Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON] в лютому 2015 року пред'явив до суду позов до відповідача [PERSON] про стягнення інфляційних нарахувань, за період з 11 березня 2014 року по січень 2015 року в розмірі 4709 гривень і 3% річних у розмірі 489,04 гривень за період з 11 березня 2014 року по 23 лютого 2015 року, за неналежне виконання відповідачем укладеного між ними 17 травня 2013 року договору позики. Зазначені вимоги обґрунтовує тим, що 17 травня 2013 року між ними укладено у формі розписки договір позики, за умовами якого позивач позичив відповідачу грошові кошти в сумі 17000 гривень на строк до 01 вересня 2013 року. Однак у зазначений строк відповідач позичених коштів не повернув, у зв'язку з чим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 червня 2014 року з відповідача стягнуто 17266,88 гривень боргу за договором позики від 17 травня 2013 року. Однак рішення суду відповідач не виконує, боргу за договорами позики по даний час не сплатив, що не позбавляє позивача права вимагати стягнення з відповідача інфляційних втрат у зв'язку з невиконанням ним зобов'язань за зазначеними договорами, а також 3% річних від простроченої суми. В судове засідання позивач [PERSON] подав заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити, розглянувши справу в його відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, повторно до суду не з'явився, не повідомивши про причини неявки. Заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача згідно з поданою ним письмовою заявою не заперечив проти такого вирішення справи, та відповідно до вимог ст. 225 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Рішенням Тернопільського Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 червня 2014 року, яке набрало законної сили, з [PERSON] стягнуто в користь [PERSON] 17266,88 гривень заборгованості за договорами позики від 17 травня 2013 року. Як слідує з зазначеного рішення суду, відповідно до письмової розписки від 17 травня 2013 року [PERSON] позичив у [PERSON] 17000 гривень, які зобов'язався повернути до 01 вересня 2013 року. Однак зобов'язань за вказаним договором позики не виконав, боргу не повернув. З цих підстав із відповідача в користь позивача стягнуто суму боргу за договорами позики від 17 травня 2013 року, в тому числі інфляційні втрати та 3 % річних від простроченої суми за період з 1 вересня 2013 року по 10 березня 2014 року. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як слідує з довідки № 30/7887/07 від 25 березня 2015 року, виданої Другим відділом державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, на виконанні відділу перебуває виконавчий лист про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] 17266,88 гривень боргу за договором позики та 243,60 гривень судових витрат. Станом на 25 березня 2015 року боржником зазначений виконавчий документ не виконано - ні повністю, ні частково. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Беручи до уваги, що судом не здобуто доказів про те, що відповідач [PERSON] виконав зобов'язання за договором позики від 17 травня 2013 року, зобов'язання між сторонами існують, та їх змістом є обов'язок [PERSON] повернути позичені кошти. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення. За вказаних обставин, беручи до уваги, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 червня 2014 року з [PERSON] в користь [PERSON] стягнуто інфляційні втрати на суму боргу та 3% річних від простроченої суми, починаючи з дня прострочення виконання грошових зобов'язань до 10 березня 2014 року, які відповідачем сплачені не були, то позивач набув права на отримання від відповідача відповідних нарахувань, починаючи з 11 березня 2014 року . Як слідує з наведеного в позовній заяві розрахунку, за період з 11 березня 2014 року по січень 2015 року інфляційні нарахуванння за договором позики від 17 травня 2013 року становлять 4709 гривень, 3% річних від простроченої суми, за період з 11 березня 2014 року по 23 лютого 2015 року за вказаним договором становлять 489,04 гривень. При цьому, враховуючи індекс інфляції за період з 11 березня 2014 року по січень 2015 року та методики розрахунку відповідних виплат, згідно з якими розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції проводиться шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості, а розрахунок 3% річних проводиться шляхом добутку суми заборгованості і кількості днів прострочення, помноженого на 3 та поділеного на 365 і на 100, судом установлено, що обчислені позивачем суми, які він просить стягнути з відповідача, не перевищують сум, які обчислені шляхом застосування зазначених методик. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до переконання про наявність підстав для задоволення вимог позивача шляхом стягнення в його користь із відповідача інфляційних нарахувань у розмірі 4709 гривень за період за період з 11 березня 2014 року по січень 2015 року і 3% річних за період з 11 березня 2014 року по 23 лютого 2015 року в розмірі 489,04 гривень за неналежне виконання укладеного між сторонами 17 травня 2013 року договору позики. Крім цього, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню 243,60 гривень понесених позивачем і документально підтверджених судових витрат. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 368, 1226 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved