Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

Позивач 11 червня 2014 року звернувся до суду з вказаним позовом, в якому посилався на те, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2014 року з нього на користь і на утримання відповідачки стягуються аліменти у розмірі 14 частини від заробітку (доходу) щомісячно до досягнення трьох років сина - [PERSON], тобто до [INFO]. На час ухвалення рішення позивач офіційно працював слюсарем по ремонту автомобілів в компанії «Дніпропетровській авто центр «МАЗ» та отримував заробітну плату в розмірі 1600 грн. Крім того, рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2014 року з нього на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], стягуються аліменти у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття сина. Проте, 20 травня 2014 року позивача було звільнено з компанії «Дніпропетровській авто центр «МАЗ» і з цього часу позивач ніде не працює та не отримує доходів, оскільки не має можливості влаштуватися на роботу за своїм фахом із заробітком необхідним для утримання не лише себе, а й дружину й свого сина. Матеріальний стан на даний час не дає можливості сплачувати аліменти у розмірі ? частини на утримання дружини. Крім того, позивач не має у власності рухомого та нерухомого майна, при цьому перебуває на утриманні батьків. Просив зменшити розмір аліментів, утримуваних за рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2014 року, на користь та на утримання [PERSON], [INFO], з ? частини на 1/8 частину всіх видів заробітку (доходу) до досягнення трьох років [PERSON], [INFO]. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. В обґрунтування позовних вимог, посилався на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, письмово просила слухати справу у її відсутність, позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню по наступним підставам. В силу ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2014 року, встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10 серпня 2013 року. Мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Вказаним рішенням вирішено стягувати з [PERSON], [INFO], аліменти на користь та на утримання [PERSON] в розмірі ? частини від заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно до досягнення трьох років [PERSON], тобто до [INFO], починаючи стягнення з 25 березня 2014 року (а.с.5). Також, встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2014 року стягуються аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття сина (а.с.6). Як вбачається, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на обставини, які обумовлюють погіршення його матеріального стану після звільнення з роботи, та у нього відсутній стабільний заробіток, з якого можливо стягувати аліменти на утримання дружини, у зв'язку з чим просив зменшити розмір аліментів на її утримання до 1/8 частини. Встановлено, що згідно наказу № 75/к від 20.05.2014 року [PERSON] звільнений з посади слюсаря по ремонту автомобілів за власним бажанням, на підставі п. 1 ст. 38 КЗпП України (а.с.7). За змістом статті 84 Сімейного кодексу України (далі СК України) дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Аналогічно форму сплати аліментів одному із подружжя і обставини при визначені їх розміру визначає і стаття 80 СК України. В свою чергу, частиною першою статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Також, частиною третьою статті 80 СК України передбачена можливість зміни розміру аліментів одному із подружжя. Разом з тим, суд звертає увагу, що після винесення 28.04.2014 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська рішення про стягнення аліментів на утримання дружини у даному судовому засіданні не надано жодних доказів стосовно того, що у позивача погіршився матеріальний стан, змінилося сімейне положення, чи погіршився стан здоров'я. Дійсно позивач звільнився з займаної посади за власним бажанням, однак це не є підставою, що ставить позивача в тяжке матеріальне становище, а обставини, наведені ним на підставу зменшення розміру аліментів, не свідчать про необхідність зміни їх розміру в сторону зменшення. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що на час винесення судом рішення та встановлення розміру аліментів, які повинен сплачувати позивач на утримання дружини, останній був з ним згодний, встановлений розмір аліментів не оскаржував. Після винесення вказаного рішення, доказів виникнення обставин, з якими закон пов'язує можливість зменшення розміру аліментів (зміна сімейного стану, погіршення матеріального становища, погіршення стану здоров'я, тощо) суду не надав. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуюче викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не знайшли обґрунтування в судовому засіданні, оскільки відповідач є працездатним, і зобов'язаний матеріально утримувати дружину до досягнення дитиною трьох років. Окрім цього, у відповідача інших неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб на утриманні немає, а тому суд відмовляє в позові про зменшення розміру аліментів. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд в силу ст.88 ЦПК України, враховує, що позовні вимоги оплачені позивачем, судом залишено без задоволення, позивач не звільнений від їх оплати, у зв'язку з чим поверненню не підлягають.

Outcome: dismissed