Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-13 00:00:00

Позивач [PERSON] 05.07.2013 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні - [PERSON] підтримала позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] в повному обсязі, та просила суд стягнути з відповідача на користь позивача 36720 грн., що еквівалентно 45.000 доларів США, три відсотки річних від простроченої суми боргу в розмірі 33048 грн.,та у відшкодування судових витрат, сплачених позивачем при зверненні до суду 3441.00 грн. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав та просив суд відмовити в задоволені позовних вимого [PERSON] в повному обсязі, мотивуючи тим, що гроші фактично у [PERSON] він брав для свого знайомого [PERSON], а розписку написав від свого імені тому, що [PERSON] та [PERSON] на той час не були особисто знайомі і такою була вимога [PERSON], до якого він, як до свого товариша звернувся з проханням допомогти грошима [PERSON] В розписці є підписи двох свідків, у тому числі і [PERSON] В подальшому [PERSON] та [PERSON] познайомилися особисто, і [PERSON] також писав розписку [PERSON] про те, що отримав у борг гроші. Розписку, яку [PERSON] пред'явив суду він повинен був повернути йому - [PERSON], але не повернув, бо сума грошей зазначена в розписці, яку писав він 27.08.2008 року і сума грошей , яку писав [PERSON] 29.06.2009 року це ті самі гроші, але вже з відсотками за користування, що визначили між собою за домовленістю [PERSON] і [PERSON] Крім того, він вважає, що строк позовної давності для звернення до суду з позовом про стягнення боргу. Він не підтверджує той факт, що віддавав [PERSON] 40 000 грн., влітку 2010 року. Дослідивши надані суду письмові докази, вислухавши сторони, суд прийшов до висновку про те, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу - підлягає задоволенню частково, за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 27.08.2008 року (мовою оригіналу) « [PERSON] (дані про народження, місця проживання та паспорту) …Одолжил у [PERSON] деньги в сумме 230.00 грн.( двести тридцать тисяч грн.), что эквивалентно 50.000 $ США (пятьдесят тисяч долларов США), сроком до первого декабря 2008 г. Расписка написана в присутствии свидетелей [PERSON](дані про народження, місця проживання та паспорту) [PERSON](дані про народження, місця проживання та паспорту). Деньги обязуюсь отдать в сток, к [PERSON] претений не имею… 27 августа 2008 г. (підпис [PERSON].) », як зазначено у розписці виконаній рукописним текстом, оригінал якої додано представником позивача до матеріалів цивільної справи. При цьому, слід зазначити, що в розписці дійсно де зазначено прізвище «[PERSON].» є підпис [PERSON], але відсутній підпис після зазначеного запису «[PERSON].» На зворотній сторінці цієї розписки міститься бланк «Соглашение», виконаний печатним текстом, з помарками, рукописним текстом виконано запис (мовою оригіналу) « 09 июля 2010 года в 12 часов 30 минут [PERSON] отдал мне деньги в сумме 40000 (сорок тисяч) гривен, что эквивалентно 5000 (пять тисяч) долларов США. Остаток долга 45 000 (сорок пять тисяч) долларов. 09.07.2010 [PERSON] - (підпис) , [PERSON] - (підпис)» В судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечував той факт, що розписка 27.08.2008 року дійсно написана від його імені та ним підписана. Не заперечував відповідач [PERSON] і справжність свого підпису у розписці від 09.07.2010 року, заперечуючи при цьому сам факт повернення грошових коштів (частки суми позики) 09.07.2010 року, в сумі 40000 (сорок тисяч) гривен, що свідчить про його непослідовність, але пояснює його мотивацію щодо пропуску строку позовної давності для звернення до суду з позовом позивача [PERSON], оскільки з часу, встановленого в розписці від 27.08.2008 року строку повернення позики - 01.12. 2008 року, минуло більш ніж три роки. Посилання відповідача на те, що 27.08.2008 року гроші він позичав для [PERSON], і які потім іх і передав, не змінює суть події, оскільки, після отримання грошей, за текстом розписки нецільового призначення, [PERSON] мав можливість розпоряджатися сумою грошей на свій власний розсуд. Разом з тим, відповідачем надано суду письмові докази цивільної справи (Справ № 2/0124/350/2012) за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики, визнання дійсним завдатку, звернення стягнення, відповідно до якого Ялтинський міський суд 02.04.2012 року постановив рішення, відповідно до якого з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто суму боргу за договором позики 72 4400 грн., та судовий збір у сумі 1700 грн., а всього 726100 грн. Рішення набрало законної чинності, та 04.05.2012 року [PERSON] отримав виконавчий лист, що підтверджено копією протоколі судового розгляду, копією рішення суду, та заявою стягувача на отримання (та отримання) виконавчого листа. З тексту судового рішення вбачається, що судом встановлено факт отримання позики [PERSON] у сумі 400 000.00 грн., від [PERSON] 29.06.2009 року, і що підтверджено копією розписки за підписом [PERSON] від 29.06.2009 року. З тексту розписи [PERSON] від 29.06.2009 року, вбачається, що цю розписку [PERSON] підписав і відповідач [PERSON], який, згідно до запису гарантував порядність угоди (повернення грошей). Разом з тим, з тексту рішення Ялтинського міського суду від 02.04.2012 року вбачається, що [PERSON] жодним чином не посилався за свідчення [PERSON] з приводу отримання ним позики від [PERSON], не спростовував дату і суму отриману ним позики від [PERSON] 29.06.2009 року. Важаючи на те, що відповідач [PERSON] посилається на те, що гроші, які стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] за рішенням Ялтинського міського суду від 02.04.2012 року, і є тією самою спірною сумою з відсотками, які позивач [PERSON] просить стягнути з нього, суд вважає, що це його обґрунтування є безпідставним, оскільки обставини, які встановлено рішенням Ялтинського міського суду від 02.04.2012 року, протирічать його поясненню, і відповідно до вимог ст.61 Цивільного процесуального кодексу України, не потребують додаткового доведення. Спеціальний характер допустимості доказів - це правила, які встановлюють використан ня певних доказів для встановлення обставин справи (позитивна допустимість) або забороняють використання певних доказів (негативна допустимість). Якщо відповідно до вимог закону потрібна нотаріальна форма правочину, то суд повинен мати відповід ний документ, який відповідає таким вимогам. Відповідно до статей 1047, 1051 Цивільного кодексу України, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця (негативна допустимість). Разом з тим, за клопотанням відповідача [PERSON], допитаний в судовому засіданні у якості свідка , - [PERSON] , підтвердив факт отримання грошей [PERSON] від [PERSON] Натомість свідок [PERSON] допитана в судовому засіданні у якості свідка, за клопотанням відповідача [PERSON].(прізвище якої є в розписці), пояснила суду, що про факт отримання позики її повідомили по телефону, запитали її анкетні данні, але при самій передачі грошової позики вона не була присутня, і не підписувала ніякої розписки, оскільки в той час (час дзвінка) знаходилася в іншому місці. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України - За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Разом з тим, форма договору позики визначена в ст.1047 Цивільного кодексу України - Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.3 ст.1049 Цивільного кодексу України - Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що позичальник - відповідач [PERSON] повернув частину боргу 09.07.2010 року, поза межами строку, який було оговорено під час позики «до первого декабря 2008 г.», чим перервав загальний строк позовної давності, що може бути застосовано у разі неналежного виконання стороною взятих на себе обов'язків. Відповідно до вимог ч.1 ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Разом з тим, із настанням певної події, що має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч.2 ст.251 та ч.2 ст.252 Цивільного кодексу України). Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, що передбачено ст. 256 Цивільного кодексу України. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України. Відповідно до вимог ст. 264 Цивільного кодексу України - Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Таким чином, повернувши частину боргу позивачу 09.07.2010 року, відповідач [PERSON], фактично перервав перебіг загального строку позовної давності - трьох років, оскільки позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] 05.07.2013 року (вх..№18921), тобто, в межах загального строку позовної давності. Таким чином, суд вважає, що позивачем [PERSON] не пропущено строк позовної давності для звернення до суду з позовом про стягнення боргу. Відповідно до вимог ст.1048 Цивільного кодексу України - Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Разом з тим, з тексту розписки від 27.08.2008 року вбачається, що ні позивачем, ні відповідачем, не було передбачено одержання процентів від суми позики, тобто, це питання сторони не обговорювали (не описували), а тому пояснення відповідача про те, що сума процентів (винагороди) від суми позики була закладена в загальну суму позики, будь яким іншим доказом, не підтверджено. Відповідно до вимог ст.1050 Цивільного кодексу України - Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму, відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, а саме: Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, відповідальність за несвоєчасне повернення позики відповідача [PERSON] становить: / 230 000.00 грн. - 40 000.00 грн. = 190 000.00 грн./, /190 000.00 грн. : 100 х 3% х 1495 днів = 23 473 грн. 50 коп. Відповідно до ст.1049 Цивільного кодексу України - Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором, а таким чином, розрахунок суми боргу за договором позики не може бути залежним від еквівалентності до долару США (на час звернення позивача до суду), оскільки позика становила суму грошових коштів в національній валюті держави Україна - гривні. Вирішуючи спір, суд виходить з вимог положень ч.1 ст.10 Цивільного-процесуального кодексу України, відповідно до яких, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, що передбачає свободу в наданні суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, та ч.1 ст. 60 Цивільного-процесуального кодексу України, відповідно до якого кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, та вважає, що рішення суду не може бути постановлено на припущеннях. Аналізуючи надані суду докази, в їх сукупності, суд прийшов до висновку що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу - підлягає задоволенню частково, саме: з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути: суму основного боргу - 190 000 (сто дев'яносто тисяч) гривень, та три відсотки річних від простроченої суми боргу - 23 473 (двадцять три тисячі чотириста сімдесят три) гривні 50 копійок. Відповідно до ст.ст. 79, 80, 88 Цивільно-процесуального кодексу України з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути у відшкодування судових витрат, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог - 2 134 (дві тисячі сто тридцять чоти )гривні 74 копійки.

Outcome: partial