Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-16 00:00:00

Позивач 12.08.19 р. звернувся до суду з вказаним вище позовом, просить стягнути з відповідача на його користь 7 580 грн витрат на навчання відповідача, судові витрати у справі. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що у жовтні 2016 р. між відповідачем як випускницею Львівського національного університету ім. Івана Франка (далі - позивач) як вищого навчального закладу (далі - вуз) та відділом освіти Ковельської районної державної адміністрації Волинської області (далі - ВО Ковельської РДА) було укладено договір про працевлаштування випускника Львівського національного університету ім. Івана Франка, який навчався за напрямами та спеціальностями педагогічного профілю (далі - договір). Предметом договору є обов`язкове відпрацювання випускником протягом 3 років з дня укладення договору у загальноосвітньому або професійно - технічному закладі, а також - отримання одноразової грошової допомоги у п`ятикратному розмірі мінімальної зарплати. Покликаючись на Постанову КМ України від 26.09.06 р. № 1 361 «Про надання одноразової грошової допомоги деяким категоріям випускників вищих навчальних закладів» (далі - Постанова № 1 361), наказ МОН України від 28.03.16 р. № 343 «Про затвердження Порядку надання одноразової грошової допомоги деяким категоріям випускників вищих навчальних закладів у 2016 році, п. п. 2.5.3, 4.3 договору, зазначає, що 01.09.15 р. за наказом № 115 - к від 31.08.16 р. відповідач була призначена на посаду вчителя предмету «Захист Вітчизни» ЗОШ I - III ст. с. Тойкута Ковельського району Волинської області з неповним тижнем навантаження. За наказом № 17 (к -а) від 15.06.18 р. відповідача звільнено із займаної посади за згодою сторін. Покликаючись на п. 2.3.6 договору, п. 7 Наказу МОН № 343, зазначає, що отримана відповідачем сума як одноразова адресна грошова допомога підлягає поверненню йому. Покликаючись на ст. ст. 629, 628, 509 ЦК України, зазначає, що з метою захисту своїх інтересів він звернувся до ВО Ковельської РДА за отриманням копій наказів про прийняття на звільнення відповідача із вказаної вище посади. Отримавши копії таких наказів він звернувся до відповідача з вимогою від 15.01.19 р. про повернення коштів. Покликаючись на ст. ст. 525, 610, 530 ЦК України, просить позов задовольнити. Провадження у справі було відкрито 04.09.19 р. за ухвалою суду. Копію вказаної вище ухвали суду з копією позовної заяви та доданих до неї документів відповідачем було отримано під розпис 24.09.19 р.. За станом на 17.10.19 р. відповідач відзиву на позовну заяву до суду не подала. Суд, дослідивши докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до повного задоволення. Та обставина, що 10.10.16 р. між позивачем, відповідачем та ВО Ковельської РДА було укладено договір № 16 про працевлаштування відповідача як випускника Львівського національного університету ім. І. Франка, який навчався за напрямами та спеціальностями педагогічного профілю (далі - договір), стверджується копією такого договору. За змістом договору, відповідач як випускник цього вузу, ВО Ковельської РДА як роботодавець уклали такий договір про те, що для відповідача є обов`язковим відпрацювання не менше 3 р. з дня її призначення роботодавцем на посаду педагогічного працівника у загальноосвітньому, або професійно - технічному навчальному закладі, та отримання одноразової адресної грошової допомоги у п`ятикратному розмірі мінімальної зарплати. За п. 1.2 договору таку допомогу зобов`язаний виплатити відповідачеві саме позивач. За п. 2.5 договору відповідач була зобов`язана прибути до роботодавця не пізніше 20.09.16 р. з направленням на роботу, надати позивачеві підтвердження вручення направлення на роботу роботодавцеві та укласти з останнім трудовий договір /влаштуватись на роботу на вказану вище посаду; відпрацювавти у роботодавця на обрані посаді згідно з отриманим у вузі направленням не менше 3 р. з моменту призначення на таку посаду. У разі звільнення з посади педпрацівника незалежно від підстав - влаштуватись на посаду педпрацівника у такого ж характеру навчальному закладі протягом 2 міс.; у випадку звільнення з посади педпрацівника незалежно від підстави і продовження перебування на такій посаді у закладі, що не є у віданні роботодавця, переукласти договір протягом 30 кал. днів. За п. 3.5 договору, у разі звільнення випускника з посади за угодою сторін він повинен повернути вузові суму фактично одержаної допомоги протягом строків, зазначених у п. п. 2.5.5; 3.7. Як стверджується довідкою № 70 від 13.03.19 р., виданою позивачем, у листопаді 2016 р. відповідачем як студентом та випускником вузу отримано допомогу в сумі 7 580 грн. за основною формою працевлаштування. Відповідно до копії довідки № 29 від 12.09.16 р., виданої ЗОШ I - III ст. с. Тойкута Ковельського району Волинської області; копії наказу по ВО Ковельської РДА № 115 - к від 31.08.16 р. «Про призначення», відповідач за станом на 12.09.16 р. працювала у ЗОШ вчителем предмету «Захист Вітчизни» за наказом по ЗОШ № 16 (к - а) від 31.08.16 р. з неповним тижневим навантаженням (12 год.), педагогом - організатором (0, 5 ст. п. о.) відповідно до наказу по ЗОШ № 19 (к -в) від 31.08.16 р. «Про розподіл годин педагогічного навантаження, годин позакласної роботи на 2016/2017 навчальний рік». Таким чином умови договору в частині працевлаштування відповідача як випускника вузу, було виконано. Однак як слідує з копії наказу по ЗОШ № 17 (к -а) від 15.06.18 р., відповідач була звільнена з посади вчителя географії ЗОШ за згодою сторін 10.08.18 р.. Таким чином, відповідач пропрацювала у ЗОШ на посаді педпрацівника з 31.08.16 р. по 15.06.18 р. та була звільнена з посади до спливу встановленого договором трирічного терміну роботи на вказаній вище педагогічній посаді та саме за згодою сторін. Згідно ч. 2 ст. 52 Закону України «Про освіту» від 22.05.91 р., що була чинною за станом на дату вступу відповідача до вузу, мало місце положення,за яким випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов`язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому КМ України. За станом на дату закінчення відповідачем навчання у вузі - 30.06.16 р., вказана вище норма права втратила свою чинність. Однак п. 1 Постанови № 1 361 у його редакції, що була чинною за станом на дату закінчення відповідачем навчання у вузі, було встановлено, що випускникам вищих навчальних закладів, які здобули освіту за напрямами і спеціальностями педагогічного профілю та уклали на строк не менш як три роки договір про роботу у загальноосвітніх та професійно - технічних навчальних закладах, визначених органами управління освітою, починаючи з 01.01.07 р. надається одноразова адресна грошова допомога в п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати. Як слідує з копії заяви відповідача, адресованої ректору вузу - позивача, вона просила виплатити їй таку допомогу та у випадку звільнення з посади зобов`язувалась повернути суму фактично одержаної допомоги позивачеві як вузу. Відповідач не заперечила факт отримання спірної сума такої допомоги засобом, зокрема, подання відзиву на позовну заяву до суду тощо. Відповідно до п. 7 Порядку надання одноразової адресної грошової допомоги деяким категоріям випускників вищих навчальних закладів, які здобули освіту за напрямами і спеціальностями педагогічного профілю (далі - Порядок надання допомоги), затвердженого Наказом МОН України від 28.03.16 р. N 343, що зареєстровано в МЮ України 20.04.16 р. за N 605/28 735, у його редакції за станом на 30.06.16 р., яким визначено механізм надання одноразової адресної грошової допомоги у п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати випускникам вищих навчальних закладів, які навчались за держзамовленням у вищих навчальних закладах державної та комунальної форм власності незалежно від підпорядкування, здобули освіту за напрямами і спеціальностями педагогічного профілю та уклали на строк не менш як три роки договір про роботу на посадах педагогічних працівників у загальноосвітніх та професійно -технічних навчальних закладах, визначених органами управління освітою, у разі відмови випускника приступити до роботи відповідно до укладеного договору про роботу на посаді педагогічного працівника у загальноосвітньому або професійно - технічному навчальному закладі, звільнення його за угодою сторін протягом трьох років від початку роботи в загальноосвітньому або професійно - технічному навчальному закладі, одержувач допомоги зобов`язаний повернути суму фактично одержаної допомоги у вищий навчальний заклад, який здійснював її виплату. Вищий навчальний заклад зобов`язаний повернути зазначені кошти до державного (відповідного місцевого) бюджету. Відповідач уклала трудовий договір із вказаним вище ВО Ковельської РДА в працювала на посаді до звільнення із ЗОШ за згодою сторін до 10.08.18 р.. Хоча з 01.07.17 р. п. 1 Порядку надання допомоги діє у іншій редакції, де йдеться про розмір такої допомоги як допомога у п`ятикратному розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, та Закон України «Про освіту» від 22.05.91 р. втратив чинність згідно із Законом України «Про освіту» від 05.09.17 р., обов`язок відповідача повернути спірні кошти зберігся. Крім того ч. 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 1, 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно - правових актів неодноразово висловлював КС України. Так згідно з п. п. 2, 3 рішення КС України щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно - правових актів) від 09.02.99 р., за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно - правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно - правовий акт, під час якого вони настали або мали місце. Проте надання зворотної сили в часі нормативно - правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно - правовому акті. Крім того, відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Судом встановлено, що договірні правовідносини виникли між сторонами у 2016 р., тобто, при вирішенні спору підлягають до застосування ті правові норми Закону України «Про освіту», Порядку надання допомоги, що були чинним на час укладання договору. Таким чином, відповідач після звільнення з педагогічної посади 10.08.18 р., мала обов`язок повернути спірні кошти вузу, про що відповідачеві було достеменно відомо. Оскільки відповідачем не виконано умов договору, спірних коштів не повернуто вузу, у позивача як розпорядника спірних коштів, сторони договору, виникло право вимоги до відповідача на відшкодування такої допомоги як вартості навчання. На підставі наведеного,

Outcome: approved