Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] 12.10.2016 року звернувся до суду з відповідним позовом. В обґрунтування позовних вимог, позивачем зазначено, що на даний час він користується та володіє 39/100 часткою житлового будинку за адресою: м. Харків, вул. Шарикова,11, право на проживання та користування якою було закріплено за ним, після смерті батьків, за рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 22.08.2012 року, як за дитиною-сиротою. Другою часткою будинку володіє відповідач. Також рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10.12.2015 року позивачу було виділено в користування вказану частку в житловому будинку загальною площею 41,6 кв.м. та встановлено порядок користування земельною ділянкою, на якій знаходиться вищевказаний житловий будинок. Рішенням Виконавчого комітету Орджонікідзевської районної ради м. Харкова від 08.08.2006 року № 172 було вирішено видати свідоцтво про право власності на 39/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями загальною площею 103,5 кв.м., житловою площею 59,4 кв.м по вул. Шариковій,11 в м. Харкові на його імя. На підставі вищевказаного рішення виконавчого комітету, 14.09.2007 року позивач отримав свідоцтво про право власності на 39/100 частки вказаного житлового будинку, оригінал якого в подальшому було втрачено та не надано для реєстрації права власності. У звязку з цим, на даний час позивач фактично користується та володіє даною часткою, але право власності на 39/100 частки будинку не зареєстровано, тому просить суд визнати за ним право власності на 39/100 частки житлового будинку № 11 по вул. Шариковій в м. Харкові яка складається з наступних приміщень: кухня 2-1 площею 6,6 кв.м., кухня 2-2 площею 7,2 кв.м., житлова кімната 2-3 площею 17,6 кв.м, житлова кімната 2-4 площею 7,7 кв.м., тамбур ІІІ площею 2,5 кв.м.; усього по квартирі № 2: загальна площа 41,6 кв.м, житлова площа 25,3 кв.м., з земельною ділянкою яка відноситься до його частки, а також звільнити його від сплати судового збору, оскільки він має статус дитини-сироти. В судове засідання позивач та його представник не зявились, надано суду заяви, в яких уточнений позов підтримано та вимогу про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач в судове засідання не зявилася, надала суду заяву, в якій не заперечувала проти задоволення уточненого позову та просила розглядати справу без її участі. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Позивач у справі [PERSON] народився 28 липня 1995 року, батьками є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.20), є інвалідом 3 групи з дитинства, що підтверджується відповідною копією свідоцтва (а.с.6). Батьки позивача [PERSON] та [PERSON], померли, що підтверджується копіями свідоцтв про смерть (а.с.18, 19). Рішенням Виконавчого комітету Орджонікідзевської районної ради м. Харкова від 08.08.2006 року № 172 було вирішено видати свідоцтво про право власності на 39/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями загальною площею 103,5 кв.м., житловою площею 59,4 кв.м по вул. Шариковій,11 в м. Харкові на імя [PERSON], замість свідоцтва про право власності на житло, виданого 18.08.2003 року № 75 Органом приватизації житлового фонду ВАТ «Харківський підшипниковий завод» та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 15.10.2005 року Четвертою Харківською державною нотаріальною конторою на квартиру № 2 (а.с.8). З відповіді наданої КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 03.03.2016 року № 87 вбачається, що на підставі вищезазначеного рішення виконкому, позивачу було видано 14.09.2007 року проект свідоцтва про право власності на 39/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по вул. Шариковій, 11 в м. Харкові (а.с.7,9). Свідоцтво про право власності до реєстрації не надано. Також з матеріалів справи вбачається, що позивачу після смерті батьків, відповідно до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 28.02.2012 року № 478 було надано статус дитини-сироти та закріплено за ним право на проживання та користування житловою площею за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10.12.2015 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON], яка є власником 61/100 частки даного будинку, було вирішено питання про користування вказаним житловим будинком та земельною ділянкою, на якій він розташований, а саме позивачу було виділено в користування наступні приміщення: кухня 2-1 площею 6,6 кв.м., кухня 2-2 площею 7,2 кв.м., житлова кімната 2-3 площею 17,6 кв.м, житлова кімната 2-4 площею 7,7 кв.м., тамбур ІІІ площею 2,5 кв.м.; усього по квартирі № 2: загальна площа 41,6 кв.м, житлова площа 25,3 кв.м. (а.с.22-25). Із змісту рішення вбачається, що фактично житловий будинок № 11 по вул. Шариковій в м. Харкові поділений на 2 квартири: № 1, власником якої є [PERSON] та № 2, якою фактично володіє та користується позивач. Відповідно до вимог ч.3 ст.61 ЦПК України зазначені обставини не підлягають доказуванню. Крім того, наявними в матеріалах справи типовим договором на газопостачання, підписаним [PERSON], від 2007 року, актами обстеження житла за 2011,2012,2015 роки (а.с.11-16, 25-29) підтверджується факт володіння та користування часткою будинку позивачем у справі. Згідно\~ст. 317 ЦК України\~власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно до ч. 2\~ст. 328 ЦК України\~право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до\~ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~встановлено обовязковість предявлення заявником оригіналу документу, що посвідчує виникнення права власності на нерухоме майно або його засвідчену нотаріально копію, для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно. \~\~\~\~ В ході розгляду справи встановлено, що позивач у справі відповідно до рішення виконавчого комітету отримав у власність частку домоволодіння, рішенням суду встановлено порядок користування відповідним домоволодінням, але внаслідок втрати правовстановлюючого документу позивач позбавлений можливості зареєструвати своє право власності у встановленому законом порядку. Відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Тому, з урахуванням встановлених обставин, суд вважає, що вимоги позову в частині визнання права власності на 39/100 часток спірного житлового будинку не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, у звязку із чим підлягають задоволенню. Що стосується вимог визнання права власності на земельну ділянку, що відносить до частки будинку. Відповідно до вимог ч.2 ст.78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі\~Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до вимог ч. 10 ст.79-1 ЗК України державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Відповідно до вимог ч.1 ст. 81 ЗК України визначено, що \~громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Із змісту дослідженого в ході розгляду судового рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 10.12.2015 року вбачається, що сторони у справі є співвласниками будинку у відповідних частках, мають у користуванні земельну ділянку, на якій розташовано відповідний будинок. Даних про набуття права власності позивачем на зазначену земельну ділянку матеріали справи та зміст дослідженого рішень не містять, копії державного акту на право власності на земельну ділянку суду не надавалось. Рішенням суду від 10.12.2015 року встановлено порядок користування земельною ділянкою відповідно до проведеної в рамках судового розгляду судової земельно-технічної експертизи від 18.11.2015 року. Тому суд не вбачає підстав для задоволення вимог в частині визнання права власності на відповідну частку земельної ділянки. Тобто, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial