overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

Позивач 19 січня 2016 року звернувся до Ленінського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 19 липня 2008 року уклав шлюб з відповідачкою, який зарєстровано Ленінським відділом РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області. Від спільного подружнього життя мають доньку: [PERSON], [INFO]. Спільне життя з дружиною не склалось, в сім'ї мали місце сварки, що призвело до того, що стали чужими людьми. Можливості зберегти сім'ю не має. Шлюбні відносини та ведення спільного господарства припинені у грудні 2014 року. На сьогоднішній день відповідачка спільно проживає з іншим чоловіком. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить його інтересам та інтересам неповнолітньої дитини. Після розірваня шлюбу донька [PERSON] буде проживати з матір'ю, шлюб розривають вперше, тому просить шлюб розірвати та неповнолітню дочку залишити проживати з матір'ю. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав в повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій позовні вимоги визнала, проти їх задоволення не заперечувала та вказала, що дочка [PERSON] [INFO] проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Після розірвання шлюбу просить залишити прізвище без змін. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 19 липня 2008 року, шлюб зареєстрований Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №364 (а.с.4). Від спільного подружнього життя мають доньку: [PERSON], [INFO] (а.с.5). Встановлено також, що з грудня 2014 року сторони припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарства, внаслідок відсутності взаєморозуміння, що призводило до частих сварок. Почуття любові втрачено, примирення та подальше подружнє життя між ними неможливе. Майнового спору немає. Сторони наполягають на розірванні шлюбу, оскільки вважають, що шлюб існує лише формально і збереження їх сім'ї неможливе. Згідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких встановлених обставин справи слід вважати, що сім'я розпалась остаточно, примирення сторін неможливо і шлюб необхідно розірвати. Натомість, позовні вимоги в частині визначення місця проживання [PERSON], [INFO] разом з відповідачкою не підлягають задоволенню, оскільки відсутній спір та відповідачка не заперечує проти того, щоб її дочка проживала разом з нею. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

\~ Позивач 19 січня 2018 року\~ звернулася до Малинського районного суду з позовом до відповідача.\~ В судове засідання не зявилась, в заяві, яку направила до суду позов підтримала повністю, просить розглянути справу без її участі. \~ Зазначила, що під час спільного проживання з відповідачем народились двоє дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Відповідач допомоги на утримання дітей не надає, останній працює без офіційного працевлаштування, має мінливі заробітки, а тому має можливість сплачувати аліменти в розмірі, визначеному позивачем. \~ Просить стягувати з відповідача аліменти на утримання\~ дітей в твердій грошовій сумі в загальному розмірі 1600 грн. по 800 грн. на кожну дитину. Відповідач в судове засідання не зявився, направив до суду заяву в якій позов визнав повністю, просить розглянути справу без його участі. Суд, заслухавши учасників судового засідання, дослідивши надані сторонами докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. \~\~\~ \~ Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. \~ Копією свідоцтва про народження дітей: [PERSON] та [PERSON] підтверджується, що їх батьком є відповідач (а.с. 3,4). Діти проживають з позивачем. ( а.с.6). \~ \~ У відповідності до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що відповідач офіційно не працевлаштований, має мінливі заробітки, тому суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення аліментів з відповідача у твердій грошовій сумі є обґрунтованими. Інших будь яких обставин, що перешкоджали б [PERSON] сплачувати аліменти на утримання дітей в судовому засіданні не встановлено. Тому суд з урахуванням досліджених обставин та наданих сторонами доказів, приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню аліменти у розмірі, визначеному позивачем в загальній сумі 1600 грн. по 800 грн. на кожну дитину. У відповідності до ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів на утримання дітей в розмірі місячного стягнення підлягає негайному виконанню. З відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

Позивач 19 травня 2014 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів посилаючись на те, що 29 листопада 1997 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Тому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову і до повноліття дитини. Позивач в судове засідання не з'явилась, надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, а тому по справі необхідно постановити заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України через неявку відповідача в судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 29 листопада 1997 року вступили в зареєстрований шлюб (а.с.4), який 23 серпня 2002 року було розірвано (а.с.6). Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.5). Судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] на даний час зареєстрований та проживає за адресою проживання своєї матері - [PERSON] (а.с.7). Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Часиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки в судове засідання відповідачем не надано жодного доказу, який суд міг би врахувати при визначенні розміру аліментів, тому суд позбавлений можливості врахувати інші докази, крім тих, що є в матеріалах цивільної справи. Враховуючи те, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини зі всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

Позивач 19 травня 2014 року звернулася до Ленінського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог вказавши, що вступила в шлюб з [PERSON] 25 жовтня 2003 року. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська , актовий запис №114. Від шлюбу вони мають сина: [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сім'ї стало те, що на протязі останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Позивачка вважає, що їх сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя з відповідачем як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, тому просила шлюб розірвати. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала в повному обсязі, після розірвання шлюбу просила залишити прізвище «[PERSON]».. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 25 жовтня 2003 року. Шлюб був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська , актовий запис №114. (а.с.5). Від спільного подружнього життя мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с.5). Встановлено також, що з квітня 2013 року сторони припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарювання, внаслідок розбіжності характерів, різних поглядів на сімейне життя та відсутності взаєморозуміння. Почуття любові втрачено, примирення та подальше подружнє життя між ними неможливе. Майнового спору немає. Сторони наполягають на розірванні шлюбу, оскільки вважають, що шлюб існує лише формально і збереження їх сім'ї неможливе. Згідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких встановлених обставин справи слід вважати, що сім'я розпалась остаточно, примирення сторін неможливо і шлюб необхідно розірвати, а судові витрати покласти на позивача На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

