Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

Позивач 24 липня 2019 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому просив встановити факт того, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] ; визначити позивачу додатковий строк для подання до Другої ДДНК заяви для прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] 19 квітня 2019 року позивач звернулась до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Однак позивачу було відмовлено у зв`язку з тим, що: неможливо встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті матері [PERSON] ; пропуском шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] ; відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на житловий будинок. Батько позивача [PERSON] після смерті його матері [PERSON] доглядав та утримував належне їй майно, що є свідченням прийняття [PERSON] спадщини померлої [PERSON] . Позивач своєчасно не прийняла спадщину через те, що не знала про відкриття спадщини на спадкове майно. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача - територіальної громади в особі Дніпровської міської ради просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник Другої дніпровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, письмово просив ухвалити рішення згідно діючого законодавства. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (а.с. 8). Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). [INFO] помер [PERSON] (а.с. 9). 19 квітня 2019 року позивач звернулась до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] (а.с. 47 оберт). Постановою державного нотаріуса Другої Дніпровської державної нотаріальної контори Циганко Є.Л. від 19 квітня 2019 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS] у зв`язку з тим, що: неможливо встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті матері [PERSON] ; пропуском шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] ; відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на житловий будинок (а.с. 92-93). Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. [PERSON] , який помер [INFO] , належним чином прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , померлої [INFO] , оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Вказані обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] . З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе встановити факт прийняття [PERSON] , який помер [INFO] , спадщини після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . В той же час суд не вбачає підстав для визначення позивачу додаткового строку для подання до Другої ДДНК заяви для прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] з огляду на наступне. Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з частиною першою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до частини першою статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з положеннями статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. В обґрунтування поважності причин пропущення строку для подання заяви про прийняття спадщини позивач зазначила, що вона не знала про відкриття спадщини. Суд зазначає, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини немає. Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12 та від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15. Суд на підставі встановлених обставин справи та належним чином оцінених доказів,

Outcome: partial