Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

Позивач [PERSON], в інтересах якого на підставі доручення діє [PERSON], звернувся до суду з позовом в яком просить визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS], укладений 18 листопада 2014 року між ним та відповідачем у виді письмової розписки, та визнати за ним право власності на вказаний житловий будинок. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач будучи власником житлового будинку [ADDRESS], на підставі договору купівлі -продажу від 31 липня 1992 року, в 2014 році продала йому вказаний будинок. Зазначений договір купівлі-продажу було укладено у виді розписки. Відповідач, в свою чергу, зобов»язувалася посвідчити вказаний договір нотаріально. Однак, вданий час, від нотаріального посвідчення договору відмовляється, оскільки кошти вона отримала і будь-яких претензій з приводу нерухомого майна не має. За таких обставин він змушений звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав. Представник позивача [PERSON] - [PERSON], який діє на підставі доручення, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити їх з підстав викладених у позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилася, про причини неявки суд не повідомила, про час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. Суд вважає, що, оскільки, відповідно до ст. 10 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності і неявкою до суду незалежно від причин відповідач фактично відмовилася надавати докази на захист своїх прав у суді, в зв'язку із чим суд розглядає справу на підставі ст. 169 ЦПК України у її відсутності, на підставі наявних матеріалів у справі, оскільки, в справі є достатньо матеріалів та доказів для розгляду спору та постановлення рішення у відповідності до ст. 224 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи Олександрівської сільської ради Каланчацького району Херсонської області Лабушний Андрій Григорович в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі та пояснив, що дійсно позивач купив у відповідача зазначений в позові житловий будинок, в якому проживає з 2014 року по теперішній час. Судом встановлені слідуючі обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач будучи власником житлового будинку [ADDRESS], яким володіла на підставі договору купівлі -продажу від 31 липня 1992 року, в 2014 році продала позивачу вказаний житловий будинок. Факт існування між сторонами договірних відносин з приводу нерухомого майна, підтверджується розпискою від 18 листопада 2014 року, відповідно до якої відповідач продала позивачу належний їй житловий будинок, і отримала за вказане майно грошову винагороду в сумі 55 000 грн.. Письмовий договір купівлі-продажу вищевказаного рухомого майна між сторонами не укладався. В даний час відповідач відмовляється від нотаріального посвідчення договору, мотивуючи це тим, що кошти вона отримала і будь-яких претензій з приводу нерухомого майна до позивача не має. Відповідно до ст. 208 ЦК України правочин між фізичною та юридичною особою належить вчиняти у письмовій формі. Згідно частини 1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсності, крім випадків, встановлених законом. Частиною 2 ст. 218 ЦК України встановлено, що якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимог щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а інша підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Враховуючи те, що сторони виконали істотні умови для договору купівлі-продажу рухомого майна - позивач отримав від відповідача вказану нерухомість, а відповідач отримала повну його оплату, і між сторонами не існує будь-яких суперечностей з приводу виконання умов даного договору, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved