Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

Позивач 15.06.2020 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Фонтанський» та просить зобов`язати відповідача провести перерахунок ненаданих чи наданих не в повній мірі послуг з прибирання прибудинкової території. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 01.06.2017 року будинок, розташований за адрсеою: [ADDRESS] потрапив під управління КП ЖКС «Фонтанський». У зв`язку з низькою якістю послуг, що надаються та 9-кратним підвищенням тарифу, позивач став уважно спостерігати за прибиранням фасаду, розташованого біля входу в парадну, де розташовані квартири 45-50 . Звернення позивача щодо не прибирання або ж неякісного прибирання ігноруються, тому він звернувся до суду. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17.06.2020 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано 10-денний строк для усунення недоліків позову. Після усунення недоліків позову, ухвалою суду від 30.06.2020 року провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 30.07.2020 року. У судовому засіданні 30.07.2020 року представник відповідача просив надати час для усунення недоліків відзиву, клопотання було задоволено, розгляд справи відкладено на 12.08.2020 року. До суду 11.08.2020 року надійшов відзив від представника КП ЖКС «Фонтанський» - Попружко В.В., згідно якого просить відмовити у задоволенні позову, оскільки уповноважені представники відповідача регулярно проводять прибирання території. Також вказує, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] , на якого відкрито особистий рахунок. Тому, відповідач вважає [PERSON] не належним позивачем. У судовому засіданні 12.08.2020 року позивач просив надати час для ознайомлення з відзивом, клопотання було задоволено, розгляд справи відкладено на 09.09.2020 року. У судовому засіданні 09.09.2020 року розгляд справи було відкладено на 05.11.2020 року. До суду 05.11.2020 року надійшла відповідь на відзив, згідно якої [PERSON] вказав, що він змушений користуватися послугами відповідача, адже проживає в будинку, який обслуговується відповідачем. Вказує, що споживачем є будь-яка особа, яка споживає послуги. Вказує, що про договірні відносини між сторонами свідчить те, що КП ЖКС «Фонтанський» виставляє рахунки, а позивач їх оплачує. У судовому засіданні [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги та просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення позову в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на наступне. Згідно з ч.1, 2 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] , про що свідчить інформаційна довідка №216396086 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. З довідки №557 від 05.09.2019 року вбачається, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . Особовий рахунок на оплату комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] відкритий на ім`я [PERSON] . Прибирання прибудинкової території проводиться щоденно а ціна за 1 кв.м. на місяць становить 1.12, про що свідчить повідомлення адміністрації КП ЖКС «Фонтанський». [PERSON] неодноразово звертався до Комунального підприємства Житлово-комунальний сервіс «Фонтанський» з актами-претензіями, скаргами у зв`язку з неналежним наданням / ненаданням послуг з прибирання прибудинкової території та перерахунком нарахувань за таку послугу. Комунальне підприємство Житлово-комунальний сервіс «Фонтанський» надавали відповіді позивачу, згідно яких прибирання території проводиться регулярно та підстав для здійснення перерахунку немає. Суд не може погодитися з тими доводами відповідач, що позивач не є власником квартири, тому не є споживачем послуг, а власником квартири згоди на проживання інших осіб в квартирі не надано, зважаючи на наступне. Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Місце проживання [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а значить позивач є особою, яка користується об`єктом нерухомого майна. Також варто відзначити, що реєстрація місця проживання без згоди власника квартири неможлива, тому [PERSON] надав згоду на проживання позивача у своїй квартирі. Відтак, згідно п.4 п.18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207 для реєстрації місця проживання особа або її представник подає: документи, що підтверджують: право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників). Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦК України. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частина 7 ст. 81 ЦПК України передбачає, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд приходить до висновку, що позивачем не наведено та не надано жодного переконливого та належного доказу, згідно якого вбачалось би, що права [PERSON] порушені відповідачем. Заборгованості по сплаті житлово-комунальних послуг позивач немає, про що сам вказує. Згідно зі ст.ст.11,15 ЦК України цивільні права й обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст.16 ЦК України. Статтею 16 ЦК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, ніж тим, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. Предметом позову є зобов`язання провести перерахунок наданих послуг, доказів належного, фактичного надання послуг додано не було. Фотознімки надані позивачем не приймаються судом до уваги, адже не містять відомостей про місце зйомки та відсутня дата зйомки. Такий спосіб захисту як перерахунок неналежно наданих послуг, не буде ефективним способом захисту прав [PERSON] . Статтею 263 ЦПК України закріплено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Суд враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32). За таких обставин, зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] .

Outcome: dismissed