Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

\~Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Морозова О.С., звернувся до суду з позовом до відповідача ДП «СхідГЗК» про відшкодування моральної шкоди заподіяної ушкодженням здоров`ю у розмірі 100000 грн. В обґрунтування позову вказав, що з 26.06.20007 року по 21.03.2019 року він працював на шахті «Інгульська», яка є структурним підрозділом ДП «СхідГЗК». За весь час роботи позивач був зайнятий повний робочий день вантаженням сировини, що містить радіоактивні речовини, постійно працював у шкідливих умовах, пов`язаних з радіацією, фізичному перевантаженню та такими шкідливими професійними факторами як недосконалість технологій, механізмів, робочих інструментів, тощо. Дані обставини негативно випливали на стан здоров`я позивача. З 2011 року позивача став турбувати біль у великих суглобах, з 2016 року у хребті, а з вересня 2018 року у позивача посилився больовий синдром, у зв`язку з чим він був змушений амбулаторно та стаціонарно лікуватися. У жовтні 2019 року позивачу вперше встановлена стійка втрат працездатності внаслідок професійного захворювання на 50%. За результатами розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання було встановлено зв`язок між захворюванням позивача та його роботою в шкідливих та небезпечних умовах праці на Інгульській шахті ДП «СхідГЗК», недосконалості технологічного процесу та зроблено висновок, що причинами виникнення в нього хронічного професійного захворювання став рівень фізичного перевантаження, а саме перебування у незручній позі складає 46,2%, при нормі 25%, у вимушеній позі до 67,2%, при нормі до 10% часу зміни, кількість вимушених (більше 30?) нахилів корпусу за зміну до 112 при нормі 51-100, що відносяться до ІІ класу 1 ступеню важкості трудового процесу. За показниками напруженості трудового процесу (особистий ризик) та нерегулярна змінність роботи з роботою у нічну зміну відноситься до ІІІ класу 1 ступеню важкості трудового процесу. Вважає, відповідач повинен організувати технологічний процес належним чином, щоб забезпечити позивача умовами праці, які відповідали вимогам нормативно-правих актів. Робота позивача у відповідача при недосконалому технологічному процесі призвела до виникнення у нього хронічного професійного захворювання, що назавжди змінило життя позивача та призвело до втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Як наслідок позивач потребує постійного лікування, яке спроможне лише підтримувати наявний стан здоров`я та по можливості запобігти його погіршенню. Життя позивача постійно сповнено болем у спині, який ірраціонує в плечовий пояс та нижні кінцівки, який до того ж посилюється при рухах та може спричинити оніміння певних відділів кінцівок, що спричиняє утруднення при ходінні, загальну слабкість, запаморочення, задишку, тощо. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 25.01.2021 року просить стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду, заподіяну ушкодженням здоров`я, у розмірі 360000 грн. (60*6000,00 грн.), тобто на рівні 60 мінімальних заробітних плат, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17.08.2020 року було відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) учасників справи. 08.09.2020 року представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнала в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 8000 грн. При цьому, вказала, що наявність на робочому місці позивача шкідливих та небезпечних факторів зумовлено специфікою діяльності підприємства, які можуть бути лише мінімізовані. Такі працівники отримують відповідні пільги та компенсації. Так, позивач був забезпечений лікувально-профілактичним харчуванням, молоком, правом н скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, оплату праці в підвищеному розмірі. Технологічний процес підприємства відповідає встановленим до нього вимогам. Також зазначила, що позивачу було рекомендоване стаціонарне лікування лише за потреби, санаторно-курортне лікування 1 раз на 3 роки та медичне спостереження, доказів стаціонарного лікування позивач не надав. Доводи позивача про погіршення стану здоров`я з 2011 року спростовуються амбулаторною карткою, згідно якої він скарг щодо неможливості працювати за професією або вимог про переведення на легшу роботу не заявляв. Твердження позивача про неможливість в повній мірі вилікуватися спростовується тим, що ступінь втрати працездатності має строковий характер. Відтак, вважає заявлену позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100000 грн. завищеною. Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково та пояснила, що дійсно позивачу встановлено інвалідність внаслідок його роботи на підприємстві. Однак вина відповідача не доведена, розрахунок розміру відшкодування моральної шкоди є необґрунтованим, а сам розмір завищеним. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, та підтверджується матеріалами справи, що позивач [PERSON] в період з 26.06.2007 року по 21.03.2019 року працював на шахті «Інгульська», яка є структурним підрозділом ДП «СхідГЗК». За весь час роботи [PERSON] займав різні посади, зокрема гірника дробильно-сортувального комплексу, електрозварювальника рудозбагачувальної установки, машиніста ескаватора. При цьому, повний робочий день розивач був зайнятий навантаженням та розвантаженням сировини, що містить радіоактивні речовини. 21.03.2019 року наказом № 120 о/с від 12.03.2019 року позивач звільнений у зв`язку із виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України (а.с. 8-11). Як вбачається з виписки із амбулаторної карти № 42 ДЗ «Спеціалізована медико-санітарна частина № 19» МОЗ України [PERSON] у період з 2007 року по 2018 року щороку проходив професійний медичний огляд, за результатами якого визнався здоровим та придатним до роботи. При цьому, мав такі захворювання як: остеортроз лівого колінного суглобу 2011 рік; епідконділіт зовнішнього мищелку лівого плеча 2014 рік; остеоартроз ліктьових суглобів 2016 рік; вертеброгенна цервікобрахіалгія 2017 рік; остеартроз колінних суглобів 2018 рік; остеохондроз хребта 2018 рік; ХОЗЛ 2019 рік (а.с. 23-24). Зазначене також підтверджується й відповідними виписками із медичної карти хворого [PERSON] у ДЗ «Спеціалізована медико-санітарна частина № 19» МОЗ України, КЗ «ЦПМСД № 2 м. Кіровограда», КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради» (а.с. 25-31). Згідно виписки-епікризу № 945/213 із медичної карти стаціонарного хворого ДЗ «Спеціалізована медико-санітарна частина №19» МОЗ України від 25.09.2019 року [PERSON] встановлено діагноз: радикулопатія попереково-крижова L5 S1 білатеральна в фазі загострення, з вираженим больовим та мязово-тонічним синдромами. Двобічний плечопатковий періартроз, деформуючий остеоартроз ліктьових та колінних суглобів. Периферичний ангіодистонічний синдром верхніх кінцівок (а.с. 21-22). Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпаталогічного лікувально-профілактичного закладу ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» про наявність професійного характеру захворювання від 25.09.2019 року № 1607, [PERSON] встановлено професійне захворювання з діагнозом: радикулопатія попереково-крижова L5 S1 білатеральна з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та периферичним нейросудинним синдромом нижніх кінцівок, нейродистрофією у вигляді деформуючого остеоартозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня) (а.с. 17-18). Також згідно виписки-епікризу № 19/230 із медичної карти стаціонарного хворого ДЗ «Спеціалізована медико-санітарна частина №19» МОЗ України від 25.09.2019 року позивачу [PERSON] встановлено аналогічний діагноз (а.с. 19-20). Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 16.10.2019 року (Форма П-4) встановлено, що професійне захворювання позивача [PERSON] радикулопатія попереково-крижової L5 S1 білатеральної з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та периферичним нейросудинним синдромом нижніх кінцівок, нейродистрофією у вигляді деформуючого остеоартозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня) виникло за таких обставин: робота в шкідливих та небезпечних умовах праці на робочих місцях Інгулської шахти ДП «СхідГЗК», недосконалості технологічного процесу. Причинами виникнення хронічного професійного захворювання позивача став рівень фізичного переванатження, а саме перебування у незручній позі складає 46,2%, при нормі 25%, у вимушеній позі до 67,2%, при нормі до 10% часу зміни, кількість вимушених (більше 30?) нахилів корпусу за зміну до 112 при нормі 51-100, що відносяться до ІІ класу 1 ступеню важкості трудового процесу. За показниками напруженості трудового процесу (особистий ризик) та нерегулярна змінність роботи з роботою у нічну зміну відноситься до ІІІ класу 1 ступеню важкості трудового процесу. Також повітря робочої зони складало +1,8 +3,0?С при нормі +13 +19?С (а.с. 11-13). Згідно довідки до акту огляду МСЕК від 05.11.2019 року серії 12ААБ № 565743, [PERSON] встановлено третю групу інвалідності з 30.10.2019 року з причин професійного захворювання строком до 01.12.2020 року. Позивачу протипоказані значні фізичні навантаження в несприятливих умовах (а.с. 14). Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 05.11.2019 року серії 12 ААА № 012302, [PERSON] встановлено ступінь втрати працездатності 50% внаслідок професійного захворювання з 30.10.2019 року до 01.12.2020 року. Позивач потребує медикаментозне лікування, лікування в ЛПЗ, санкурлікування 1 раз на 3 роки (а.с. 14). Як вбачається з індивідуальної програми реабілітації № 1056 від 05.11.2019 року [PERSON] як особа з інвалідністю внаслідок професійного захворювання потребує медикаментозного лікування та стаціонарного лікування за показаннями, санаторно-курортного лікування 1 раз на 3 роки, постійного спостереження невропатолога та травматолога, протипоказані робота в несприятливих умовах, фізичне навантаження. Також [PERSON] має І ступінь обмеження до самообслуговування та трудової діяльності (а.с. 15-16). Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК від 01.12.2020 року серії 12ААБ № 568947 [PERSON] встановлено третю групу інвалідності з 01.12.2020 року з причин професійного захворювання безтерміново. Позивачу протипоказана робота в умовах вібрації, шуму та пилу (а.с. 101). Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 08.12.2020 року серії 12 ААА № 085921, [PERSON] встановлено ступінь втрати працездатності 60% внаслідок професійного захворювання з 08.12.2020 року безтерміново. Позивач потребує амбулаторного лікування, лікування в стаціонарі, санкурлікування 1 раз на 3 роки (а.с. 14). Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно ст. 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про охорону праці» умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Відповідно до ст. 1 Гірничого Закону України до особливо небезпечних підземних умов відносяться саме умови в шахтах, пов`язані з дією важкопрогнозованих проявів гірничо- геологічних і газодинамічних факторів, що створюють небезпеку для життя та здоров`я, їх працівників (виділення та вибухи газу та пилу, раптові викиди, гірничі удари, обвалення, самозаймання гірничих порід, затоплення гірничих виробок тощо). Згідно ст. 38 Гірничого закону України до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, безпека гірничих робіт, охорона праці та довкілля, додержання встановлених нормативів у сфері проведення гірничих робіт, правил безпеки, правил технічної експлуатації та єдиних правил безпеки при підривних роботах. Враховуючи зазначені положення, відповідач мав створити позивачу, як працівнику, належні безпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань, нещасних випадків, іншого пошкодження здоров`я чи настання смерті були б неможливими. В силу ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Поряд з цим, відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади АР Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я. Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування шкоди власником, або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Аналізуючи наведені вище докази суд вважає доведеним, що позивачу спричинено ушкодження здоров`я внаслідок високого рівня фізичного перевантаження позивача під час роботи в шкідливих та небезпечних умовах на Інгульській шахті ДП «СхідГЗК», що призвело до виникнення у позивача хронічного професійного захворювання. Доводи відповідача ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» щодо невчинення підприємством протиправних дій, які б знаходились у причинному зв`язку з професійним захворювання позивача суд не бере до уваги, оскільки моральна шкода, заподіяна внаслідок ушкодження здоров`я відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала. Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. У пункті 13 цієї постанови роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Судом відзначається, що у зв`язку із вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя. На даний час його самопочуття не поліпшується, більш того, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища об`єктивно викликають у позивача переживання, страждання, стрес та депресію. Крім того, суд вважає за необхідне відзначити, що позивач був звільнений з підприємства у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, яка перешкоджає продовженню даної роботи, а тому позивач позбавлений можливості працювати за своєю здобутою спеціальністю, або виконувати іншу роботу, пов`язану з фізичним навантаженням. Відтак, суд, при визначені розміру моральної шкоди

Outcome: partial