Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], третя особа що не заявляє самостійних вимог [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність АТ «Дельта Банк», який позивачем 09 грудня 2015 року було уточнено. В обґрунтування свого уточненого позову позивач зазначив, що 15 серпня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON], був укладений кредитний договір № 0309/0808/88-540, згідно до умов якого ВАТ «Сведбанк» надав [PERSON] кредитні кошти у розмірі 24000,00 доларів США з розрахунку 12,5 % за користування кредитом на строк з 15 серпня 2008 по 14 серпня 2018 року. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Кредитним договором іпотекодавец [PERSON] за договором іпотеки № 0309/0808/88-540-Z-1 від 15 серпня 2008 року передала, в іпотеку нерухоме майно трикімнатну квартиру, загальною площею 56,9 кв.м., житловою площею 39,4 кв.м. розташовану за адресою: [ADDRESS]. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцеві на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 09 липня 2008 року [PERSON] приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу з реєстром № 3277; [PERSON] з Державного Реєстру правочинів № 6202370, який надано 09 липня 2008 року [PERSON], приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу, номер правочин 3008614; [PERSON] про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 19483660 в книзі 4/ЗПВ-175, номер запису 1244, реєстраційний номер 4833167 комунальним підприємством Дніпропетровської обласної Ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації». 25 травня 2012 року між [PERSON] акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) вимоги (замість ПАТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами (зареєстрований за № 1306,1307 від 25 травня 2012 року приватним нотаріусом [PERSON]Г.). Позичальник [PERSON] умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлялась в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідні умов кредитного договору. Однак зобов'язання не виконала, у зв'язку з чим, станом на 28 липня 2015 року за [PERSON] наявна заборгованість у сумі 295769 гривень 33 копійки з яких: тіло кредиту 277960 гривень 43 копійки, відсотки за користування кредитом 17808 гривень 89 копійок. В рахунок виконання основного зобов'язання позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття (передачі) предмету іпотеки у власність згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі у порядку, передбаченому ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку». Тому позивач просив суд постановити рішення яким в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 295769 гривень 33 копійки з яких: тіло кредиту 277960 гривень 43 копійки, відсотки за кредитом в розмірі17808 гривень 89 копійок, за Договором про надання споживчого кредиту, звернути стягнення на предмет іпотеки № 0309/0808/88-540-Z-1 15 серпня 2008 року з [PERSON], а саме трикімнатну квартиру, загальною площею 56,9 кв.м., житловою площею 39,4 кв.м. розташованої за адресою: [ADDRESS]. Визнати за [PERSON] акціонерним товариством «[PERSON] банк» (ЄДРПОУ 34047020) право власності на трикімнатну квартиру, загальною площею 56,9 кв.м. житловою площею 39,4 кв.м. та розташовану за адресою: [ADDRESS]. Всі судові витрати по справі покласти на відповідача. Представник позивача у судове засідання не зявився, заздалегідь надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність, у якій свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача та третьої особи що не заявляє самостійних вимог [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та суду зазначив : 15 серпня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 0309/0808/88-540, згідно з умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 24000,00 дол. США з розрахунку 12,5 % річних за користування кредитом на строк з 15 серпня 2008 року по 14 серпня 2018 року. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Кредитним договором іпотекодавець [PERSON] за договором іпотеки № 0309/0808/88-540-Z-1 від 15 серпня 2008 року передала в іпотеку нерухоме майно: трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцеві на підставі: Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 09 липня 2008 року [PERSON], приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу за реєстром № 3277; [PERSON] з Державного Реєстру правочинів № 6202370, який надано 09 липня 2008 року [PERSON], приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу, номер правочину 3008614; [PERSON] про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 19483660 в книзі 4/ЗПВ-175, номер запису 1244, реєстраційний номер 4833167 комунальним підприємством Дніпропетровської обласної Ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації». Предмет іпотеки розташований на другому поверсі триповерхового житлового будинку має загальну площу 56,9 кв.м., житлову площу 39.4 кв.м. і складається з трьох кімнат в придатному стані. 25 травня 2012 року між [PERSON] акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «Сведбанк» передав ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінив ПАТ «Сведбанк» як кредитора (став новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях (зареєстрований за № 1306, 1307 від 25 травня 2012 року приватним нотаріусом [PERSON]Г.). Та не заперечував, що відповідно до ч.1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора в зобов'язанні здійснюється без згоди боржника. Але при цьому-ніяких доказів переходу до нового кредитора, тобто ПАТ «Дельта Банк» прав у зобов'язанні надано не було. Документами, які засвідчують права (вимоги), що передаються новому кредиторові, можуть бути договір або інші документи, котрі підтверджують факт виникнення та існування зобов'язальних правовідносин між первісним кредитором та боржником. Передача документів, які посвідчують права, що передаються новому кредиторові, має також і юридичне значення. Відповідно до частини другої ст. 517 ЦК України боржникові надано право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові, якщо останній не надасть боржникові доказів переходу до нього прав у зобов'язанні. Залучені до позовної заяви копії листів-вимог на ім'я [PERSON], та [PERSON] про сплату простроченої заборгованості вони не отримували. Реєстр з поштового відділення не може бути доказом отримання ними такого повідомлення. Цих вимог вони не могли отримати, так як вони датовані 27 серпня 2015 року, тобто за один день до реєстрації в ПАТ «Дельта Банк» позовної заяви. Ніяких дій щодо вирішення питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання у відповідності зі ст. 36 Закону України «Про іпотеку» позивач не вирішував. Отже, сума простроченої заборгованості за кредитним договором значно менша за вартість іпотечного майна - квартири, вартість якого згідно договору іпотеки № 0309/0808/88-540-Z-1 від 15 серпня 2008 року складає 44569,98 дол. США. Таким чином, сума заборгованості за кредитом не співмірна з вартістю іпотечного майна і порушення основного зобов'язання не завдає збитків іпотекодержагелю і не змінює обсяг його прав. Прострочена заборгованість у розмірі 2334,04 дол. США виникла в період з березня по вересень 2015 року не з вини [PERSON] та [PERSON], а саме з вини ПАТ «Дельта Банк», так як у [PERSON] та [PERSON], не було технічної можливості виконати оплату за кредитним договором , в період з 03 березня 2015 року по 02 вересня 2015 року у ПАТ «Дельта Банк» була введена тимчасова адміністрація і відділення банків не працювали. [PERSON] неодноразово зверталась з письмовими зверненнями до ПАТ «Дельта Банк» про реструктуризацію боргу, тобто переведення кредитних зобов'язань у національну валюту (гривню), так як придбати валюту в банках України для погашення заборгованості практично неможливо. Кожного разу в письмовій формі отримувала формальні відписки з подяками за своє звернення,але саме звернення залишалося не задоволене. Листом від 16 січня 2015 року нарешті було повідомлене про порядок заміни валюти по залишку заборгованості з доларів США на гривні за умови сплати комісії за конвертацію у сумі 2000 грн. [PERSON] виконала ці умови та перерахувала на рахунок банку 2000 грн., але до цього часу заміни валюти по залишку заборгованості позивачем здійснено не було. В спірній квартирі [ADDRESS] неповнолітній [PERSON] [INFO]. Відповідно до ч.3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Таким чином, звернення стягнення на предмет іпотеки порушує передбачені чинним законодавством права та свободи неповнолітнього [PERSON] [INFO], який в разі задоволення позовних вимог залишається без житла. Тому він просив суд в задоволені позовних вимог Публічного Акціонерного Товариства «Дельта Банк» до [PERSON], третя особа - [PERSON], про зверненні стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність AT «Дельта Банк», відмовити і повному обсязі. Суд, у судовому засіданні встановив, що 15 серпня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON], був укладений кредитний договір № 0309/0808/88-540, згідно до умов якого ВАТ «Сведбанк» надав [PERSON] кредитні кошти у розмірі 24000,00 доларів США з розрахунку 12,5 % за користування кредитом на строк з 15 серпня 2008 по 14 серпня 2018 року. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Кредитним договором іпотекодавец [PERSON] за договором іпотеки № 0309/0808/88-540-Z-1 від 15 серпня 2008 року передала, в іпотеку нерухоме майно: трикімнатну квартиру, загальною площею 56,9 кв.м., житловою площею 39,4 кв.м. розташовану за адресою: [ADDRESS]. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцеві на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 09 липня 2008 року [PERSON], приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу з реєстром № 3277; [PERSON] з Державного Реєстру правочинів № 6202370, який надано 09 липня 2008 року [PERSON], приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу, номер правочин 3008614; [PERSON] про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 19483660 в книзі 4/ЗПВ-175, номер запису 1244, реєстраційний номер 4833167 комунальним підприємством Дніпропетровської обласної Ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації». 25 травня 2012 року між [PERSON] акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) вимоги (замість ПАТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами (зареєстрований за № 1306,1307 від 25 травня 2012 року приватним нотаріусом [PERSON]Г.). Відповідачка [PERSON] умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлялась в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідні умов кредитного договору. Однак зобов'язання не виконала, у зв'язку з чим, станом на 28 липня 2015 року за [PERSON] наявна заборгованість у сумі 295769 гривень 33 копійки з яких: тіло кредиту 277960 гривень 43 копійки, відсотки за користування кредитом 17808 гривень 89 копійок. Згідно ст. 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено що Позичальник зобовязаний повернути Кредитору надані грошові кошти та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержателя вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимог шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартісню визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання іпотекодержатель надсилає письмову вимогу про усунення порушення. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового або майнового права та інтересу. Тобто положення статті 35 ЗУ «Про іпотеку» не є перешкодою для реалізації прав іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі викладеного суд вважає доводи позивача в справі повністю підтверджені письмовими доказами, а саме, - кредитним договором № 0309/0808/88-540 від 15 серпня 2008 року укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON], Договором іпотеки № 0309/0808/88-540-Z-1 від 15 серпня 2008 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та іпотекодавецем [PERSON] згідно до якого іпотекодавець, передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру, загальною площею 56,9 кв.м., житловою площею 39,4 кв.м. розташовану за адресою: [ADDRESS]., письмовими попередженнями позивачем відповідачки [PERSON] та третьої особи що не заявляє самостійних вимог [PERSON] про необхідність погашення заборгованості, розрахунком погашення заборгованості, та іншими письмовими доказами. Згідно наданої позивачем у якості доказу Звіту про оцінку трикімнатної квартири, загальною площею 56,9 кв.м., житловою площею 39,4 кв.м. розташованої за адресою: [ADDRESS], виконаної оцінювачем ТОВ Експертної компанії «Професіонал» [PERSON] ринкова вартість зазначеної квартири станом на 17 грудня 2015 року становить 308960 гривень 00 копійок (а.с. 95-127). Таким чином суд згідно п. 41 постанови № 5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» дає оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом яка станом на 28 липня 2015 року складає 295769 гривень 33 копійки та вартості іпотечного майна, саме ця сума заборгованості була визнана представником відповідача у судовому засіданні, тому позивач згідно до ст. 61 ЦПК України звільняється від обовязку доказування позовних вимог у частині наявності заборгованості за кредитним договором, суми заборгованості, та періоду її виникнення у повному обсязі., Та вважає безпідставним твердження представника відповідача та третьої особи що не заявляє самостійних вимог про те що, сума простроченої заборгованості за кредитним договором значно менша за вартість іпотечного майна, оскільки зазначене твердження спростовується наданою суду вищезазначеною оцінкою вартості майна, яку суд приймає як належний та допустимий доказ. На підставі ст. 509, 526 ЦК України новий кредитор ПАТ «[PERSON] банк» має право вимагати виконання зобов'язання на свою користь. В рахунок виконання основного зобов'язання Позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття (передачі) предмету іпотеки у власність згідно із застереженням про задоволення вимог іпотеко держателя що міститься в іпотечному договорі у порядку, передбаченому ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до п.39 Постанови пленуму ВСУ №5 від 30 березня 2012 року, суди мають виходити з того, що не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду. В разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі, іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Враховуючи невизнання та порушення прав іпотекодержателя, існують всі підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателю. Згідно п.12.1 іпотечного договору, звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса. Згідно роз'яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві, що також встановлюється ст. 20 ЦК України та ст.ст.3,4 ЦПК України. Згідно п. 10.3, 10.4, 11 іпотечного договору, банк має право у разі невиконання позичальником умов Основного зобов'язання та/або іпотекодавцем умов цього договору звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити за рахунок його вартості свої вимоги у повному обсязі, включаючи суму кредиту та будь-яке збільшення цієї суми відповідно до умов основного зобов'язання, проценти за користування кредитом, пеню, інші платежі і санкції, що передбачені та/або випливають з Основного зобов'язання, а також всі витрати, пов'язані із зверненням стягнення на предмет іпотеки, в тому числі з вчиненням виконавчого напису, його реалізацією та вартість послуг незалежного експерта- суб'єкта оціночної діяльності. За змістом ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Визначаючи порядок виконання рішення, суд виходить з того, що 07.06.2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з п. 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Тобто, за одночасної наявності перелічених вище умов застосовується мораторій на примусове стягнення нерухомого житлового майна, що є предметом іпотеки. Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню цього слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови. Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільнення від його виконання, а відтак не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно. Саме до цього зводиться правовий висновок Верховного Суду України у справі № 6-333цс15 від 10 червня 2015 року, у справі № 6-483цс15 від 09 вересня 2015 року, який має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Під час судового розгляду достовірно встановлено, що квартира, яка є предметом іпотеки була передана в іпотеку на забезпечення зобов'язань за договором споживчого кредиту в іноземній валюті; дана квартира використовується відповідачкою [PERSON] як місце постійного проживання, про що в розумінні Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» свідчить реєстрація її місця проживання за вищевказаною адресою (а.с. 70); іншого житла у власності немає, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 16 вересня 2014 року (а.с.67), а загальна площа квартири складає 56,9 кв.м., тобто не перевищує встановлених законом 250,00 кв.м., а відтак існують законні підстави для відстрочення виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Таким чином суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доказове підтвердження під час розгляду цієї справи, а тому на думку суду вимоги позивача повинні бути задоволеними у повному обсязі.

Outcome: approved