Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

Позивач [PERSON] 15 грудня 2017 року звернувся в суд з цим позовом, вказуючи, що у 2002 році його мати [PERSON] придбала для нього у [PERSON] житловий будинок за адресою: вул. Тисячної (колишня назва Бебеля), 87, м. Подільськ Одеської області. З того часу він почав проживати у вказаному будинку, зареєстрував там свої місце проживання, робив поточні ремонти. Оформленням документів на будинок займалась його мати. 16 вересня 2017 року його мати померла. Після звернення до КП «Інвентаризатор» він дізнався, що документи на будинок переоформлені не були. З 2002 року він вважав себе повноправним власником будинку, він проживає в ньому 15 років, ніхто ніяких претензій до нього ніколи не предявляв. Але на даний час він не має змоги розпоряджатися будинком, оформити субсидію, зареєструвати свою сімю у будинку, що і змусило його звернутися до суду з вказаним позовом. Позивач просить суд винести рішення, яким визнати за ним, [PERSON] в порядку набувальної давності право приватної власності на житловий будинок, позначений в плані під літ. «А,а» загальною площею 66,2 кв.м, житловою площею 30,0 кв.м, з господарськими спорудами та будівлями: сараї літ. «б, Б», убиральня літ. «Е», вимощення І, колодязь питний ІІ, яма вигрібна ІІІ, що розташований за адресою: вул. Тисячної (колишня назва Бебеля), 87, м. Подільськ Одеської області. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник Подільської міської ради Одеської області у судове засідання не зявився, надав заяву, згідно якої позов визнав та просив про розгляд справи за відсутності представника. Вислухавши пояснення позивача, свідків та дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову. Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається з матеріалів справи, житловий будинок з відповідними господарськими спорудами та будівлями, що розташований за адресою: вул. Тисячної (колишня назва Бебеля), 87, м. Подільськ Одеської області, належав на праві приватної власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 31 липня 1997 року державним нотаріусом Котовської міської державної нотаріальної контори Одеської області [PERSON], зареєстровано в реєстрі №1-1806. Згідно копії Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовлений 11.12.2017 року КП «Інвентаризатор» на імя [PERSON] в натурі є: цілий житловий будинок, зазначеного в плані під літ. «А,а» загальною площею 66,2 кв.м, житловою площею 30,0 кв.м, з господарськими спорудами та будівлями: сараї літ. «б, Б», убиральня літ. «Е», вимощення І, колодязь питний ІІ, яма вигрібна ІІІ, що розташований за адресою: вул. Тисячної (колишня назва Бебеля), 87, м. Подільськ Одеської області. Вартість цього складає 48609,00 грн. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 26.04.2018 року, права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження за житловим будинком за адресою: вул. Тисячної (колишня назва Бебеля), 87, м. Подільськ Одеської області, не зареєстровані. Відповідно до тверджень позивача та показів свідків [PERSON] та [PERSON], у 2002 році мати позивача [PERSON] придбала для нього у [PERSON] вказаний житловий будинок. З того часу він і проживає у будинку. Так, [PERSON] зареєстрованій у будинку за адресою: вул. Тисячної (колишня назва Бебеля), 87, м. Подільськ Одеської області, з 28.10.2002 року та по даний час, про що свідчить штамп у його паспорті. Згідно довідки голови квартального комітету №18 від 25.04.2018 року, [PERSON] зареєстрованій та проживає у житловому будинку вул. Тисячної (колишня назва Бебеля), 87, м. Подільськ Одеської області, з 2002 року по даний час, проводить ремонт будинку, обробляє город, доглядає за земельною ділянкою. У 2007 році позивач провів газопостачання у будинку, про що свідчить акт приймання виконаних робіт на кошторис №ІІ-1-1 за листопад 2007 року, квитанції про оплату робіт, робочий проект газифікації будинку, технічні умови на газопостачання природним газом житлового будинку. 16 вересня 2017 року у віці 54 років в м. Одеса померла [PERSON] (актовий запис №765), що підтверджується копією свідоцтва про смерть І-ЖД №501349 від 20.09.2017 року. Після смерті матері позивач дізнався, що за життя матір не встигла оформити житловий будинок, та він на даний час оформлений на колишню власницю [PERSON] Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що є сусідом позивача та знає його близько десяти років. Будинок по вул. Бебеля, 87, купила позивачу його мати у [PERSON] Ніхто крім позивача з сімєю у будинку не проживає. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що позивач є зятем її куми. Житловий будинок по вул. Бебеля, 87, колись мала намір придбати вона, тому добре знає про сам будинок та його колишню власницю. Спірний будинок придбала мати позивача у [PERSON] Остання мала постійне місце проживання у Республіці Молдова, вони лише інколи приїжджала до м. Подільська, а після продажу будинку зовсім виїхала з міста до Республіки Молдови. Позивач проживає у будинку більше десяти років з сімєю, веде себе як господар, прописаний там, робить поточні ремонти, доглядає за будинком та прибудинковою територією, сплачує комунальні послуги. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу є визнання права. Стаття 41 Конституції України, стаття 328 ЦК України зазначають, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч.ч.1,4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Частиною 8 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України передбачено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, тобто з 01 січня 2001року. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5«Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя ст. 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга ст. 344 ЦК України). Згідно п. 11 постанови, враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Згідно п. 13 постанови, можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Згідно п. 14 постанови, виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Оскільки, починаючи з 2002 року по теперішній час позивач фактично добросовісно, відкрито безперервно володіє та користується нерухомим майном, а саме спірним житловий будинком, утримує його, то суд приходить до висновку про те, що позивач набув права власності на вказаний будинок на підставі ст. 344 ЦК України, та його позов слід задовольнити. Згідно вимог ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно вимог ч.4 ст.200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно вимог ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд знаходить всі підстави для ухвалення за результатами підготовчого провадження рішення про задоволення позову.

Outcome: approved