Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

Позивач [PERSON] 03.09.2019 звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що з 17.07.2008 він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Черкаського районного суду від 15.10.2014 шлюб між ними розірвано. Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 16.10.2015 визнано місце проживання сина зі позивачем, як батьком. Рішенням Соснівського 878jlMnuрайонного суду від 01.12.2015 з відповідачки на його користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі ј частини від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішенням Соснівського районного суду від 19.12.2016 змінено розмір стягуваних з відповідачки аліментів та встановлено стягнути на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Соснівського районного суду від 26.06.2019 з [PERSON] стягувались додаткові витрати на утримання дитини за 2018 рік. Позивач вказує, що відповідачка сплачує зазначену суму аліментів, але ухиляється від сплати будь-яких додаткових витрат, пов`язаних з утриманням, вихованням, лікуванням та відпочинком дитини. На його неодноразові пропозиції здійснювати додаткові виплати відповідачка не відповідає. За таких обставин, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Просить суд стягнути з відповідачки грошові кошти в сумі 5455,51 грн. в рахунок відшкодування додаткових витрат на утримання дитини, а саме: на лікування та оздоровлення. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.10.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін. До суду 29.11.2019 подано відзив [PERSON] на позовну заяву, в якій остання проти задоволення позову заперечує, при цьому, визнає частково заявлені позивачем суми. Незважаючи на визнання певних сум, із заявлених у позові, відповідачка не визнає сам позов, оскільки позивач (в розумінні ст. 4 ЦПК України) звертається до суду за захистом своїх порушених, оспорюваних або невизнаних прав, а вона прав позивача не порушувала. Вказала, що позивач жодного разу не звернувся до неї щодо добровільної оплати витрат із санаторно-курортного лікування. До суду 16.12.2019 надійшло заперечення [PERSON] на відзив [PERSON] на позовну заяву. Такі заперечення обґрунтовано тим, що протягом останніх двох років відповідачка втратила будь-який інтерес до виховання та піклування про їх спільного сина; у той час коли дитина потребувала материнської любові й ласки після отриманої травми, відповідачка у лютому 2019 року дозволила собі відпочинок у Єгипті в п`ятизірковому готелі. В період з січня 2019 року по березень 2019 року на малолітнього [PERSON] , 2006 року народження, було скоєно три напади, за місцем проживання по [ADDRESS] , що вплинуло на його фізичний та психологічний стан. Вказані події погіршили стан його здоров`я. Наголосив, що [PERSON] свідомо надає в суді неправдиву інформацію в частині того, що їй не відомо про необхідність додаткових витрат на лікування малолітнього [PERSON] . У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному розмірі, просив суд позов задовольнити. Суду пояснив, що мати їх сина [PERSON] самоусунулась від виховання дитини та не бажає нести додаткові витрати, пов`язані з його лікуванням та оздоровленням, що є підставою для задоволення позову. Так, упродовж травня-червня 2019 року він поніс додаткові витрати, пов`язані з лікуванням та оздоровленням сина. З метою проведення реабілітаційних заходів сина було направлено для проходження санаторно-курортного лікування до МРЦ МВС України «Перлина Прикарпаття». В липні 2019 року син [PERSON] , 2006 року народження, оздоровлювався в дитячому таборі «Веселка» Скадовського району, Херсонської області. В серпні 2019 року син оздоровлювався на морі в селищі Лазурне. Тобто, упродовж 2019 року позивачем всього понесено додаткових витрат на дитину в розмірі 10911,02 грн. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала частково в частині віднесення витрат на санаторно-курортне лікування в «Перлина Прикарпаття» на суму 6300 грн. за путівку, 302,54 грн. витрат за проїзд поїздом до м. Трускавець, 316,25 грн. - витрати на проїзд поїздом із м. Трускавець, до додаткових витрат в розумінні ст. 185 СК України. Щодо перебування у літньому таборі та спільного з батьком відпочинку на морі, то ці витрати не викликані особливими обставинами, а є звичайним щорічним оздоровленням дитини, тому не можуть охоплюватися поняттям додаткових витрат в розумінні ст. 185 СК України. Звичайний щорічний відпочинок входить до цілей, на які стягуються аліменти (для забезпечення гармонійного розвитку дитини - ч. 2 ст. 182 СК України). Заслухавши сторони, дослідивши заяви по суті спору та надані сторонами докази, що містяться у справі, суд встановив наступні обставини справи, відповідні їм правовідносини і дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що з 17.07.2008 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 15.10.2014, що набрало законної сили 26.10.2014. В шлюбі [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 16.10.2015 (справа № 22ц-793/611/15) визначено місце проживання малолітнього [PERSON] з батьком - [PERSON] . Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 01.12.2015 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі ј частини від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішенням Соснівського районного суду м Черкаси від 19.12.2016 змінено розмір стягуваних з [PERSON] аліментів та встановлено стягнути на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.06.2019 з [PERSON] стягнуто додаткові витрати на утримання дитини в сумі 2855,36 грн. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно з ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до санаторно-курортної карти для дітей віком 0-17 років включно, заповненої 06.05.2019 лікарем Лікарні (з поліклінікою) ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Черкаській області» та висновку медично-відбіркової комісії, [PERSON] , [INFO] , визначено діагноз: дискінезія жовчовивідних шляхів по гіпотонічному типута супутні захворювання, а, також, рекомендовано санаторно-курортне лікування в санаторії «Перлина Прикарпаття» м.Трускавець. Згідно з повідомленням № 1252, [PERSON] виділено путівку до санаторію «Перлина Прикарпаття» м. Трускавець на період із 16.05.2019 по 05.06.2019, за перебування в якому [PERSON] сплатив 6300 грн. Оскільки санаторно-курортне лікування у цьому закладі було рекомендовано дитині лікарем державного медичного закладу, то понесені позивачем витрати на таке лікування також відносяться до додаткових витрат на дитину в розумінні ст. 185 СК України, як і витрати в розмірі 794,40 грн. на проїзд дитини до міста розташування санаторію автобусним та залізничним сполученням, що підтверджується проїзними документами дитини, відповідними квитками. Отже, з відповідачки підлягають стягненню 1/2 частина від понесених позивачем витрат на санаторно-курортне лікування та проїзд до місця розташування санаторію, а саме в розмірі 3547,20 (6300 грн. + 794,40 грн. = 7094,40 грн., 7094,40 грн./2=3547,20 грн.). Також, до стягнення з відповідачки підлягають судові витрати, пов`язані з розглядом справи в сумі 23,60 грн. Щодо вимог позивача стягнути з відповідача понесені ним витрати на літній відпочинок в серпні 2019 року у с.Лазурне Скадовського району Херсонської області, витрати на перебування в липні 2019 року в дитячому таборі «Веселка» Скадовського району Херсонської області, то такий відпочинок не було призначено дитині будь-яким уповноваженим органом, а було організовано позивачем з власної ініціативи та за власний рахунок. Крім того, суд також враховує, що цей відпочинок сина позивач не узгоджував з відповідачкою та не отримував її добровільної згоди на компенсацію 1/2 частини витрат. Отже, в цій частині позов задоволенню не підлягає. Оскільки позивач та відповідачка звільнені від сплати судових витрат у виді судового збору як інваліди ІІ групи, то такі витрати підлягають компенсації за рахунок держави.

Outcome: partial