Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

Позивач, [PERSON] акціонерне товариство [PERSON] «ПриватБанк», 28 січня 2016 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 19 082 грн. 15 коп. та судових витрат в сумі 1378 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 08 грудня 2006 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір б/н, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов договору відповідач зобовязувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання та обслуговування кредиту та всі інші платежі. Внаслідок порушення відповідачем своїх зобовязань станом на 31 грудня 2015 року утворилась заборгованість на загальну суму 19 082 грн. 15 коп., яка складається з кредиту в сумі 13 915 грн. 58 коп., відсотків 3 581 грн. 71 коп., пені та комісії 200 грн. і штрафів: 500 грн. фіксована частина і процентна складова в сумі 884 грн. 86 коп., що і просили стягнути з відповідача. Позивач [PERSON] акціонерне товариство [PERSON] «ПриватБанк» в судове засідання свого представника не направили, надали до суду заяву, в якій просили розглянути справу у їх відсутність, позов підтримали та просили задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON] позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити посилаючись, що відповідач відповідно до Указу Президента України від 26 липня 2014 року проходив військову службу в Збройних силах України з 15 серпня 2014 року по 07 серпня 2015 року. Однак позивач, незважаючи на відповідні довідки, які надавалися до банку дружиною відповідача, проводив нарахування йому процентів за користування кредитом, штрафні санкції, пеню, що не відповідає вимогам Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації», в результаті чого в нього виникла заборгованість за кредитом. Суд, дослідивши надані матеріали справи і оцінюючи все в сукупності вважає, що позов підлягає до задоволенню частково з наступних підстав. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах встановлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, як визначено в статті 525 ЦК України. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору у встановлений договором строк, як зазначено в статтях 526, 530 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 629, 610, 612, 625 ЦК України договір є обовязковим до виконання; порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання; боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобовязання або не виконав його в строк, встановлений договором та не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобовязання. Судом встановлено, що 15 квітня 2008 року сторони: [PERSON] акціонерне товариство [PERSON] «ПриватБанк» і [PERSON] уклали кредитний договір б/н, згідно умов якого позивач зобовязувався надати відповідачеві кредит в сумі 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном його повернення, що відповідає строку дії картки, а відповідач зобовязувався повернути кредит в порядку і на умовах передбачених договором та сплачувати проценти за користування кредитом за ставкою 36 % річних. Позивач надав відповідачу кошти в сумі 15 000 грн., виконавши таким чином свої зобовязання в повному обсязі. Відповідач [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором виконував неналежним чином, не сплачуючи кредит, відсотки та інші платежі, внаслідок чого станом на 31 грудня 2015 року утворилась заборгованість в сумі 19 082 грн. 15 коп., а саме: кредит в сумі 13 915 грн. 58 коп., відсотки 3 581 грн. 71 коп., пеня - 200 грн., штраф (фіксована частина) 500 грн. та штраф (процентна складова) 884 грн. 86 коп., що підтверджується наданим позивачем розрахунком, який судом перевірений та визнаний правильним. Але з урахуванням встановлених обставин суд вважає правомірним предявлення позовних вимог банку про стягнення з відповідача заборгованості по кредиту в сумі 13 915 грн. 58 коп., відсоткам 3 581 грн. 71 коп., пені 200 грн. враховуючи наступне. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами договору, а саме пунктом 1.1.5.21. передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно з пунктом 1.1.5.20. кредитного договору сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за інші правопорушення: один із них, несвоєчасне повернення кредиту, процентів за користування кредитом та комісій. Відповідно до правової позиції висловленої в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року по справі № 6-2003цс15 штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Також встановлено, що [PERSON] з 15 серпня 2014 року по 07 серпня 2015 року проходив військову службу у Збройних Силах України, що підтверджується військовим квитком серія МО № 081637. Статтею 14 Закону України від 20.12.1991 року №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнену пунктом 15 відповідно до Закону України від 20.05.2014 року №1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» визначено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов'язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов'язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Як слідує із наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором в період проходження відповідачем [PERSON] військової служби в Збройних силах України з 15 серпня 2014 року по 07 серпня 2015 року проценти за користування кредитом, штрафні санкцій та пеня не нараховувалися, тому твердження представника відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON] про їх нарахування є безпідставним. Оскільки позов задоволено частково, то в відповідності до ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеній частині позову в сумі 1 277 грн. 99 коп.

Outcome: partial