Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

Позивач [PERSON] 19.06.2013 року звернулася в суд із позовною заявою, в якій просить поділити майно, набуте нею за час перебування у шлюбі з відповідачем [PERSON], виділивши їй ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого у [ADDRESS]; ? частину земельної ділянки загальною площею 0, 33 га., розташованої за тією ж адресою; спальню «Класична» вартістю 2200 грн., кухонну стінку вартістю 1800 грн., кухонний стіл з табуретками вартістю 660 грн., м'який куток 2 вартістю 2500 грн., стінку «Класична» вартістю 2200 грн., телевізори SAMSUNG з тюнерами загальною вартістю 3200 грн., холодильник вартістю 2200 грн., духовку вартістю 300 грн., кухонний комбайн вартістю 2400 грн., газовий котел вартістю 7500 грн., пральну машинку вартістю 2950 грн., сервіз столовий вартістю 1850 грн., ноутбук вартістю 3900 грн., дві супутникові антени загальною вартістю 2000 грн., ліжко дитяче вартістю 360 грн., письмовий стіл вартістю 500 грн., шафу вартістю 1200 грн., а всього майна на загальну суму 37720 грн.. Відповідачу [PERSON] просить виділити автомобіль КІА SPORTAGE 2011 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] вартістю 240000 грн., прихожу вартістю 800 грн., м'який куток 1 вартістю 2100 грн., спільну «Вікторія» 1 вартістю 3500 грн., спальню «Вікторія» 2 вартістю 3500 грн., телевізор SHARP з тюнером вартістю 1200 грн., музичний центр вартістю 900 грн., порохотяг вартістю 600 грн., котел на дрова вартістю 5000 грн., фотоапарат вартістю 940 грн., мийку для автомобіля вартістю 700 грн., морозильну камеру вартістю 500 грн., генератор струму вартістю 2000 грн. та бойлер вартістю 500 грн., а всього майна на загальну суму 262240 грн.. Також просить стягнути з відповідача [PERSON] у її користь різницю у сумі 112260 грн. та судові витрати у справі у розмірі 3441 грн.. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вони з відповідачем з 1999 року по 2013 рік перебували у шлюбних відносинах, за час яких відповідачем [PERSON] отримано безкоштовно у власність із земель комунальної власності земельну ділянку загальною площею 0,33 га. у [ADDRESS], з якої 0,10 га. із цільовим призначенням - обслуговування житлового будинку та 0, 23 га. із цільовим призначенням - ведення особистого селянського господарства. На вказаній земельній ділянці (площею 0,10 га.) збудовано житловий будинок, якому згодом було присвоєно адресний номер - [ADDRESS]. Вказаний будинок також збудований ними за час перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти. Ще за час перебування у шлюбі ними за спільні кошти придбаний ще й автомобіль КІА SPORTAGE 2011 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], а також цілий ряд вказаного вище побутового майна та меблів. Враховуючи той факт, що все згадане вище нерухоме і рухоме майно після розірвання шлюбу між нею та відповідачем [PERSON] не поділено у визначеному законом порядку, як і не існує договір на володіння, користування і розпорядження спільно нажитим майном, вона була змушена звертатися до суду із даним позовом. Позивач [PERSON] 29.08.2013 року подала до суду заяву про уточнення (збільшення) позовних вимог, в якій просить поділити майно, набуте нею за час перебування у шлюбі з відповідачем [PERSON], виділивши їй 5/6 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого у [ADDRESS]; ? частину земельної ділянки із цільовим призначенням - обслуговування житлового будинку площею 0, 1000 га., розташованої за тією ж адресою; ? частину земельної ділянки із цільовим призначенням - ведення особистого селянського господарства площею 0, 2272 га., розташованої у [ADDRESS], спальню «Класична» вартістю 2200 грн., кухонну стінку вартістю 1800 грн., кухонний стіл з табуретками вартістю 660 грн., м'який куток 2 вартістю 2500 грн., стінку «Класична» вартістю 2200 грн., телевізори SAMSUNG з тюнерами загальною вартістю 3200 грн., холодильник вартістю 2200 грн., духовку вартістю 300 грн., кухонний комбайн вартістю 2400 грн., газовий котел вартістю 7500 грн., пральну машинку вартістю 2950 грн., сервіз столовий вартістю 1850 грн., ноутбук вартістю 3900 грн., дві супутникові антени загальною вартістю 2000 грн., ліжко дитяче вартістю 360 грн., письмовий стіл вартістю 500 грн., шафу вартістю 1200 грн., а всього майна на загальну суму 37720 грн.. Відповідачу [PERSON] просить виділити 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого у [ADDRESS]; ? частину земельної ділянки із цільовим призначенням - обслуговування житлового будинку площею 0, 1000 га., розташованої за тією ж адресою; ? частину земельної ділянки із цільовим призначенням - ведення особистого селянського господарства площею 0, 2272 га., розташованої у [ADDRESS], автомобіль КІА SPORTAGE 2011 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] вартістю 240000 грн., прихожу вартістю 800 грн., м'який куток 1 вартістю 2100 грн., спільну «Вікторія» 1 вартістю 3500 грн., спальню «Вікторія» 2 вартістю 3500 грн., телевізор SHARP з тюнером вартістю 1200 грн., музичний центр вартістю 900 грн., порохотяг вартістю 600 грн., котел на дрова вартістю 5000 грн., фотоапарат вартістю 940 грн., мийку для автомобіля вартістю 700 грн., морозильну камеру вартістю 500 грн., генератор струму вартістю 2000 грн. та бойлер вартістю 500 грн., а всього майна на загальну суму 262240 грн.. Судові витрати у розмірі 3441 грн. просить покласти на відповідача. В обґрунтування уточнених позовних вимог посилається на те, що добровільно поділити набуте за час перебування у шлюбі майно відповідач надалі відмовляється. Враховуючи, що з нею після розірвання шлюбу залишаються проживати двоє малолітніх дітей, вона у рахунок різниці у поділі у сумі 112260 грн. просить збільшити розмір ідеальної частки житлового будинку з ? частини до 5/6 частин. Позивач [PERSON] та її належним чином уповноважений представник - адвокат [PERSON] у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві (а. с. 3-4) та заяві про уточнення (збільшення) позовних вимог (а. с. 42-43). Відповідач [PERSON] та його належним чином у повноважений представник - [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечили у повному обсязі з підстав, наведених у письмових запереченнях проти позову вх. № 4954 від 04.11.2013 року (а. с. 58-59). Додатково надали пояснення, згідно з якими житловий будинок, розташований по [ADDRESS], хоча і збудований за час перебування у шлюбі з позивачем, однак на даний час ще не зданий в експлуатацію і відповідного правовстановлюючого документа на нього немає, а, відтак, такий об'єкт не може бути предметом поділу. Що стосується земельної ділянки у [ADDRESS] площею 0,1000 га. для обслуговування житлового будинку та площею 0, 2272 га. для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0, 3272 га., то таку відповідач одержав у власність одним рішення органу місцевого самоврядування внаслідок використання свого права на безоплатну передачу (приватизацію), передбачену діючим на той час земельним законодавством. Вказали, що позивач також вправі скористатись таким правом, а тому не може претендувати на половину згаданої вище земельної ділянки. Щодо транспортного засобу КІА SPORTAGE 2011 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], то такий просять залишити у спільній сумісній власності колишнього подружжя, оскільки виділення лише відповідачу вказаного автомобіля у рахунок збільшення частки у житловому будинку вважають неприпустимим і грубим порушенням прав відповідача. Решту майна, що було нажите за час перебування у шлюбі з позивачем, просять поділити наступним чином: виділити позивачу кухонну стінку вартістю 1000 грн., прихожу вартістю 600 грн., м'який куток 2 вартістю 2100 грн., стіл кухонний з табуретками вартістю 360 грн., спальню «Вікторія» 1 вартістю 3000 грн., спальню «Класична» вартістю 1800 грн., телевізори SAMSUNG з тюнерами загальною вартістю 2800 грн., холодильник вартістю 2000 грн., духовку вартістю 300 грн., кухонний комбайн вартістю 2400 грн., пральну машинку вартістю 2500 грн., музичний центр вартістю 600 грн., порохотяг вартістю 600 грн., сервіз столовий вартістю 1500 грн., фотоапарат вартістю 940 грн., ноутбук вартістю 3900 грн., антену «Інтертелеком» вартістю 800 грн., ліжко дитяче вартістю 360 грн., письмовий стіл вартістю 500 грн., шафу вартістю 1200 грн., а всього майна на загальну суму 29260 грн.; виділити йому м'який куток 1 вартістю 1000 грн., спальню «Вікторія» 2 вартістю 3000 грн., стінку «Класична» вартістю 2000 грн., телевізор SHARP з тюнером вартістю 900 грн., дві супутникові антени загальною вартістю 800 грн., мийку для автомобіля вартістю 400 грн., морозильну камеру вартістю 500 грн., бойлер вартістю 500 грн., а всього майна на загальну суму 8700 грн.. Судові витрати просять покласти на позивача, оскільки саме вона звернулася у суд із даним позовом, а відповідач наміру цього робити не мав. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача [PERSON] та її представника - адвоката [PERSON], пояснення відповідача [PERSON] та його представника [PERSON], давши належну оцінку доказам по справі, суд вважає, що уточнені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач 09.10.1999 року зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого цього ж дня Тухлянською сільською радою Сколівського району Львівської області (а. с. 5). Вказаний шлюб розірвано 04.06.2013 року, що підтверджується копією рішення Сколівського районного суду Львівської області, ухваленого у справі № 453/768/13-ц. (провадження № 2/453/333/13 р.) (а. с. 62). Згадане рішення суду набрало законної сили. За час перебування у шлюбі, а саме у 2006 році сторонами завершено будівництво житлового будинку загальною площею 162, 5 кв. м., житловою площею 74, 7 кв. м. у [ADDRESS], якому згодом присвоєно адресний номер - [ADDRESS]. Зазначені факти підтверджується копією технічного паспорта на житловий будинок, виготовленого 26.08.2008 року КП ЛОР «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» (а. с. 10-16), а також копією рішення виконавчого комітету Тухлянскьої сільської ради Сколівського району Львівської області № 61 від 30.07.2008 року «Про розгляд заяви гр. [PERSON]» (а. с. 50), яким присвоєно адресу житловому будинку. Однак судом встановлено, що ніхто із сторін відповідно до вимог ст. 331 ЦК України не набув на зазначене новостворене майно право власності, так як таке нерухоме майно станом на дату ухвалення рішення у даній справі не прийняте до експлуатації і, відповідно, державна реєстрація права власності ані за позивачем ані за відповідачем не здійснена, правовстановлюючий документ на об'єкт нерухомого майна відсутній. Про поділ матеріалів, обладнання тощо, що були використані у процесі будівництва (створення майна), а також визнання їх спільною сумісною власністю колишнього подружжя в уточненому позові не йдеться. За таких обставин суд вважає, що житловий будинок [ADDRESS] не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, не може бути предметом поділу і у задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити. За час перебування сторонами у шлюбі, рішенням Тухлянської сільської ради Сколівського району Львівської області № 22 від 22.12.2003 року відповідачу передано безкоштовно у власність земельну ділянку загальною площею 0, 3272 га., з яких 0, 1000 га. для обслуговування житлового будинку та 0, 2272 га. для ведення особистого селянського господарства, розташовану у [ADDRESS]. На підставі вказаного вище рішення відповідач замовив технічну документацію щодо виготовлення Державних актів на право власності на земельну ділянку та 29.03.2006 року отримав Державний акт серії ЯГ № 050074 на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га., розташовану у [ADDRESS] із цільовим призначенням - обслуговування житлового будинку (а. с. 46) і Державний акт серії ЯГ № 050075 на право власності на земельну ділянку площею 0, 2272 га., розташовану у [ADDRESS] із цільовим призначенням - ведення особистого селянського господарства (а. с. 47). Також на ім'я відповідача 17.05.2011 року зареєстровано транспортний засіб марки КІА SPORTAGE 2011 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого Стрийським ВРЕР ДАІ при ГУ МВС України у Львівській області (а. с. 60). Окрім згаданого вище майна сторони ще набули у власність цілий ряд речей, зокрема меблів, побутової техніки та речей домашнього вжитку, а саме: спальню «Класична», кухонну стінку, кухонний стіл з табуретками, м'який куток 2, стінку «Класична», телевізори SAMSUNG з тюнерами, холодильник, духовку, кухонний комбайн, газовий котел, пральну машинку, сервіз столовий, ноутбук, дві супутникові антен, ліжко дитяче, письмовий стіл, шафу, прихожу, м'який куток 1, спільну «Вікторія» 1, спальню «Вікторія» 2, телевізор SHARP з тюнером, музичний центр, порохотяг, котел на дрова, фотоапарат, мийку для автомобіля, морозильну камеру, генератор струму та бойлер. Наявність згаданих транспортного засобу, меблів, побутової техніки та речей домашнього вжитку, їх придбання за час перебування у шлюбі і те, що вони являються спільною сумісною власністю колишнього подружжя позивача та відповідача сторонами у судовому засіданні не заперечувалось, обидві сторони визнали та погодили ці обставини, не оспорювали їх, за виключенням вартості кожної з вказаних речей. Відтак, факт придбання таких речей сторонами судом не досліджувався. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як йдеться у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них; продуктивна і робоча худоба; засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери; паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Як вбачається з копій вказаних вище Державного акта серії ЯГ № 050074 на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га., розташовану у [ADDRESS] із цільовим призначенням - обслуговування житлового будинку (а. с. 46) і Державного акта серії ЯГ № 050075 на право власності на земельну ділянку площею 0, 2272 га., розташовану у [ADDRESS] із цільовим призначенням - ведення особистого селянського господарства (а. с. 47), виданих відповідачу 29.03.2006 року Тухлянською сільською радою Сколівського району Львівської області, спірна земельна ділянка загальною площею 0, 3272 га. була передана у власність останньому шляхом приватизації на підставі рішення Тухлянської сільської ради Сколівського району Львівської області № 22 від 22.12.2003 року. Статтею 22 КЗпШС України, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (22.12.2003 року) передбачалося, що майно, яке набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Як убачається з наведеного вище, земельна ділянка не була набута спільно подружжям, а придбана у власність відповідачем шляхом приватизації. Аналогічна за змістом норма зазначена і у ст. 61 СК України (у редакції, що діяла до 08.02.2011 року), згідно якої об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 57 СК України (у редакції, що діяла до 22.12.2006 року, тобто на час прийняття рішення про безоплатну передачу землі та отримання Державних актів на право власності на земельну ділянку), особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. З огляду на зазначене, суд враховує те, що земельна ділянка загальною площею 0,3272 га., розташована у [ADDRESS], набута відповідачем за час шлюбу внаслідок приватизації, а, відтак, суд вважає, що дана земельна ділянка належить відповідачу на праві особистої приватної власності та не може бути об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Таким чином до об'єкта спільної сумісної власності позивача та відповідача відносяться лише транспортний засіб марки КІА SPORTAGE 2011 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], а також згадані вище меблі, побутова техніка та речі домашнього вжитку, оскільки були набуті ними за час шлюбу і не відносяться згідно чинного законодавства до речей індивідуального користування. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється виключно за взаємною згодою, відповідно до чинного ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або шлюбним договором. Як встановлено судом, жодної домовленості між сторонами з приводу володіння, користування та розпорядження спільно нажитим майном та їх часток не існує, як і не існує шлюбного договору, укладеного між ними. Таким чином, суд вважає підставними вимоги позивача у частині поділу транспортного засобу марки КІА SPORTAGE 2011 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], а також згаданих вище меблів, побутової техніки та речей домашнього вжитку, при цьому погоджуючись із їх вартістю, яка була вказана позивачем в уточненому позові (окрім вартості транспортного засобу) і вважає за необхідне їх задовольнити, а саме здійснити поділ таких речей, виділивши у власність позивачу спальню «Класична» вартістю 2200 грн., кухонну стінку вартістю 1800 грн., кухонний стіл з табуретками вартістю 660 грн., м'який куток вартістю 2000 грн., стінку «Класична» вартістю 2200 грн., телевізори SAMSUNG з тюнерами загальною вартістю 3200 грн., холодильник вартістю 2200 грн., духовку вартістю 300 грн., кухонний комбайн вартістю 2400 грн., газовий котел вартістю 7500 грн., пральну машинку вартістю 2950 грн., сервіз столовий вартістю 1850 грн., ноутбук вартістю 3900 грн., дві супутникові антени загальною вартістю 2000 грн., ліжко дитяче вартістю 360 грн., письмовий стіл вартістю 500 грн., шафу вартістю 1200 грн., а всього майна на загальну вартість 37220 грн.; і виділивши у власність відповідачу прихожу вартістю 800 грн. м'який куток вартістю 2100 грн., спальню «Вікторія» 1 вартістю 3500 грн., спальню «Вікторія» 2 вартістю 3500 грн., телевізор SHARP з тюнером вартістю 1200 грн., музичний центр вартістю 900 грн., порохотяг вартістю 600 грн., котел на дрова вартістю 5000 грн., фотоапарат вартістю 940 грн., мийку для автомобіля вартістю 700 грн., морозильну камеру вартістю 500 грн., генератор струму вартістю 2000 грн., бойлер вартістю 500 грн., а всього майна на загальну вартість 22240 грн.. При цьому, визначаючи такий порядок поділу речей і виділення позивачу майна на більшу вартість, суд враховував позицію відповідача, за якою той погодився з позивачем та не заперечував, що позивачу дійсно слід виділити значно більшу кількість речей домашнього вжитку, побутової техніки та меблів, аніж йому, оскільки такі речі необхідні для належних умов проживання їх спільних дітей. Відповідно, з виділенням більшої кількості вказаних речей позивачу збільшився і розмір частки такого майна, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 70 СК України у зв'язку із домовленістю між сторонами, досягнутою вже у ході судового розгляду справи. Однак, що стосується поділу транспортного засобу марки КІА SPORTAGE 2011 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], то з цього приводу суд дійшов до наступного висновку. Так, позивач у заяві про уточнення (збільшення) позовних вимог просила здійснити поділ вказаного автомобіля таким чином, щоб залишити його у власності відповідача у рахунок збільшення її частки у об'єкті нерухомого майна. Разом з тим, відповідач проти такого варіанту поділу заперечив, вважаючи, що автомобіль слід залишити у спільній сумісній власності. Як уже йшлося вище, у задоволенні позовної вимоги про поділ об'єкта нерухомого майна - житлового будинку, розмір ідеальної частки у якому позивач просила збільшити за рахунок автомобіля, суд вважає за необхідне відмовити. Таким чином, здійснити поділ транспортного засобу у спосіб, як це просила позивач, не представляється можливим. Крім того, сторони не досягли згоди щодо вартості спірного автомобіля, клопотань про призначення у справі експертизи для визначення його дійсної вартості на час вирішення питання про поділ автомобіля сторони не заявляли. Разом з тим, беручи до уваги у першу чергу відсутність заперечень у кожної із сторін з того приводу, що автомобіль необхідно вважати спільним майном колишнього подружжя, з врахуванням часу придбання транспортного засобу КІА SPORTAGE 2011 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] та його реєстрації за відповідачем, питання його поділу між сторонами підлягає вирішенню, оскільки сторони не досягли згоди. Враховуючи те, що спірний автомобіль є об'єктом права спільної сумісної власності сторін, виходячи з положень ч. 1 ст. 70 СК України, суд вважає, що такі частки є рівними. Як уже йшлося вище, за змістом уточнених позовних вимог позивач бажає поділити спірний автомобіль, виділивши його у власність відповідачу взамін виділення їй іншого майна (збільшення частки у житловому будинку), що за дослідженими матеріалами справи є неможливим, так як у задоволенні вимоги про поділ житлового будинку суд вважає за необхідне відмовити. Згідно роз'яснень, які містяться у п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільні речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі, коли кожен із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, що є у даному випадку, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Оскільки відповідачем не внесено попередньо на депозитний рахунок певної суми у рахунок виділення йому спірного автомобіля і він такого не бажав, а також з урахуванням недосягнення між сторонами згоди щодо вартості автомобіля, суд у цій частині уточнені вимоги позивача задовольняє частково у спосіб визначення ідеальних часток подружжя в цьому майні, які вважає рівними. У зв'язку із частковим задоволенням позовних вимог, суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача у користь позивача понесені останньою судові витрати у справі у відповідності вимог, визначених ч. 1 ст. 88 ЦПК України, що складає 1572 грн. 20 коп. (пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та пропорційно до тієї частки позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено). Решту судових витрат у розмірі 1868 грн. 80 коп. слід залишити за позивачем.

Outcome: partial