Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

Позивач [PERSON] 07.06.2018 року звернулася до суду з позовом, вимоги якого в подальшому уточнила, та просить визнати недійсним з моменту укладення договір оренди №KHV014 від 08.06.2017, укладений між ФОП [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Інтелектуальні комунікації». Ухвалою судді від 13.06.2018 вказаний позов було залишено без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків позову. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 13.07.2018 задоволено клопотання позивача та витребувано докази у відповідача. 21.08.2018 від ТОВ «Інтелектуальні комунікації» на виконання ухвали суду надано копію договору з ФОП [PERSON] . Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 09.10.2018 залишено без руху уточнений позов [PERSON] , позивачу надано строк на усунення недоліків позову Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 29.10.2018 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено справу до підготовчого розгляду. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 28.03.2019 закрито провадження в частині позовних вимог у звязку з відмовою від них позивача. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями Київського районного суду м.Харкова від 13.04.2020 дана справа розподілена в провадження судді Губської Я.В. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 27.03.2020 закрито підготовче судове засідання та справу призначено до розгляду в судове засідання по суті. В обґрунтування своїх уточнених позовних вимог позивач посилається на те, 12.06.17 року було зареєстровано право власності на1/2 частку будинка за адресою: [ADDRESS] на ім`я позивача, [PERSON] . Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 25.05.10 року, яке набрало чинності та ухвалою апеляційного суду Харківської області від 19.08.10 року,що залишено без змін ухвалою ВССУ від 01.02.2012 року, було встановлено, що будинок за адресою: [ADDRESS] є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . Також встановлено,що [PERSON] є власником земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , та те що [PERSON] отримавши дозвіл на будівництво 17.08.2004 року, побудував домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , та отримав акт про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку загальною площею 1513 кв.м., житловою площею 256,1 кв.м. Також вищезазначеним рішенням встановлено, що [PERSON] не приймала участі у спільній діяльності щодо будівництва вищезначеного будинку, та не надавала гроші на будівництво вищезазначеного будинку. Позивач зазначив, що ці обставини мають преюдиційне значення,для розгляду цієї справи. 21.06.2017 року без будь-яких правових підстав, без документів,які засвідчують права на нерухоме майно, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу-Мусієнко О.І. було здійснено державну реєстрацію права власності на 1/2 частину будинка за адресою: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] . Скориставшись реєстрацією на своє ім`я 1/4 частини будинка за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , за допомогою невідомих осіб захопила домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . В подальшому забов`язала усіх орендарів (тридцять фізичних та юридичних осіб) укласти з нею договора оренди належного позивачу на праві спільної сумісної власності нерухомого майна та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Своєї згоди на укладання будь-яких договорів оренди позивач у жодному випадку не надавала. Укладений договір оренди між відповідачем ФОП [PERSON] та відповідачем ТОВ «Інтелектуальні комунікації» був спрямований на захоплення нерухомого майна позивача(будинку та земельної ділянки, на якій розташовано обладнання відповідача). Окрім цього, у п.9 договору оренди № КNV-014 від 08.09.2017 року, який укладено ФОП [PERSON] та ТОВ «Інтелектуальні комунікації»,зазначено,що при укладанні договору 8 червня 2017 року,відповідач отримав від [PERSON] витяг з реєстру платників податків №1720353401069/20-30-13-02 від 23 червня 2017 року. Тож вказаний витяг свідчить, що договір оренди № КNV -014 не укладався 8 червня 2017 року. Також, як платник податків в органах ДФС не перебуває (станом на 03.07.2017 року [PERSON] не була платником податків та відповідно фізичною-особою підприємцем). 06.09.2018 року набула чинності постанова Харківського апеляційного адміністративного суду постанова Харківського окружного адміністративного судувід 21.09.2017 року по справі №820/2675/17. Зазначеною постановою ХОАС визнано незаконним, скасовано рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Мусієнко О.І.,про реєстрацію права власності на 1/2 частину будинку за адресою: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] . Незважаючи на скасування судом реєстрації [PERSON] на 1/2 частину будинку за адресою . [ADDRESS] вона здійснила спробу, за допомогою великої кількості невідомих осіб, захоплення будинку,та приміщень будинку за адресою: [ADDRESS] , мотивуючи існуванням договірних відносин щодо оренди приміщень. В зв`язку з тим,що частки будинка по [ADDRESS] не виділені в натурі, то всі приміщення перебувають у власності співвласників вищезазначеного нерухомого майна будинку та земельної ділянки, тож здавання в оренду приміщень вищезазначеного будинку [PERSON] , без згоди співвласників [PERSON] та [PERSON] та без укладання договору оренди частини земельної ділянки, порушує їх право власності на будинок та земельну ділянку. Здавання [PERSON] в оренду нерухомого майна позбавляє власника [PERSON] можливості користуватися та розпоряджатися своїм нерухомим майном, використовувати його своїй підприємницької діяльності. В судове засідання представник позивача, позивач не з`явилися, в матеріалах справи міститься клопотання представника позивача, в якому просить суд розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, Відповідачі в судове засідання не з`явилася, будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи судовими повістками. На адресу суду 19.10.2018 від ТОВ «Інтелектуальні комунікації» надійшов відзив, в якому відповідач просить закрити провадження у справі, оскільки спірний договір оренди наразі розірвано угодою від 23.10.2018. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини і відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що згідно актуальної на час ухвалення рішення інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 226581621 від 02.10.2020 власниками житлового будинку на праві спільної часткової власності за адресою: [ADDRESS] - [PERSON] з 06.06.2017; на 1/2 - [PERSON] з 21.06.2017. Відповідно до копії договору Оренди № KNV-014 від 08.06.2017, який оскаржує позивач, між ФОП [PERSON] та ТОВ «Інтелектуальні комунікації», п.п.1.1 Орендодавець передає, а орендар приймає в оренду частину даху житлового будинку літ «А-2», розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 15 кв.м., що належить йому на праві власності, з метою розміщення обладнання та антенно-фідерного пристрою, за плату. Згідно п.1.2 цього договору, договір набуває чинності з дати підписання сторонами акту здачі-приймання об`єкту оренди та діє до 31.12.2017.(а.с.64 т.с.1) Акт здачі приймання за цим договором сторонами укладено 08.06.2017 року.(а.с.67 т.с.1) Таким чином, відповідно до зазначених документів, відомостей, що містяться в реєстрі речових прав на нерухоме майно, за [PERSON] на момент укладення спірного договору не було зареєстровано право власності на житловий будинкок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , проте на праві спільної часткової власності 1/2 на момент його вчинення було зареєстровано за позивачем [PERSON] з 06.06.2017. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За приписами ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Нормою ч. 1 ст. 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивач у своїй позовній заяві стверджує, що розпорядження майном [PERSON] призвело до порушення її прав, та власника даного будинку за адресою: [ADDRESS] , а також права третьої особи - [PERSON] , якому належить земельна ділянка за вказаною адресою. Згідно ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і по даним/отриманим документам. Врахувуючи дату реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за [PERSON] - 21.06.2017 та дату укладення спірного договору оренди - 08.06.2017 та акту здачі-приймання до нього від 08.06.2017, суд приходить висновку, що на момент укладення договору Оренди № KNV-014 від 08.06.2017 ні ФОП [PERSON] ні [PERSON] не була власником цього будинку. Вимогами ст. 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Приписами ст. 203 ЦК України встановлені вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Зміст правочину складають його істотні умови і волевиявлення власника на укладення даного правочину. Відповідно ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Згідно ст. 759 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом. З огляду на викладене, оскільки на момент укладення договору оренди між ФОП [PERSON] та ТОВ «Інтелектуальні комунікації» у ФОП [PERSON] не було зареєстрованого права власності на предмет цього договору - будинку за адресою: [ADDRESS] сторонами порушено суттєві умови договору, оскільки предмет договору не належав орендодавцеві, а у співвласника за його твердженням в позовній заяві не було волевиявлення на укладання цього договору. Крім того, за позивачем на момент вчинення договору було зареєстровано право власності на частку вказаного нерухомого майна, що знаходиться у праві спільної часткової власності, таким чином розпорядження даним майном повинно проводитися за згоди всіх співвласників даного майна. У свою чергу, зазначене є підставою для визнання даного договору недійсним з підстав його невідповідності вимогам статей 203, 215 ЦК України. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно з ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідачами протягом судового розгляду належними та допустимими доказами не спростовано тверджень позивача щодо неправомірного укладання спірного договору оренди, наявності на момент вчинення провочину у позивача достатніх правових підстав на передачу вцілому в оренду будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою:. Вимоги ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачають, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, враховуючи порушення орендодавцем ФОП [PERSON] в момент укладення істотних його умов щодо належності їй предмета договору на праві власності, а також відомості про зареєстровані в ДРПНМ речові права на нерухоме майно, що були предметом договору, суд дійшов висновку, що договір оренди №KHV-014 від 08.06.2017 порушує права позивача, як власникат Ѕ частки будинку [ADDRESS] та підлягає визнанню недійсним з моменту його укладення. Доводи відповідача про необхідність закриття провадження по справі у звязку з тим, що спірний договір між відповідачами розірвано не є такими, що спростовують висновки суду, оскільки судом вирішується позов в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Підстав для закриття провадження для закриття провадження судом не вбачається, з огляду на вищезазначене. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідачів на користь позивача сплачений останнім за подачу позовної заяви судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved