Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] 18.04.2017 року звернулася до суду з зазначеним позовом. Обґрунтувала його наступним. 05.12.2001 року померла [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в с. Погреби Глобинського району Полтавської області по вул. Покровській (колишня вул. Жовтнева), 37. Вона є спадкоємцем майна померлої за заповітом. Інші спадкоємці відсутні, спадщина відумерлою не визнана. При зверненні до нотаріуса виявилося, що при житті [PERSON] не оформила правовстановлюючий документ на домоволодіння. По цій причині державний нотаріус Градизької державної нотаріальної контори [PERSON] відмовила їй (позивачу) у видачі свідоцтва про право на спадщину. [PERSON] на підставі закону, що діяв на час створення обєкту нерухомого майна, побудувала вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями, володіла ним на праві приватної власності, що підтверджується записами в погосподарських книгах Погребівської сільської ради, однак за життя не провела державну реєстрацію права власності на нього, як того вимагає діюче законодавство. Посилаючись на викладене, позивач прохала суд визнати за нею, в порядку спадкування після [PERSON], право власності на вказане нерухоме майно. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання, направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Вказала, що позовні вимоги підтримує. Представник відповідача - Погребівської сільської ради, представники третіх осіб Глобинської районної державної адміністрації в особі сектору державної реєстрації, Градизької державної нотаріальної контори у судове засідання не зявилися. Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Заперечень на позов не надали. Відповідач позов визнав, прохав розглянути справу без участі представника Погребівської сільської ради. Суд, дослідивши та оцінивши надані письмові докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємного звязку встановив наступне. Згідно свідоцтва про смерть, виданого 05.12.2001 року Погребівською сільською радою Глобинського району Полтавської області, серія І-КЕ № 197397, [PERSON] померла 05.12.2001 року. За життя 06.08.2001 року вона склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Погребівської сільської ради, за реєстровим № 280, згідно якого усе належне їй майно заповіла [PERSON]. Заповіт на день смерті не змінено та не скасовано. Згідно інформації наданої державним нотаріусом Градизької державної нотаріальної контори [PERSON], після померлої 05.12.2001 року [PERSON] заведена спадкова справа за № 2 від 02.01.2002 року. Позивач, в установлений строк прийняла спадщину. Осіб , які б мали право на обов»язкову частку у спадщині не встановлено. Державний нотаріус Градизької державної нотаріальної контори [PERSON] постановою від 07.04.2017 року відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований у селі Погреби Глобинського району Полтавської області по вул. Покровській (колишня Жовтнева), 37, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на імя спадкодавця, який посвідчує її право власності на вказане нерухоме майно. Згідно технічного паспорту житловий будинок літ. «А» - було побудовано у 1953 році, веранда літ. «а», сарай літ. «Б» - у 1960 році, колодязь питний літ « К» - у 1955 році, огорожа «№1» - у 1960 році. Відповідно до [PERSON] Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про застосування Указу ПВР СРСР від 26.08.1948 року» побудовані громадянами на відведених їм земельних ділянках будинки є їх особистою власністю. Тобто, за вказаним Указом і постановою підставою виникнення в громадянина права власності на житловий будинок був власне факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов»язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Порядок правової реєстрації будинків та господарських будівель і споруд, а також домоволодіння в містах та селищах міського типу був врегульований на Україні Інструкцією про порядок реєстрації будівель в містах, робочих, дачних і курортних селищах України від 23/25.12.1947 року, Інструкцією про порядок реєстрації будинків і домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31.01.1966 року Мінкомгоспом УРСР. Запис в реєстраційній книзі про належність домоволодіння на праві особистої власності певній особі, є офіційним доказом права власності даної особи на це домоволодіння. Згідно Закону «Про сільську [PERSON] депутатів трудящих УРСР» від 02.06.1968 року, кожна сільська рада вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської ради, в особовому рахунку вказувались прізвище, імя та по батькові глави сім»ї, на імя якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку. Згідно записів в погосподарській книзі Погребівської сільської ради № 2 номер обєкта погосподарського обліку № 115-3 за [PERSON] значилося належне на праві власності нерухоме майно житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в с. Погреби Глобинського району Полтавської області по вул. Покровській (колишня Жовтнева), 37, на не приватизованій земельній ділянці площею 0,18 га. Відповідно до висновку відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства Глобинської РДА від 13.04.2017 року № 176/02-04, житловий будинок літ. «А», веранда літ. «а» сарай літ. «Б», колодязь питний літ. «К», огорожа «№1», які розташовані по вул. Покровська, 37 в с. Погреби Глобинського району Полтавської області, збудовані без істотних порушень діючих будівельних норм та правил. Оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що спадкодавець [PERSON] за свого життя набула право власності на назване нерухоме майно відповідно до закону, що діяв на час створення даного майна, проте, за життя не провела державну реєстрацію права власності на нього, відповідно до закону, що діє на час прийняття позивачем спадщини, в звязку з чим і виник спір. Його вирішення можливе лише в судовому порядку. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ст. ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Встановивши, що спадкодавець [PERSON] за життя на передбачених законом підставах набула право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в с. Погреби Глобинського району Полтавської області по вул. Покровській (колишня Жовтнева), 37, суд вважає що позивач, як єдиний спадкоємець, яка прийняла спадщину за заповітом в установленому порядку, має право на успадкування названого майна. Визнання права власності за [PERSON] на спадковий житловий будинок з господарськими будівлями не оспорюється відповідачем та не порушує прав чи інтересів інших осіб. Позов ґрунтується на законі, доведений належними доказами, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved