Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі свого законного представника [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому вимагає припинити право власності відповідачки на 1/4 частину гаражу по вул.Жовтневій, 11-а, в м.Вільнянськ Запорізької області, та 1/4 частину земельної ділянки площею 0,0069 га, розташовану по вул.Жовтневій, 11, в м.Вільнянськ Запорізької області, визнати за собою право власності на це майно, зі сплатою відповідачці грошової компенсації у розмірі 3596 гривень. Як зазначила представник позивача у своїй позовній заяві, [PERSON] на праві власності належить 3/4 частини гаражу по вул.Жовтневій, 11-а, в м.Вільнянськ Запорізької області, та 3/4 частини земельної ділянки площею 0,0069 га, розташованої по вул.Жовтневій, 11, в м.Вільнянськ Запорізької області; це майно він отримав у спадщину після померлого [PERSON] згідно його заповіту. Інша 1/4 частина гаражу та земельної ділянки належить відповідачці. На даний момент спільне володіння та користування майном є неможливим, через розбіжності щодо цього, які виникли з відповідачкою. У зв'язку з цим позивачка й звернулася до суду з позовом про припинення права відповідача на частку у спільному майні. У судовому засіданні представники позивача [PERSON] та адвокат [PERSON] підтримали свої вимоги, просять їх задовольнити, пояснюючи, що відповідачці належить лише 1/4 частина спірних гаражу та земельної ділянки, і подальше спільне використання цього майна є неможливим. Представник відповідачки адвокат [PERSON] позов не визнав, пояснивши суду, що розмір грошової компенсації, яку запропонувала позивачка, у розмірі 3596 гривень, є явно замалим, не відповідає ринковій вартості гаражу та земельної ділянки; просить у позові відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані йому докази, вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Так, позивачу [PERSON] та відповідачці [PERSON] на праві спільної власності належить гараж по вул.Жовтневій, 11-а, в м.Вільнянськ Запорізької області; при цьому позивачу належить 3/4 частини цього гаражу, а відповідачці 1/4 його частина, в натурі цей гараж між сторонами не розділений (а.с.6). Крім того, позивачу [PERSON] та відповідачці [PERSON] на праві спільної власності належить земельна ділянка по вул.Жовтневій, 11, в м.Вільнянськ Запорізької області; при цьому позивачу належить 3/4 частини цієї ділянки, а відповідачці 1/4 її частина, в натурі ця ділянка між сторонами також не розділена (а с.7). Згідно ч.1 ст.365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Представник відповідача не заперечував у судовому засіданні, що спільне володіння та користування гаражем та земельною ділянкою сторонами є неможливим. Суд також приймає до уваги, що виділ в натурі 1/4 частини такого об'єкту нерухомого майна, як гараж, є явно неможливим, оскільки такий виділ призведе до повної втрати ним свого цільового призначення. З цих саме причин є неможливим виділ натурі 1/4 частини земельної ділянки площею 0,0069 га, яка має цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, тим більше, що саме на цій ділянці розташований спірний гараж, і про виділ в натурі інших об'єктів нерухомого майна, які можуть бути розташовані на цій земельній ділянці, жодна із сторін не заявила. Неможливість виділу 1/4 частини гаражу та земельної ділянки не заперечує й сама відповідачка. Згідно чч.1-3 ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підтвердження своїх доводів щодо вартості 1/4 частини гаражу та земельної ділянки, представники позивача надали суду звіти про експертну грошову оцінку, а саме: відносно земельної ділянки звіт від 21.10.2014 року, виконаний оцінювачем [PERSON], який має відповідну кваліфікацію оцінювача (а.с.97-126); відносно гаражу звіт від 17.10.2014 року, виконаний оцінювачем [PERSON], який також має відповідну кваліфікацію оцінювача (а.с.98-150). За висновками цих звітів, оціночна вартість земельної ділянки в цілому складає 2407 гривень, гаражу 12579 гривень. У свою чергу, представник відповідача надав суду зустрічні звіти про оцінку спірних гаражу та земельної ділянки (а.с.56-76, 77-96), згідно яких оціночна вартість цього майна є більшою, аніж та, що зазначена у звітах, наданих представниками позивача. З метою усунення розбіжностей між звітами та визначенням належної вартості, суд своєю ухвалою від 28.09.2016 року за клопотанням представників позивача призначив у справі судову інженерно-технічну експертизу з питань встановлення ринкової вартості гаражу та земельної ділянки (а.с.159). При цьому сторін було зобов'язано надати доступ до цих гаражу та земельної ділянки, про що неодноразово нагадувалося вже під час проведення експертизи (а.с.177-187). У квітні 2017 року судом було отримано повідомлення судового експерта (а.с.191-193) про неможливість проведення експертизи у зв'язку із діями відповідачки, яка у лютому та березні 2017 року не допустила експерта до об'єктів дослідження. Відповідно до ч.1 ст.146 ЦПК України, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Пояснення представника відповідачки про те, що вона не допустила експерта до об'єктів дослідження через погіршення стану свого психічного здоров'я, суд до уваги не приймає, оскільки суду не подано доказів, що цей стан дійсно об'єктивно перешкоджав їй прийняти участь у проведенні експертизи. У зв'язку з цим, суд відповідно до положень ч.1 ст.146 ЦПК України суд визнає як належні докази надані представниками позивача звіти про оцінку земельної ділянки від 21.10.2014 року, та про оцінку гаражу від 17.10.2014 року, приймає до уваги при вирішенні справи ринкову вартість цих об'єктів, яка була встановлена під час цих досліджень, та відхиляє зустрічні звіти про оцінку, надані представником відповідачки. Враховуючи обставини справи, зокрема, розмір частки відповідачки, неможливість спільного здійснення права власності та неможливість поділу майна в натурі, а також що розмір частки відповідачки є порівняно незначним, суд вважає доводи представників позивача та заявлені ними вимоги такими, що ґрунтуються на законі. Відповідно до ч.2 ст.365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Ця вимога закону позивачкою також дотримана, відповідна грошова сума внесена нею на депозит суду 30.03.2016 року (а.с.52) до початку судового розгляду справи. Таким чином, позов [PERSON] має бути задоволений повністю. На підставі викладеного та

Outcome: approved