Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

Позивач, [PERSON] , 07.05.2020 року звернулася до суду із вказаним позовом просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, оформлений реєстрацією 09.03.2017 року Ватутінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 17, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття та аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення сином трьохрічного віку. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого народився син [PERSON] , [INFO] . На даний час шлюбні відносини між ними припинено, з квітня 2020 року разом не проживають, неповнолітній син проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні, відповідач участі в матеріальному забезпеченні дитини не приймає. Крім того зазначила, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини та на її утримання, тому що він є працездатним та не має інших утриманців. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав в частині розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання сина в розмірі 1/4 частини заробітку. Щодо стягнення аліментів на утримання дружини в розмірі 1/4 частини заробітку заперечував. Подав довідку про свої доходи, та зазначив, що на даний час працює слюсарем-сантехніком 5 розряду в ТОВ «Комбінат баранкових виробів», його дохід за період часу з 01.03.2020 року по 31.08.2020 року склав 56 590 грн. 53 коп., відтак сплачувати аліменти у тому розмірі, який просить позивач, є для нього непосильним. Крім того під час шлюбу вони з позивачем придбали будинок, за який він має ще сплатити до 03.08.2022 р. суму 36000 грн., хоча чіткого графіку погашення немає. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин сторін: Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 09.03.2017 р. Ватутінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 17 (а.с. 9). Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , сторони мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу неможливе, оскільки не відповідає внутрішній волі обох з подружжя, суперечить їх інтересам, що має істотне значення. Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до положень ст.ст. 105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд, з урахуванням викладених обставин, дійшов до переконання про доведеність вимог позивача про припинення шлюбно - сімейних відносин подружжя, відсутність в них бажання на примирення, їх окреме проживання, а тому збереження шлюбу неможливе, не відповідає внутрішній волі обох з подружжя, суперечитиме їх інтересам та інтересам їхньої малолітньої дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З урахуванням позиції відповідача суд залишає їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». Статтями 18, 27 «Конвенції про права дитини» (ратифікованої постановою ВР України №789-XII від 27 лютого 1991 року) встановлено, що батьки несуть загальну та однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 180, ч. 3 ст. 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Крім цього, ч.2 та ч. 3 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року: «За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Згідно ч. 5 ст.183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Ураховуючи встановлені обставини, та визнання позову відповідачем, суд вважає доцільним присудити аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина, але не менше визначеного законодавством 50% мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду, з 07.05.2020 року і до досягнення дитиною повноліття [INFO] . Згідно з ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, право дружини на утримання виникає за наявності складу таких юридичних фактів: 1) …проживання з нею дитини, яка не досягла трьох років; 2) походження дитини від чоловіка (кровне споріднення)…; 3) здатність чоловіка надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що спільна дитина сторін не досягла 3-х річного віку та проживає з позивачем. У Сімейному кодексі України не встановлено ні мінімального, ні максимального розмірів аліментів, які можуть бути стягнені судом на утримання одного з подружжя. А тому суд при визначенні розміру коштів, що належить стягнути як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у результаті їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. При цьому суд у першу чергу виходить з прожиткового мінімуму й життєвих потреб особи. Аліменти мають бути достатніми й співрозмірними з огляду на цілі зобов`язання по утриманню. Перевіряючи об`єктивну можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу дружині до досягнення дитиною трирічного віку суд враховує, що відповідач офіційно працює, має постійне місце проживання, інших утриманців станом на час розгляду справи не має, залишок зобов`язання за розпискою внаслідок придбання будинку складає 36000 грн., який повинен погасити в строк до 03.08.2022 р., проте чіткого узгодженого строку із визначеною щомісячною сумою не має, а тому суд вважає доведеною обставину щодо здатності чоловіка надавати матеріальну допомогу дружині до досягненню дитиною трирічного віку до [INFO] .. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , показала, що дійсно сторони придбали у неї будинок із розстрочкою по його виплаті до 03.08.2022 р., про що написали їй відповідну розписку. Зазначила, що вони не узгоджували точну суму для щомісячної виплати, лише по фінансовій можливості сторін. На даний час їй відомо, яка справа розглядається в суді, однак вона не говорила відповідачу, щоб він більше сплачував, умови розстрочення не змінювала. Їй головне, щоб залишок суми - 36000 грн. був сплачений до кінцевого строку. Визначаючи розмір, необхідний для забезпечення жінки, яка на даний час перебуває у декретній відпустці, суд враховує, що станом на 22.09.2020 р. загальний показник прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць складає 2118 грн., для працездатних осіб - 2197 грн.; для осіб, які втратили працездатність - 1712 грн., і виходячи із сум отриманого доходу (заробітної плати) відповідача, враховуючи 860 грн., які позивач отримує щомісячно, як державну допомогу при народженні дитини до досягнення нею трирічного віку, при цьому на даний час в неї відсутні будь-які додаткові обґрунтовані витрати, окрім тих, що пов`язані з її життєвими потребами, а тому вважає доцільним задовольнити вимоги позивача про стягнення аліментів на її утримання частково в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Статтею 79 СК України передбачено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням вимог ст.ст. 141, 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, та присуджує з відповідача на користь позивача понесені нею витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог в сумі 420 грн. 00 коп. Відповідно до ст. п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору за вимоги про стягнення аліментів, а тому суд вважає необхідним витрати по оплаті судового збору за одну вимогу про стягнення аліментів в сумі 840 грн. 00 коп., стягнути з відповідача на користь держави. На підставі наведеного, ст. 51 Конституції України, ст. ст. 7, 105, 110, 112, 113, 180 - 182, 183, 191 СК України, ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини,

Outcome: partial