Позивач 19 травня 2015 року звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO] . В позовній заяві [PERSON] посилається на те, що від шлюбу з відповідачем має дитину - дочку [PERSON], [INFO]. Відповідач добровільно аліменти на утримання дітей сплачувати не бажає, не працює і не має постійного заробітку. Просить стягувати з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі - 500 грн. щомісячно. В судове засідання позивачка не з»явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з»явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши вимоги позивачки та матеріали справи, суд прийшов до висновку, що вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ЖД №383303, виданого 09 квітня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області. Таким чином, відповідач зобов'язаний утримувати свою малолітню дитину, проте свій обов'язок належним чином не виконує, що було встановлено в судовому засіданні. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов'язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. Так, згідно ст.181 СК України по рішенню суду кошти на утримання неповнолітньої дитини (аліменти) можуть бути присуджені в частині від доходу (заробітку) платника аліментів, або в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника інших дітей, непрацездатних осіб, інші обставини, що мають істотне значення. Отже, суд констатує, що вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню. На підставі ст. ст. 180, 181, СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

Позивач 19 травня 2017 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вказаним позовом, в якому зазначила, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 15 вересня 2007 року під час перебування в шлюбі, сторони придбали домоволодіння № 28 по вул. Зоряна в м. Дніпро, право власності на яке зареєстровано за відповідачем. Позивач просила визнати домоволодіння № 28 по вул. Зоряна в м. Дніпро спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного домоволодіння. Від позивача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у її відсутність, позовну заяву підтримала та просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки в судове засідання не повідомив, ніяких письмових заяв до суду не надходило. З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, та перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON]перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15 вересня 2007 року (а.с.5). Мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.6). Встановлено, що у період сумісного подружнього життя сторонами за спільні кошти згідно договору купівлі-продажу домоволодіння, посвідченого 16 липня 2010 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] було придбано домоволодіння № 28 по вул. Зоряна в м. Дніпро, право власності на яке зареєстровано за [PERSON](а.с.9-11). Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У відповідності до ст.70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Таким чином, придбане майно є спільною сумісною власністю подружжя. Відтак, позовні вимоги в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя домоволодіння № 28 по вул. Зоряна в м. Дніпро задоволенню не підлягають. Відповідно до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. При цьому статтею 71 СК України визначено, що майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Враховуюче вищевикладене, суд вважає, що за позивачкою має бути визнано право власності на 1/2 частину спільно нажитого з відповідачем під час шлюбу майна. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, судові витрати у розмірі 868,09 грн. необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

Позивач 19 травня 2017 року звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 28 липня 2001 року. Від сумісного подружнього життя мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Просить розірвати шлюб, у звязку з тим, що шлюбно-сімейні відносини припинені з червня 2016 року. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Від відповідача надійшла письмова заява з проханням про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу. Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 липня 2001 року. Шлюб зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис за № 518 /а.с.7/. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] /а.с.8/. Сім′я розпалася остаточно і зберегти її неможливо, оскільки в сімї немає взаєморозуміння, почуття кохання втрачено. Фактично шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного домашнього господарства припинені з червня 2016 року. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливо. Майновий спір відсутній. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

Позивач, 19 червня 2015 року звернувся до Ленінського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог вказавши, що вступив в шлюб з [PERSON], 30 квітня 2011 року. Шлюб зареєстровано Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №148. Від спільного подружнього життя мають доньку: [PERSON] Дар*ю Максимівну, [INFO]. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, непорозуміння, внаслідок чого з березня 2014 року були припинені шлюбні стосунки, ведення спільного господарства. Позивач вважає, що їх сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя з відповідачем як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, тому просив шлюб розірвати. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав в повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій позовні вимоги визнала, проти їх задоволення не заперечувала. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 30 квітня 2011 року. Шлюб був зареєстрований Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №148. (а.с.4). Від спільного подружнього життя мають доньку: [PERSON] Дар*ю Максимівну, [INFO]./а.с.5/ Встановлено також, що з березня 2014 сторони припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарювання, внаслідок розбіжності характерів, різних поглядів на сімейне життя та відсутності взаєморозуміння, що призводило до частих сварок. Почуття любові втрачено, примирення та подальше подружнє життя між ними неможливе. Майнового спору немає. Сторони наполягають на розірванні шлюбу, оскільки вважають, що шлюб існує лише формально і збереження їх сімї неможливе. Згідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких встановлених обставин справи слід вважати, що сім'я розпалась остаточно, примирення сторін неможливо і шлюб необхідно розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved