Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

Позивач 28 січня 2009 року звернулась до Ленінського районного суду з позовом до Територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS] , яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого 23 грудня 1993 року Коксохімічним заводом ім. Калініна згідно з розпорядженням від 23 грудня 1993 року за №148. За життя [PERSON] був складений заповіт, посвідчений 15 січня 1998 року Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою та зареєстрований в реєстрі №4-107, за яким все належне їй майно вона заповіла [PERSON] . Зазначає, що у встановлений законодавством шестимісячний строк вона хоча і не зверталась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але вважається такою, що прийняла вищевказану спадщину, тому як за власні кошти організувала поховання [PERSON] та фактично вступила в управління спадковим майном, сплачує комунальні послуги та робить поточний ремонт квартири. Навесні 2008 року вона звернулась до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори з метою оформлення спадкових прав. В зв`язку з тим, що вищезазначене свідоцтво про право власності на житло було втрачене, нотаріусом було надане направлення до відділу приватизації для отримання дублікату такого свідоцтва. Згідно акту приймання-передачі відомчого житлового фонду в комунальну власність, ВАТ «Дніпрококс» було передано житловий будинок, розташований у [ADDRESS] , на баланс ВЖРЕП Ленінського району, на підставі чого дублікат свідоцтва про право власності на житло повинна була отримувати в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації». Проте невдовзі її стало відомо, що [PERSON] була видана довідка характеристика для відчуження квартири [ADDRESS] . Таким чином, змушена була звернутися до суду та просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю Лукаш Л .О., позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача - Територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради, за довіреністю Данилюк А.О. позовні вимоги не визнала, проти їх задоволення заперечувала. В подальшому в судових дебатах участі не приймала. В судове засідання третя особа - Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора, не з`явилась. Про день, місце та час проведення судового засідання сповіщена належним чином. До суду надіслали письмову заяву, в якій просили розгляд справи провести за відсутності їх представника. В судове засідання третя особа - Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», не з`явилась. Про день, місце та час проведення судового засідання сповіщена належним чином, про що в матеріалах справи мається повідомлення. Про причини неявки свого представника суд не повідомляли. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, вивчивши матеріали Справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , про що в Книзі реєстрації актів про смерть Відділом РАГС виконкому Кіровської районної ради м. Дніпропетровська 14 жовтня 1999 року зроблено запис за №2286 (а.с.7). Після її смерті відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS] , яка належала їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого 23 грудня 1993 року Коксохімічним заводом ім. Калініна згідно з розпорядженням від 23 грудня 1993 року за №148 (а.с.8). В свою чергу, відповідно до статті 524 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно статті 534 ЦК України (в редакції 1963 року) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що з ходять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом. Разом з тим, встановлено, що [PERSON] 11 вересня 1997 року був складений заповіт, посвідчений Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою тз. зареєстрований в реєстрі №4-107, згідно якого, на випадок своє смерті, нею зроблено розпорядження, за яким все належне їй майно вона заповіла позивачу - [PERSON] (а.с.12). Згідно частини 1 статті 548 ЦК України (в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. А відповідно до вимог частини 1 статті 549 ЦК України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в - правління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини або якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно ж статті 525 ЦК України (в редакції 1963 року), часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Як слідує з довідки Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори за №2026 від 20 червня 2009 року після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , із заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався, свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а.с.31). Разом з тим, суд приходить до висновку, що [PERSON] хоча у встановлений законодавством шестимісячний строк і не зверталась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , але, у відповідності до вимог статті 549 ЦК України (в редакції 1963 року), фактично прийняла вказану спадщину, тому як після смерті останньої вона по-перше була та залишається зареєстрованою в спірній квартирі, по-друге фактично вступила в управління спадковим майном (а.с. 13-17, 30). З матеріалів справи також вбачається, що був втрачений оригінал вищезазначеного свідоцтва про право власності на житло від 23 грудня 1993 року, на підставі чого [PERSON] звернулась до КП «ДМБТІ» щодо державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] , оскільки довідкою ВАТ «Дніпрококс» за №1081-21 від 13 липня 2010 року встановлено, що згідно акту приймання-передачі відомчого житлового фонду в комунальну власність від 24 жовтня 1996 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 28 листопада 1996 року №1714, житловий будинок, розташований у [ADDRESS] , було передано на баланс ВЖРЕП Ленінського району (а.с.9,79,80). Листом КП «ДМБТІ», за вихідним №16408 від 16 грудня 2008 року, встановлено, що відповідно до замовлення №4/996 від 19 квітня 1995 року [PERSON] була видана довідка- характеристика №4976 від 25 травня 1995 року для відчуження спірної квартири, проте дані щодо здійснення правочину за такою довідкою, відсутні (а.с.11). Відповідно до порядку оформлення і видачі дублікатів свідоцтв про право власності на квартиру, отриманих при приватизації державного житлового фонду, управлінням житлового господарства міської ради і Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», який є додатком до рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради за №3266 від 20 грудня 2001 року, у разі відповіді КП «ДМБТІ» про зроблене замовлення на оформлення довідки-характеристики та відсутності документа про повернення довідки-характеристики на відчуження квартири, заявники повинні вирішувати питання про видачу дубліката свідоцтва про право власності на квартиру, отриманого за приватизації державного житлового фонду у судовому порядку (а.с.64, 65, 68, 69). Таким чином, суд, аналізуючи вищенаведене вважає, що є всі підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] до Територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом, оскільки вони є цілком обґрунтованими, законними та в повному обсязі доведеними з її боку, внаслідок чого підлягають задоволенню Оскільки відкриття спадщини відбулось до 01 січня 2004 року, суд при вирішенні позовних вимог керувався цивільним законодавством в редакції 1963 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved