Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Дубровська О.М., звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] у розмірі 1/3 частки з усіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги мотивує наступним. Вже більше року між подружжям фактично припинились шлюбні відносини. Відповідач покинув сім`ю та пішов з дому, проживає окремо, сім`єю та дітьми не цікавиться, не приймає участі у їх вихованні. Обґрунтовуючи вимогу щодо стягнення аліментів, позивачка зазначає, що діти повністю перебувають на її утриманні, відтак враховуючи рівний обов`язок батьків утримувати дітей, просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/3 заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 11.01.2021 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивачка та її представник не з`явилися. Представник позивача, адвокат Дубровська О.М. подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву та заяву про розгляд справи за його відсутності не подав. Зокрема, у зв`язку з тим, що фактичне місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи відповідача достовірно невідоме, оскільки він не проживає за місцем реєстрації, останній в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України викликав ся до суду також через оголошення на офіційному веб-сайті Ужгородського міськрайонного суду порталу судової влади України. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою представника позивачки, наданою нею у письмовій заяві про розгляд справи без її участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності належно повідомленого про судове засідання відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступних висновків. Як убачається з матеріалів справи, 16 жовтня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано виконкомом Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що зроблено актовий запис №192. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] . Від даного шлюбу у подружжя народилися доньки [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 20.02.2017, та [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 24.04.2014, які на даний час перебувають на утриманні позивачки. Згідно зі ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів з відповідача у частці в розмірі 1/3 доходів щомісячно на утримання двох неповнолітніх дітей, враховуючи, що відповідач є працездатним, зобов`язаний та може надавати таку допомогу. Відповідно до ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Частиною п`ятою вказаної статті визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Отже, законодавцем визначено той мінімальний розмір частки, який повинен суд визначати у випадку присудження аліментів у частці від доходу платника аліментів. Згідно з ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Частиною 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Оскільки неповнолітні діти проживають з матір`ю, а відомості про стан здоров`я відповідача, інші обставини, що враховуються при призначенні аліментів, які б свідчили про неможливість сплачувати аліменти на дитину у суду відсутні, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення аліментів у частці в розмірі 1/3 доходів відповідача щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи з 15 жовтня 2020 року. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням повного задоволення позовних вимог стягненню з відповідача в дохід Державного бюджету підлягає судовий збір в розмірі 908грн. На підставі ст. ст. 180-184, 191 СК України,

Outcome: approved