Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

Позивач, [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач) про позбавлення батьківських прав відносно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що у них спільна з відповідачем є спільна дитина - [PERSON] , [INFO] , який після їх розлучення залишився проживати разом з ним. Проте його мати, тобто відповідач, проживаючи в одному селі не виконує покладений на неї батьківський обов`язок, не відвідує сина, не піклується про нього, не цікавиться його навчанням, станом здоров`я, не спілкується з сином, тобто фактично самоусунулася від виконання батьківських обов`язків. Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про слухання справи у його відсутність, на позовних вимогах наполягав, просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, проте надала заяву про слухання справи у її відсутність, проти задоволення позову не заперечувала. Представник служби у справах дітей Іванівської РДА Одеської області у судове засідання не з`явилася, проте надала заяву, відповідно до якої просила суд розглядати справу за її відсутності та надала до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з положенням ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] , тобто позивача та [PERSON] , тобто відповідача, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Згідно довідки про склад сім`ї, дитина проживає разом з [PERSON] , що також не оспорювалося відповідачем. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання, у будинку де проживає позивач з сином, умови проживання в межах норми, опалення пічне, в будинку чисто, є меблі, посуд, постільна білизна, засоби гігієни, продуктами харчування, одягом та взуття дитина забезпечена. Відповідно до характеристики, виданою Білчанською сільською радою, позивач характеризується позитивно, спиртними напоями не зловживає, виховує сина [PERSON] , та по можливості допомагає меншому синові - [PERSON] , який проживає разом з матір`ю. Відповідно до копії рішення Іванівського районного суду Одеської області, шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до висновку Іванівської РДА про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її дитини [PERSON] , [INFO] , адміністрація вважає, що позбавлення батьківських прав є доцільним та відповідає інтересам дитини, що підтверджується висновком Іванівської РДА, наявних в матеріалах справи. Вирішуючи питання про застосування норм матеріального права, суд виходив з такого. Зі змісту ст. 150 СК України вбачається, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»: «Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України». Батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний , духовний та моральний розвиток. Виконання передбачених ст.150 СК України обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини, пов`язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. У преамбулі Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набула чинності для України з 27.09.1991 року, зазначено, що дитина, в наслідок її фізичної і розумової незрілості потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження, до досягнення нею повноліття. Статтею 3 цієї Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення чи іншими питаннями, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Статтею 18 Конвенції зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Застосовуючи зазначенні в рішенні нормативно-правові акти, беручи до уваги письмові докази, задовольняючи позов суд виходить з таких мотивів. Виходячи з системного аналізу наведених в рішенні норм СК, Закону України «Про охорону дитинства», суд констатує, що наявність обставин порушення прав дитини та не виконання батьківських обов`язків має бути підставою для позбавлення батьківських прав відповідача. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню своєї дитини, що виражається з відсутності забезпечення її матеріально, з дитиною не спілкується, турботи та уваги до неї не проявляє. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідача слід позбавити батьківських прав. Такий висновок підтверджується виходячи з практики Верховного Суду України. Так, в п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 19.12.2008 року «Про практику розгляду судами України справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» пленум роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитині, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу та не створюють умов для отримання нею освіти. Вирішуючи справу,

Outcome: approved