Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

Позивач 20 березня 2014 року звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідачів. В обгрунтування своїх позовних вимог зазначав, що відповідач [PERSON] 28 серпня 2013 року, приблизно о 16.10 годині під час керування належним йому на праві власності технічно справним автомобілем FORD TRANZIT державний реєстраційний номер [NUMBER], в Іллічівському районі м.Маріуполя Донецької області здійснював рух по проїзній частині вул.Заворуєва зі сторони вул.Глінки в напрямку пр-ту Металургів. Наближаючись по другорядній дорозі до нерегульованого перехрестя із головною вул.Карпинського, діючи в порушення вимог п.п.2.3 (б), 16.11 Правил дорожнього руху України та дорожнього знаку 2.1 «Надати дорогу», перебуваючи на другорядній дорозі, проявляючи злочинну самовпевненість, розраховуючи на те, що транспортних засобів, які рухаються по головній дорозі, немає, водій [PERSON] перед виїздом на головну дорогу не переконався, в тому, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, будучи неуважним, виїхав на проїжджу частину вул.Карпинського, де не поступився дорогою автомобілю марки «Skoda-felicia Сombi», державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], що рухався зі сторони пр-ту Ілліча у напрямку вул.Блажевича, в результаті чого скоїв із ним зіткнення. В результаті дорожньо-транспортної події йому, позивачу у справі [PERSON], заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої ключиці, забитої рани лівого ліктьового суглобу, третього пальця лівої кисті, садна передпліччя, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, які потягли за собою тривалий розлад здоров'я. В результаті зазначеної ДТП його, позивача [PERSON], автомобілю, були спричинені механічні ушкодження. Тобто, йому були спричинені з вини водія [PERSON] матеріальні збитки і моральна шкода. Стосовно [PERSON] була порушена кримінальна справа, яка розглянута була Іллічівським райсудом м.Маріуполя Донецької області з постановленням ухвали про закриття провадження у справі у зв'язку з передачею обвинуваченого на поруки трудовому колективу. Оскільки саме з вини відповідача у справі йому, [PERSON], були спричинені матеріальні збитки на загальну суму 34101,39 грн., які складаються з придбання медикаментів і медпрепаратів на суму 2615,92 грн., матеріальної шкоди, спричиненої в результаті пошкодження транспортного засобу 29985,47 грн., транспортування транспортного засобу з місця ДТП до експертної установи 500 грн., вартості проведення автотоварознавчої експертизи 1 тис. грн., позивач просив постановити судове рішення, яким стягнути зі страхової компанії на його користь 34101,30 грн. матеріальних збитків; стягнути з [PERSON] на його користь 50 тис. грн. моральної шкоди, оскільки в результаті ДТП з вини [PERSON] йому були спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження, [PERSON] не відшкодував йому нічого від дня скоєння ДТП, він позбавлений був можливості працювати і заробляти гроші, його сім'я була позбавлена можливості нормально існувати, в тому числі і фінансово. Крім того, просив стягнути з відповідача [PERSON] на його, позивача, користь 1 тис. грн. франшизи, а також стягнути з обох відповідачів на його користь 3 тис. грн. витрат з правової допомоги у кримінальній і цивільній справах (а.с.3-6). До початку судового розгляду справи позивач уточнив свої позовні вимоги, просив не стягувати з відповідача [PERSON] на його користь 1 тис. грн. франшизи, бо останній сплатив йому цю суму (а.с.52-53). У судовому засіданні позивач і його представник адвокат [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги на а.с.35-38, підтримали уточнені позовні вимоги позивача в повному обсязі і просили їх задовольнити з зазначених підстав. Представник відповідача - Страхової компанії у судове засідання не явився. На адресу суду надійшли письмові заперечення від представника Страхової компанії, в яких справу просили розглянути у відсутності представника Страхової компанії і відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Страхової компанії в моному обсязі (а.с.66-68), оскільки ПрАТ «Європейський Страховий Союз» не є належним відповідачем у справі, бо на момент дорожньо-транспортної пригоди був чинний договір (поліс) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі №АВ/9694171, укладений не з ПрАТ «Європейський Страховий Союз», а з іншим страховиком - ПрАТ «УПСК», що підтверджується витягами із централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України. Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/4353605, де страховиком виступає ПрАТ «Європейський Страховий Союз», укладений 17 липня 2013 року, строк його дії з 18 липня 2013 року до 17 липня 2014 року. За вимогами п.3 ч.1 ст.21 Закону України «Про страхування», п.3 ч.1 ст.989 ЦК України страхувальник [PERSON] при укладенні із ПрАТ «ЄСС» договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ №АС/4353605 був зобов'язаний повідомити страховика про інші договори страхування, укладені щодо об'єкта, який страхується. Зазначені вимоги законодавства [PERSON] не виконав, у зв'язку з чим просили у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПрАТ «ЄСС» відмовити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] і його представник адвокат [PERSON], який діє на підставі договору про надання адвокатських послуг на а.с.81-84, у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], оскільки [PERSON] сплатив 1 тис. грн.. франшизи позивачу до початку судового розгляду справи, за завдану майнову шкоду позивачу повинна відповідати ПрАТ «Європейський Страховий Союз» в межах передбаченого страховим полісом ліміту. Що ж стосується 50 тис. грн.. моральної шкоди, яку позивач просить стягнути з [PERSON], то матеріалами справи позивач не довів, по-перше, що саме на цю суму спричинена йому моральна шкода, а, по-друге, що саме з вини [PERSON], а не з вини лікарів, [PERSON] довелося так довго лікуватися після отриманих в ДТП тілесних ушкоджень. Заперечували проти стягнення з [PERSON] витрат на правову допомогу. Суд, вислухав у судовому засіданні позивача і його представника, відповідача і його представника, беручи до уваги письмові заперечення відповідача - Страхової компанії, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. У судовому засіданні з ухвали Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 05 листопада 2013 року встановлено, що в провадженні зазначеного суду перебувало кримінальне провадження стосовно [PERSON] за ст.286 ч.1 КК України, який 28 серпня 2013 року, приблизно о 16.10 годині під час керування належним йому на праві власності технічно справним автомобілем FORD TRANZIT державний реєстраційний номер [NUMBER], в Іллічівському районі м.Маріуполя Донецької області здійснював рух по проїзній частині вул.Заворуєва зі сторони вул.Глінки в напрямку пр-ту Металургів. Наближаючись по другорядній дорозі до нерегульованого перехрестя із головною вул.Карпинського, діючи в порушення вимог п.п.2.3 (б), 16.11 Правил дорожнього руху України та дорожнього знаку 2.1 «Надати дорогу», перебуваючи на другорядній дорозі, проявляючи злочинну самовпевненість, розраховуючи на те, що транспортних засобів, які рухаються по головній дорозі, немає, водій [PERSON] перед виїздом на головну дорогу не переконався, в тому, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, будучи неуважним, виїхав на проїжджу частину вул.Карпинського, де не поступився дорогою автомобілю марки «Skoda-felicia Сombi», державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], що рухався зі сторони пр-ту Ілліча у напрямку вул.Блажевича, в результаті чого скоїв із ним зіткнення. В результаті дорожньо-транспортної події позивачу у справі [PERSON] заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої ключиці, забитої рани лівого ліктьового суглобу, третього пальця лівої кисті, садна передпліччя, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, які потягли за собою тривалий розлад здоров'я. Цією ж ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя встановлено, що в результаті зазначеної ДТП автомобілю під керуванням потерпілого [PERSON] були спричинені механічні ушкодження. В ухвалі суду від 05 листопада 2013 року зазначено, що підозрюваний [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що вину він визнає в повному обсязі, у скоєному щиро кається. У зв'язку зі звільненням [PERSON] від кримінальної відповідальності та передачею його на поруки трудовому колективу ТОВ «Інженерне бюро ФРАНКЕ ІНТЕРНЕШЕНАЛ» кримінальне провадження відносно нього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.1 КК України, було закрито. Ухвала суду набрала чинності 12 листопада 2013 року. Цивільній позов у кримінальному провадженні не розглядався (а.с.18-19). Тобто, судом було встановлено, що кримінальна справа стосовно [PERSON] за ч.1 ст.286 КК України була закрита з нереабілітуючих підстав, і під час розгляду кримінальної справи [PERSON] визнав свою вину у зазначеному кримінальному провадженні. З ухвали суду від 05 листопада 2013 року і матеріалів цивільної справи судом встановлено, що сторони у справі 22 серпня 2013 року керували автомобілями на правовій підставі, оскільки їм автомобілі належали на підставі права власності. На підставі копії страхового полісу серії АС №4353605 від 17 липня 2013 року на а.с.20 судом встановлено, що [PERSON] застрахував свою цивільно-правову відповідальність у ПрАТ «Європейський страховий союз», строк дії страховки один рік з 10 липня 2013 року по 17 липня 2014 року включно з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю 100000 гривень (на одного потерпілого), за шкоду, заподіяну майну - 50000 гривень (на одного потерпілого), франшиза на суму 1000 гривень. Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної особи особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч.5 ст.1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ч.1 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Відповідно до ст.23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року №1961-1У (далі - Закон №1961-1У), з внесеними змінами і доповненнями до нього, шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов'язана: з лікуванням потерпілого; з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; із смертю потерпілого. У відповідності до нової редакції ст.22 Закону №1961-1У, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до цього Закону потерпілим - юридичним особам страховик, а у випадках, передбачених цим Законом, - МТСБУ відшкодовує виключно шкоду, заподіяну майну. Проаналізувавши надані позивачами докази по справі, суд приходить до висновку, що розмір понесеної та документально підтвердженої матеріальної шкоди, заподіяної [PERSON] внаслідок ДТП, становить 34101,39 грн., який складається з витрат на придбання ліків і медичних препаратів на суму 2615,92 грн. (а.с.27-29); матеріальної шкоди, спричиненої власнику колесного транспортного засобу в результаті ДТП 29985,47 грн. (а.с.7-17); витрат з доставки транспортного засобу з місця ДТП до експертної установи 500 грн. (а.с.23); витрат з проведення судової автотоварознавчої експертизи 1000 грн. (а.с.27;31). Оскільки [PERSON] застрахував свою цивільно-правову відповідальність, на підставі ст.988 ЦК України, ст.22 Закону вказані матеріальні збитки підлягають стягненню зі Страхової компанії - відповідача у справі. До такого висновку суд приходить, оскільки з пояснень відповідача [PERSON] у судовому засіданні судом встановлено, що він застрахував свою цивільно-правову відповідальність у ПрАТ «ЄСС» відразу після придбання транспортного засобу у МРЕВ. Працівник МРЕВ вносив необхідні дані до комп'ютерної бази, і не повідомив його, [PERSON], що його транспортний засіб вже застрахований. Він вперше дізнався, що існував ще страховий поліс ПрАТ «УПСК» вже після отримання повідомлення ПрАТ «ЄСС». Належними доказами пояснення в цій частині відповідача [PERSON] відповідачем - Страховою компанією не спростовані, у зв'язку з чим суд вважає, що матеріальна шкода підлягає стягненню саме з ПрАТ «ЄСС» на користь позивача. З урахуванням принципів розумності та справедливості, тривалості фізичного болю та моральних страждань, яких позивач [PERSON] зазнав у зв'язку з заподіянням його здоров'ю шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди 22 серпня 2013 року, а також ступеня тяжкості і характеру завданих тілесних ушкоджень, віку потерпілого, суд вважає позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягаючими задоволенню частково, а саме на суму 7000 гривень, і вважає необхідним відповідно до ст.22 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» стягнути цю суму моральної шкоди з відповідача [PERSON]. Заперечення проти позову в цій частині відповідачем [PERSON] і його представником з тих підстав, що не з вини [PERSON] [PERSON] проходив тривале лікування в медичних закладах, а з вини лікарів, які надали некваліфіковану допомогу, суд вважає необґрунтованими, оскільки належних доказів цьому суду не надано. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідачів на його користь 3 тис. грн. витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають, оскільки, по-перше, при розгляді цивільної справи адвокат [PERSON] фактично виступав як представник сторони у справі, а не як адвокат, а, по-друге, довідка про сплату [PERSON] адвокату [PERSON] витрат за надання йому правової допомоги у цивільній справі не є належним доказом понесення позивачем таких витрат (фіскальним чеком, касовим ордером тощо). Що стосується витрат позивача при розгляді кримінальної справи стосовно [PERSON], де позивач був потерпілим, суд зазначає, що ці витрати також не підлягають задоволенню відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 07 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», згідно якого до судових витрат не належать витрати по оплаті юридичної допомоги, оскільки відшкодування цих витрат регламентується законодавством окремо. Крім того, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в цій частині, суд виходить з того, що сума таких витрат підтверджується позивачем неналежним доказом - довідкою, виданою адвокатом без надання фіскальних чеків, касового ордеру тощо (а.с.34). Відповідно з вимогами ст.88 ЦПК України зі Страхової компанії на користь держави суд стягує судового збору 341,01 грн., а з [PERSON] на користь держави суд стягує судового збору 243,60 грн..

Outcome: partial