Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

Позивач 16.07.2020 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №2006/686-Ф03,7/95 від 26.12.2006 року у розмірі 1 107 783,25 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що АТ «Альфа-банк» є єдиним правонаступником АТ «Укрсоцбанк» з 10.09.2019 року. 26.12.2006 року між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений кредитний Договір №2006/686-Ф03,7/95, відповідно до умов якого банк надав, а останній прийняв у тимчасове строкове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру грошові кошти в сумі 64 740 дол. США. Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує, борг не повертає, незважаючи на всі реконструкції заборгованості, що здійснював банк. Ухвалою суду від 27.07.2020 року провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 11.08.2020 року. У зв`язку з неявкою учасників справи, розгляд справи у підготовчому засіданні 11.08.2020 року було відкладено на 09.09.2020 року. З метою повторного сповіщення відповідача розгляд справи у підготовчому засіданні 09.09.2020 року було відкладено на 05.11.2020 року. 29.09.2020 року [PERSON] подав апеляційну скаргу на ухвалу про відкриття провадження у справі. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06.10.2020 року повернуто цивільну справу для виконання вимог, передбачених п.15.11 частини І Розділу 13 ЦПК України. Ухвалою суду від 20.10.2020 року апеляційну скаргу [PERSON] повернуто заявнику. В результаті проведеного підготовчого засідання 05.11.2020 року було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 09.12.2020 року. У зв`язку з неявкою відповідача у судове засідання 09.12.2020 року розгляд справи було відкладено на 24.02.2021 року. Судове засідання призначене на 24.02.2021 року не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці. Наступне засідання призначено на 17.03.2021 року. До суду 17.03.2021 року від представника [PERSON] - [PERSON] надійшла заява про застосування наслідків спливу позовної давності, адже останнє погашення заборгованості було 10.06.2014 року. У судовому засіданні 17.03.2021 року було відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, долучено до матеріалів справи заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності, долучено докази, подані 17.03.2021 року та задоволено заяву представника позивача про надання часу з метою ознайомлення з долученими доказами, оголошено перерву до 19.05.2021 року. До суду 18.05.2021 року надійшли пояснення АТ «Альфа-Банк» щодо строку позовної давності, згідно яких вказано, що кінцевий термін повернення заборгованості - 15.11.2030 рік, а дострокове стягнення заборгованості у разі порушення позичальником сплати чергових платежів є правом банку. Відповідач здійснював часткове погашення заборгованості до жовтня 2017 року, тому строк навіть так не пропущений. У судове засіданні 19.05.2021 року представник відповідача просив надати час для ознайомлення, клопотання було задоволено судом, оголошено перерву до 04.06.2021 року. У судовому засіданні 04.06.2021 року оголошено перерву до 05.07.2021 року. У зв`язку зі зайнятістю представника відповідача у іншій справі, розгляд справи у судовому засіданні 05.07.2021 року відкладено на 04.08.2021 року. У судове засідання 04.08.2021 року учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява, якою підтримав позовні вимоги та просив задовольнити. Вказав, що з документів долучених банком вбачається, шо строк позовної давності не пропущений. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 26.12.2006 рок між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] було укладено договір кредиту №2006/686-Ф03.7/95, відповідно до якого кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 64 740 доларів США, зі сплатою 12,25 % річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості: з січня 2007 року по листопад20221 року щомісячно рівними частками по 360 доларів США, у грудні 2021 року - 300 доларів США, з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту - 25.12.2021 року. Договором про внесення змін №4 до Договору кредиту від 26.12.2006 року від 20.04.2015 року було змінено валюту кредиту з долара на гривню та змінено кінцевий термін повернення заборгованості до 15.11.2013 року. Внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк» правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків є АТ «Альфа-Банк», відповідно до передавального акту від 11.10.2019 року, затвердженого рішенням загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» 15.10.2019, протокол №4/2019 та рішенням єдиного акціонерна АТ «Укрсоцбанк» 15.10.2019 року, протокол №5/2019. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У статті 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Пунктом 29 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно із ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Ані вищевказаним договором, ані законодавством України підстав невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом не передбачено. Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Частиною 1 ст. 20 ЦК України визначено, що право на захист особа здійснює на свій розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що вимоги АТ «Альфа-банк» є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо вимог відповідача про застосування строку позовної давності, суд відзначає наступне. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч.1 ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому ст. 261 ЦК України встановлено, що початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З довідки АТ «Альфа-Банк» вбачається, що станом на 23.06.2017 року останній платіж [PERSON] здійснював 04.10.2017 року у розмірі 1773,09 грн. Посилання представника відповідача на те, що в довідці банку указаний останній платіж як 25.05.2015 року не підтверджується матеріалами справи, адже в довідці містяться дві графи, одна з яких основна заборгованість, інша - відсотки, і платежі поступали до 04.10.2017 року, втім зараховані були на погашення відсотків. Також вхідний залишок 04.10.2017 року вбачається з виписки по особову рахунку [PERSON] АТ «Альфа-Банк» звернувся до суду з даним позовом 16.07.2020 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності, адже останній платіж зараховано 04.10.2017 року. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до змісту ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Також внаслідок невиконання відповідачем умов кредитного договору, позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору в розмірі 16616,75 гривень, що підтверджується наявним у матеріалах справи меморіальним ордером №3907029 від 13.07.2020 року, на зазначену суму. Тому, сплачений позивачем судовий збір також підлягає стягненню з відповідача на користь банку.

Outcome: approved