Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-11 00:00:00

Позивач 18.02.2019 звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначаючи, що відповідач відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 21.06.2016 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 10938,45 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, встановлені договором терміни повернення наданого кредиту та терміни сплати відсотків за кредит відповідачем не дотримуються та станом на 03.02.2019 має заборгованість в розмірі 11615,14 грн., яка складається з: 6193,50 грн. - заборгованість за кредитом, 1683,92 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2725,14 грн. - заборгованість з пені та 11012,58 грн. - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. Справу розглянуто згідно ч.3 ст.211 ЦПК України у відсутності представника позивача, який заявою просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася своєчасно та у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомила, відзив не подала. Згідно ч.3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення, проти чого представник позивача у своїй заяві не заперечує. Дослідивши та оголосивши матеріали справи, суд прийшов до такого висновку. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 21 червня 2016 року між сторонами укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт. Відповідно до п. 2.1 вказаної вище угоди, банк надав позичальнику кредит в сумі 10938,45 грн. шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі, а позичальник взяв на себе обов'язок по поверненню кредиту, сплати процентів в розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту в встановлені строки. Погашення заборгованості здійснюється шляхом сплати позичальником щомісячного платежу в сумі 429,13 грн. в яку входить сума боргу за кредитом, процентам та іншим нарахуванням згідно умов та правил. Кінцевою датою погашення заборгованості визначено не пізніше 30.06.2019 року. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У силу ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідач порушила умови Генеральної угоди в частині своєчасного повернення кредиту та сплати інших платежів передбачених умовами та правилами надання банківських послуг, внаслідок чого, станом на 03.02.2019 рік виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 11615,14 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Статтею 1048 ч. 1 ЦК України, передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. За загальним правилом, наведеним у статті 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до вимог ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно ст.549 ЦК України різновидами неустойки є штраф та пеня, які обчисляються у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання та у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, відповідно. Відповідно до п. 2.8 Генеральної угоди, за порушення позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої зазначений в Умовах та правилах за кожен день прострочення. Крім цього, п. 2.2 Генеральної угоди передбачена сплата штрафу у розмірі 1012,58 грн. при порушенні позичальником строків погашення заборгованості. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження, оскільки передбачені умовами договору та урегульовані нормами цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, на користь АТ КБ «Приватбанк» також підлягають стягненню судові витрати понесені позивачем за сплату судового збору у розмірі 1921 гривні 00 коп.

Outcome: approved