Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

Позивач [PERSON] 02.10.2014 року звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування виконкому Красноармійської міської ради, про позбавлення батьківських прав, зазначивши на підтвердження своїх позовних вимог, що 01.03.2003 року вона уклала шлюб з [PERSON] і прожила з ним до 2006 року, 13 березня 2008 року шлюб було розірвано, актовий запис за № 76. Від шлюбу вони мають неповнолітню дочку, [PERSON], [INFO]. Предметом основної турботи і основним обов'язком батьків є те, що вони зобов'язані виховувати свою дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Донька [PERSON], після розірвання шлюбу, проживає з нею, вона займається її вихованням, доглядає та готує до школи, відвідує батьківські збори, забезпечує усім необхідним для розвитку. Батько дитини родинних відносин не підтримує, дитиною не цікавиться, до дочки байдужий, матеріальної допомоги не надає з 13.12.2013 року. Батька, [PERSON], ніколи не бачили у школі, він ніколи не цікавився навчанням доньки, не відвідував батьківських зборів, не брав участь в шкільних заходах, забув про її існування. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02 червня 2006 року з [PERSON] було стягнуто аліменти в розмірі 14 частини всіх видів доходу на утримання [PERSON]. Але в липні 2007 року [PERSON] звернувся до суду щодо зменшення аліментів стягнутих на утримання дитини [PERSON] до 1/6 частини всіх доходів. Суд задовольнив частково позовні вимоги та зменшив розмір аліментів до 1/5 частини всіх доходів. Згідно ст. 171 Сімейного Кодексу України враховується думка дитини при вирішенні питань, що стосується її життя. Донька не знає батька, так як він не виявляв бажання ти не відвідував її на протязі восьми років. Більш того, відповідач безпідставно чинить перешкоди їй у здійснені заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Зокрема, відповідач відмовляється падати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд неповнолітньої [PERSON] за кордон для оздоровлення останньої. Коли їй було потрібно доньку вивозити на оздоровлення, вона просила колишнього чоловіка надати дозвіл на виїзд дитини та сама оплачувала нотаріальний документ, але не зважаючи на це, відповідач не надав згоди на виїзд дитини за межі України. Все це суперечить інтересам дитини, яка потребує любові близьких, має право на забезпеченість на постійну турботу. Вона вважає, що така позиція відповідача шкодить інтересам дитини, не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку, порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток її особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами. В судовому засідання позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився повторно, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, зі згоди позивача суд проводить заочний розгляд справи відповідно до вимог ст. ст. 224-230 ЦПК України. Представник органу опіки та піклування виконкому Красноармійської міської Ради позовні вимоги вважає обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], представника відповідача, представника органу опіки та піклування, заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача [PERSON] законні, обгрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони по справі позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у юридичному шлюбі з 01.03.2003 року. Проживали разом до 2006 року, 13 березня 2008 року шлюб було розірвано, актовий запис за № 76 (а.с. 11). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку, [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Предметом основної турботи і основним обов'язком батьків є те, що вони зобов'язані виховувати свою дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Донька [PERSON], після розірвання шлюбу, проживає з позивачкою [PERSON], вона займається її вихованням, доглядає та готує до школи, відвідує батьківські збори, забезпечує усім необхідним для розвитку, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання, характеристикою та довідкою зі школи (а.с. 5, 6, 10). Батько дитини родинних відносин не підтримує, дитиною не цікавиться, до дочки байдужий, матеріальної допомоги не надає з 13.12.2013 року (а.с. 9). Батька, [PERSON], ніколи не бачили у школі, він ніколи не цікавився навчанням доньки, не відвідував батьківських зборів, не брав участь в шкільних заходах, забув про її існування. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02 червня 2006 року з [PERSON] було стягнуто аліменти в розмірі 14 частини всіх видів доходу на утримання [PERSON]. Але в липні 2007 року [PERSON] звернувся до суду щодо зменшення аліментів стягнутих на утримання дитини [PERSON] до 1/6 частини всіх доходів. Красноармійський міськрайонний суд Донецької області рішенням від 31.10.2011 року задовольнив частково позовні вимоги та зменшив розмір аліментів до 1/5 частини всіх доходів (а.с. 7). Згідно ст. 171 Сімейного Кодексу України враховується думка дитини при вирішенні питань, що стосується її життя. Донька не знає батька, так як він не виявляв бажання ти не відвідував її на протязі восьми років. Більш того, відповідач безпідставно чинить перешкоди їй у здійснені заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Зокрема, відповідач відмовляється падати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд неповнолітньої [PERSON] за кордон для оздоровлення останньої. Коли позивачці було необхідно доньку вивозити на оздоровлення, вона просила колишнього чоловіка надати дозвіл на виїзд дитини та сама оплачувала нотаріальний документ, але не зважаючи на це, відповідач не надав згоди на виїзд дитини за межі України. Все це суперечить інтересам дитини, яка потребує любові близьких, має право на забезпеченість на постійну турботу. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» Виховання в сімї є -першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Проте жодного з покладених законом на батьків обов'язків, відповідач не виконує. Згідно висновку органу опіки та піклування виконкому Красноармійської міської ради [PERSON] не виконує батьківські обов'язки з утримання та виховання своєї дочки, тому є підстави позбавити його батьківських прав у відношенні малолітньої [PERSON], [INFO] (а.с. 30). Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, суд дійшов висновку, що є всі підстави для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав щодо дочки [PERSON], [INFO], і це буде відповідати інтересам неповнолітньої дитини. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved