Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

Позивач 13.04.2016 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення суми донарахованих інфляційних та річних з неповернутої суми за час невиконання судового рішення. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 21.10.2015 року рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було стягнуто із [PERSON] суму боргу за договором позики в розмірі 50 000,00 грн.. Після ухвалення рішення суду, сума боргу відповідачем не сплачена в повному обсязі. За період з 17.03.2015 року по 31.03.2015 року загальний розмір інфляції становить 120,93%. Сума інфляційних, що розрахована з застосуванням сукупного індексу інфляції за період з 17.03.2015 року по 31.03.2016 року становить 10 465,00 грн. Строк прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 17.03.2015 року по 31.03.2016 року, протягом якого зобов'язання не виконується становить 380 календарні дні. Сума донарахованих річних з неповернутої суми боргу за період з 17.03.2015 року по 31.03.2016р. складає 1 561,64 грн. Загальна сума донарахованих інфляційних та річних з неповернутої суми за час невиконання судового рішення складає 12 026,64 грн. На підставі вищевикладеного просить стягнути із [PERSON] суму інфляційних за період з 17.03.2015 року по 31.03.2016 року у розмірі 10 465,00 грн.; 3% річних від простроченої суми за період з 17.03.2015р. по 31.03.2016р. у розмірі 1 561,64 грн. та судові витрати у розмірі 3551,20 грн., що складається: 551,20 грн. - судовий збір, 3000 грн. - витрати на правову допомогу. 12.08.2016 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду з заявою про збільшення позовних вимог, згідно якої просить стягнути із [PERSON] суму інфляційних за період з 17.03.2015 року по 31.07.2016 року у розмірі 12 455,00 грн.; 3% річних від простроченої суми за період з 17.03.2015р. по 31.07.2016р. у розмірі 2067,12 грн., інші позовні вимоги вважати, такими, що не змінилися. В судове засідання представник позивача [PERSON] - [PERSON] не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився. Про місце, дату та час судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2015 року, що набрало законної сили 01.12.2015 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто заборгованість за договором позики у розмірі 50 000,00 грн./а.с.5/ На виконання вказаного судового рішення Ленінським районним судом м. Дніпропетровська видано 01.12.2015 року виконавчий лист про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості./а.с.6/ Згідно листа Ленінського відділу державної виконавчої служби міста Дніпропетровськ від 29.04.2016 року, державним виконавцем 10.12.2015 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню вищезазначеного виконавчого листа, якою боржнику було надано строк для самостійного виконання. Боржник в наданий строк вимоги виконавчого документу не виконав. /а.с.23/ Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу, оскільки чинним законодавством не передбачено припинення зобов'язання ухваленням такого рішення. В цих випадках діє загальне правило про припинення зобов'язання проведенням належного виконання. Таким чином, зважаючи на те, що ухваленням рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2015 року про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики, зобовязання за вказаним договором не припинилися, а стягнення з відповідача суми боргу, яка складається з основного боргу в розмірі 50 000,00 грн. за виконавчим листом не проведено, у зв'язку з чим позивач не позбавлений права на отримання інфляційних витрат та трьох відсотків річних за несвоєчасне виконання грошового зобовязання. Відповідно до розрахунку заборгованості та матеріалів справи вбачається, що позивачем, вказані суми нараховувалися на суму заборгованості, що встановлена судовим рішенням. Три відсотки річних за період з 17.03.2015 року по 31.07.2016 року (503 календарних дні), а саме: 50 000 грн. х 0,03/365х503 що дорівнює 2067,12 грн. Розрахунок суми інфляційних втрат за період з 17.03.2015р. по 31.07.2016 р. проводиться за формулою: сума боргу х (індекс інфляції), а саме : (50 000,00 грн.)х(124,91) дорівнює сума боргу з урахуванням індексу інфляції 62455,00 грн., отже сума інфляційних складає 12 455,00 грн.(62 455,00 грн. -50 000,00 грн.) На підставі вищезазначеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] інфляційних втрат в розмірі 12 455,00 грн. та трьох відсотків річних в розмірі 2 067,12 гривень. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог. У задоволенні яких позивачеві відмовлено Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат суд приходить до висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача судового збору за подання позовної заяви у розмірі 551,20 грн. Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на правову допомогу суд виходить з наступного. Право на правову допомогу гарантовано ст. 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Склад та розміри витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), а також докази, що підтверджують факт надання такої допомоги. Оплата позивачем судового збору в належному розмірі 551,20 грн. підтверджена оригіналом відповідної квитанції банківської установи, витрати на правову допомогу - оригіналом відповідної квитанції адвоката [PERSON] від 12.04.2016 року про сплату позивачем адвокату гонорару в розмірі 3000,00 грн. на підставі договору про надання правової допомоги від 12.04.2016 року, у зв'язку з чим судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином, враховуючи викладені обставини та норми Закону, оцінюючи всі докази, які були досліджені судом при розгляді справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON]М підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved