Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

Позивач 28.12.2018 р. звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 3500 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Заявлений позов обґрунтовувала тим, що у шлюбі з відповідачем народився син [PERSON], [INFO]. Відповідач залишив сімю, проживає окремо і не надає матеріального утримання дитині, хоча має таку можливість, оскільки інших утриманців не має, є працездатним і має дохід, так як працює у Чеській Республіці. Позивач у судове засідання не зявилася, у поданій суду заяві просила справу розглянути у її відсутності, позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, у поданій суду заяві просив справу розглянути у його відсутності, позов визнав частково. У наданому письмовому відзиві погодився сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1200 грн. щомісячно, оскільки не працює, перебивається тимчасовими заробітками, тому не має змоги сплачувати заявлену позивачем суму. Проти часткового задоволення позову не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. \~ \~ \~ \~Встановлено, що у шлюбі сторін народився син [PERSON], [INFO]. Сторони разом не проживають, малолітня дитина проживає разом з матірю по вул. Черемшини, 12 у с. Старий Лисець Тисменицького району Івано-Франківської області, що підтверджується довідкою Старолисецької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 03.01.2019 р. № 18 (а.с.18). Відповідач не надає належного матеріального утримання дитині, у звязку з чим порушуються права малолітньої дитини сторін на належне утримання з боку батька, який проживає окремо від сімї, на належний рівень життя, необхідний для її гармонійного всебічного розвитку. У відповідності з вимогами ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням\~суду кошти\~на утримання\~дитини (аліменти)\~присуджуються у\~частці від\~доходу її\~матері,\~батька або\~у твердій\~грошовій сумі\~за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина. Відповідно до вимог ч.2 ст.182 СК України (у редакції ЗУ від 03.07.2018 р.) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований\~розмір аліментів\~на одну\~дитину становить\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку і\~може бути\~присуджений судом\~у разі\~достатності заробітку\~(доходу)\~платника аліментів. Частиною 1 ст.184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При вирішенні спору суд відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України враховує наступні обставини: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини сторін, зокрема те, що дитина здорова, перебуває на утриманні матері, яка не працює, є інвалідом другої групи пожиттєво та отримує мінімальну пенсію у розмірі 1497 грн.; 2) стан здоровя відповідача, що є задовільним, та матеріальне становище відповідача, який працює неофіційно, розмір його доходу невідомий; 3) інших дітей і непрацездатних утриманців відповідач не має; 3-1) відсутні дані щодо наявності у відповідача рухомого і нерухомого майна, грошових коштів. При вирішенні спору суд також застосовує наступні норми права. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.), ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., в усіх\~діях щодо\~дітей,\~незалежно від\~того,\~здійснюються вони\~державними чи\~приватними установами,\~що займаються\~питаннями соціального\~забезпечення,\~судами,\~адміністративними чи\~законодавчими органами,\~першочергова увага\~приділяється якнайкращому\~забезпеченню інтересів\~дитини.\~Держави-учасниці\~зобовязуються забезпечити\~дитині такий\~захист і\~піклування,\~які необхідні\~для її\~благополуччя,\~беручи до\~уваги права\~й обовязки\~її батьків,\~опікунів чи\~інших осіб,\~які відповідають\~за неї\~за законом,\~і з\~цією метою\~вживають всіх\~відповідних законодавчих\~і адміністративних\~заходів. Згідно ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до вимог ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. З урахуванням викладеного, враховуючи встановлений законом розмір прожиткового мінімуму для дитини до шести років, який до кінця 2019 р. становитиме 1779 грн., суд визначає до стягнення щомісячний розмір аліментів у твердій грошовій сумі 1800 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З відповідача слід стягнути 704,80 грн. судового збору в дохід державного бюджету. На підставі\~наведеного,\~відповідно до\~ст.\~3,\~27\~Конвеції ООН\~про права\~дитини від\~20.11.1989\~р. (у\~редакції зі\~змінами,\~схваленими резолюцією\~50/155\~Генеральної Асамблеї\~ООН від\~21\~грудня 1995\~р.),ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., ст. 180, 181 ч.3, 182, 184 СК України, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: partial