Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

Позивач [PERSON] 04.05.2020р звернувся до суду з вищезазначеним позовом, вказуючи, що з 27 квітня 2013 року по 10 листопада 2015 року він був в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , відповідачкою у справі. Від шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . В період спільного проживання, а саме 23.05.2013 року, він з відповідачкою придбали трикімнатну квартиру [ADDRESS] . Зазначає, що спірна квартира була придбана за їх спільні кошти (14 000 доларів, що було еквівалентно 111\~902,00 грн по курсу долара США на 23.05.2013р = 7.993грн), та зареєстрована на ім`я відповідачки. Під час посвідчення договору купівлі-продажу квартири у нотаріуса він ( [PERSON] ) надав письмову згоду на купівлю квартири на ім`я дружини, але у їх спільну власність. Вважає, що оскільки квартира придбана під час шлюбу, то реєстрація прав власності лише на ім`я відповідачки не спростовує презумпції належності майна до спільної сумісної власності подружжя. Спірна квартира потребувала проведення капітального ремонту, тому деякий час він з дружиною мешкали у орендованій квартирі, та робили ремонт у квартирі [ADDRESS] , а після розірвання шлюбу у вказаній квартирі мешкають відповідачка та їх донька. Вказує, що між ним та колишньою дружиною після розірвання шлюбу існували добрі відносини, він багато спілкувався з донькою, часто бував в їх квартирі, купував меблі для дитячої кімнати. При цьому, відповідачка жодним чином не чинила перешкод та не заперечувала, що квартира є їх спільною власністю, а приблизно на початку 2018 року, [PERSON] змінила до нього своє ставлення, постійно стали виникати сварки та суперечки щодо його ( [PERSON] ) права на спілкування з дитиною, в тому числі, відповідачка заборонила приходи у спірну квартиру, заявивши, що він ( [PERSON] ) не має ніяких прав. Сам факт розірвання шлюбу між ним та відповідачкою у 2015 році жодним чином не порушував його права щодо спільного майна. Влітку 2019 року відповідачка уклала шлюб з іншим чоловіком, і мешкають разом у їх спільній квартирі. До теперішнього часу він і відповідачка не домовилися про порядок поділу майна, у зв`язку з чим, він змушений звернутися до суду. Просить визнати спільною сумісною власністю подружжя його ( [PERSON] ) та [PERSON] вищевказану квартиру та стягнути з відповідачки на його ( [PERSON] ) користь судовий збір в сумі 1\~119,02грн. Ухвалою судді від 19.05.2020 відкрито провадження у справі за вказаною позовною заявою та справу призначено до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги, просив їх задовольнити та додатково пояснив, що квартиру він з відповідачкою придбали за гроші, які були подаровані їм на весілля (приблизно 10\~500,00 доларів США та 20\~000,00 грн) Після придбання квартири вони там не проживали, комунальні платежі не платили. Зазначив, що з 2005 року він ( [PERSON] ) є приватним підприємцем, а з 2011 року власником підприємства ТОВ «Альянс Транс Груп» та має дохід до 1000 доларів США на місяць. [PERSON] , представник позивача, в судовому засіданні підтримала вимоги позову [PERSON] , наполягала на їх задоволенні та надала суду пояснення, аналогічні тим, що зазначені в позовній заяві. Представник відповідачки - Гур`єв В.М. заперечував проти задоволення позову [PERSON] та в судовому засіданні пояснив, що гроші на придбання спірної квартири надав батько відповідачки, який з 2004 року був приватним підприємцем, тому квартиру й оформили на ім`я відповідачки [PERSON] . Після розірвання шлюбу відповідачка з дитиною мешкає в спірній квартирі, в якій й зареєстрована, та лише вона сплачує комунальні платежі. Також зазначив, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду з відповідним позовом, доказів поважності причин пропуску строку позовної давності, позивач суду не надав. Свідок [PERSON] , мати позивача, в судовому засіданні пояснила, що на весілля її сина та невістки - [PERSON] гості подарували більш 10\~000,00 доларів США. На подаровані гроші сторони придбали квартиру, в якій позивач робив ремонт. У зв`язку з ремонтом син разом із невісткою проживали у сватів. Стосунки між сторонами у справі погіршилися з 2015 року, але вони продовжували спілкувалися між собою до 2018 року, намагалися зберегти свої відносини. Після розірвання шлюбу син часто бував у квартирі, придбав меблі у дитячу кімнату. На теперішній час в спірній квартирі мешкають невістка з донькою та своїм новим чоловіком. Свідок [PERSON] , батько відповідачки, в судовому засіданні пояснив, що в період часу з 2012 по 2013 роки він був приватним підприємцем і, що саме за його ( [PERSON] ) гроші була придбана спірна квартира за 14\~200,00 доларів США. Гроші, які були подаровані сторонам у справі, яка саме сума йому ( [PERSON] ) не відома, пішли на ремонт належного позивачу автомобіля, який згорів. Перший період часу після весілля позивач з відповідачкою мешкали у нього ( [PERSON] ) в квартирі. В спірній квартирі [PERSON] та [PERSON] не мешкали, комунальні платежі не сплачували та, ремонт в квартирі не робили. Тільки після розірвання шлюбу, його донька переїхала до спірної квартири й сплачує за неї комунальні платежі. Вислухавши пояснення позивача, представників сторін, свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов [PERSON] обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що сторони - позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] 27.04.2013 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 204. Від шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 10.11.2015 року у справі №234/17014/15-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. У період перебування в шлюбі сторонами була придбана квартира [ADDRESS] , вартістю 130\~479,00 грн, яка відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 23.05.2013р, посвідченого приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Ємельяненко К.М., зареєстрована за відповідачкою [PERSON] . Вказана квартира була придбана сторонами за спільні кошти, які були подаровані їм на весілля, що підтверджується показаннями свідка [PERSON] та нотаріально посвідченою заявою [PERSON] від 03.05.2013 року, в якій він надає згоду на укладення та підписання [PERSON] договору купівлі-продажу квартири, за кошти набуті ними у період шлюбу. За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, тобто, ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (зокрема квартира) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його спільної сумісної власності подружжя. За частинами 1, 5\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Статтею 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд вважає,\~що відповідачкою\~ [PERSON] \~не було\~надано суду\~належних,\~достовірних та\~достатніх доказів\~того,\~що спірна\~квартира була\~придбана за\~особисті кошти\~її батька\~або її\~особисті кошти,\~тобто відповідачкою\~не спростована\~ презумпція спільності права власності подружжя на майно. В свою чергу, за частиною 6\~статті 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Показання свідка [PERSON] про те, що спірну квартиру він придбав за власні кошти, суд не приймає до уваги при ухваленні рішення, оскільки викладені ним обставини не підтверджені належними та достатніми доказами. Таким чином, оскільки спірна квартира, була придбана сторонами у період шлюбу, за спільні сумісні кошти, суд приходить до висновку, що вона є спільним майном подружжя. Щодо доводів\~представника відповідачки\~про те,\~що позивач\~пропустив строк\~позовної давності\~для звернення\~до суду\~з вимогами про поділ майна, суд зазначає таке. Відповідно до\~ст.68\~ЦК України розірвання\~шлюбу не\~припиняє права\~спільної сумісної\~власності на\~майно,\~набуте за\~час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до\~Цивільного кодексу України. Відповідно до\~ч.1\~ст.20\~СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених\~частиною другою статті 72,\~частиною другою статті 129,\~частиною третьою статті 138,\~частиною третьою статті 139\~цього Кодексу. Відповідно до\~ст.72\~СК України позовна\~давність не\~застосовується до\~вимог про\~поділ майна,\~що є\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~якщо шлюб\~між ними\~не розірвано. До\~вимоги про\~поділ майна,\~заявленої після\~розірвання шлюбу,\~застосовується позовна\~давність у\~три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Відповідно до\~п. 15\~постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року\~№11\~, початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС чи з дати набрання рішенням суду законної сили, а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Отже, вирішуючи питання перебігу позовної давності за вимогами про поділ спільного майна подружжя, суди мають врахувати, що при визначенні початку перебігу позовної давності необхідно виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності\~(Правова позиція Верховного суду України від 23.09.2015 № 6-258цс15). Початок перебігу строку позовної давності починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права, а не з часу розірвання шлюбу. Трирічний строк позовної давності для вимог про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, застосовується, коли ці вимоги заявлені після розірвання шлюбу, і обчислюється починаючи з дня, коли один із подружжя дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на це майно після розірвання шлюбу. З сукупності наданих позивачем доказів (показань свідка [PERSON] , роздруківки смс-переписки з відповідачкою, товарного чеку на придбання дитячих меблів) суд вважає встановленим, що до січня 2018 року сторони підтримували стосунки, позивач постійно спілкувався з донькою, безперешкодно мав доступ до спірної квартири, спорів з приводу права власності на квартиру між ними не виникало. Доказів зворотного відповідачкою не надано. Отже, перебіг строку позовної давності почався саме з січня 2018 року. Враховуючи, що з вимогами про поділ майна позивач звернувся до суду у травні 2020 року, суд вважає, що ним не пропущений трирічний строк позовної давності. З урахуванням викладеного, суд вважає необхідним визнати спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , задовольнивши тим самим позов [PERSON] у повному обсязі. Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1539,42грн. ( 1 119,02 грн за розгляд позовних вимог про поділ майна, 420,40 грн за розгляд заяви про забезпечення позову).

Outcome: approved