Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

Позивач 28.12.2020 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 21.04.1989 року згідно наказу № 61 від 21.04.1989 року позивача прийнято на посаду інженера з організації та формування праці у відділ організації праці і заробітної плати до відповідача. З того часу позивач працювала на зазначеному підприємстві на різних посадах. 08.09.2020 року згідно наказу № 107 від 08.09.2020 року позивача було звільнено на підставі ст. 38 КЗпП України. При звільненні позивачу не було виплачено заборгованість по заробітній платі у розмірі 63 512,82 грн. Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 63 512,82 грн. У заяві від 16.02.2021 року позивач просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Представник відповідача\~ ДП «Дніпровський електровозобудівний завод» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Письмових заяв від нього не надходило. На підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами трудового законодавства, а саме: Кодексом законів про працю України. Судом встановлено, що 21.04.1989 року [PERSON] згідно наказу № 61 від 21.04.1989 року прийнято на посаду інженера з організації та формування праці у відділ організації праці і заробітної плати до ДП «Дніпропетровський електровозобудівний завод». З того часу позивач працювала на зазначеному підприємстві на різних посадах (а.с. 11). 08.09.2020 року згідно наказу № 107 від 08.09.2020 року [PERSON] було звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с. 10). Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Також в ч. 2 ст. 233 КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Як вбачається з довідки № 646 виданої ДП «Дніпровський електровозобудівний завод» 11.11.2020 року, розмір заборгованості нарахованої, але не виплаченої заробітної плати [PERSON] станом на 11.11.2020 року, за період з листопада 2019 року по вересень 2020 року, складає 63 512,82 (а.с. 15). З урахуванням викладеного, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв`язку у сукупності, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 2102,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved