Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

Позивач 22.06.2017 р. звернувся до суду з позовом до відповідачів - Підліської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права на приватизацію земельної ділянки без підписів суміжних землекористувачів. Ухвалою суду від 13.02.2018 р. у справі призначено підготовче засідання у рамках її розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 30.03.2018 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 21.06.2018 р. до участі у справі залучено правонаступника первісного відповідача - Підліської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, яким є Загвіздянська сільська рада об`єднаної територіальної громади Тисменицького району Івано-Франківської області. Ухвалою суду від 17.09.2018 р. до участі у справі залучено правонаступника померлого відповідача [PERSON] - [PERSON] . Заявлені вимоги позивач обґрунтовував тим, що він є власником житлового будинку по [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці площею 0,09 га, наданій позивачу у користування відповідно до наказу Івано-Франківської птахофабрики «Авангард» № 72 від 01.06.1990 р. із внесенням відповідних змін у земельно-шнурову книгу господарства. Згідно записів у погосподарській книзі Підліської сільської ради у його користуванні знаходиться земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд по [ADDRESS] 0,09 га, за яку він з 1990 р. сплачував податок. Відповідно до рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 18.12.1990 р. суміжного землекористувача [PERSON] , спадкоємцем якої є відповідач [PERSON] , зобов`язано не чинити перешкод [PERSON] у користуванні подвір`ям його будинковолодіння та зобов`язано знести металеву огорожу. У зв`язку з невиконанням вказаного судового рішення складено відповідний акт, ухвалою суду від 07.08.1991 р. зобов`язано [PERSON] за рахунок боржниці знести металеву огорожу. Рішенням Підліської сільської ради народних депутатів від 02.12.1993 р. присадибну земельну ділянку передано позивачу у власність. З того часу ані межі, ані площа земельної ділянки, ані суміжні землекористувачі не змінились. Рішенням Підліської сільської ради від 24.12.2002 р. йому надано дозвіл на приватизацію земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд по [ADDRESS] 0,09 га. Рішенням Підліської сільської ради від 03.07.2014 р. «Про внесення доповнення до рішень сільської ради 1993 року, затвердження списків громадян та розмірів їхніх земельних ділянок» йому передано у власність земельну ділянку площею 0,09 га в урочищі «Мочіри» для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд та надано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). На замовлення позивача ДП «Івано-Франківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» розробив технічну документацію. При проведенні геодезичних робіт по відновленню меж земельної ділянки представник суміжного землекористувача [PERSON] - [PERSON] відмовився від підпису акту приймання-передачі межових знаків на зберігання від 08.02.2017 р., а інші суміжники [PERSON] та [PERSON] не з`явились для погодження меж, хоча були належним чином повідомлені. У зв`язку з цим позивач 23.02.2017 р. звернувся до Підліської сільської ради з письмовою заявою з проханням передати вирішення питання погодження меж земельної ділянки на розгляд узгоджувальної комісії сільської ради. 29.03.2017 р. сільська рада відмовила йому у розгляді клопотання, зіславшись на неіснуючі неточності у технічній документації. Внаслідок цього позивач не може завершити процедуру приватизації наданої йому у власність земельної ділянки, оскільки неможливо сформувати земельну ділянку та внести відомості до Державного земельного кадастру на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка не відповідає вимогам законодавства, бо не містить підписів суміжних землекористувачів. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити. Посилались на те, що преюдиційне значення для вирішення даної цивільної справи має також рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 26.05.2016 р. та ухвала Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12.07.2016 р. у цивільній справі № 352/554/16-ц, якими встановлено законність користування [PERSON] земельною ділянкою для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд по [ADDRESS] 0,09 га, а також ту обставину, що спірна частина земельної ділянки площею 0,0148 га, яку сільська рада та [PERSON] безпідставно вважають заїздом, у позивача у встановленому законом порядку не вилучалась. Представник відповідача Загвіздянської сільської ради ОТГ у судовому засіданні позов не визнала і пояснила, що 08.06.2017 р. комісією з питань дотримання земельного законодавства та охорони навколишнього середовища Підліської сільської ради складено акт, який затверджено рішенням Підліської сільської ради від 27.06.2017 р. Вказаним рішенням позивачу відмовлено у погодженні розробленої на його замовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Позивачем розроблена одна технічна документація на дві присадибні земельні ділянки загальною площею 0,09 га, а має бути технічна документація на кожну присадибну ділянку. У технічній документації вказані дві земельні ділянки, а саме площею 0,0524 га та площею 0,0318 га. З площі 0,0524 га позивачу фактично належить лише земельна ділянка площею 0,0376 га, так як земельна