Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

Позивач [PERSON] 10 травня 2018 року звернулася в Київський районний суд м. Полтави з позовом до Полтавської міської ради про визнання права власності на гараж. В своїй позовній заяві позивач посилалася на те, що побудувала гараж у дворі будинку по [ADDRESS] для власного використання, зверталася до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області із декларацією про готовність об'єкті до експлуатації, але у реєстрації було відмовлено. Просила суд визнати за нею право власності на самочинно збудований гараж № 7 загальною площею 22,7 кв.м. по [ADDRESS]. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 10 травня 2018 року зазначена позовна заява [PERSON] прийнята до розгляду та призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 05 червня 2018 року. В судовому засіданні з розгляду справи по суті 18 червня 2018 року представник позивача повністю підтримав подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Представник відповідача в судовому засіданні зазначила, що будівництво гаража не порушує прав інших осіб, тому при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що за адресою [ADDRESS] знаходиться об'єкт нерухомого майна - гараж № 7 загальною площею 22,7 кв.м., позначений літ. «Г-1». Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Звертаючись до суду з відповідним позовом, а також надаючи пояснення в судовому засіданні, уточнюючи свої вимоги на прохання суду, представник позивача, обґрунтовує свої позовні вимоги нормами ст. 376 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Цією нормою передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України). Таким чином, в порядку, визначеному ст. 376 ЦК України, самочинним вважається: а) будівництво нерухомого майна, якщо збудовано на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; б) відведена не для цієї мети; в) без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; г) з істотним порушенням будівельних норм і правил. Як встановлено судом та визнавалося представником позивача в судовому засіданні, на земельній ділянці по [ADDRESS] будівництво гаража проведено без відповідного документа, який надає право виконувати будівельні роботи, без належно затвердженого проекту, а також на земельній ділянці, яка не була відведена для будівництва гаража. Згідно з ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Позивач [PERSON] не є ні власником, ні землекористувачем земельної ділянки по [ADDRESS]. При цьому в силу норм ст. 331 ЦК України, яка визначає набуття права власності на новостворене майно, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Разом з тим, як встановлено судом, самочинно збудований гараж, що розташований на земельній ділянці по вул. Соборності, 46г м. Полтаві, в експлуатацію не приймався. Будь-які докази на підтвердження тієї обставини, що гараж є таким, що завершений будівництвом та підлягає прийняттю до експлуатації, позивачем не надано. Окрім того, відсутні в матеріалах справи будь-які документи технічної інвентаризації будівлі гаража, а також докази на підтвердження тієї обставини, що будівництво було здійснене саме позивачем, а не іншою особою. Також обов'язковими умовами для визнання права власності на таке майно в порядку, визначеному ч. 5 ст. 376 ЦК України є відсутність порушень прав інших осіб. Пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 12. Постанови від 30 березня 2012 року N 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз'яснив, що у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). При цьому вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Позивач не надала до суду жодних доказів про те, що вона у встановленому законом порядку зверталася до компетентного органу з питань прийняття гаража до експлуатації, відмова компетентного органу відсутня. Лист Департаменту ДАБІ у Полтавській області від 18 грудня 2017 року (а.с. 10) не є відмовою компетентного органу, а містить лише роз'яснення норм чинного законодавства, позивачу повернуто декларацію у зв'язку з оформленням її з порушенням чинного законодавства. Позивачем при зверненні до суду з відповідним позовом також не враховано, що суд, здійснюючи правосуддя, не може перебирати на себе повноваження органу, до компетенції якого віднесено прийняття відповідного рішення та складення відповідного документа. При цьому територіальна громада м. Полтави, до якої позивач [PERSON] звернулася з позовом, жодних прав позивача не порушувала. Посилання позивача в поданій до суду позовній заяві на норми ст. 375 ЦК України щодо права власника на забудову земельної ділянки є безпідставним, оскільки позивач не є власником земельної ділянки по [ADDRESS]. Тому суд, вирішуючи справу в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про безпідставність позовних вимог [PERSON] та про відмову в їх задоволенні в повному обсязі. У зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed