Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

Позивач [PERSON] 19.10.2020 року звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, та після уточнення позовних вимог просить суд: - визнати недостовірною інформацію та такою, що порушує права [PERSON] на повагу до його гідності, честі та недоторканості ділової репутації, право на особисте життя наступну інформацію, розповсюджену [PERSON] , [PERSON] 21.05.2020 року в акті, затвердженому КП «ЖЕО-1» м. Білгород-Дністровський та наданому до Білгород-Дністровського міськрайонного суду; - зобов`язати [PERSON] , [PERSON] спростувати поширену відносно [PERSON] недостовірну інформацію, шляхом подачі [PERSON] , [PERSON] до Одеського апеляційного суду, в якому розглядається справа № 495/9673/1, наступного тексту спростування: «21.05.2020 року мною підписом в акті, який засвідчений КП «ЖЕО-1» м. Білгород-Дністровський було неправдиво стверджено, що [PERSON] проживає в будинку [ADDRESS] »; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 3000 грн.; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір за подання позовної заяви. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачі 21.05.2020 року своїми особистими підписами в акті «ЖЕО-1» затвердили факт проживання [PERSON] в будинку [ADDRESS] . Даний акт було направлено до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області додатком до відповіді на відзив у цивільній справі №495/9673/19 та додатком до відзиву на позовну заяву у цивільній справі №495/3472/20. Однак, починаючи з червня 2019 року позивач [PERSON] не проживає разом та не веде спільне господарство з [PERSON] , яка є дружиною останнього. З жовтня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] відбувається судовий процес стосовно розірвання шлюбу, справа №495/9673/19 розглядається в Білгород-Дністровському міськрайонному суді Одеської області, а з червня 2020 року відбувається судовий процес стосовно визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням (справа №495/3472/20, розглядається Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області). З грудня 2019 року в будинку [ADDRESS] позивач проживає з цивільною дружиною. Крім того [PERSON] на першому аркуші позовної заяви зазначила, що її місце проживання: [ADDRESS] . Також на другому аркуші другим абзацом [PERSON] акцентувала, що подружжя проживає окремо та не веде спільного господарства з червня 2019 року, а у відповіді на відзив у цивільній справі №495/9673/19 та у відзиві на позовну заяву у цивільній справі №495/3472/20 визначає місце проживання: [ADDRESS] . Поширена відповідачами інформація є недостовірною, оскільки не відповідає дійсності. Вказана інформація має негативний характер, оскільки повідомляє третім особам про порушення позивачем загальновизнаних правил співжиття, прийнятих у суспільстві вимог та принципів етики і моралі, та є такою, що на переконання позивача порушує його немайнові права. Поширенням вказаної інформації відповідачі створили негативну соціальну оцінку особи позивача в очах оточуючих, порушивши його честь. Внаслідок вказаних порушень прав позивача, в порядку ст. 23 ЦК України він має право на відшкодування відповідачем [PERSON] моральної шкоди, розмір якої позивач оцінив у 3000 грн. 25.01.2021 року відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позовної заяви [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації за безпідставністю. Так, у відзиві [PERSON] зазначила, що не погоджується з позовною заявою, вважає її необґрунтованою з наступних підстав: по-перше, в акті від 21.05.2020 року, на який посилається позивач, не зазначено коли саме проживає [PERSON] та її син [PERSON] за вказаною адресою, а стверджується факт реєстрації та проживання взагалі; в прохальній частині позовної заяви позивач [PERSON] у п. 1 просить визнати недостовірною та такою, що порушує його право на повагу до його гідності, честі та недоторканності ділової репутації, право на особисте життя наступну інформацію, розповсюджену саме [PERSON] , а не [PERSON] та [PERSON] ; по-друге, позивачем не зазначено у чому саме полягає моральна шкода, також не доведено обґрунтування суми компенсації за моральну шкоду саме у розмірі 3000 грн.; по-третє, в позовній заяві вказано, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн., а додатком до позову є квитанція про сплату судового збору в розмірі 2522,40 грн. Відповідач [PERSON] не скористалася своїм правом на подання відзиву, що у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України є підставою для розгляду справи судом за наявними матеріалами. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.10.2020 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. 25.01.2021 від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву. 01.02.2021 року [PERSON] подав до суду відповідь на відзив [PERSON] 04.02.2021 року позивач [PERSON] подав до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій відмовився від вимоги щодо стягнення з відповідача [PERSON] судового збору та моральної шкоди у розмірі 3000 грн. 19.03.2021 року до суду від позивача надійшла заява про уточнення адреси місця проживання відповідача [PERSON] . Позивач [PERSON] 15.03.2021 року надав до суду заяву, відповідно до якої просить розглянути справу за його відсутності. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. В П. 2 прохальної частини позову вніс виправлення щодо направлення спростування відповідачів саме до Одеського апеляційного суду. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином шляхом направлення судової повістки про час, дату та місце судового розгляду. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, у зв`язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідачів, що не з`явилися, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Позивач [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією його паспорта із відміткою про місце проживання (а.с.10). В будинку [ADDRESS] проживає відповідач [PERSON] та в будинку [ADDRESS] проживає [PERSON] , які 21.05.2020 року своїми особистими підписами в акті «ЖЕО-1» затвердили факт проживання [PERSON] в будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією акта (а.с. 15). Даний акт було направлено до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області додатком до відповіді на відзив у цивільній справі №495/9673/19 та додатком до відзиву на позовну заяву у цивільній справі №495/3472/20. Однак, починаючи з червня 2019 року позивач [PERSON] не проживає разом та не веде спільне господарство з [PERSON] , яка є дружиною останнього. З жовтня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] відбувається судовий процес стосовно розірвання шлюбу (справа №495/9673/19 розглядається в Білгород-Дністровському міськрайонному суді Одеської області), а з червня 2020 року відбувається судовий процес стосовно визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням (справа №495/3472/20, розглядається Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області). З грудня 2019 року в будинку [ADDRESS] позивач проживає з цивільною дружиною. Крім того [PERSON] на першому аркуші позовної заяви зазначила, що її місце проживання: [ADDRESS] (а.с. 11). Також на другому аркуші другим абзацом [PERSON] акцентувала, що подружжя проживає окремо та не веде спільного господарства з червня 2019 року (а.с.12), а у відповіді на відзив у цивільній справі №495/9673/19 (а.с. 13) та у відзиві на позовну заяву у цивільній справі №495/3472/20 визначає місце проживання: [ADDRESS] (а.с. 14). Вказані обставини підтверджують той факт, що станом на 21.05.2020 рік (день складання акту) [PERSON] не проживала в будинку [ADDRESS] . Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. У відповідності до ч. 5 ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань. Згідно зі ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно із статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема,для захисту репутації чи прав інших осіб. Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань кореспондує обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Відповідно до статей 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. У відповідності до норм ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно зі статтею 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Наведені у частині першій статті 277 та 280 ЦК України способи захисту є самостійними способами правового захисту, закон не передбачає похідного характеру вимоги щодо відшкодування моральної шкоди та не обумовлює стягнення моральної шкоди вирішенням судом питання щодо спростування недостовірної інформації. Згідно зі статтями 94, 277 ЦК України, частиною четвертою статті 32 Конституції України, статтею 10 Конвенції кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. Главою 22 Цивільного кодексу України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканість ділової репутації (стаття 299 ЦК України). Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» 27.02.2009 року № 1, юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Позивачем надано суду докази, що відповідачами було поширено щодо нього недостовірну інформацію, яка не відповідає дійсності, має негативний характер, оскільки повідомляє третім особам про порушення позивачем загальновизнаних правил співжиття, прийнятих у суспільстві вимог та принципів етики і моралі, та є такою, що порушує немайнові права [PERSON] . Поширенням вказаної інформації відповідачі створили негативну соціальну оцінку особи позивача в очах оточуючих, порушивши його честь та гідність. Вказана інформація була викладена в письмовій формі (складено акт) та направлена до Білгород-Дністровського міськрайонного суду, як доказ у судовому процесі. З огляду на викладені обставини, судом встановлено, що викладені відповідачами неправдиві відомості у акті призвели до порушення прав [PERSON] на повагу до його честі та гідності. У зв`язку із встановленими порушеннями відповідачами немайнових прав позивача, як наслідок наявні обґрунтовані підстави для задоволення позовних вимог позивача в частині зобов`язати [PERSON] , [PERSON] спростувати поширену відносно [PERSON] недостовірну інформацію, шляхом подачі [PERSON] , [PERSON] до Одеського апеляційного суду, в якому розглядається справа №495/9673/1, наступного тексту спростування: «21.05.2020 року мною підписом в акті, який засвідчений КП «ЖЕО-1» м. Білгород-Дністровський було неправдиво стверджено, що [PERSON] проживає в будинку [ADDRESS] ». Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У пункті п`ятому постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд приходить до висновку про недоведеність позивачем спричинення йому моральної шкоди внаслідок порушення його прав неправомірними діями відповідача [PERSON] [PERSON] не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння йому відповідачем [PERSON] моральних та фізичних страждань або витрат немайнового характеру. У зв`язку із вищевикладеним вимога позивача про стягнення з відповідача [PERSON] на його користь моральної шкоди у розмірі 3000 грн. підлягає залишенню без задоволення. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 840,80 грн. (840,80 грн. + 840,80 грн. (сплачений судовий збір за дві вимоги немайнового характеру): 2 (два відповідача по справі).

Outcome: partial