Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

Позивач 15 листопада 2016 року звернувся до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовною заявою до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на квартиру. В обґрунтування позову зазначила, що відповідно до укладеного договору купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого на Товарною біржею «Криворізька» 15 січня 1998 року позивач придбав у відповідачав трикімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] Зазначений договір був зареєстрований у бюро технічної інвентаризації м. Кривого Рогу. Оскільки вказаний договір не посвідчений у нотаріуса позивач не може виконувати всі повноваження власника, тому просить суд визнати правочин за договором купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнати право власності на вказану квартиру. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, в наданій суду письмовій заяві просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи належним чином був сповіщений, що підтверджено письмовими матеріалами справи, причину не явки суду не повідомив. 18 січня 2017 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про явку в суд був повідомлений належним чином, причину неявки суд не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 15 січня 1998 року [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені неповнолітніх дітей дочки [PERSON] сина [PERSON], за довіреністю від імені [PERSON], та [PERSON], яка діяла в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON] уклали договір купівлі-продажу трикімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 69,60 кв.м., житловою площею 41,70 кв.м. Згідно до п. 3 цього Договору квартира продана за 28910 грн., які отримані Продавцем від Покупця до підписання договору. На підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», договір зареєстрований в Криворізькому відділі реєстрації ТБ «Криворізька» за № 001/074-Н. (а.с.7). Право власності на квартиру за адресою [ADDRESS] зареєстровано в КП ДОР «Криворізьке БТІ» в реєстровій книзі №96П сторінка 103, запис 103 на ім'я [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого 15.01.1998 року на товарній біржі «Криворізька», реєстраційний номер 001/074-Н, що підтверджується довідкою №150825 від 01.11.2016 КП ДОР «Криворізьке БТІ» (а.с.10). Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 227 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Судом встановлено, що сторонами оспорюваної угоди є продавець - [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені неповнолітніх дочки [PERSON], сина [PERSON], на підставі довіреності від імені [PERSON], покупець - [PERSON], яка діяла в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON], дана угода підлягала нотаріальному посвідченню, однак не була нотаріально оформлена з посиланням на ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991. Так, під час укладення вказаної угоди відповідач фактично ухилився від її нотаріального посвідчення, вважаючи достатнім її реєстрацію у бюро технічної інвентаризації м. Кривого Рогу. Враховуючи той факт, що відповідачі ухилилися від нотаріального посвідчення договору, а також, те, що між сторонами відбулося повне виконання договору, суд вважає необхідним визнати його дійсним, а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Що стосується вимог позивача в частині визнання права власності на квартиру, суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, оскільки згідно довідки КП»ДОР Криворізьке БТІ» від 01.11.2016 право власності на спірну квартиру вже зареєстровано за [PERSON]. На підставі вищевикладеного у відповідності до ст. ст. 47, 224 ЦК УРСР, ст. 15 ЦК України,

Outcome: partial