Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

Позивач 22.09.2014 року звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В своєму позові позивач зазначила, що знаходиться з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 16.08.2012 року. Від сумісного подружнього життя у них з відповідачем, [INFO] року, народився син [PERSON], батьком якого є відповідач по справі. Зазначила, що відповідач працює, отримує дохід, але відмовляється добровільно надавати їй матеріальну допомогу на утримання їх спільної дитини, хоча згідно норм сімейного законодавства зобов'язаний це робити. Посилаючись на те, що відповідач повинен утримувати їх спільну дитину, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь на утримання сина аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку(доходу) відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця від дня пред'явлення позову і до настання повноліття дитини. Позивач в судове засідання за викликом суду не з'явилася, але надала суду письмову заяву, в якій просить суд її позов задовольнити повністю, а справу розглянути у її відсутність. Також в цій заяві позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи, у випадку неявки відповідача в судове засідання. Відповідач в судове засідання повторно за викликом суду не з'явився, хоча належним чином неодноразового повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить зворотне поштове повідомлення. Про причини своєї неявки відповідач суду не повідомив і від нього не надходило ніяких заяв про відкладення розгляду справи, чи про розгляд справи у його відсутність. У відповідності до вимог ст.ст.74, 169 ЦПК України, неявка відповідача в судове засідання визнана судом без поважних причин, а справа, згідно ст.ст.224-226 ЦПК України, розглянута у відсутність відповідача за наявності у справі достатніх доказів про права та взаємовідносини сторін, в порядку заочного розгляду справи, враховуючи що позивач не заперечувала проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає повному задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 16.08.2012 року. У сторін є спільна дитина - син [PERSON], [INFO], батьком якого являється відповідач по справі. Як вбачається з обставин викладених в позові, малолітній [PERSON] проживає разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Батько дитини - відповідач по справі не надає добровільно допомоги матері на утримання сина, хоча зобов'язаний надавати їй таку матеріальну допомогу, у відповідності з вимогами ст. 180 Сімейного Кодексу України. Згідно обставин викладених в позові вбачається, що відповідач не інвалід, інших утриманців не має, працездатний, працює, отримує дохід, а тому суд на підставі цього приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача аліментів у частці від його доходу, відповідно до ст.ст.183 СК України, підлягають задоволенню. У відповідності з вимогами ст.191 СК України аліменти підлягають стягненню з відповідача з моменту подачі до суду позову, тобто з 22 вересня 2014 року. Рішення суду в частині стягнення аліментів, в межах суми платежу за один місяць, відповідно до ст.367 ЦПК України, підлягають обов'язковому негайному виконанню.

Outcome: approved