Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

\~\~\~Позивач [PERSON] 01 серпня 2016 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 10 січня 2014 року [PERSON] взяла у нього в борг 20 000 гривень, про що надала розписку із зобов'язанням повернути позичену суму в грудні 2015 року. В розписці про отримання грошових коштів відповідачкою було визначено строки повернення боргової суми, а саме: в грудні 2015 року. Свої зобовязання по поверненню боргу відповідачка не виконала. В звязку з тим, що відповідачка не виконала свої зобовязання по поверненню грошових коштів, позивач просить стягнути з відповідачки на його користь грошові кошти в розмірі 21 534,00 грн., які складаються: 20\~000,00 грн. сума основного боргу; 1534,00 грн. три відсотки річних від простроченої суми; понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 521,00 грн. Позивач надав суду заяву про слухання справи без його присутності. Відповідач до суду не зявилася, причину неявки суду не повідомила про час та місце розгляду справи завчасно повідомлялася у встановленому законом порядку. Згідно ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.\~\~З урахуванням думки позивача, який в наданій заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив розглянути справу за відсутності відповідача у заочному порядку. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 10 січня 2014 року [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти у розмірі 20 000,00 грн. строком повернення в грудні 2015 року, що підтверджується письмовою розпискою відповідача.\~\~ На даний час сума боргу не повернута. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір вважається укладеним з моменту передання грошей. Згідно\~статті 1047 ЦК України, договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Згідно\~статті 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлюється договором. \~\~Відповідно до\~ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Відповідно до вимог\~ст.545 ЦК України\~кредитор, прийнявши виконання зобов'язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. З наведеного випливає, що кредитор в даному випадку повинен видати розписку лише на вимогу боржника. Якщо такої вимоги від боржника не надійшло, зазначений обов'язок у кредитора не наступає. Тому для боржника вкрай важливо документально підтвердити факт виконання свого зобов'язання. Якщо ж боржник при отриманні позики видав кредиторові борговий документ (розписку), кредитор, приймаючи її повернення, повинен повернути борговий документ (розписку) боржникові. Якщо кредитор з якоїсь причини не може повернути борговий документ (розписку) (наприклад, у випадку її втрати, знищення, передачі іншим особам і т.п.), він зобов'язаний видати боржникові свою розписку, вказавши в ній про це. Відповідно до ч. 2\~ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Такий правовий висновок зроблений Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України\~\~ в постанові від 01 жовтня 2014 року у справі №113цс14,\~\~ який,\~\~ відповідно до\~ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Позивач в позовній заяві просить стягнути 3% річних від простроченої суми виходячи за періоду з 10 січня 2014 року по 01 серпня 2016 року, що складає 934 дні. Відповідач зобов'язалася повернути борг в грудні 2015 року, але в цей строк зобов'язання не виконала, суд вважає, що три проценти річних від простроченої суми мають бути розраховані починаючи з наступного дня, тобто з 01 січня 2016 року по 01 серпня 2016 року, що складає 213 дні прострочення. Три відсотки річних за період прострочення з 01 січня 2016 року по 01 серпня 2016 року становить 349 гривень 32 коп. (20000 грн. х 3 % / 365 х 213 днів). Таким чином, на підставі вищезазначеного суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 20\~350,13 грн., з яких: сума основного боргу 20 000 гривень, 3% річних 349 грн. 32 коп. \~\~\~Відповідно до вимог\~ст.88 ЦПК\~суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 521,00 грн. та на користь держави 30,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial