Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

Позивач 27.08.2021 року звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог як на підставу позову посилається на наступне. Він являється власником житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про власність від 22.05.2012 року. В його будинку зареєстрований його колишній зять відповідач по справі [PERSON] , який на даний час в будинку не проживає після розірвання шлюбу з його донькою від 10 березня 2020 року. Будь-яких домовленостей щодо зберігання за ним права користування житлом між сторонами не було, він не може оформити субсидію, тому вважає, що той втратив право користування житловим будинком, який належить йому на праві приватної власності. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, але до суду надійшла письмова заява від представника про розгляд справи у їх відсутності, та те що позивач підтримує позовні вимоги та просить їх задаольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, суд не повідомив про причини неявки. Надав суду відзив, тому суд вважає за можливе розглянути справу без його участі. Розгляд справи проведено у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України без участі сторін та фіксування судового процесу. Суд, дослідивши наявні докази по справі, встановив наступні обставини справи. Позивач [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] на праві приватної власності, що також підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно [NUMBER] від 19.04.2012 року, Витягом про Державну реєстрацію прав від 07.06.2012 року та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.04.2014 року. Відповідач [PERSON] , згідно довідок виконкому Острицької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області № 392/04-29/7 від 17.08.2021 року, зареєстрований у житловому будинку, що розташований за адресою [ADDRESS] . Але не проживає в даному будинку згідно Акту № 11 від 17.08.2021 року сільської ради більше шести місяців. Рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 10 березня 20201 року шлюб між донькою позивача [PERSON] до відповідачем [PERSON] розірвано. Досліджуючи та оцінюючи наявні докази по справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 8 Європейської конвенції з прав людини (далі Конвенція) гарантовано кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 02 грудня 2010 року «Справа Кривіцька і Кривіцький проти України», у контексті Конвенції, поняття «Житло» не обмежується приміщеннями, в яких проживають на законних підставах або які були у законному порядку встановлені, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є самою крайньою формою втручання у права на житло. Так, в даній конкретній ситуації визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням охоплюється статтею 8 Конвенції і не є втручанням у його право на повагу до свого житла, яке в свою чергу не є абсолютним. При цьому, можливість такого втручання передбачена національним законом, що полягає у наступному. Спірні правовідносини, які виникли між сторонами за своєю природою є цивільно-правовими, регулюються ЦК України щодо права власності та захисту права власності та положеннями ЖК України. Права власника житлового будинкувизначеніст.383 ЦК України і ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання інших членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Відповідно достатті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статями 15, 16, 20 ЦК України передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення. Виходячи зі змісту частини першої статті 317 ЦК України, проживання у будинку, що є об`єктом права приватної власності, за своєю юридичною природою є складовою права користування нею як об`єктом власності. Відповідно достатті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу статті 379 ЦК України зі змінами та доповненнями житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення призначені та придатні для постійного проживання в них. Відповідно до ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном. Зокрема, стаття 72 ЖК України передбачає визнання особи такою,що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки.Відповідно до вимог частини другої статті 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідност.71 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право на користування жилим приміщенням за умови її відсутності понад шість місяців без поважних причин, за виключенням випадків. Відповідно до п.34 Постанови ПВССУ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Відповідач є повнолітньою особою, та зареєстрований у домоволодінні за адресою [ADDRESS] з дозволу власника позивача по справі [PERSON] , відомостей про укладання будь-яких угод про порядок користування жилим приміщенням між сторонами судом не встановлено. Таким чином, у зв`язку з тим, що відповідач на момент звернення до суду не являється родичем позивача, не проживає у вищезазначеному житловому будинку більше шести місяців до моменту звернення до суду, не є власником спірного житла, а тому визнання втратившим право на користування жилим приміщенням не буде свідчити про втрату ним житла взагалі і в свою чергу буде захищати права власників такого приміщення (позивача). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved