Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] 01.10.2021 року звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійних захворювань, в якому зазначив, що він з 03.04.1986 р. по 04.11.2019 р. перебував у трудових відносинах з ДП «Селидіввугілля». Внаслідок роботи на підприємстві вугільної промисловості зі шкідливими та небезпечними умовами праці він отримав професійне захворювання, йому встановлено третю групу інвалідності та 65% втрати професійної працездатності. Згідно акту П-4 від 05.01.2021 р. причиною професійного захворювання є тривала робота в умовах запиленості повітря робочої зони, рівня шуму, які перевищують гранично - допустимі норми. Зазначив, що у зв`язку із професійними захворюваннями він став особою з інвалідністю, не може більше працювати в шахті, постійно знаходиться на лікуванні, все це призводить його до дратівливості, постійного відчуття фізичного болю, переживань, погіршень взаємин з близькими, порушення звичного укладу життя. Все це заподіює йому моральну шкоду, яку він оцінює в 180 000 грн. 00 коп. Просить суд, стягнути з ДП «Селидіввугілля» на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійних захворювань у розмірі 180 000 грн. 00 коп. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 05.10.2021 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Представник відповідача ДП «Селидіввугілля» про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, надав суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимог не визнав, оскільки позивачем не надано належних доказів про моральні переживання у зв`язку з ушкодженням здоров`я, крім того зазначив, що сума 180 000 грн. 00 коп., яку просить стягнути позивач, не відповідає принципам розумності та співмірності. Просив в задоволенні позову відмовити. Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до вимог ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Беручи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Приписами статті 46 Конституції України (254к/96-ВР) закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] з 03.04.1986 р. по 04.11.2019 р. перебував у трудових відносинах з ДП «Селидіввугілля» на посаді гірничого робітника підземного з повним робочим днем у шахті. Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 04.01.2021 р., складеного на ВП «Шахта «Котляревська» ДП «Селидіввугілля», позивачу встановлені захворювання: хронічна попереково-крижова радикулопатія L-5, S-1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецидивучий перебіг (М54.1); хронічний бронхіт ІІ стадія фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст.) (J42.0) - захворювання професійні, встановлені вперше. Професійне захворювання виникло за таких обставин: тривала робота в умовах запиленості повітря робочої зони та фізичного перевантаження, вимушеної пози гірничого робітника підземного, яка перевищувала санітарно-гігієнічні нормативи. Згідно довідки МСЕК серії 12 ААА № 292178 від 16.02.2021 р. про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги, при огляді [PERSON] встановлено за сукупністю 65 % втрати професійної працездатності безстроково та третю групу інвалідності. Приписами статті 153 Кодексу законів про працю України та статті 13 Закону України від «Про охорону праці» визначено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Статтею 237-1 Кодексу законів про працю України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Визначення моральної шкоди міститься у положеннях статті 23 ЦК України, у якій зазначено, що моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з противоправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном, або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до положень статей 153, 171 Кодексу законів про працю України та статті 22 Закону України «Про охорону праці» забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці на всіх підприємствах, в установах, організаціях покладається на власника або уповноважений ним орган. Роботодавець повинен організувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнським об`єднанням профспілок. Отже, порядок установлення факту професійного захворювання на виробництві визначено законом. Рішенням Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 визнано, що зазначеними законодавчими змінами право цієї категорії громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Обґрунтовуючи вимоги про наявність факту спричинення та розміру компенсації моральної шкоди, позивач у позові, що в результаті отримання ним професійних захворювань він частково (65 %) втратив професійну працездатність та відчуває фізичний біль. Крім того, моральну шкоду він пов`язує, з тим, що позивач протягом тривалого часу перебуває у хворобливому стані, стан здоров`я погіршується, повинен проходити курси лікування. Унаслідок захворювання змінилися умови життя, що тягне за собою зниження життєвої активності через потребу лікування, у зв`язку з чим доводиться докладати додаткові зусилля для організації життя, крім того позивач залежить від медичних препаратів. Профзахворювання вимагає реабілітаційних і адаптаційних заходів. Безстроковість втрати профпрацездатності свідчить, що здоров`я позивача не може бути відновлене. Позивач втратив роботу, право на труд та джерело доходу, що забезпечувало належний рівень життя, роботодавець звільнив його з роботи за станом здоров`я, змінився звичайний уклад його життя. Компенсація моральної шкоди оцінюється позивачем у розмірі 180 000 грн. 00 коп. Крім того, у пункті 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рн/2004 вказано, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання. Суд знаходить неспроможними доводи, зазначені відповідачем у відзиві про те, що позивачем не доведено наявність у нього моральних страждань, оскільки висновок МСЕК та акт розслідування професійного захворювання підтверджують, що саме втратою професійної працездатності, позивачу заподіяно моральні страждання. Приймаючи до уваги встановлені при розгляді справи безспірні обставини: факт отримання [PERSON] професійних захворювань, пов`язаних із виробництвом, які призвело до стійкої втрати професійної працездатності в загальному розмірі 65 % (встановлено при первинному огляді), необхідність лікування, суд визнає, що професійні захворювання зумовило порушення нормальних життєвих зв`язків позивача, негативно відбилися на його фізичному та психічному стані, змусили змінити спосіб життя, і таким чином, [PERSON] завдано моральну шкоду. Визнаючи розмір компенсації, що підлягає стягненню на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди, суд приймає до уваги конкретні обставини професійних захворювань, ступінь їх тяжкості, характер та глибину пов`язаних з ними моральних і фізичних страждань, ступінь вимушеного порушення нормального укладу його життя та необхідність докладання для його організації додаткових зусиль. Крім того, унаслідок захворювання змінилися умови життя, що тягне за собою зниження життєвої активності через потребу лікування, у зв`язку з чим доводиться докладати додаткові зусилля для організації життя, профзахворювання вимагає реабілітаційних і адаптаційних заходів, позивач втратив роботу, роботодавець звільнив його з роботи за станом здоров`я, змінився звичайний уклад його життя, та, виходячи із суті позовних вимог, засад розумності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди внаслідок професійних захворювань у розмірі 65 000 грн. 00 коп. Приймаючи до уваги, що позивач, на користь якого постановлене рішення, звільнений від сплати судових витрат при зверненні з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір, виходячи з суми судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру встановленого для фізичних осіб, яка складає 908 грн. 80 коп. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial