Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

Позивач 16.08.2016 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], за яким просив стягнути з неї заборгованість за кредитним договором у розмірі 22\~281, 55 грн., судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1\~378, 00 грн.. В обґрунтування позову відзначив, що 26.03.2012 року ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] уклали договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, шляхом акцептування клієнтом публічної пропозиції банку на комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту платіжна Ко-бренд картка «DREAMCARD»), за яким відповідачка отримала грошові кошти у кредит на суму 9\~000 грн.. [PERSON] виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі та надав кредитні кошти позичальнику, а остання, всупереч умов договору, не здійснює платежі для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованих процентах, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання. Відповідно до розрахунку банку станом на 08.07.2016 року заборгованість [PERSON] за Кредитним договором складає 22\~281 (двадцять дві тисячі двісті вісімдесят одну) гривень 55 копійок. У судове засідання представник позивача ПАТ «Альфа-банк» - [PERSON] (діє на підставі довіреності №001882/15 від 18.09.2015 року) не з'явився, але надав суду клопотання, у якому просив розглядати справу за відсутністю представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце судового засідання була повідомлена належним чином у встановленому порядку, причини неявки суду не повідомила. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про причини такої неявки в судове засідання, ухвалив відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України слухати справу у відсутності відповідача, у порядку ст. ст. 224-225 ЦПК України при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Згідно ст.197 ЦПК України у разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, додані до неї документи прийшов до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.03.2012 року ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] уклали договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, шляхом акцептування клієнтом публічної пропозиції банку на комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту платіжна Ко-бренд картка «DREAMCARD»), за яким відповідачка отримала грошові кошти у кредит на суму 9\~000 грн.. Згідно додатку до публічної пропозиції ПАТ «Альфа-банк» на оформлення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, шляхом акцептування клієнтом публічної пропозиції банку на комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту платіжна Ко-бренд картка «DREAMCARD») від 26.03.2012 року (п.2.2), процентна ставка за користування коштами відновлювальної кредитної лінії складає 3,5% в місяць на торгові операції та операції зняття коштів. Розрахунок суми процентів за користування відновлювальною кредитною лінією по операціям, які здійснені з використанням картки, здійснюється, виходячи із річної процентної ставки на рівні 42%, згідно методу факт/факт. [PERSON] виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі, відкривши відповідачці картковий рахунок №26255000587798 у валюті гривня та випустив міжнародну платіжну картку MasterCard Standart строком дії 2 роки з моменту її випуску, встановивши ліміт відновлювальної кредитної лінії (сума кредиту) 9\~000 грн.. Проте, відповідачка усупереч умов договору, не здійснює належним чином платежі для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованих процентах, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання. Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Пунктом 29 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов'язання за даним договором. Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Ані вищевказаним договором, ані законодавством України підстав невиконання зобовязання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом не передбачено. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Також відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше\~майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або\~неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Таким чином, судом було встановлено, що умови Кредитного договору щодо своєчасної сплати кредиту та нарахованих відсотків Відповідачем не виконані. Отже, виходячи з вказаних умов кредитного договору та фактичних обставин виконання договірних зобовязань, ПАТ «Альфа - Банк» має право вимагати від [PERSON] сплати заборгованості за кредитним договором від 26.03.2012 року (включаючи відсотки, пеню та інші платежі) у повному обсязі. Згідно розрахунку банку, заборгованість відповідачки за кредитним договором від 26.03.2012 року станом 08.07.2016 року становить 22\~281 (двадцять дві тисячі двісті вісімдесят одну) гривень 55 коп., з яких: -тіло кредиту 12\~336, 49 грн.; -просрочка по тілу кредиту 7\~820, 23 грн.; -відсотки за кредитом 45, 98 грн.; -неустойка 2\~078, 85 грн.. Розрахунок суми заборгованості міститься в матеріалах справи. Жодних доказів щодо сплати грошових коштів за кредитним договором, та які б спростовували зазначений розрахунок заборгованості, відповідач суду не надала. На момент розгляду справи доказів про погашення відповідачем кредиту, сплати комісій, відсотків, пені, штрафу, тощо у суду немає. \~Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу (комісій), заявлені обґрунтовано, так як це передбачено укладеним кредитним договором та діючим законодавством України. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами. Отже, допустивши прострочення кредиту, відповідач порушила не тільки свої договірні зобов'язання, а й вимоги законодавства України, на підставі чого суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача всієї суми заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. \~\~Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Судом встановлено, що позивач поніс витрати по сплаті судового збору у розмірі 1\~378, 00 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи меморіальним ордером №93982 від 03.08.2016 року. Отже, стягненню з Відповідача підлягають витрати (судовий збір) на користь Позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved