Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

Позивач 17 жовтня 2017 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу, дострокове повернення позики. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 15 лютого 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. За умовами договору позики [PERSON] отримала грошові кошти у розмірі 123 362,21 грн. Відповідно до п. 2 договору позики повернення вказаної в договорі суми може мати місце за бажанням позичальника на протязі десяти років різновеликими частками, проте останній внесок повинен бути зроблений не пізніше 15.02.2020. Пунктом 3 договору позики позичальник зобов'язується сплатити щомісячно суми позики в розмірі не менш 100 грн. в період з 09 по 15 число. Відповідач неодноразово порушувала строки і суми сплати щомісячних платежів. Відповідач повернула 2 986 гривень в рахунок погашення заборгованості. На підставі вищевикладеного просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу у розмірі 120 466,21 гривеньта судові витрати. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2017 року відкрито провадження по справі. Від позивача [PERSON] надійшла заява з проханням розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечував. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилася. Про день, місце та час розгляду справи сповіщена належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності не надходило. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу на підставі ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що 15 лютого 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики (а.с. 12). За умовами договору позики [PERSON] отримала грошові кошти у розмірі 123 362,21 грн. Відповідно до п. 2 договору позики повернення вказаної в договорі суми може мати місце за бажанням позичальника на протязі десяти років різновеликими частками, проте останній внесок повинен бути зроблений не пізніше 15.02.2020. Пунктом 3 договору позики позичальник зобов'язується сплатити щомісячно суми позики в розмірі не менш 100 грн. в період з 09 по 15 число. Відповідач неодноразово порушувала строки і суми сплати щомісячних платежів. Відповідач повернула 2 986 гривень в рахунок погашення заборгованості, що підтверджується розрахунком повернення грошових коштів (а.с. 15). Згідно статті 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Частиною 1 статті 1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Таким чином, у зв'язку з тим, що [PERSON] зобов'язання за договором позики не виконує та позивач має право вимагати дострокового повернення позики, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу в розмірі 120 466,21 грн. підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими, законними та в повному обсязі доведеними з боку позивача. Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на правову допомогу суд виходить з наступного. Право на правову допомогу гарантовано ст.ст. 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Склад та розміри витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), а також докази, що підтверджують факт надання такої допомоги. Оплата позивачем судового збору в належному розмірі 1 204,66 грн. підтверджена оригіналом відповідної квитанції банківської установи, витрати на правову допомогу - оригіналом відповідної квитанції № 19 адвоката Трайдук С.А. від 18 серпня 2017 року про сплату позивачем адвокату за надання юридичних послуг в розмірі 500,00 грн. на підставі угоди про надання юридичної допомоги від 18 серпня 2017 року, актом прийому юридичних послуг, у зв'язку з чим судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved