Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] 21 листопада 2017 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на частину квартири як на частку в спільній сумісній власності. Посилалася на те, що з 22 вересня 2012 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 27 жовтня 2017 року. Вказувала, що за період спільного проживання за спільні кошти було придбано квартиру № 13 по вул. Марії Башкирцевої, 33, корп. 2 в м. Полтаві, право власності на яку зареєстровано за відповідачем. В своїй позовній заяві просила суд визнати квартиру № 13 по вул. Марії Башкирцевої, 33, корп. 2 в м. Полтаві спільною сумісною власністю подружжя, визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримала подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Відповідач в судовому засіданні з розгляду справи по суті повністю визнавав ті обставини, що квартира № 13 по вул. Марії Башкирцевої, 33, корп. 2 в м. Полтаві набута за час спільного проживання та є спільною сумісною власністю подружжя, не заперечував щодо визнання за позивачем права власності на відповідну частку квартири. Але вважає, що на нього не можуть бути покладені обовязки по відшкодуванню понесених позивачем судових витрат. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з 22 вересня 2012 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 27 жовтня 2017 року, яке вступило в законну силу. Також судом встановлено, що за час спільного проживання в зареєстрованому шлюбі подружжям [PERSON] та [PERSON] придбано квартиру № 13 по вулиці Марії Башкирцевої, 33, корп. 2 в м. Полтаві. Відповідно до ст. ст. 60 Сімейного кодексу України, ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Як встановлено судом, спірне майно (квартира) було придбане подружжям [PERSON] та [PERSON] за час перебування в зареєстрованому шлюбі, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість твердження позивача про те, що таке майно є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Оскільки частки співвласників в праві спільної сумісної власності подружжя є рівними, підстави для відходження від рівності часток співвласників відсутні, суд приходить до висновку про необхідність поділу спільного майна подружжя та визнання за позивачем права власності на 1/2 частку квартири № 13 по вул. Марії Башкирцевої, 33, корп. 2 в м. Полтаві як на частку в спільній сумісній власності подружжя. Тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Необхідно визнати квартиру № 13 по вулиці М.Башкирцевої, 33, корп. 2 в м. Полтаві спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину зазначеної квартири. Питання сплати заборгованості за отримані за вказаною адресою комунальні послуги знаходиться поза межами предмета судового розгляду, тому посилання відповідача в судовому засіданні та ту обставину, що позивач [PERSON] має сплатити половину вартості таких послуг не вирішується судом та не приймається до уваги. Також з відповідача [PERSON] відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь позивача слід стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2859,39 грн.

Outcome: approved