами. Також вважає, що належним відповідачем за позовною вимогою про визнання недійсним вказаного розпорядження є саме Богодухівська міська рада, оскільки наразі саме вона є розпорядником спірної земельної ділянки. Представник відповідача Богодухівської міської ради в судовому засіданні, призначеному на 15.07.2021, проти задоволення позовних вимог заперечував, з підстав, викладених у письмових поясненнях, та просив суд застосувати до позовної заяви [PERSON] строк позовної давності. Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, третя особа у надісланій до суду письмовій заяві просила суд розглянути справу за їх відсутності, зазначила, що питання задоволення позовної заяви залишає на розсуд суду. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності представників відповідача та третьої особи. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьком [PERSON] є [PERSON] (а.с. 8, 9). 31.10.1997 [PERSON] було видано Державний акт серії ХР № 04-00-018229 на право постійного користування землею. Згідно з вказаним Державним актом [PERSON] на підставі рішення Кленівської сільської ради народних депутатів Богодухівського району Харківської області від 29.03.1993 № 13 було надано у постійне користування земельну ділянку площею 1,60 га на території Кленівської сільської ради. Як зазначено в акті, цей акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 186 (а.с. 5). Згідно з наданою першим відповідачем копією Державного акту серії ХР № 04-00018229 від 31.10.1997, а також копією Книги записів (реєстрації) державних актів на право постійного користування землею (громадян) на території Кленівської сільської ради народних депутатів, Державний акт серії ХР № 04-00-018229 на ім`я [PERSON] зареєстровано під № 329 (а.с. 42). Разом з тим, враховуючи, що всі інші відомості, зазначені в акті (серія і номер, дата видачі, орган, яким видано, дата і номер рішення Кленівської сільської ради, на підставі якого видано акт, прізвище, ім`я та по батькові користувача, площа та місцезнаходження земельної ділянки, її цільове призначення, конфігурація, план зовнішніх меж землекористування, опис меж земельної ділянки, в тому числі номери земельних ділянок, які граничать із земельною ділянкою (187, 169, 172, 185, землі КСП «Таверівський»)) є ідентичними, суд вважає, що копія акту серії ХР-04-00-018229, надана ГУ Держгеокадастру у Харківській області, з номером реєстрації у Книзі записів державних актів - 329, та копія акту серії ХР-04-00-018229, надана позивачем, в якому зазначено номер реєстрації у Книзі - 186, є фактично копіями одного і того самого державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, однак, в примірнику акту, копію якого надано позивачем, допущено технічну помилку. Відповідно до витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 31.03.2010 № 23307472, 26.01.2004 Кленівською сільською радою Богодухівського району Харківської області посвідчено заповіт [PERSON] (номер в реєстрі - 259). Згідно з копією зазначеного заповіту, наявної в матеріалах спадкової справи, [PERSON] все своє майно, де б воно не знаходилось і з цього б не складалось, і все те, на що він за законом матиме право, в тому числі й належне йому, заповідав у власність [PERSON] (а.с.74). Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 25.08.2009, [PERSON] помер (а.с.6). Відповідно до довідки виконавчого комітету Кленівської сільської ради від 13.09.2011, мати позивачки [PERSON] померла [INFO] (а.с.87). 21.09.2009 розпорядженням голови Богодухівської РДА № 388 від 21.09.2009 припинено [PERSON] , у зв`язку зі смертю, право постійного користування земельною ділянкою площею 1,60 га ріллі на території Кленівської сільської ради за межами населеного пункту, наданою для ведення особистого підсобного господарства та переведено її до земель запасу. 19.02.2010 [PERSON] звернулась до Богодухівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с.73). 25.11.2011 Богодухівською державною нотаріальною конторою позивачці видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідченим Кленівською сільською радою та зареєстрованого в реєстрі за № 259 від 26.01.2004. Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається із земельної ділянки площею 3,8850 га, з кадастровим номером 6320884500:02:001:0217, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР № 112379, виданого Богодухівською РДА 27.04.2004 (а.с.10). Крім того, 25.11.2011 [PERSON] . Богодухівською державною нотаріальною конторою позивачці видано свідоцтво про право на спадщину за вказаним заповітом - 2/5 будинку [ADDRESS] зі службовими будівлями та спорудами (а.с.78), грошовий вклад у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». 29.01.2021 [PERSON] звернулась до Богодухівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу письмового повідомлення про неможливість (відмову) у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на право постійного користування земельною ділянкою площею 1,60 га, для ведення особистого підсобного господарства, згідно з Державним актом на право постійного користування землею серії ХР № 04-00-018229, виданим 31.10.1997 Кленівською сільською радою народних депутатів, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 186. Листом Богодухівської державної нотаріальної контори від 29.01.2021 № 110/02-17 було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку після смерті [PERSON] , оскільки нотаріусом установлено спір про право, пов`язаний із невизначеністю в чинному законодавстві щодо правових підстав спадкування права постійного користування земельною ділянкою, припинення цього речового права після смерті спадкодавця та його належності до спадкового майна (а.с.47). 09.12.2020 Богодухівський міський голова В. Бєлий звернувся до ГУ Держгеокадастру у Харківській області із клопотанням про передачу у комунальну власність земельних ділянок. Наказом ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 15.12.2020 № 42-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність», прийнятим з посиланням на ст.ст.15-1, 117, 122 ЗК України, Указ Президента України від 15.10.2020 № 449/2020 «Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин», постанову КМУ від 16.11.2020 № 1113 «Деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин», наказ Держгеокадастру від 17.11.2020 № 485 «Деякі питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності до комунальної власності», Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області, згідно з актом приймання-передачі від 15.12.2020, передано у комунальну власність Богодухівської територіальної громади 941 земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 4993,4776 га, які розташовані за межами населених пунктів Богодухівської міської ради на території Богодухівського району Харківської області, зокрема, і земельну ділянку з кадастровим номером 63200884500:01:002:0382. У вказаному акті приймання-передачі відображено, що вищезазначена земельна ділянка знаходиться у постійному користуванні. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] набув права постійного користування земельною ділянкою площею 1,6 га для ведення особистого підсобного господарства у 1997 році, тобто, до набрання чинності Земельним кодексом України від 25.10.2001 № 2768-ІІІ. Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.7 Земельного кодексу України від 18.12.1990 № 561-ХІІ (чинного на час набуття [PERSON] права постійного користування земельною ділянкою) користування землею може бути постійним або тимчасовим. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку.У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, зокрема, громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (стаття 23 ЗК України 1990 року). Відповідно до пункту 5 постанови Верховної Ради Української РСР від 18 грудня 1990 року № 562-XII«Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування. Згідно з частиною першою статті 92 Земельного кодексу України 2001 року (далі - ЗК України), який набрав чинності з 01 січня 2002 року, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Вичерпний перелік осіб, які могли набувати земельні ділянки у постійне користування, був визначений у частині другій статті 92 ЗК України. Фермерські господарства та фізичні особи до вказаного переліку не належали. Але у пункті 6 розділу Х «Перехідні положення» зазначеного кодексу було передбачено, що громадяни та юридичні особи, які вже мали у постійному користуванні земельні ділянки, не могли мати їх на такому праві та повинні були у визначений строк переоформити право власності або право оренди на них відповідно до встановленого порядку. 22 вересня 2005 року Конституційний Суд України ухвалив рішення № 5-рп/2005, згідно з яким визнав неконституційним пункт 6 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України щодо обов`язку переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або на право оренди. Конституційний Суд України вказав, що немає підстав визнавати неконституційною статтю 92 ЗК України, оскільки використання у ній терміна «набувають» (який означає «ставати власником чого-небудь, здобувати що-небудь») вказує на те, що ця стаття не обмежує і не скасовує чинне право постійного користування земельними ділянками, набуте в установлених законодавством випадках станом на 1 січня 2002 року до його переоформлення (абзац 11 пункту 5.3 мотивувальної частини вказаного рішення). Отже, право постійного користування земельною ділянкою, набуте у встановленому порядку до 01 січня 2002 року, не втрачається внаслідок його непереоформлення користувачем, який за ЗК України не є суб`єктом такого права. Право постійного користування земельною ділянкою зберігається за таким користувачем до приведення прав і обов`язків щодо вказаної ділянки у відповідності до вимог чинного законодавства. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 663/1738/16-ц. У постанові від 05 листопада 2019 року у справі № 906/392/18 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з передбачених у статті 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року підстав, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою поза межами підстав, визначених у статті 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року, є такими, що порушують це право. В силу ст.1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України). Перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщини, визначений у статті 1219 ЦК України. За змістом вказаного переліку право постійного користування земельною ділянкою, яке належало спадкодавцю, не є тим правом, яке не можна успадкувати. А тому таке право за загальним правилом входить до складу спадщини. Право постійного користування (на підставі відповідного державного акта) земельною ділянкою не припиняється зі смертю фізичної особи, якій було надане таке право, незалежно від цільового призначення відповідної ділянки. Тому право постійного користування земельними ділянками, яке перейшло у порядку спадкування, не припиняється ані через зміни у земельному законодавстві, ані через смерть осіб, яким це право належало. Такі висновки висловлено Верховним Судом у постанові від 09.09.2020 по справі № 681/1154/17 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23.06.2020 у справі № 179/1043/16-ц (провадження № 14-63цс20). У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила шляхом конкретизації від висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 368/54/17, у частині відступу від висновків, сформульованих у постановах Верховного Суду України від 05 жовтня 2016 року у справі № 181/698/14-ц і від 23 листопада 2016 року у справі № 657/731/14-ц про те, що право користування земельною ділянкою, яке виникло в особи лише на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право, і не входить до складу спадщини. З огляду на викладене, ані відсутність у Земельному кодексі України 2001 року такого права на земельну ділянку, як право постійного користування, ані смерть особи, якій належало таке право, - [PERSON] - самі по собі не припиняють права постійного користування вказаною земельною ділянкою та не виключають права постійного користування земельною ділянкою зі складу спадщини. Як вбачається зі змісту державного акту серії ХР № 04-00-018229, рішення про надання [PERSON] у постійне користування земельної ділянки площею 1,60 га прийняте Кленівською сільською радою Богодухівського району Харківської області ХХІ скликання (рішення № 13 від 29.03.1993). Земельна ділянка надана для ведення особистого підсобного господарства. Враховуючи викладене, суд вважає, що [PERSON] на законних підставах, передбачених законодавством, чинним на час виникнення спірних відносин, - на підставі рішення відповідної сільської ради народних депутатів - набув права постійного користування земельною ділянкою, з метою, передбаченою законом - для ведення особистого підсобного господарства. Та обставина, що земельна ділянка з кадастровим № 6320884500:01:002:0382 площею 1,6 га є саме земельною ділянкою, наданою [PERSON] згідно з державним актом серії ХР-04-00-018229 від 31.10.1997, підтверджується Інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 28.03.2021, а також додатком до акту від 15.12.2020 та наказу ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 15.12.2020 № 42-ОТГ (а.с.44, 103-104). Статтею 141 чинного ЗК України встановлено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини; ж) передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії. Суд зауважує, що оспорюване розпорядження Богодухівської районної державної адміністрації від 21.09.2009 № 388, яким припинено право постійного користування земельною ділянкою, було винесено після смерті [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ч.3 ст.1223 ЦК України). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України). Враховуючи викладене, [PERSON] як спадкоємець за заповітом набула права на все спадкове майно [PERSON] , у тому числі на право постійного користування земельною ділянкою, посвідчене державним актом від 31.10.1997 № ХР-04-00-0182, з моменту смерті [PERSON] - [INFO] , а відтак, оскаржуваним розпорядженням Богодухівської РДА від 21.09.2009 № 388 безпідставно позбавлено її права постійного користування вказаною земельною ділянкою, яке вона набула в день смерті [PERSON] . Слід відмітити, що в розпорядженні від 21.09.2009 № 388 Богодухівська РДА в якості підстави для його винесення посилається на ст. 17, п.12 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України, п.3.10 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі й на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року за № 43, зареєстрованим Міністерством юстиції України 04 червня 1999 року за № 354/3647. Проте, жодною з вказаних норм не передбачено припинення права постійного користування земельною ділянкою у зв`язку зі смертю користувача та не надано районним державним адміністраціям припиняти це право на власний розсуд. При цьому, посилання на норми ст. 141 Земельного кодексу України, чинного на час винесення розпорядження, та на ст. 27 Земельного кодексу 1990 року, якими було передбачено підстави для припинення права користування земельною ділянкою, у вказаному розпорядженні відсутні. Жодної з обставин, передбачених ст. 141 ЗК України, в оспорюваному розпорядженні не наведено. Вищенаведене свідчить про те, що оспорюване розпорядження Богодухівської РДА від 21.09.2009 № 388 прийняте за відсутності передбачених законом підстав та підлягає скасуванню. Судом встановлено, що фермерське господарство [PERSON] не реєструвалось, земельна ділянка отримувалась ним без мети ведення фермерського господарства, а відтак, відсутні підстави вважати, що право постійного користування цієї земельною ділянкою перейшло від [PERSON] за його життя до юридичної особи - фермерського господарства. Враховуючи викладене, суд вважає, що на момент смерті [PERSON] право постійного користування земельною ділянкою площею 1,6 га, розташованої на території Кленівської сільської ради, на законних підставах належало спадкодавцю, не було припинене, а відтак, входить до складу спадщини [PERSON] .. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч. 1 ст. 1223 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Таким чином, [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] .. Наявності спадкоємців, які б у розумінні ст. 1241 ЦК України мали б право на обов`язкову частку у спадщині [PERSON] , з матеріалів спадкової справи не вбачається. Інших заяв про прийняття спадщини, крім заяви [PERSON] , подано не було. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 1, 2 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Частиною 2 ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. На підставі викладеного, враховуючи те, що позивач є спадкоємцем за законом на спадкове майно [PERSON] , до якого входить, зокрема, право постійного користування земельною ділянкою площею 1,6 га на території Кленівської сільської ради, посвідчене державним актом серії ХР № 04-00-018229 від 31.10.1997, звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на вказану частину спадщини з посиланням на наявність спору та невизначеність у чинному законодавстві, з вказівкою на необхідність вирішення питання в судовому порядку, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про визнання права постійного користування вказаною земельною ділянкою в порядку спадкування заявлено цілком обґрунтовано, у зв`язку з чим він підлягає задоволенню. Щодо доводів відповідача про необхідність застосування до позовних вимог [PERSON] строку позовної давності, передбаченого ст. 257 ЦК України, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.09.2019 по справі № 487/10132/14-ц зазначила, що порівняння змісту термінів «довідався» та «міг довідатися» у статті 261 ЦК України дає підстави для висновку про презумпцію можливості й обов`язку особи знати про стан її майнових прав. Тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач має довести, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Це також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України. Натомість відповідач повинен довести, що інформацію про порушення права позивач міг отримати раніше. Якщо встановити день, коли особа довідалась про порушення права або про особу, яка його порушила, неможливо, або наявні докази того, що особа не знала про порушення права, хоч за наявних умов повинна була знати про це, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа повинна була довідатися про порушення свого права. Під можливістю довідатись про порушення права або про особу, яка його порушила, в цьому випадку слід розуміти передбачувану неминучість інформування особи про такі обставини, або існування в особи певних зобов`язань, як міри належної поведінки, в результаті виконання яких вона мала б змогу дізнатись про відповідні протиправні дії та того, хто їх вчинив (постанова Верховного Суду від 02.07.2019 по справі № 925/271/18). Суд вважає за необхідне вказати, що спірні відносини виникли не у зв`язку з наявністю спору на нерухоме майно, а у зв`язку з невизнанням нотаріусом права [PERSON] на успадкування права постійного користування земельною ділянкою після [PERSON] . Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] звернулась до Богодухівської державної нотаріальної контори із заявою про отримання свідоцтва на право постійного користування земельною ділянкою згідно з державним актом серії ХР-04-00-018220 лише у січні 2021 року. До цього позивачка за отриманням свідоцтва на таке право до нотаріуса не зверталась. Як зазначалось вище, лист державного нотаріуса Богодухівської державної нотаріальної контори про неможливість видати [PERSON] свідоцтво про право на користування земельною ділянкою в порядку спадкування датований 29.01.2021. До суду [PERSON] звернулася 29.01.2021. Суд зауважує, що Цивільним кодексом України не обмежено строку, протягом якого спадкоємець зобов`язаний звернутися до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадкове майно. Поряд з цим, в силу ч. 3 ст. 1296 ЦПК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Таким чином, [PERSON] набула права на постійне користування земельною ділянкою в порядку спадкування безпосередньо після смерті [PERSON] , та не мала потреби у зверненні до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на вказану частину спадкового майна, оскільки, як зазначив представник позивача у судовому засіданні, користувалася і наразі користується земельною ділянкою, наданою [PERSON] згідно з державним актом серії ХР-04-00-018220 від 31.10.1997. Доказів протилежного (зокрема, що позивачка не користувалася земельною ділянкою або раніше зверталася до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на вказану частину спадкового майна) відповідачем не надано. Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованими доводи представника позивача про те, що [PERSON] не знала і не могла довідатися про невизнання її права на користування земельною ділянкою раніше, ніж звернулася до Богодухівської державної нотаріальної контори та їй було відмовлено у видачі свідоцтва на право постійного користування земельною ділянкою в порядку спадкування. Щодо позовних вимог про визнання недійсним розпорядження Богодухівської РДА від 21.09.2009 № 338 не відображений у Державному земельному кадастрі, суд зазначає, що відомості про припинення права постійного користування [PERSON] спірною земельною ділянкою не були внесені до Державного земельного кадастру або оприлюднені в інший спосіб таким чином, щоб про це стало відомо [PERSON] або державному нотаріусу. Так, за змістом акту прийому-передачі земельних ділянок до наказу ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 15.12.2020 № 42-ОТГ, вбачається, що земельна ділянка площею 1,60 га, право на яку посвідчене державним актом серії ХР-04-00-018229 від 31.10.1997, перебуває у постійному користуванні на підставі вказаного державного акту. Як зазначалось вище, [PERSON] користувалася і користується зазначеною земельною ділянкою. Отже, позивачка не була обізнана про видачу зазначеного розпорядження про припинення права постійного користування [PERSON] вказаною земельною ділянкою, та не могла довідатися про його видачу раніше, ніж представник позивача ознайомився зі змістом відзиву ГУ Держгеокадастру у Харківській області на первісну позовну заяву [PERSON] .. Беручи до уваги вищенаведене, суд вважає, що строку звернення до суду з позовними вимогами про визнання права постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером 6320884500:01:002:0382 та про визнання недійсним розпорядження Богодухівської РДА від 21.09.2009 № 388 [PERSON] не пропущено. З огляду на це, заява Богодухівської міської ради про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню.

Outcome: approved