Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

Позивач 25.09.2014 року звернувся з позовом, в якому просив стягнути з відповідача 59678,00 грн., із них 24630,00 - внесок (тіло депозиту); 28663,00 грн. нараховані відсотки за користування внеском за період з 29.11.2009 року по 29.07.2014 року; 6395,00 грн. - 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання по 29.07.2014 року. Вимоги обґрунтовував тим, що 29.04.2008 року між ним та відповідачем КС «Реал Кредіт» було укладено строковий договір №49/08-03, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти в розмірі 32500,00 грн., що підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів №1632 від 29.04.2008 року та №2644 від 08.08.2008 року, строком на 27 місяців з 29.04.2008 року по 29.07.2010 року зі сплатою 24% річних. Після закінчення строку дії договору позивач звернувся до відповідача з проханням повернути йому внесені кошти за вказаним договором, однак відповідач всупереч умовам договору до цього часу грошові кошти так і не повернув. Тому позивач вважає такі дії відповідача незаконними, оскільки це позбавляє його права вільно розпоряджатись належними йому грошовими коштами, у зв'язку з чим просив позов задовольнити. 13.01.2015 року позивач в судове засідання надавзаяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд, дослідивши письмову заяву представника позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 509 ЦК України в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як то: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Судом встановлено, що 29.04.2008 року між позивачем [PERSON] та відповідачем КС «Реал Кредіт» був укладений договір №49/08-3 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок. Відповідно до пункту 2.1 вказаного договору позивач здійснив на користь відповідача внесок у розмірі 26500,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №1632 від 29.04.2008 року та 6000,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №2644 від 08.08.2008 року, строком на 13 місяців, початком якого є 29 квітня 2008 року, а закінченням - 29.05.2009 року (п.1.1 Договору). Згідно з п.2.3 Договору процентна ставка за внеском встановлюється у розмірі 24% річних. 29.06.2010 року між сторонами було укладено Додатковий договір до договору №49/08-3 від 29.04.2008 року про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, згідно положень якого термін дії основного договору, а відповідно строк користування внеском було продовжено до 27 місяців до 29.07.2010 року. Відповідно до положень ст. 23 ЗУ «Про кредитні спілки» внески членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нарахована на такі кошти та пайові внески плата належить членам спілки на праві приватної власності. Кожен член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти, зазначені в частині 1 даної статті у порядку і в строки, які визначені відповідно до частини 7 ст.10 цього Закону, статуту кредитної спілки або договором, укладеним сторонами. Однак відповідач зобов'язання за договором №49/08-3 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок від 29.04.2008 року до цього часу не виконав, у визначений договором термін не повернув позивачу суму вкладу та нараховані проценти, у зв'язку з чим по договору утворилась заборгованість. Відповідно до ст.ст. 629, 638 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Виходячи з того, що відповідач в односторонньому порядку ухилився від виконання укладеного з позивачем договору банківського вкладу, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в щодо стягнення внеску члена кредитної спілки, розмір якого із урахування здійснених до 20.01.2012 року відповідачем часткових оплат становить 24630,000 грн. Між тим, суд не може погодитися із зазначеним позивачем розміром нарахованих відсотків за користування грошовими коштами, виходячи з наступного. Статтею 611 ЦПК встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Так, пунктом 2.8 Договору сплата процентів, нарахованих на внесок, здійснюється протягом 5 робочих днів, починаючи з 29 числа, через кожний місяць від дати внесення внеску, протягом строку, визначеного п.1.1 Договору, який визначений до 29.10.2010 року. Будь-яких умов щодо продовження нарахування відсотків після закінчення строку дії договору у разі неповернення суми вкладу у договорі немає. Тобто відсоткова ставка, передбачена п.2. Договору, повинна застосовуватися протягом терміну дії Договору з 29.04.2008 року до 29.07.2010 року, таким чином розмір заборгованості перед позивачем за нараховані відсотки за користування грошовими коштами становить 4728,69 грн. Слід зазначити, що позивач при цьому не позбавлений можливості окремо звернутися з вимогами про відшкодування матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати позивачу, але з інших правових підстав. Згідно зі ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України висновки суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Норми ст.ст. 57, 59 ЦПК України передбачають, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Разом з тим, позивач заявляючи вимоги про стягнення з відповідача 3% за прострочення виконання грошового зобов'язання, не обґрунтував та не довів їх розмір, оскільки не визначив момент виникнення грошового зобов'язання відповідача, суми зобов'язання, яка приймалась при визначенні їх розміру і яка з урахуванням часткових оплат відповідача в періодах постійно змінювалася. При цьому суд самостійно не може вийти за межі позовних вимог та їх обґрунтування і в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу позову та здійснювати розрахунок сум, виходячи з інших обставин, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в цій частині є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Між тим, слід зазначити, що припинення терміну дії договору не припиняє зобов'язання сторін по даному договору, не звільняє відповідача від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє позивача права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК, за визначенням періоду і суми погашення заборгованості, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст. 526, 599 ЦК. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором №49/08-3 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок від 29.04.2008 року, яка становить 29358,69 грн., із них 24630,000 грн. - сума вкладу; 4728,69 грн. - нараховані відсотки. Крім того, згідно ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 293,58 грн.

Outcome: partial