Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

Позивач 22.12.2015 року звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача в якому, з урахуванням неодноразово уточнених позовних вимог , просив стягнути з ДП Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 30\~398,94 гривень за період з 30.09.2015 року по 04.02.2016 року , 3\~000 гривень в відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги позивач обгрунтував тим, що він працював на підприємстві відповідача . Був звільнений з підприємства 11 червня 2014 року , однак при звільненні відповідач не здійснив з ним повного розрахунку та не виплатив заробітну плату . На теперішній час відповідачем належні позивачу кошти не сплачені, попри наявність судових наказів про стягнення заборгованості по заробітній платі, та судових рішень. Вважає, що з відповідача слід стягнути середній заробіток за період з 30.09.2015 року по 04.02.2016 року в сумі 30\~398,94 гривень з урахуванням утримань з заробітної плати , а також заподіяну невиплатою заробітної плати моральну шкоду, яку оцінює в 3 000 гривень. У судове засідання позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволенні позову. Представник відповідача надав суду клопотання про розгляд справи у його відсутність , позовні вимоги визнав в повному обсязі, не навівши будь-яких заперечень на доводи позивача. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов належить задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.116 КЗПП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства проводиться в день звільнення. Як вбачається з копії наказу № 42-к від 10.06.2014 року (а. с. 8 ), [PERSON] працював на підприємстві відповідача і був звільнений 11 червня 2014 року за п. 1 ст. 36 КЗпП України. Відповідачем до теперішнього часу не проведено з позивачем розрахунку та не виплачено йому заборгованість по заробітній платі, що сторонами не оспорювалося. Рішенням Жовтневого районним судом м. Запоріжжя від 16 березня 2015 року було стягнуто з відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.11.2014 року по 16.03.2015 року в сумі 28\~859,02 копійки , а також встановлено, що середньоденний заробіток [PERSON] на час звільнення складав 386,32 гривень (а.с.32-34). Зазначені обставини відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України є такими, що не підлягають доказуванню . Згідно ч. 1 ст. 117 КЗПП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗПП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно Постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29 січня 2014 року у справі № 6-144 цс 13, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, визначені у ст. 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 зазначеного Кодексу. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати, роботодавець не звільняється від такої відповідальності. Оскільки , станом на 16 лютого 2016 року з позивачем при звільнені розрахунку проведено не було , з 30.09.2015 року по 16.02.2015 року пройшло 97 робочих днів , то середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, за вказаний період складає 97 дні * 386,32 гривень = 37\~473,04 гривень . При цьому суд зазначає, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідним обов»язком роботодавця та працівника, суд визначає суму , що підлягає стягненню без утримання цього податку й інших обов»язкових платежів (п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України Про практику застосування судами законодавства про оплату праці від 24 грудня 1999 року № 13), а тому доводи позивача в частині стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з відрахуванням податку на прибуток та військового збору є необґрунтованими. Разом з тим, враховуючи вимоги ст. ст. 10, 11 ЦПК України на користь [PERSON] підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в межах заявлених позовних вимог в сумі 30\~398,94 гривень. Вирішуючи вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Статтею 237-1 КЗпП України встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків, і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно п.13 ППВСУ Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди від 31 березня 1995 року № 4 відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах тощо), яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форм власності . В судовому засіданні було встановлено, що відповідачем було дійсно порушено права [PERSON] у сфері трудових правовідносин, що виразилося в невиплаті йому належних при звільненні сум заробітної плати, через що у суду не викликає сумнівів , що вищевикладене призвело до моральних страждань позивача, вимусило його прикладати додаткові зусилля для організації свого життя і йому дійсно було заподіяно моральну шкоду. Представник відповідача в наданій суду заяві визнав як сам факт заподіяння моральної шкоди, так і розмір її відшкодування в сумі 03 000 гривень, через що з Державного підприємства Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» на користь [PERSON] в відшкодування моральної шкоди слід стягнути 03 \~000 гривень. На підставі ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави окремо за вимоги майнового характеру у сумі 551,20 гривень , та окремо за вимоги немайнового характеру у сумі 551,20 гривень, а всього на загальну суму 1102,40 гривень.

Outcome: approved