Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

Позивач [PERSON] 26 серпня 2015 року звернулась до суду з названим позовом, в якому вказала, що [INFO] померла її баба, [PERSON]. За життя [PERSON] склала заповіт, яким заповіла земельну ділянку відповідно до державного акту серії [NUMBER] [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина до якої входить земельна ділянка площею 4,277 га, що розташована на території Біліївської сільської ради, Володарського району Київської області, яка належала померлій [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER]. На даний час позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки державний акт на спадкову земельну ділянку втрачено, тому відповідно дані підстави унеможливлюють оформлення спадщини у нотаріуса, тому позивач вимушена звернутися до суду. Позивач просить суд визнати за нею право власності на зазначену спадкову земельну ділянку, після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Представник позивача подала до суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила суд розглядати справу без її участі. Відповідачі подали до суду заяви, в яких вказали, що позовні вимоги визнають в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечують та просили суд розглядати справу без їхньої участі. Розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. По справі встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що стверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.4). 17 серпня 2009 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла [PERSON], належну їй земельну ділянку площею 4,277 га (а.с.9). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина до якої входить земельна ділянка площею 4,277 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Біліївської сільської ради Володарського району Київської області, яка належала померлій [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER]. Позивач [PERSON], [INFO] є спадкоємцем за заповітом (а.с.9). [PERSON] перебувала у шлюбі, та після розлучення змінила прізвище «[PERSON]» на дівоче «[PERSON]», що стверджено свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER]. В.о. державного нотаріуса Васалатьєва О.А. надала до суду спадкову справу, з матеріалів якої вбачається, що свідоцтво про право на спадщину на спадкову земельну ділянку не видавалось. Позивач фактично прийняла спадщину, вступивши у володіння та користування спадковим майном. Оформити спадщину у нотаріуса позивач не змогла у зв'язку з тим, що державний акт на спадкову земельну ділянку втрачено (а.с.13-14). Дані обставини перешкоджають позивачу отримати свідоцтво про право власності на спадщину, тому позивач змушена звернутись до суду. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. У відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Ст. 1222 ч.1 ЦК України визначає спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст. 1268 ч. 1 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Таким чином, визнання відповідачами пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Вимоги позивача базуються на законі, є обґрунтованими, тому їх слід задовольнити.

Outcome: approved