ділянка площею 0,0148 га являє собою заїзд до господарства відповідача [PERSON] , який існує понад 20 років і передбачений згідно генплану забудови с. Підлісся. Просила у позові відмовити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що відповідач після смерті своєї матері [PERSON] успадкував будинковолодіння по [ADDRESS] . Ще за життя матері між нею та позивачем [PERSON] існував спір з приводу існуючого до їх подвір`я заїзду, що проходить повз будинок позивача. Для вирішення даного конфлікту у 1990 р. було прийнято рішення про затвердження заїзду шириною 3,5 м до будинковолодіння [PERSON] , який внесено до генплану забудови с. Підлісся. Таким чином, ще з 1990 р. до будинковолодіння, яке успадкував відповідач, існував заїзд повз будинок позивача, і вказаний заїзд не підлягає приватизації. Позивач хоче приватизувати дві присадибні ділянки, загальна площа яких у сумі менша 0,09 га; у земельну ділянку 0,0524 га позивача згідно технічної документації включено громадський заїзд площею 0,0148 га, який відображений у генплані і не може бути приватизований. Тому Підліською сільською радою прийнято законне рішення від 27.06.2017 р. «Про затвердження акту комісії», яким право позивача жодним чином не порушено. Просив у позові відмовити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином; у поданій суду заяві від 13.12.2018 р. (т.2, а.с.1) позов визнав, підтвердив, що між ним та позивачем немає спору щодо межі між їх суміжними земельними ділянками. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, не повідомив суду про причини неявки, не подав відзиву. Заслухавши вступне слово позивача і його представника, представників відповідачів, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] на підставі рішення Тисменицького районного народного суду Івано-Франківської області від 11.04.1990 р. (т.1, а.с.6-7). Право власності позивача на вказане нерухоме майно зареєстровано Івано-Франківським ОБТІ 04.04.1994 р., що підтверджується реєстровим написом на правовстановлюючому документі (т.1, а.с.7 зв.ст.). Успадковане позивачем нерухоме майно розташоване на земельній ділянці площею 0,09 га, яка закріплена за позивачем (відведена йому у користування) відповідно до наказу Івано-Франківської птахофабрики «Авангард» № 72 від 01.06.1990 р. із внесенням відповідних змін у земельно-шнурову книгу господарства (т.1, а.с.218). Відповідно до рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 18.12.1990 р., що набрало законної сили, задоволено позов [PERSON] , яким суміжного землекористувача [PERSON] , спадкоємцем якої є відповідач [PERSON] , зобов`язано не чинити перешкод [PERSON] у користуванні подвір`ям його будинковолодіння в с. Підлісся та зобов`язано знести металеву огорожу (т.1, а.с.225). Згідно позовної заяви [PERSON] сусідка [PERSON] самовільно відгородила як індивідуальний проїзд частину його подвір`я розміром 3,5 м х 42 м, що складає 147 кв.м площі присадиби (т.1, а.с.226). У відповідності з вимогами ст.16 ЗК УРСР 1970 р. (чинного на час надання позивачу у користування земельної ділянки) надання земельних ділянок у користування здійснювалось у порядку відведення; згідно ст.20 цього Кодексу право короткострокового тимчасового користування землею засвідчувалось рішенням органу, який надав земельну ділянку в користування; право довгострокового тимчасового користування землею - актами, форма яких встановлювалась Радою Міністрів УРСР; право землекористування громадян, які проживали у сільській місцевості, засвідчувалось записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських рад. Відповідно до вимог ст.22 ЗК УРСР 1970 р. заборонялось приступати до користування наданою земельною ділянкою до встановлення відповідними землевпорядними органами меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і видачі документа, який засвідчує право користування землею. Згідно ст.22 ЗК України від 18.12.1990 р. право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникало після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Судом встановлено, що присадибна земельна ділянка, яка знаходилась у користуванні позивача [PERSON] , рішенням Підліської сільської ради народних депутатів від 02.12.1993 р. «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» передана позивачу (згідно доданого до рішення списку громадян) у приватну власність. Пунктом 4 вказаного рішення підтверджена обставина щодо погодження меж земельної ділянки із суміжними землекористувачами (т.1, а.с.33). Рішенням Підліської сільської ради від 24.12.2002 р. позивачу надано дозвіл на безоплатну приватизацію земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд по [ADDRESS] 0,09 га (т.1, а.с.34). Рішенням Підліської сільської ради від 03.07.2014 р. «Про внесення доповнення до рішень сільської ради 1993 року, затвердження списків громадян та розмірів їхніх земельних ділянок» позивачу передано у власність земельну ділянку площею 0,09 га в урочищі «Мочіри» для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та надано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж вказаної земельної ділянки в натурі (на місцевості) (т.1, а.с.35). Відповідно до записів у погосподарській книзі Підліської сільської ради у користуванні позивача знаходиться земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд по [ADDRESS] площею 0,09 га, за яку він з 1990 р. сплачував податок. Вказана обставина встановлена рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 26.05.2016 р. (т.1, а.