Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

Позивач 29 вересня 2014 року (направлено поштою 25.09.2014 року) звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини та дружини посилаючись на те, що 24 грудня 2011 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Стосунки з відповідачем не склались, з травня 2013 року вони припинили проживати однією сім'єю та вести спільне господарство. На даний час відповідач матеріальної допомоги на її утримання та утримання дитини не надає. Тому просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною трирічного віку та аліменти на утримання дитини до досягнення нею повноліття у розмірі 2000 грн., щомісячно, проте не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, до суду надійшла заява в якій просить розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримає в повному обсязі та просить суд залишити позивачу прізвище після розірвання шлюбу «[PERSON]». Відповідач до суду не з'явивсь, причини неявки суду не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а тому по справі необхідно ухвалити заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України через неявку відповідача в судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 24 грудня 2011 року вступили в зареєстрований шлюб (а.с.10). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с.9). Судом встановлено, що сторони шлюбні стосунки не підтримують та спільного господарства не ведуть з травня 2013 року. Позивач вважає, що сім'я розпалась остаточно. Статтею 104 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. А згідно з вимогами ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із-за неправильної поведінки сторони втратили довір'я та повагу один до одного, зберегти сім'ю не надається можливим, тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач виявила бажання після розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]», тому в цій частині позовні вимоги теж підлягають задоволенню. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст. 184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову (ч. 1 ст. 191 СК України). Відповідно до ч. 2 та ч. 6 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідач в судове засідання не надав жодного доказу, який суд міг би врахувати при визначенні розміру аліментів, тому суд позбавлений можливості врахувати інші докази ніж ті, які є в матеріалах справи та вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в сумі 2000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття та аліменти на її утримання в сумі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 243 грн. 60 коп. судового збору. Крім того, ч. 3 ст. 88 ЦПК України передбачено, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. Отже, враховуючи вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved