Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

Позивач [PERSON] 28.03.2016 року, звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, в якому вказав, що він зареєстрований та з 2002 року по теперішній час безперервно постійно проживає за адресою: [INFO], та відкрито користується та володіє вказаним будинком. Згідно договору дарування від 23.11.1991 року, посвідченого нотаріусом Селидівської державної нотаріальної контори [PERSON], відповідач [PERSON] подарувала вказаний спірний будинок [PERSON], яка померла у 2006 році, вона була дружиною позивача. Державна реєстрація права власності [PERSON] здійснена не була, але усі ці роки він та його син сплачували комунальні послуги по спірному будинку та займалися благоустроєм будинку, ремонтували його. 27.08.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про виселення зі вказаного спірного будинку, який мотивувала тим, що вона є власником будинку відповідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.05.2014 року, індексний номер 21907230, яке видано Реєстраційною службою Селидівського МУЮ Донецької області. Державна реєстрація права власності [PERSON] була здійснена реєстраційною службою Селидівського міського управління юстиції Донецької області на підставі рішення Селидівського міського суду Донецької області від 06.05.2014 року про задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту належності документу, встановлений факт, що акт від 17.11.1989 року про закінчення будівництва і введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння за адресою: місто Селидове, вулиця Тургенева, будинок № 28 належить [PERSON]. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 21.07.2015 року вищевказане рішення суду скасовано із залишенням заяви [PERSON]С без розгляду. Постановою Селидівського міського суду Донецької області від 05.06.2015 року визнано нечинним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 21.05.2014 року, індексний номер 21907230, видане реєстраційною службою Селидівського МУЮ Донецької області на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: Донецька область, м. Селидове, вул. Тургенева, 28, загальною площею 94,6 кв.м., житловою площею 48,8 кв.м., скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Селидівського міського управління юстиції Донецької області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.05.2014р. № 13189448 щодо реєстрації за [PERSON] права власності вищевказаний будинок. 02.12.2014 року між відповідачами [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування спірного будинку, який був посвідчений третьою особою приватним нотаріусом Селидівського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], який було зареєстровано в реєстрі за № 834. Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 17640697 третьої особи приватного нотаріусу Селидівського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] від 02.12.2014 року була проведена державна реєстрація права власності на спірний будинок за відповідачем [PERSON] Вказаний договір позивач вважає таким, що підлягає визнанню недійсним, оскільки відповідачу [PERSON]С на момент укладення оскаржуваного договору було відомо про те, що у спірному будинку з 2002 року по теперішній час зареєстрований позивач та що має місце спір про право між мною та [PERSON] відносно того будинку, оскільки [PERSON] знала, що позивач, вважає себе власникам вищевказаного будинку, але [PERSON] навмисно ввела нотаріуса в оману відносно відсутності спору про наявність мого права на вказаний будинок. Крім того, зазначив, оскільки свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 21.05.2014р., індексний номер 21907230, видане реєстраційною службою Селидівського МУЮ Донецької області на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: Донецька область, м. Селидове, вул. Тургенева, 28, визнано нечинним, а рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Селидівського міського управління юстиції Донецької області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.05.2014 року № 13189448 щодо реєстрації за [PERSON] права власності на нерухоме майно житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за вищевказаною адресою скасовано, зокрема на підставі і яких [PERSON] набула право власності на спірний будинок та здійснила відчуження спірного будинку, вказаний договір дарування є незаконним та недійсним. Просив суд визнати недійсним договір дарування житлового будинку від 02.12.2014 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Селидівського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], який було зареєстровано в реєстрі за № 834, відповідно якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар безоплатно у власність житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: Донецька обл., м. Селидове, вул. Тургенева, буд. 28 та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 17640697 від 02.12.2014 року приватного нотаріусу Селидівського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] про проведення державної реєстрації права власності за суб'єктом [PERSON] на житловий будинок з реєстраційним номером 365006414138, що розташований за адресою: Донецька обл., м. Селидове, вул. Тургенева, буд. 28, та розподілити понесенні ним судові витрати відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду клопотання слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про день та час слухання справи повідомлена належним чином. Надала суду заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про день та час слухання справи повідомлена належним чином. Представник третьої особи Реєстраційної служби Селидівського міського управління юстиції Донецької області в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлена належним чином. Третя особа Приватний нотаріус Селидівського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] - в судове засідання не з'явилася, про день та час слухання справи повідомлена належним чином, надала до суду клопотання про розгляд заяви за її відсутності. Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як вбачається з договору дарування від 23.11.1991 року, посвідченого нотаріусом Селидівської державної нотаріальної контори, вбачається, що [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: Донецька область, м. Селидове, вул. Тургенєва, 28. Суд звертає увагу, що на момент вчинення вищевказаного правочину [PERSON] та [PERSON] (після реєстрації шлюбу «Головко») перебували у шлюбних відносинах. Слід наголосити, що відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331\~ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як\~Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~ЦК\~та\~Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У звязку з чим, суд вважає, що не проведення [PERSON] та [PERSON] державної реєстрації права власності на житловий будинок за договором дарування від 23.11.1991 року не виключає їх права власності на вищевказане домоволодіння, оскільки на момент здійснення правочину виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації. За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність (ч.1\~ст. 717 ЦК України). Згідно договору дарування житлового будинку від 02.12.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Селидівського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], [PERSON] подарувала [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: Донецька область, м. Селидове, вул. Тургенєва, 28, загальною площею 94,6 кв.м., житловою площею 48,8 кв.м. Як вбачається з даного договору, житловий будинок належить дарувальнику [PERSON] на підставі свідоцтва про право на нерухоме майно від 21.05.2014 року, що видане Реєстраційною служби Селидівського міського управління юстиції Донецької області. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, судом встановлено, що постановою Селидівського міського суду Донецької області від 05.06.2015 року частково задоволено позовну заяву [PERSON], [PERSON] до реєстраційної служби Селидівського міського управління юстиції Донецької області, державного реєстратора реєстраційної служби Селидівського МУЮ [PERSON] про визнання нечинним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно та зобовязання вчинити певні дії, визнано нечинним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 21.05.2014 року, індексний номер 21907230, видане Реєстраційною службою Селидівського МУЮ Донецької області, на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: Донецька область, м. Селидове, вул. Тургенєва, 28, загальною площею 94,6 кв.м., житловою площею 48,8 кв.м. та скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Селидівського міського управління юстиції Донецької області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.05.2014 року № 13189448 щодо реєстрації за [PERSON] права власності на нерухоме майно - житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: Донецька область, м. Селидове, вул. Тургенєва, 28, загальною площею 94,6 кв.м., житловою площею 48,8 кв.м. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 р. відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до частини 4 статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 202 ЦК України, визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч. 1, 3 ст. 215 ЦПК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Пленум Верховного Суду України в своїй постанові «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9, зазначив, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. За таких підстав суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] щодо визнання договору дарування житлового будинку від 02.12.2014 року, між [PERSON] та [PERSON] недійсним, оскільки на момент вчинення правочину [PERSON] не була власником оспорюваного будинку і не могла вчиняти дій, які належать лише власнику майна, а саме розпорядження ним. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У звязку з чим, суд вважає, що позовні вимоги щодо скасуваня рішення про державну права власності [PERSON] на житловий будинок, що розташований за адресою: Донецька обл., м. Селидове, вул. Тургенева, буд. 28, також підлягають задоволенню, оскільки вони порушують право [PERSON], як власника. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено. Судом встановлено, що при звернені до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 1102 грн. 43 коп.. Враховуючи, що суд задовольнив позовні вимоги частково, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеної частини позовних вимог, а саме: судовий збір в рівних частках з кожного в розмірі 551 грн. 21 коп. З урахуванням вищезазначеного,

Outcome: approved