с.123-124), яке набрало законної сили згідно ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12.07.2016 р. (т.1, а.с.125-126), у цивільній справі № 352/554/16-ц за позовом [PERSON] до Підліської сільської ради про визнання незаконним рішення сільської ради від 24.04.2015 р. «Про затвердження акту комісії». Вказаними вище судовими рішеннями за 1990 р. та 2016 р. підтверджені обставини щодо законності користування позивачем земельною ділянкою для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] 0,09 га, яка складається з двох ділянок площею 0,0524 га та 0,0318 га. У відповідності з вимогами ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 26.05.2016 р та ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12.07.2016 р. встановлено незаконність рішення Підліської сільської ради від 24.04.2015 р. «Про затвердження акту комісії», яким надано дозвіл [PERSON] на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0376 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,0148 га залишено для спільного проїзду (т.1, а.с.127), оскільки оскаржуване рішення суперечить вимогам ч.5 ст.116 ЗК України, відповідно до якої земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом, та ст.141 ЗК України, яка визначає вичерпний перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою. Вказаними судовими рішеннями встановлено, що спірна частина земельної ділянки площею 0,0148 га у позивача як законного землекористувача у встановленому законом порядку не вилучалась, а відтак рішення сільської ради від 24.04.2015 р., яке фактично позбавляє позивача частини земельної ділянки, є незаконним, воно суперечить чинному рішенню сільської ради від 03.07.2014 р., яким позивачу надано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення в натурі меж земельної ділянки площею 0,09 га. З огляду на ці встановлені попередніми судовими рішеннями обставини, що мають преюдиційне значення для вирішення даної цивільної справи, суд критично оцінює твердження сторони відповідача про те, що у земельну ділянку позивача площею 0,0524 га згідно технічної документації включено громадський заїзд площею 0,0148 га до господарства [PERSON] , який відображений у генплані і не може бути приватизований, та посилання з цього приводу на аналогічний попередньому від 23.04.2015 р. акт комісії з питань дотримання земельного законодавства та охорони навколишнього середовища Підліської сільської ради від 08.06.2017 р. (т.1, а.с.131-132), який затверджено рішенням Підліської сільської ради від 27.06.2017 р. (т.1, а.с.134). Вказане рішення органу місцевого самоврядування від 27.06.2017 р., яким позивачу відмовлено у погодженні розробленої на його замовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд по [ADDRESS] , не має правового значення для вирішення даного спору, оскільки відповідно до вимог ч.14 ст.186 ЗК України технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) погодженню не підлягає і затверджується Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, у разі, якщо земельна ділянка перебуває у державній або комунальній власності. Суд зазначає, що відповідно до п.1 Перехідних положень ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Суд вважає необґрунтованим посилання відповідачів на невідповідність розробленої у 2017 р. на замовлення позивача технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (т.1, а.с.26-65), оскільки розроблена одна технічна документація на дві присадибні земельні ділянки загальною площею 0,09 га, а має бути технічна документація на кожну присадибну ділянку. Суд зазначає, що вказана технічна документація розроблена ДП «Івано-Франківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» відповідно до вимог Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 р. № 376, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 16.06.2010 р. за № 391/17686, та не суперечить вимогам ст.55 Закону України «Про землеустрій». У відповідності з вимогами ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. З огляду на викладене, враховуючи, що сторона відповідача у порушення вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надала належних, допустимих, достовірних і достатніх у своїй сукупності доказів на спростування викладених вище встановлених у судовому засіданні обставин, - суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого [PERSON] позову про визнання за ним права на приватизацію земельної ділянки без підписів суміжних землекористувачів. З урахуванням вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, враховуючи, що позивач ухвалою суду про відкриття провадження у справі від 26.06.2017 р. (т.1, а.с.67) звільнений від сплати судового збору, з відповідачів - Загвіздянської сільської ради ОТГ та [PERSON] слід стягнути судовий збір у дохід державного бюджету в розмірі 768,40 грн., а саме по 384,20 грн. з кожного відповідача. На підставі наведеного, відповідно до ст. 16, 20, 22 ЗК УРСР 1970 р., ст. 22 ЗК України 1990 р., ст. 116, 141, 152, 186 ЗК України, п.1 Перехідних положень ЗК України, ст.55 Закону України «Про землеустрій», Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 р. № 376, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 16.06.2010 р. за № 391/17686,

Outcome: approved