Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

Позивач 27.05.2014 року звернувся до суду із названим позовом, посилаючись на те, що 25.07.2012 року відповідач взяв у нього в борг 8500 гривень, які обіцяв повернути до 15.01.2013 року, про що була складена відповідна розписка, проте взятого на себе зобов»язання не виконав. Оскільки відповідач борг не повернув, позивач просить стягнути з нього борг за договором позики в розмірі 8500 гривень, три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 340 гривень, суму інфляції за весь час прострочення у розмірі 586,5 гривень, а всього 9426,50 гривень та судові витрати. В судовому засіданні позивач та його представник уточнили позовні вимоги, зменшивши їх розмір, а саме: просили стягнути із відповідача борг в розмірі 8826 гривень, посилаючись на те, що відповідач, на момент розгляду справи в суді, добровільно повернув йому 600 гривень. Пояснили суду, що кошти для позики відповідачу були зняті позивачем із картки «Приват Банку». В зв»язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов»язань, позивач змушений був зараховувати кошти на свою кредитну картку для погашення заборгованості. Крім того, зазначили, що відсутність боргового документа - розписки у боржника та наявність їх у кредитора свідчить про невиконання відповідачем зобов»язань. Відповідач в судовому засіданні позовних вимог не визнав, посилаючись на обставини, зазначені у письмовому запереченні. ( а.с.-22-23) Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Так, в судовому засіданні встановлено, що 25.07.2012 року відповідач позичив у позивача грошові кошти сумі 8500 гривень, про що написав позивачу відповідну розписку, в якій також зазначив, що кошти [PERSON] зняв із кредитної картки «ПриватБанку», які він зобов»язувався повернути до 15.01.2013 року . Із пояснення позивача встановлено, що відповідач взяті на себе зобов»язання відповідно до розписки не виконав, гроші позивачу в обумовлений строк не повернув, лише під час розгляду справи в суді, повернув йому 600 гривень. Неодноразові звернення позивача про повернення боргу відповідачем проігноровано, внаслідок чого він був змушений самостійно зараховувати кошти на свою кредитну картку для погашення заборгованості. Із довідки заступника керівника Тетіївського відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» від 04.07.2014 року № 1611901 вбачається зарахування коштів [PERSON] на свою картку. Встановлені обставини об»єктивно підтверджуються: поясненнями сторін, письмовою розпискою відповідача від 25.07.2012 року( а.с.-7), довідкою заступника керівника Тетіївського відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» від 04.07.2014 року № 1611901 та випискою по карті [PERSON] ( а.с.-35-41), копіями довідок про індекс інфляції за 2013, 2014 рік ( а.с.-6,8), копіями довідок про індекси споживчих цін за регіонами у 2013,2014 році ( а.с.-7,9). Таким чином, аналізуючи зібрані по справі і досліджені в суді докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки в суді знайшов підтвердження той факт, що відповідач не виконує належним чином зобов»язання за договором позики, оскільки жодних доказів на спростування цього висновку відповідачем не надано . Так, відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець ) передає другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у строк та в порядку, встановленому договором. Відповідно до ст. 1047 ЦК України передбачає, що договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, на підтвердження укладення договору позики може бути представлена розписка позичальника про передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ст.ст. 526,530 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов»язанні вказаний строк(термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін). Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі ), що були йому передані позикодавцем у строк та в порядку , що встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно ст.625 ЦК України з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми. Відповідно до роз»ясень, викладених у Правовому висновку Верховного Суду України про стягнення боргу за договором позики від 18 вересня 2013 року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і, залежно, від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Згідно зі ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд відповідно до ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, на думку суду, відповідач відповідно до ст. 60 ЦПК України не довів обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень, тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 243 гривні 60 коп. судового збору .

Outcome: approved