Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

Позивач, [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Мотивуючи її наступним, 19 листопада 2014 року між [PERSON] від імені [PERSON] та [PERSON], яка діяла за згодою [PERSON], було укладено договір купівлі-продажу 1/3 квартири [ADDRESS]. Крім цього, на момент укладення договору купівлі-продажу [PERSON] донька позивача була власником решти вказаної квартири. На сьогоднішній день у зазначеній квартирі зареєстровано три особи: позивач [PERSON], донька і власник [PERSON], [PERSON]- відповідач за даним позовом. Фактично в квартирі проживає двоє осіб - позивач [PERSON] та його неповнолітня донька [PERSON] більше десяти років. Відповідач [PERSON] з 2011 року за місцем своєї реєстрації не проживає, комунальні послуги не сплачує, його особистих речей в квартирі не має. Відповідач за місцем реєстрації відсутній більше року, будь яких домовленостей між позивачем та відповідачем з даного приводу не існує, що відповідно до приписів ст.405 ЦК України є підставою для припинення права на користування цим житлом. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст.405,406 ЦК України, ст. ст.. 71, 72 Житлового кодексу України, просить визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: 18000, [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Перед початком розгляду справи подав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив справу розглянути в його відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. У відповідності до ст.224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Позивач проти проведення заочного розгляду справи не заперечував. Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об'єктивного та всебічного дослідження, суд приходить до наступного: встановлено, що 19 листопада 2014 року між [PERSON] від імені [PERSON] та [PERSON], яка діяла за згодою [PERSON], було укладено договір купівлі-продажу 1/3 квартири [ADDRESS]. Крім цього, на момент укладення договору купівлі-продажу [PERSON] донька позивача була власником решти вказаної квартири. На сьогоднішній день у зазначеній квартирі зареєстровано три особи: позивач [PERSON], донька і власник [PERSON], [PERSON]- відповідач за даним позовом. Фактично в квартирі проживає двоє осіб - позивач [PERSON] та його неповнолітня донька [PERSON] більше десяти років. Відповідач [PERSON] з 2011 року за місцем своєї реєстрації не проживає, комунальні послуги не сплачує, його особистих речей в квартирі не має. Відповідач за місцем реєстрації відсутній більше року, будь яких домовленостей між позивачем та відповідачем з даного приводу не існує, що відповідно до приписів ст.405 ЦК України є підставою для припинення права на користування цим житлом. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.316 ч.1 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч.1 ст. 317ЦК). Як зазначено у ч.1 ст.321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст.391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст.379ЦК). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.86 ЦК та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ст.405 ЦК України «Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.» Реєстрація відповідача в квартирі порушує житлові права позивача, оскільки він вимушений нести додаткові витрати на оплату житлово-комунальних послуг. За таких обставин, встановлено, що відповідачем порушені права позивача, а тому позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved