Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-27 00:00:00

Позивач [PERSON] 30 травня 2016 року звернулася до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення про стягнення грошових коштів (аліментів) на утримання малолітнього сина [PERSON] Нікіту Андрійовича, [INFO], у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В позовній заяві позивач вказала, що з відповідачем [PERSON] проживала у шлюбу з 24 липня 2011 року по 05 травня 2014 рік. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] Нікіту Андрійовича, [INFO], який проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні. Відповідач проживає окремо матеріальної допомоги дитині не надає. В судове засідання позивач не зявилась, але надала до суду письмову заяву про розгляд справи без неї. Заявлений позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не прибув, попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без нього. Позов визнав у повному обсязі та проти його задоволення не заперечував. Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У звязку з цим, суд вважає можливим розглянути вказану цивільну справу без участі сторін та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши позовну заяву позивача та надані сторонами письмові докази, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін та інших осіб, відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України вважає можливим позов задовольнити з таких підстав. Відповідно до п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, ратифікованої Україною 11 вересня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обовязків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Стаття 51 Конституції України та ст.ст.150 і 180 СК України встановлюють для батьків обовязок виховувати та утримувати своїх неповнолітніх дітей до їх повноліття. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітнього сина [PERSON] Нікіти Андрійовича, [INFO] (копія свідоцтва про народження дитини, виданого 29 лютого 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області ). В даний час сторони проживають окремо, малолітня дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Отже, відповідач [PERSON] законодавчо зобовязаний утримувати свого малолітнього сина до його повноліття, проте свій обовязок належним чином не виконує, що було встановлено в судовому засіданні. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, вказано, що держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобовязання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав неповнолітніх дітей при ухиленні батьків від обовязку їх утримувати є законодавчо передбачена можливість стягнення коштів на їх утримання в судовому порядку. Так, згідно зі ст.181 Сімейного кодексу України по рішенню суду кошти на утримання неповнолітньої дитини (аліменти) можуть бути присуджені в частині від доходу (заробітку) платника аліментів, або в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України аліменти у твердій грошовій сумі визначаються, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають важливе значення. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дітей, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника інших дітей, непрацездатних осіб, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач [PERSON] є військовослужбовцем державної Прикордонної служби України, щомісяця отримує дохід у вигляді заробітної плати, визнав заявлений позов, тому суд вважає необхідним вимоги позивача задовольнити та стягувати з відповідача на користь позивача грошові кошти (аліменти) на утримання неповнолітнього сина у заявленому позивачем розмірі. Окрім цього, у відповідності з ч.3 ст.88 ЦПК України, в якій зазначено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, суд покладає на відповідача витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved