Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

Позивач [PERSON] 28.12.2018 року звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки не перебуваючи у шлюбі між собою та про визнання права власності на майно набуте ними за час спільного проживання. Позовні вимоги мотивовані тим, що він на початку 2003 року в м. Селидове Донецької області познайомився з [PERSON] та вони почали зустрічатись, а з листопада 2003 року за взаємною згодою стали проживати однією сімєю без реєстрації шлюбу за місцем його реєстрації за адресою: [ADDRESS]. Вели спільне господарство, мали спільний бюджет, здійснювали спільні покупки продуктів харчування, побутової техніки, меблів, проводили спільні розрахунки по сплаті комунальних послуг. В першій половині лютого місяця 2008 року вони за спільні кошти з [PERSON] придбали у спільну власність будинок, що розташований за адресою: Донецька область, м. Селидове, вул. Кучуринська, буд. № 64 «б» з надвірними будівлями та спорудами, який згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 15 лютого 2008 року посвідченого приватним нотаріусом Селидівського міського нотаріального округу [PERSON], оформили на [PERSON] Після придбання будинку вони перейшли на проживання разом з [PERSON] в зазначений будинок. На підставі рішення Селидівської міської ради від 25.03.2009 року за № 5/49-834 на [PERSON] проведено оформлення права власності на земельну ділянку площею 0,0924 га, яка розташована за вищевказаною адресою з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд. Витрати по оформленню у власність зазначеної земельної ділянки проведені за спільні з [PERSON] кошти. Весь цей час вони продовжували вести спільне господарство, утримувати спільний бюджет , здійснювати спільні покупки продуктів харчування, побутової техніки, меблів, проводили спільні розрахунки по сплаті комунальних послуг, утримували будинок та господарські споруди, обробляли город та він почав займатись бджільництвом. За час спільного проживання з [PERSON] вони за спільні кошти в розмірі 8 000 грн. здійснили оплату на виконання робіт по проведенню газопроводу по вул. Кучуринська, згодом газифікували їх будинок. Разом з [PERSON], її батьками та родичами вони часто зустрічались, проводили спільне дозвілля. Також зазначив, що [PERSON] була інвалідом дитинства, потребувала допомоги в догляді та лікування, а з 21 жовтня 2010 року визнана інвалідом другої групи безстроково. По час смерті останньої він постійно надавав їй допомогу в утриманні та лікуванні, здійснював за нею догляд. 20 вересня 2018 року в м. Селидове Донецької області [PERSON] померла та витрати на її поховання проведено за його кошти. По теперішній час він продовжує проживати в зазначеному будинку по вул. Кучуринська, буд. № 64 «б», утримувати будинок та прибудинкову територію в належному стані, обробляти присадибну ділянку. Відповідачі є спадкоємцями за законом в порядку ст. 1261 ЦК України на майно, що залишилось після смерті [PERSON] На час проживання однією сімєю вони з [PERSON] не встигли укласти шлюб, у зв'язку з її передчасною смертю. З огляду на вищевикладене він був змушений звернутися до суду за захистом свої прав. З урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд, встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу між собою [PERSON] та [PERSON] з листопада місяця 2003 року по першу половину лютого місяця 2008 року за адресою: [ADDRESS] та з другої половини лютого місяця 2008 року за адресою: Донецька область, м. Селидове вул. Кучуринська буд. № 64 «б» по час смерті [PERSON], померлої 20 вересня 2018 року в м. Селидове Донецької області, визнати будинок, що розташований за адресою: Донецька область, м. Селидове вул. Кучуринська буд. № 64 «б» з надвірними будівлями та спорудами спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], визнати земельну ділянку площею 0,0924 га. розташовану за адресою: Донецька область, м. Селидове вул. Кучуринська буд. № 64 «б» з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд, спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON]; визначити частки власності [PERSON] та [PERSON] у вищевказаному будинку та земельної ділянки - по 1/2 частки кожного; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку власності будинку 1/2 частку земельної ділянки; визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно в вигляді 1/2 власності будинку з надвірними будівлями та спорудами належні [PERSON], яка померла 20.09.2018 року, в порядку спадкування спадкоємцем четвертої черги за законом; визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно в вигляді 1/2 частки власності земельної ділянки площею 0, 0924 га. з цільовим для будівництва і обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд, яка належала [PERSON], яка померла 20.09.2018 року в м. Селидове Донецької області, в порядку спадкування спадкоємцем четвертої черги за законом. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 29.12.2018 року клопотання про забезпечення позову повернуто заявникові [PERSON] Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 18.01.2019 року відкрито провадження у зазначеній цивільній справі відкрито, призначено судове засідання в порядку загального позовного провадження та витребувано з Першої Селидівської державної нотаріальної контори, інформаційні довідки зі Спадкового реєстру щодо наявності чи то відсутності спадкової справи після [PERSON], яка померла 20.09.2018 року. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 05.03.2019 року в задоволенні клопотання про забезпечення позову [PERSON] відмовлено. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 08.04.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON]П, в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі та просять задовольнити позов з урахуванням уточнених позовних вимог у повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі та проти задоволення позовну з урахуванням уточнених позовних вимог не заперечують. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.\~3,\~4\~ст.\~12\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.\~15\~Цивільного кодексу\~України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 325 ЦК України, суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Згідно з ч. 1 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. У відповідності з ч. 1 ст.\~355\~ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). За змістом ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно зі ст.\~370\~ЦК України у випадку виділення частки в праві спільної сумісної власності вважається, що частки кожного із співвласників в праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлене за домовленістю співвласників або законом, або рішенням суду. Згідно з роз'яснень постанови Пленум\~Верховного Суду\~України №\~20\~від 22.12.1995\~року «Про\~судову практику\~у справах\~за позовами\~про захист\~права приватної\~власності» вбачається, що при відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Судом встановлено, що згідно договору купівлі - продажу житлового будинку від 15.02.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Селидівського міського нотаріального округу [PERSON], та витягу з державного реєстру правочинів, про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 17757233 від 15.02.2008 року, [PERSON] є власником житлового будинку, що розташований за адресою: Донецька область, м. Селидове, вул. Кучуринська, буд. № 64 «б» з надвірними будівлями та спорудами. Відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку ЯЖ № 296291 від 26.05.2009 року, виданого на підставі рішення Селидівської міської ради від 25.03.2009 року за № 5/49-834, [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0924 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд за адресою: Донецька область, м. Селидове, вул. Кучуринська, буд. № 64 «б». Відповідно до статті 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обовязків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сімєю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обовязків. Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сімї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сімєю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обовязків, зясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте),а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Дана правова позиція викладена постанові від 18.07.2018 року Вереховного Суду в цивільній справі № 544/1274/16-ц. Згідно статті 61 СК України передбачено, що обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь - яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно довідки МСЕК серія 10 ААА № 414240 від 21.10.2010 року, [PERSON] встановлено другу групу інвалідності безстроково. Згідно свідоцтва про смерть серія ІІ-НО № 043309 від 24.09.2018 року, виданого Селидівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] померла 20.09.2018 року, про що складено відповідний актовий запис про смерть № 580. Відповідно до акту про спільне проживання і ведення спільного господарства № 224 від 29.11.2018 року, складеного Обєднанням співвласників багатоквартирного будинку «Маяковського 43» м. Селидове», [PERSON] та [PERSON] з листопада 2003 року по 2008 рік проживали спільно в квартирі, що належить [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та вели спільне господарство. [PERSON] є інвалідом дитинства та знаходилася на утриманні [PERSON] Згідно акту про спільне проживання і ведення спільного господарства від 29.11.2018 року, складеного головою вуличного комітету, [PERSON] та [PERSON] з липня 2008 року проживали спільно в приватному будинку, що знаходиться за адресою: Донецька область, м. Селидове, вул. Кучуринська, буд. № 64 «б» та вели спільне господарство, облаштовували будинок, тримали пасіку, суд, город. Як вбачається з рахунку № від 06.02.2019 року наданого ритуальною службою «Анубіс», витрати на поховання [PERSON], яка померла 20.09.2018 року , у розмірі 4540 грн. 00 коп. сплачені [PERSON] Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 54936520 від 30.01.2019 року, Першою Селидівською державною нотаріальною конторою 08.11.2018 року було заведено спадкову справу № 204/2018 після смерті [PERSON], яка померла 20.09.2018 року. Згідно ст.\~1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно ст.\~1217\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.\~1222\~ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст.\~1264\~ЦК України\~у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу. Разом з тим, відповідно до положень Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №5\~від 31.03.1995\~року «Про\~судову практику\~у справах\~про встановлення\~фактів,\~що мають\~юридичне значення» вимога про встановлення факту, що має юридичне значення, розглядається, якщо такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Проаналізувавши надані суду докази в їх сукупності, достатності та взаємозвязку, враховуючи визнання відповідачами позову з урахуванням уточнених позовних вимог, суд вважає позовні вимог [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved