overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-26 00:00:00

Позивач [PERSON] Заводського району Камянської міської ради звернулась до суду із позовом [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Комунальне підприємство Камянської міської ради «Управляюча компанія по обслуговування житлового фонду»\~ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У своєму позові позивач просить суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 148 в будинку № 9 по проспекту Аношкіна у Камянське. В обґрунтуванні позову позивач зазначив, що відповідач зареєстрований в [INFO] у Камянське, але протягом тривалого часу більше пяти років не проживає в квартирі. Будь яких відомостей, що відповідач [PERSON] на час звернення позивача до суду є померлим немає, а також про те, що відповідач на даний час знаходить у розшуку або був притягнутий до кримінальної відповідальності відомостей немає.\~\~\~ В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявилась, надала заяву про розгляд справи за відсутністю представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, причини не явки до суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Комунального підприємства Камянської міської ради «Управляюча компанія по обслуговування житлового фонду» в судове засідання не зявився, причини не явки до суду не повідомив. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.\~ Згідно до акту про обстеження житлового приміщення від 23.01.2017 р., та особового рахунку № 2101249, що в квартирі [ADDRESS] зареєстрований відповідач [PERSON], але не проживає у вищезазначеній квартирі, двері забиті цвяхами (а.с.6). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] на час звернення позивача до суду\~ померлим не значиться (а.с.7), а також відповідач [PERSON] не перебуває у розшуку\~ чи під арештом (а.с.8). Згідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право\~ користування\~ жилим приміщенням\~ внаслідок\~ відсутності\~ цієї\~ особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином в судом встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO], в квартирі [ADDRESS] не проживає понад пять років, тобто понад шість місяців, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати, а тому сплачені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи викладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-26 00:00:00

Позивач [PERSON] Заводського району Камянської міської ради звернулось до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У своєму позові позивач просить суд визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 129 в будинку № 9 по проспекту Аношкіна у Камянське. В обґрунтуванні позову позивач зазначив, що відповідач зареєстрований в [INFO] у Камянське з 1992 року, але протягом тривалого часу більше десяти років не проживає в квартирі. Будь яких відомостей, що відповідачка [PERSON] на час звернення позивача до суду є померлою немає, а також про те, що відповідачка на даний час знаходить у розшуку або була притягнутий до кримінальної відповідальності відомостей немає.\~\~\~ В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявилась, надала заяву про розгляд справи за відсутністю представника. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, причини не явки до суду не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Комунального підприємства Камянської міської ради «Управляюча компанія по обслуговування житлового фонду» в судове засідання не зявився, причини не явки до суду не повідомив. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.\~ Згідно до акту про обстеження житлового приміщення від 23.01.2017 р., та особового рахунку № 2101226, що в квартирі [ADDRESS] зареєстрована відповідачка [PERSON], але не проживає у вищезазначеній квартирі, квартира розбита, двері, вікна, сантехніка відсутні (а.с.5). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] на час звернення позивача до суду\~ померлою не значиться (а.с.6), а також відповідачка [PERSON] не перебуває в розшуку\~ чи під арештом (а.с.7). Згідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право\~ користування\~ жилим приміщенням\~ внаслідок\~ відсутності\~ цієї\~ особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином в судом встановлено, що відповідачка [PERSON], [INFO], в квартирі [ADDRESS] не проживає понад 10 років, тобто понад шість місяців, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати, а тому сплачені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи викладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] заявив позов до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 09.09.1989 року позивач зареєстрував з відповідачкою шлюб, у виконкомі Новоселицької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області за актовим записом № 7. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Між сторонами стали виникати різні непорозуміння, які призвели до того, що позивач покинув сімю і вже близько пяти років проживають окремо, шлюб носить формальний характер, тому позивач звернувся до суду із даною позовною заявою і просить суд шлюб розірвати. Позивач [PERSON] про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд такі задоволити. Відповідачка [PERSON] належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання також не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає, на розірвання шлюбу згідна. Судовий розгляд справи проведено на підставі наявних доказів у відповідності до ст.169\~ ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 09.09.1989 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований у виконавчому комітеті Новоселицької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області за актовим записом № 7, що стверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії І-ФМ № 131400 від 01.10.2015 року. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу стало те, що між сторонами почали виникати різні непорозуміння, які призвели до того, що позивач покинув сімю і вже близько пяти років сторони проживають окремо. Шлюб носить формальний характер, позивач бажає розірвати шлюб, відповідачка на розірвання шлюбу згідна. Відповідно до вимог ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розлучення, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя сторін. У відповідності до ст.51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3, 4 ст.56 СК України). Саме з цих міркувань, суд дійшов до висновку, що надання строку на примирення позитивних результатів не дасть, і буде суперечити інтересам сторін. Тому позов, заявлений позивачем обґрунтований та підлягає задоволенню і шлюб, укладений між ним та відповідачкою слід розірвати. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

Позивач [PERSON] заявив позов до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 13.01.1987 року позивач уклав шлюб з відповідачкою [PERSON], про що у виконкомі Дворецької сільської ради Кежешського району Красноярського краю зроблено актовий запис за № 2. Від даного шлюбу дітей у них не народилося. Спільне подружнє життя з відповідачкою не склалося через різні характери та погляди на сімейне життя, несерйозне ставлення відповідачки до шлюбних відносин та до самої сім'ї. Шлюб носить формальний характер, тому позивач звернувся до суду із даною позовною заявою і просить суд шлюб розірвати. Позивач [PERSON] про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд такі задоволити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачка [PERSON] належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання також не з'явилася, заяв, клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надходило. Відтак, у відповідності до порядку, встановленого ст.ст. 169, 224, 225 ЦПК України суд, приймаючи до уваги, що позивач не заперечує щодо такого вирішення справи, вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 13.01.1987 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований у книзі реєстрації актів про укладення шлюбу Дворецької сільської ради Кежешського району Красноярського краю за актовим записом № 2, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 13.01.1987 року. Від шлюбу дітей у сторін немає. Причиною розірвання шлюбу стали різні характери та погляди на сімейне життя і обов'язки, несерйозне ставлення відповідачки до шлюбних відносин та до самої сім'ї. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинено. Шлюб носить формальний характер. Позивач бажає розірвати шлюб та влаштувати своє особисте життя. Відповідно до вимог ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розлучення, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя сторін. У відповідності до ст.51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3, 4 ст.56 СК України). Саме з цих міркувань, суд дійшов до висновку, що надання строку на примирення позитивних результатів не дасть, і буде суперечити інтересам сторін. Тому позов, заявлений позивачем обґрунтований та підлягає задоволенню і шлюб, укладений між ним та відповідачкою слід розірвати. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

Позивач [PERSON] Збигнєвна звернулася до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з позовом до ПАТ «Дрогобицького заводу автомобільних кранів» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона [PERSON] Збигнєвна, працювала у відповідача з 26.04.1977р. по 30.06.2013р. на різних посадах. 30.06.2013р. вона була звільнена з роботи у звязку із виходом на пенсію. На момент звільнення з роботи відповідач не виплатив їй всіх сум, що належали від підприємства при звільненні з роботи. Для отримання цих коштів вона звернулась до суду про їх стягнення. За рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 21.02.2014р. було зобовязано відповідача виплатити на її користь 16178,45 грн. заборгованості із заробітної плати з врахування розрахункових коштів за вихід на пенсію. Рішення суду від 21.02.2014р. набуло законної сили, але до теперішнього моменту воно відповідачем не виконано, а заборгованість з заробітної плати не виплачена. Відповідно до здійснених нею розрахунків, належний їй розмір відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме, за період затримки з липня 2013 року по березень 2015 року включно, становить 26 921,79 грн. (згідно наданої ПАТ „Дрогобицький завод автомобільних кранів довідки № 313 від 12.03.2015р. її середньомісячний заробіток у відповідача перед звільненням становив 1281.99 грн. Так, 21 міс. х 1281,99 грн. = 26 921,79 грн.). 08.04.2015р. вона звернулась листом до відповідача з вимогою виплати їй середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 26 921,79 грн. На даний момент вона не отримала від відповідача грошей та будь-якої відповіді. Крім цього, право працівника на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням його трудових прав, визначено у статті 237-1 КЗпП України, відповідно до якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звервлася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] 30 листопада 2002 року та [PERSON] 13 травня 2007 року в розмірі по 1000 грн. щомісячно на кожну дитину з дня звернення до суду до досягнення дітьми повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідачка матеріальної допомоги на утримання дітей добровільно не надає. \~ Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує з мотивів викладених у позовній заяві та просить їх задовольнити. Позивач не заперечував щодо винесення заочного рішення. \~ Відповідач у судове засідання не зявилася, про причини неявки не повідомила, хоча про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. Приймаючи до уваги вимоги ст.ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Дослідивши та оцінивши зібрані докази, суд встановив наступні обставини справи. \~ 20 липня 2015 року сторони розірвали шлюб. Від цього шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON] 30 листопада 2002 року, згідно свідоцтва про народження дитини серії 1-ИД №111696 та [PERSON] Андрійович-13 травня 2007року, згідно свідоцтва про народження дитини серії 1-ИД №045104. Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 27 липня 2015року відповідачку позбавлено батьківських прав відносно її дітей. Вимогами ст.180 Сімейного Кодексу України передбачено що, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову, відповідно до ст.191 Сімейного кодексу України. \~ Відповідно до ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. \~ При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище позивача та платника аліментів, матеріальне становище дітей, на яких призначаються аліменти. Суд вважає, що позов підлягає до задоволення, шляхом стягнення із відповідача в користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] 30 листопада 2002 року, згідно свідоцтва про народження дитини серії 1-ИД №111696 та [PERSON] Андрійовича-13 травня 2007року, згідно свідоцтва про народження дитини серії 1-ИД №045104 в розмірі по 1000 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 19.10.2017 року. \~ Відповідно до ст.367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернвся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів її доходів до досягнення повноліття. Свої вимоги мотивував тим, що відповідач не цікавиться життям дитини, не бере участі у вихованні сина, матеріальної допомоги не надає, син проживає разом з ним та знаходиться на повному його утриманні. В судове засідання позивач надав заяву, в якій просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, розгляд справи просила проводити у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про поважність причин своєї неявки суд не повідомила, тому суд приходить до висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у відповідності до ст. 224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти вирішення справи таким чином. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Між [PERSON] та [PERSON] 26 червня 2007 року був укладений шлюб, зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім»ї, про що зроблено актовий запис № 1296, про що свідчить свідоцтво про шлюб видане 13 лютого 2008 року (а.с.3). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.4). Відповідач, будучи також зобов'язаною утримувати свою дитину, добровільно матеріальної допомоги не надає. Дитина проживає разом з батьком. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, починаючи з дня подачі заяви позивачем. Оскільки відповідач, маючи неповнолітню дитину, проживає окремо і повинна приймати участь у вихованні та утриманні дитини, то аліменти повинні бути стягнути з неї примусово.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернлася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного 11 жовтня 2013 року, вказавши, що вона з відповідачем різні за характером люди, в яких різні погляди на життя, що між ними немає взаєморозуміння, поваги, взаємодопомоги, любові, стосунки вичерпали себе, тому подальше спільне життя неможливе. Спільне життя у них не склалось, шлюбні відносини фактично припинилися, вони не ведуть спільного господарства. В судове засідання позивач та її представник [PERSON] не з'явилися, на адресу суду надіслали заяви, в яких просять позов задовольнити, справу слухати у їх відсутність, після розірвання шлюбу присвоїти її дошлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідач в судове засідання не з'явився, надіслав заяву, у якій не заперечує проти задоволення вимоги позивачки про розірвання шлюбу, однак, у задоволенні вимоги про стягнення з нього судових витрат по розгляду справи просить відмовити, так як пропонував [PERSON] розірвати шлюбу через органи РАЦС, проте остання відмовилася. Дослідивши докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 11.10.2013 р. сторони по справі уклали шлюб. Позивачка у зв'язку з реєстрацією шлюбу змінила своє дівоче прізвище «[PERSON]» на прізвище відповідача «[PERSON]». На даний час [PERSON] та [PERSON] спільно не проживають, шлюбні відносини фактично припинені, на примирення не погоджуються, а тому суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам сторін. Заперечення відповідача щодо стягнення з нього судових витрат по розгляду справи, суд не бере до уваги з наступних підстав. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

Позивач[PERSON] звернуась до суду з позовом до відповідача[PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 1 липня 2003 року вона уклала шлюб з [PERSON] який був зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї № 1073. Від шлюбу є спільні діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач і Відповідач фактично розірвали між собою шлюбні відносини, оскільки, через розбіжність у поглядах на життя припинили спільне проживання та, відповідно не ведуть спільне господарство. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї № 1073. Суд, з`ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 1 липня 2003 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , видане 1 липня 2003 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї № 1073. Судом встановлено, що подружнє життя між позивачем і відповідачем виявилось неможливим внаслідок відсутності взаєморозуміння між ними, суперечливості характерів, різних поглядів на сімейне життя. Спільне господарство між ними не ведеться, шлюбно-сімейні відносини між ними фактично припинилися. Примирення між сторонами неможливе. Сім`ю зберегти сторони не бажають, строк на примирення не потрібен. Спору про поділ майна подружжя немає. Згідно вимог ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved