Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

Позивач, 14 листопада 2016 року, звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, що залишилося після смерті батька [PERSON], померлого 12 травня 2007 року. В позовній заяві позивач [PERSON] посилається на те, що 12 травня 2007 року помер батько [PERSON]. Після смерті батька залишилося спадкове майно: земельна ділянка площею 1,62 га вартістю 43291,54 грн., надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території [PERSON] сільської ради на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЯА №266369, виданого Кодимською райдержадміністрацією на імя померлого. Він, як спадкоємець за законом, прийняв спадщину за фактом спільного проживання на час відкриття спадщини. Звернувся із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини. Нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки, відсутні правовстановлюючі документи (їх оригінали) на спадкове майно державний акт на право власності на землю. Про втрату державного акту на право власності на землю він публікував оголошення в газеті «Вісті Кодимщини». Це позитивного результату не дало. Іншого способу захистити своє право він не знає. Все вище назване і змусило його звернутися до суду за захистом свого права. Просить визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на: земельну ділянку площею 1,62 га вартістю 43291,54 грн., надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території [PERSON] сільської ради на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЯА №266369, виданого Кодимською райдержадміністрацією на імя померлого 12 травня 2007 року [PERSON], який був утрачений. В судове засідання позивач не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача ([PERSON] сільської ради, Кодимського району, Одеської області) в судове засідання не з»явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши вимоги позивача, заяву відповідача, матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно частини 3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов»язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом установлено наступне. [PERSON] був власником: земельної ділянки площею 1,62 га, вартістю 43291,54 грн., наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташованої на адміністративній території [PERSON] сільської ради за межами села (Інформація Відділу Держгеокадастру в Кодимському районі Одеської області №29-1516-0. 1-1915/2-16 від 28 жовтня 2016 року). 12 травня 2007 року [PERSON], помер. Це вбачається з дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про смерть серії І-ЖД №100889, виданого 14 травня 2007 року [PERSON] сільською радою Кодимського району Одеської області. Як убачається з дослідженого судом свідоцтва про народження серії V-ЖД №266060, виданого [PERSON] сільською радою Кодимського району Одеської області 15 червня 1991 року, батьком народженого 14 червня 1991 року [PERSON] є [PERSON]. Отже, спадкоємцем за законом залишився позивач [PERSON], як син спадкодавця. Інші спадкоємці як за законом так і за заповітом відсутні. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як убачається з дослідженої в судовому засіданні довідки [PERSON] сільської ради №1413 від 20 жовтня 2016 року, [PERSON] проживав в одному будинку зі своїм батьком [PERSON] до дня смерті останнього 12 травня 2007 року. В цьому випадку законом (частина 3 статті 1268 ЦК України) визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Своїм правом спадкоємця за законом позивач скористався, подавши заяву до нотаріуса про прийняття спадщини, однак, отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину з огляду на те, що відсутній оригінал державного акту на право власності на землю (лист державного нотаріуса №1098/02-14 від 04 листопада 2016 року). В пункті 23 постанови №7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» розяснюється, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Те, що зазначений правовстановлюючий документ був утрачений підтверджується дослідженим в судовому засіданні оголошенням про його втрату в газеті «Вісті Кодимщини» (№ від 2016 року). Крім того, як убачається з дослідженої в судовому засіданні Інформації відділу Держгеокадастру у Кодимському районі Одеської області №29-1516-0. 1-1915/2-16 від 28 жовтня 2016 року, видати новий Державний акт на право власності на землю або дублікат цього документу не є можливим у звязку з тим, що оформлення правовстановлюючого документу на право власності на земельну ділянку здійснюється у вигляді свідоцтва або витягу про право власності на нерухоме майно територіальними органами Міністерства юстиції України, які є органами державної реєстрації прав. Докази, надані позивачем є належними і допустимими (ст.ст.58,59 ЦК України). Водночас, частиною 5 статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З цього приводу свою позицію висловив і Верховний Суд України в своїй постанові по справі №6-42цс14 від 14 травня 2014 року, зазначивши, що оскільки відповідно до ч.2 ст548 ЦК Української РСР прийнята спадщина належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (аналогічні положення містяться в ч.5 ст. 1268 ЦК України), то факт отримання чи неотримання таким спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не впливає на його право власності. Отже, звернення до суду за захистом свого права (ст. 16 ЦК України) позивачами є обґрунтованим, оскільки воно продиктоване тою обставиною, що при зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, з»ясувалося, що відсутні документи на спадкове майно. З огляду на викладене суд констатує, що позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON], набувши тим самим право власності на спадкове майно - земельну ділянку площею 1,62 га вартістю 43291,54 грн., надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території [PERSON] сільської ради на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЯА №266369, виданого Кодимською райдержадміністрацією на імя померлого 12 травня 2007 року [PERSON], який був утрачений. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 1261 ч.1, 1268 ч.5 ЦК України,

Outcome: approved