Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

Позивач 20.11.2019 року звернулася до суду з зазначеним вище позовом, посилаючись на наступні обставини. Вона з 28.04.2007 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.02.2011 року було розірвано. Від цього шлюбу вони мають сина - [PERSON] , [INFO] . За час сумісного проживання з відповідачем у період з 2007 року по грудень 2010 року відповідач належним чином не виконував своїх батьківських обов`язків, не проводив з дитиною часу, постійно був відсутній вдома, зловживав спиртними напоями та вів аморальний спосіб життя. У грудні 2010 року вона з сином [PERSON] переїхала на інше місце проживання, з цього часу відповідач остаточно відмовився від виконання своїх батьківських обов`язків, не відвідує дитину. Після розірвання шлюбу з відповідачем вона самостійно піклується про розвиток дитини, забезпечує його усім необхідним. Таким чином, відповідач зовсім не цікавиться сином, самоусунувся від його виховання, нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо своєї дитини. На підставі викладеного, просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав по відношенню до його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , стягнути з відповідача судові витрати по справі. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду від 02.01.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, відкрито провадження по даній справі. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду від 07.05.2020 року закрито підготовче провадження по вказаній справі, витребувано у Служби у справах дітей Нікопольської міської ради вмотивований висновок про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його малолітньої дитини. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та без фіксації процесу технічними засобами, на позовних вимогах наполягає (а.с. 68). Відповідача [PERSON] було сповіщено про розгляд справи в порядку загального провадження оголошенням на сайті Судової влади України, згідно вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Причина неявки суду не відома. Представник служби у справах дітей Нікопольської міської ради Буряк А.С. до суду не з`явилася, надала на адресу судузаяву, згідно якої просить розглянути справу без її участі та без фіксації процесу технічними засобами, проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с. 62). Справу розглянуто у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов на підставі ст.ст. 164-167, 180-182 СК України підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з 28.04.2007 року перебувала з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 24.02.2011 року було розірвано (а.с. 4,8). Від цього шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). 21.07.2012 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] , їй присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с. 9). В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилалася, що за час сумісного проживання з відповідачем у період з 2007 року по грудень 2010 року, відповідач належним чином не виконував своїх батьківських обов`язків, не проводив з дитиною часу, постійно був відсутній вдома, зловживав спиртними напоями та вів аморальний спосіб життя. З грудня 2010 року позивач з дитиною мешкали окремо від відповідача, з цього часу відповідач остаточно відмовився від виконання своїх батьківських обов`язків, не відвідував дитину. Після розірвання шлюбу з [PERSON] позивач самостійно піклується про розвиток дитини, забезпечує його усім необхідним Згідно Інформаційного листа Комунального закладу «Нікопольська середня загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 25 з поглибленим трудовим і профільним навчанням», батько [PERSON] , [PERSON] участі у вихованні та матеріальному забезпеченні не бере. За час навчання [PERSON] в школі батько не відвідав сина жодного разу (а.с. 11). Згідно психологічно-педагогічної характеристики, складеної психологом [PERSON] , у [PERSON] вже немає бажання спілкуватися з рідним батьком (а.с. 12). Згідно характеристики на [PERSON] , наданої Головою квартального комітету № 15, [PERSON] , відповідач зарекомендував себе з негативної сторони, з сусідами добрі стосунки не підтримував (а.с. 16). Судом встановлено, що на даний час малолітня дитина [PERSON] , [INFO] проживає з матір`ю [PERSON] у [ADDRESS] (а.с. 19), знаходиться на її повному вихованні та утриманні. Відповідач аліменти на утримання сина не надає, має задоргованість по сплаті аліментів, що підтверджується довідкою Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 17.10.2019 року, згідно якої заборгованість [PERSON] станом на 15.10.2019 року складає 184 299,00 грн. (а.с. 20-21). Згідно повідомлення начальника служби у справах дітей Нікопольської міської ради, [PERSON] , наданого на адресу суду 03.06.2020 року, надати належним чином оформлений висновок про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] неможливо, оскільки місце проживання відповідача невідоме та немає можливості з`ясувати обставини та причини ухилення від виконання батьківських обов`язків [PERSON] . Проте Службою у справах дітей з`ясовано, що дитина вже понад дев`ять років не спілкувався з батьком, не отримував від нього ніяких подарунків та моральної підтримки. [PERSON] відсутній в житті дитини довгий час, батько не цікавиться життям, успіхами та здоров?ям сина, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не приймає участі у вихованні дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток, навчання, не надає допомоги в заходах щодо здійснення охорони здоров`я. Служба у справах дітей Нікопольської міської ради підтримує позов [PERSON] щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] та просить суд прийняти рішення в інтересах дитини (а.с. 60-61). Відповідно до ч.2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.2 ст. 157 Сімейного кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно п.2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх зобов`язань по вихованню дитини. Відповідно до положень ч.ч.2,3 ст.166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до п.п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом було встановлено, що [PERSON] самоусунувся від виховання дитини, довгий час з дитиною не спілкується, вихованням сина не займається, не цікавиться успіхами та життям дитини, не намагається дбати про його потреби. Враховуючи викладене, те, що відповідач самоусунувся від виховання дитини, а його відношення до своїх батьківських обов`язків виключає участь у житті малолітньої дитини, те, що він свідомо та добровільно відмовився від виконання покладених на нього обов`язків по вихованню дитини, суд вважає за можливе позов задовольнити, позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] у рахунок відшкодування судового збору 768,40 грн.

Outcome: approved