Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

Позивач [PERSON], 13 березня 2018 року звернулась до суду з позовом до відповідача про поділ спадкового майна та визнання права власності на нього після смерті [PERSON], померлого 02 березня 2000 року та [PERSON], померлої 02 квітня 2012 року. В позовній заяві [PERSON], посилається на таке. 02 березня 2000 року після смерті [PERSON], відкрилась спадщина у вигляді земельної частки (паю), розміром 2,39 умовних кадастрових гектари на території Івашківської сільської ради Кодимського району Одеської області на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0191561, виданого Кодимською районною державною адміністрацією 21 серпня 1996 року. 11 грудня 1997 року [PERSON] склав заповіт, згідно якого на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все своє майно, що буде належати йому на день смерті, і на що за законом матиме право, заповів [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах. 02 квітня 2012 року померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,02 га, яка розташована на території Івашківської сільської ради Кодимського району Одеської області на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №008287, виданого Кодимською районною державною адміністрацією 25 березня 2004 року. 10 грудня 1997 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все своє майно, що буде належати їй на день смерті, і на що за законом матиме право, заповіла [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах. Як спадкоємці за заповітом вона і відповідач звернулися до Кодимської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті спадкодавців. Нотаріусом заведені спадкові справи №479/2017 і 480/2017, але у видачі свідоцтв про право на спадщину їм відмовлено через спір щодо часток спадкового майна. Добровільно вирішити спір не вдалося. Більш того, відповідач заволоділа оригіналами правовстановлюючих документів, що не дає їй можливості оформити спадщину. Ця обставина і змусила її звернутися до суду. Просить поділити спадщину таким чином: виділити та визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,02 га, яка розташована на території Івашківської сільської ради Кодимського району Одеської області на підставі державного акту на право приватної власності н землю серії І-ОД №008287, виданого Кодимською районною державною адміністрацією 25 березня 2004 року на імя [PERSON], померлої 02 квітня 2012 року; виділити та визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом право власності на земельну частку (пай), розміром 2,39 умовних кадастрових гектари на території Івашківської сільської ради Кодимського району Одеської області на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0191561, виданого Кодимською районною державною адміністрацією 21 серпня 1996 року на імя померлого 02 березня 2000 року [PERSON]. В судове засідання позивач не зявилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявилась, надавши заяву про визнання позову та розгляд справи за її відсутності. До початку розгляду справи по суті вона і позивач врегулювали спір мирним шляхом. Відповідно до ч. 3\~ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх учасників справи) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до частини третьої статті 200 ЦПК України, у випадку визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення. Дослідивши вимоги позивача, заяву відповідача, матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов повинен бути задоволеним в повному обсязі з таких підстав. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 1278 ч.1 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Судом установлено наступне. У спорі, що виник, суд вважає правильним застосування положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, виходячи з наступного. Прикінцевими та перехідними положеннями Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року (п.п.4,5) передбачено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Станом на 01 січня 2004 року, спадщина, що відкрилась після смерті [PERSON] не прийнята ніким, відумерлою не визнавалась, а тому до цього часу є відкритою. 02 березня 2000 року помер [PERSON] (свідоцтво про смерть серії І-ЖД №213261 видане 02 березня 2000 року Івашківською сільською радою Кодимського району Одеської області). Відкрилась спадщина у вигляді: земельної частки (паю), розміром 2,39 умовних кадастрових гектари на території Івашківської сільської ради Кодимського району Одеської області на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0191561, виданого Кодимською районною державною адміністрацією 21 серпня 1996 року. Згідно заповіту від 11 грудня 1997 року, [PERSON] на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все своє майно, що буде належати йому на день смерті, і на що за законом матиме право, заповів [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах. 02 квітня 2012 року померла [PERSON] (свідоцтво про смерть серії І-ЖД №300824, видане 03 квітня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області). Відкрилась спадщина у вигляді: земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,02 га, яка розташована на території Івашківської сільської ради Кодимського району Одеської області на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №008287, виданого Кодимською районною державною адміністрацією 25 березня 2004 року. Згідно заповіту від 10 грудня 1997 року, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все своє майно, що буде належати їй на день смерті, і на що за законом матиме право, заповіла [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах. Відповідно до рішення Кодимського районного суду Одеської області від 07 жовтня 2013 року (справа №503/1421/13-ц) встановлено факт належності [PERSON] заповіту, складеного [PERSON] на імя [PERSON]. Відповідно до рішення Кодимського районного суду Одеської області від 05 вересня 2017 року (справа №503/1594/17-ц) встановлено факт належності [PERSON] заповіту, складеного [PERSON] на імя [PERSON]. Тобто, судом установлено, що [PERSON] і [PERSON] є спадкоємцями за заповітом як після смерті [PERSON] так і [PERSON]. Між сторонами по справі виник спір щодо поділу спадкового майна, що стало однією з причин того, що нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (лист Кодимської державної нотаріальної контори №1794/01-16 від 21 грудня 2017 року). Згідно пункту 23 постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як зазначено в пункті 3.1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 01 березня 2013 року «Про узагальнення судової практики розгляду цивільних справа про спадкування» якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. До початку розгляду справи по суті, відповідач визнала позов і не заперечувала проти його задоволення. Виходячи з вище викладеного, суд прийшов до висновку, що сторони дійшли згоди щодо поділу спадкового майна, а тому вимоги позивача суд визнає обґрунтованими і такими, що не порушують права та законні інтереси інших осіб, а тому повинні бути задоволеними. Отже, суд приходить до висновку: виділити та визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,02 га, яка розташована на території Івашківської сільської ради Кодимського району Одеської області на підставі державного акту на право приватної власності н землю серії І-ОД №008287, виданого Кодимською районною державною адміністрацією 25 березня 2004 року на імя [PERSON], померлої 02 квітня 2012 року; виділити та визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право власності на земельну частку (пай), розміром 2,39 умовних кадастрових гектари на території Івашківської сільської ради Кодимського району Одеської області на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0191561, виданого Кодимською районною державною адміністрацією 21 серпня 1996 року на імя померлого 02 березня 2000 року [PERSON]. На підставі ст. 55 Конституції України, ст.ст. 1278, 1273 ЦК України,

Outcome: approved