Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

Позивач 23.01.2019року звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 05.06.2014року розірвано. Вказує, що згідно з рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 26.02.2014року з відповідача стягуються аліменти на утримання дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 400 гривень (по 200 гривень на кожну дитину) щомісячно до досягнення повноліття. Стверджує, що на даний час витрати на утримання дітей значно зросли, у зв`язку із збільшенням їх віку. Крім того, погіршився її матеріальний стан, оскільки ніде не працює, допомоги по безробіттю не отримує. З огляду на наведене, просить суд збільшити розмір аліментів, визначений відповідачу [PERSON] на утримання дітей, до 4000 гривень. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, проте подала до суду заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд справу розглянути у її відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] був своєчасно і належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, однак в суд не з`явився і не повідомив про причини своєї неявки, а також від нього не надходило клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за його відсутності. Оскільки в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Ухвалою суду від 20.05.2019року постановлено провести заочний розгляд даної цивільної справи. Враховуючи наведене та беручи до уваги думку позивача, яка не заперечує щодо можливості ухвалення заочного рішення, суд вважає, що у справі є в наявності достатньо матеріалів про права і взаємовідносини сторін для розгляду справи за відсутності відповідача і постановлення заочного рішення, оскільки прийняття такого рішення не суперечить закону та відповідає вимогам ст.281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Крім того, відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що сторони з 09.02.2001року перебували між собою у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 05.06.2014року було розірвано. За час даного шлюбу у них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні. Згідно з рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 26.02.2014 року з відповідача в користь позивачки стягуються аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 400 гривень (по 200 гривень на кожну дитину) щомісячно до досягнення ними повноліття. Вищевказані обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами: копією рішення Мостиського районного суду Львівської області від 26.02.2014 року у справі №448/223/14-ц про стягнення аліментів; копією рішення Мостиського районного суду Львівської області від 05.06.2014 року у справі №448/221/14-ц про розірвання шлюбу між сторонами; копією свідоцтва про народження дитини [PERSON] серії [NUMBER] від 25.11.2002; копією свідоцтва про народження дитини [PERSON] серії [NUMBER] від 06.05.2006року. Відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З наведеної статті вбачається, що особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як встановлено судом, з часу ухвалення вищевказаного рішення Мостиського районного суду Львівської області від 26.02.2014 року погіршилось матеріальне становище одержувача аліментів позивача [PERSON] На думку\~суду,\~такі зміни\~зумовлені,\~зокрема, збільшенням розміру витрат на утримання та виховання дитини, про що свідчить збільшення розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019рік» дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2019 року становить 2027 гривень. Крім того, як вбачається із наявної в матеріалах справи копії трудової книжки [NUMBER] позивач [PERSON] 02.03.2018року була звільнена у зв`язку із закінченням строку трудового договору та на даний час не працює. Також, позивач на обліку в числі безробітних не рахується і допомоги по безробіттю не отримує, що підтверджується довідкою, виданою Мостиською районною філією Львівського обласного центру зайнятості населення №22 від 02.01.2019року. Беручи до уваги наведені обставини, враховуючи підвищення прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та те, що у зв`язку з інфляційними процесами в державі зросли ціни на споживчі товари і послуги, харчові та промислові продукти, ліки тощо, і тим самим збільшилась величина витрат позивачки на утримання себе та членів своєї сім`ї, суд вважає, що з моменту винесення судового рішення, яким призначено аліменти, погіршилося матеріальне становище позивачки, а аліменти, які сплачує відповідач в розмірі\~400\~гривень (по\~200\~гривень на\~одну дитину)\~щомісячно,є недостатніми для утримання дітей, тому є всі підстави для збільшення розміру аліментів. Відповідно до вимог ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. В судовому засіданні не встановлено достатності заробітку (доходу) відповідача, як платника аліментів, для присудження йому мінімального рекомендованого розміру аліментів, який становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину. Разом із цим, відповідач не побажав прибути в судове засідання, щоб надати свої пояснення чи заперечення щодо заявленого позову. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частин 1 і 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище відповідача та дітей, зокрема те, що відповідач не має постійного офіційного місця праці, однак є працездатним, тобто такий може бути працевлаштований та отримувати дохід не менше встановленої законом мінімальної заробітної плати, інших осіб на утриманні не має, також враховуючи розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити частково та збільшити відповідачу розмір аліментів на утримання сина [PERSON] та дочки [PERSON] , стягуваних за рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 26.02.2014 року, і визначити такі в розмірі 3000 гривень (по 1500 гривень на кожну дитину), щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Крім того, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір.

Outcome: partial