Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-04 00:00:00

Позивач [PERSON] 13.03.2018 року звернулася до Оржицького районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та стягнення коштів з чоловіка на утримання колишньої дружини. У позовній заяві [PERSON] вказала, що в період часу з вересня 2016 року по травень 2017 року позивач перебувала в цивільному шлюбі з відповідачем та проживала за адресою реєстрації відповідача, а саме в [ADDRESS]. Позивач вказує, що 21.02.2017 року у неї та у відповідача народився син [PERSON]. Утримання, виховання та забезпечення дитини повністю здійснюється позивачем, водночас відповідач повністю ігнорує свої обовязки по утриманню сина та не надає допомоги своїй колишній цивільній дружині не зважаючи на те, що [PERSON] проживає в орендованій квартирі, за яку сплачує 1850 гривень, а також оплата комунальних послуг за дану квартиру становить близько 1000 гривень. [PERSON] у позовній заяві зазначає, що відповідно до записів з історії розвитку дитини [PERSON], останньому встановлено діагноз дисплазія тазо-бедренних сугробів та гіперзбудливість, лікування даних захворювань потребує певних лікувально-профілактичних заходів. Позивач вказує, що відповідач, повністю ігноруючи свої батьківські обовязки щодо утримання власної дитини до досягнення нею повноліття, закріплені в ст. 180 Сімейного кодексу України, ставить її у вкрай скрутне матеріальне становище так, як повноцінно задовольнити всі потреби спільної з відповідачем дитини позивач не має можливості. Посилаючись на вищевикладені обставини та враховуючи те, що лікування та профілактика захворювань дитини потребує суттєвих матеріальних затрат зі сторони позивача, а також враховуючи те, що остання не має власного житла та змушена винаймати квартиру, позивач [PERSON] просила суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 1600 гривень щомісячно з моменту звернення до суду з позовом до досягнення дитиною повноліття та стягнути з [PERSON] на її користь грошові кошти на власне утримання у розмірі 1000 гривень щомісячно з моменту звернення до суду з позовом до досягнення трирічного віку [PERSON] Від відповідача [PERSON] 10.04.2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що відповідач заявлені до нього позовні вимоги визнає частково. Відповідач вказує, що обставини, викладені позивачем у заявленому позові та додані до нього докази є штучно створені. Як вказує [PERSON], позивач у позовній заяві умисно не зазначає що він добровільно надає матеріальну допомогу своїй дитині, крім того на своєму утриманні він має іншу дитину, на утримання якої за рішенням суду сплачує аліменти. Таким чином, [PERSON] просив стягнути з нього аліменти на утримання малолітнього сина в твердій грошовій сумі у розмірі 300 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття та стягнути на утримання матері дитини грошові кошти в розмірі 200 грн. до досягнення дитиною трьохрічного віку. 05.05.2018 року від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій представник вказав, що матеріальної допомоги зі сторони відповідача на утримання дитини не надходило, твердження відповідача стосовного того, що він допомагає дитині та дружині матеріально не підтверджено відповідними доказами. Розмір аліментів на утримання дитини в сумі 300 грн. та розмір аліментів на утримання дружини в сумі 200 грн. суперечить інтересам дитини, реальному матеріальному становищу позивача, фактичним витратам, повязаним з утриманням дитини, а також нормам чинного законодавства. Ухвалою суду від 11.05.2018 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON], на користь якої з відповідача вже стягуються аліменти на утримання іншої дитини відповідача. В судовому засіданні 05.07.2018 року позивач та представник позивача позов підтримали в повному обсязі, в своїх поясненнях посилалися на обставини, викладені в позовній заяві та у відповіді на відзив. Представник відповідача та третьої особи в судовому засіданні позов визнала частково, підтримала доводи, викладені у відзиві на позовну заяву. Крім того, представник відповідача та третьої особи вказала, що відповідач на даний час ніде не працює. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, представника третьої особи, дослідивши докази і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та стягнення коштів з чоловіка на утримання колишньої дружини підлягає задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлено, що позивач\~та відповідач\~мають спільну\~дитину: [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Дитина проживає разом з позивачем (а.с. 9). Відповідно до ст.ст. 141,\~155,\~180\~СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, проживання батьків окремо від дитини не звільняє їх від обов'язків щодо дитини. Відповідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України \~суд за\~заявою одержувача\~визначає розмір\~аліментів у\~твердій грошовій\~сумі.Відповідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. У відповідності до ч. 2 ст.\~84\~СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. З матеріалів справи вбачається, що з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання [PERSON], [INFO], у розмірі 888 гривень щомісячно (а.с. 46-48). Відомості про доходи позивача та про доходи відповідача за останні шість місяців суду не надані. Відповідно до виписки з історії розвитку дитини [PERSON], [INFO], рекомендована консультація лікаря невролога та ортопеда, курс реабілітації РОП «Астра» (а.с. 10-12). З виписок із медичних карт стаціонарного хворого вбачається, що [PERSON] з 12.03.2018 року по 24.03.2018 року та з 11.04.2018 року по 27.04.2018 року проходив курс лікування, діагноз захворювання: синдром рухових порушень (а.с. 72-73). З наданої позивачем копії договору оренди житлового приміщення вбачається, що позивач орендує квартиру у місті Черкаси, розмір орендної плати за договором становить 1850 грн. на місяць (а.с. 19). Копії квитанцій про сплату комунальних послуг, не беруться судом до уваги, оскільки платником у квитанціях зазначена особа, яка не є учасником справи. Незважаючи на те, що у квитанціях адреса проживання особи, що сплачує послуги, збігається з адресою квартири, яку орендує позивач, суду не надані належні та допустимі докази того, що особові рахунки, вказані у квитанціях стосуються квартири, яку орендує позивач (а.с. 14-18). Суд приймає до уваги, що позивач надала суду документи, що характеризують стан здоровя їх спільної з відповідачем дитини, і що дитина потребує відповідного лікування, однак, суду не надано належних та допустимих доказів розміру витрат понесених позивачем у у звязку з лікуванням дитини, та доказів прогнозованих витрат позивача у звязку з цим. Разом з тим, суд відмічає, що відповідно до ст. 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналізуючи\~зібрані у\~справі докази\~та оцінюючи\~їх в\~сукупності,\~суд прийшов\~до висновку,що\~з відповідача\~необхідно стягнути\~аліменти\~на утримання\~дитини у\~розмірі 900\~грн.,\~та стягнути\~аліменти на\~утримання дружини\~до досягнення\~дитиною трирічного\~віку у\~розмірі 800\~грн.\~[PERSON] такий\~розмір аліментів\~суд вважає\~розумним та\~достатнім для\~задоволення їхніх\~потреб. При цьому, крім іншого, суд приймає до уваги розміри прожиткового мінімуму для відповідних осіб, встановлені законодавством. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при поданні до суду позову про стягнення аліментів, то суд на підставі ч. 2 ст. 133, ч. 1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України, стягує ці витрати з відповідача.

Outcome: partial