Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє представник [PERSON] , звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який було зареєстровано 23 серпня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Апостолівського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 80. [PERSON] вказує, що подружнє життя з відповідачкою не склалося, через різні характери та відсутністю протягом тривалого часу взаємопорозуміння та довіри між ними. Зазначив, що шлюб між ними є формальним, оскільки особисті відносини мають виключно негативний характер, понад рік проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, тому просить шлюб розірвати. Ухвалою суду від 12.10.2020 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися. Представник позивача надала до суду заяву в якій просить розглянути справу за її відсутності та відсутності позивача, позов підтримала. Відповідач у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву в якій просить розглянути справу у її відсутності, позов визнає повністю. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч. 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до положень ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з підстав, передбачених ст. 206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Статтею 51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно ч. 1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 2, 3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 23 серпня 2011 року, актовий запис № 80, що вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 23 серпня 2011 року (а.с.10). Від шлюбу [PERSON] і [PERSON] мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.11), [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с. 12). Судом встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачем носить формальний характер. Причиною розпаду сім`ї є фактичне припинення подружніх відносин, різні характери та втрата взаєморозуміння і довіри між сторонами. Беручи до уваги відсутність у сторін бажання зберегти сім`ю, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, збереження сім`ї суперечить їхнім інтересам, а тому шлюб слід розірвати. На підставі ст.ст. 24, 56, 110, 112, 114, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved