Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

Позивач [PERSON] в серпні 2017 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Деснянський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання батьківства та стягнення аліментів, посилаючись на той факт, що вона перебувала у фактичних сімейних відносинах без державної реєстрації шлюбу із [PERSON] в період часу з 2001 до 2004 року. Під час проживання однією родиною у сторін народився спільний син - [PERSON] , [INFO] . В момент реєстрації народження через сімейні непорозуміння та конфлікти відповідач відмовився подати в орган РАЦС спільну заяву про реєстрацію батьківства, а тому реєстрація народження дитини була проведена за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою позивача. Впродовж періоду часу з 2004 по 2014 відповідач жодним чином не приймав участі у вихованні спільного сина, не надавав матеріальної підтримки та не цікавився його життям. З 2014 по 2016 сімейні стосунки між сторонами відновились, відповідач частково забезпечував матеріальні потреби сім`ї, приймав участь у вихованні сина та не оспорював своє батьківство щодо нього. Починаючи с 2016 відповідач перестав приймати участь у житті сина та не надає матеріальної підтримки. На даний час відповідач визнає своє батьківство щодо сина, але через формальний запис прізвища батька « [PERSON] » в свідоцтві про народження сина, ухиляється від матеріального забезпечення сина та повідомляє, що аліменти буде платити тільки після внесення змін до актового запису про народження сина та відповідного рішення суду, а тому враховуючи викладене позивач вимушена була звернутись до суду із вищевказаною позовною заявою. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва Шевчука О.П. від 26.09.2017 було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 18.01.2018 названу справу було передано до розгляду судді Зотько Т.А.. Враховуючи той факт, що попереднім складом суду у відповідності до ч.1 ст.173 ЦПК України у редакції до 15.12.2017, розгляд переданої справи по суті не розпочинався, суд прийшов до висновку щодо необхідності проведення підготовчого засідання, з метою недопущення порушення прав сторін у справі, про що було постановлено ухвалу, шляхом внесення до протоколу судового засідання. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 19.04.2018 було вирішено питання про призначення по справі судово-медичної експертизи на тест ДНК, проведення якої було доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичних експертиз. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 04.06.2018 було закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду, постановленою шляхом внесення до протоколу судового засідання від 27.09.2019, судом було долучено до матеріалів справи копію свідоцтва про реєстрацію шлюбу позивачем та визначено належним позивачем у справі, у зв`язку зі зміною прізвища [PERSON] на [PERSON] . Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила про їх задоволення, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні від 27.09.2019 позовні вимоги не визнала у повному обсязі, посилаючись на ті обставини, що відповідач не визнає себе батьком дитини і відповідно просить відмовити у задоволенні позову. В судове засідання від 30.10.2019 представник відповідача [PERSON] та відповідач [PERSON] не з`явились, про розгляд справи повідомлені судом належним чином. Від представника 30.10.2019 року на електронну адресу суду надійшло клопотання про здійснення розгляду справи у її відсутності. Представник Деснянського районного у м. Києві відділу ДРАЦС до суду не з`явився, в ході розгляду справи від відділу надійшла заява, відповідно до якої просили розглянути справу у відсутності їх представника. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб виданого Дніпровським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у м. Києві від 16.05.2019 року (актовий запис 943), позивачем [PERSON] було змінено прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до положень ст.121 Сімейного кодексу України визначено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Виходячи з положень ч.2 ст.125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька; 2) за заявою чоловіка, який вважає себе батьком дитини; 3) за рішенням суду. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Деснянського районного управління юстиції у місті Києві від 06.12.2003 (актовий запис №2554), батьками записані: [PERSON] та [PERSON] . Запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень проведений у порядку, передбаченому ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України. Відповідно до вимог ст. 128 СК України за відсутності заяви про визнання батьківства, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду на підставі будь-яких відомостей, що засвідчують походження дитини від певної особи. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно з п.п. 18 п. 1 Розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 №52/5 Міністерства юстиції України 24 грудня 2010 № 3307/5, якщо мати дитини не перебуває у шлюбі та не має спільної заяви батьків, прізвище та громадянство батька дитини зазначається за прізвищем та громадянством матері, а власне ім`я по батькові - за вказівкою матері у заяві про державну реєстрацію народження відповідно до частини першої ст. 135 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів) які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). За підсумками висновку Судового експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи № 180 від 03.07.2019, молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менш ніж 99, 99 %. Таким чином згідно Hummel K at all «Biostatistische Abstammugsbegutachung mit blutgruppen befunden» Stuttgart, 1971, біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] практично доведено. Будь-яких доказів на спростування доводів позивача та на спростування висновку Судового експерта, щодо встановлення батьківства від 03.07.2019 року, стороною відповідача не надано. Суд, з урахуванням інтересів дитини, вирішуючи справу в межах наданих до суду доказів та матеріалів, враховуючи встановлені судом обставини, приходить до висновку про наявність підстав для встановлення батьківства. Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно з п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Відповідно до вимог ст. 134 СК України, на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження. Враховуючи наявність підстав для визнання відповідача батьком неповнолітньої дитини, суд задовольняє вимоги позивача щодо внесення змін до актового запису № 2554 від 06.12.2003 року, вчиненого Відділом державної реєстрації актів громадянського стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, про народження дитини - [PERSON] , [INFO] , уродженця міста Києва, громадянина України, змінивши прізвище в графі «батько» - « [PERSON] » на « [PERSON] » в іншій частині запису акту про народження залишити без змін. Одночасно, щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд приходить до наступного висновку. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи з положень ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до вимог статей 181, 182 СК України, у разі відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов`язку утримувати дитину, розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за №3 «Про застування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що дитина проживає разом з матір`ю, перебуває на її утриманні, відповідно до вимог сімейного законодавства має право на отримання матеріальної допомоги з боку своїх батьків, відповідач повинен у відповідності до вимог закону утримувати дитини, забезпечувати йому добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально. Відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду надано не було, відомостей про наявність на утриманні інших дітей чи непрацездатних батьків до суду не надійшло, враховуючи обставини, передбачені ст.ст.182, 191 СК України, суд вважає можливим стягувати з відповідача на користь позивача на утримання сина аліменти в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову - 31.08.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] понесені нею судові витрати на оплату судово-медичної експертизи на тест ДНК в розмірі 7260, 70 грн., та витрати по оплаті збору в сумі 640 грн. 00 коп. а також підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved