Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Болотських А.Ю. (довіреність від 29.08.2018 року) звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з даним позовом, в якому просить визначити порядок користування житловим будинком та земельною ділянкою під [ADDRESS] , за яким: виділити [PERSON] у користування в будинку літ. «Аа» - кімнату 1-8 площею 18,6 кв.м.; виділити [PERSON] у користування в будинку літ. «Аа» - кімнату 1-7 площею 9,2 кв.м. та кімнату 1-6 площею 8,4 кв.м.; коридор 1-1, площею 8,6 кв.м., комору 1-2 площею 2,1 кв.м., кухню 1-3 площею 9,8 кв.м., коридор 1-4 площею 8,3 кв.м., санвузол 1-5 площею 2,6 кв.м. літню кухню «Б», сарай «В», погріб «В1», яму вигрібну «Г», вимощення «І», огорожу «NN3N5N6» та земельну ділянку площею 940,74 кв.м. залишити в загальному спільному користуванні обох співвласників. В обґрунтування позову вказав, що він (позивач) є власником 1/2 частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями [ADDRESS] . Інша 1/2 частина вказаного будинку належить відповідачу [PERSON] . При цьому, земельна ділянка, на якій розташований вказаний будинок, не переоформлена та належить на підставі державного акту на праві приватної власності на землю серії КР №00004931 від 22.07.1997 року, [PERSON] . Жодних договорів щодо користування або поділу будинку між співвласниками не укладалось, судові рішення щодо визначення порядку користування будинком відсутні. Разом з тим, співвласники фактично визначили порядок користування будинком. Так, у його (позивача) користуванні завжди перебувала кімната 1-8 загальною площею 18,6 кв. м., а у користуванні відповідача - кімната 1-7 площею 9,2 кв.м. та кімната 1-6 площею 8,4 кв. м., а всі інші приміщення та земельна ділянка перебували у спільному користуванні співвласників. Зазначив, що у січні 2018 року за його (позивача) згодою до вказаного будинку, а саме: в кімнату, якою він користувався, вселилися члени його (позивача) сім`ї - матір [PERSON] , брати [PERSON] , та [PERSON] , які фактично залишилися без житла. При цьому, кімнатами відповідача ніхто не користувався та не займає і на даний час, однак відповідач все одно заперечує щодо користування належною йому (позивачу) частиною будинку, хоча вона (відповідач) проживає за іншою адресою та користується будинком лише інколи. Крім того, вказав, що в силу державних будівельних норм поділити будинок в натурі немає можливості, проте можливо визначити порядок користування житловим будинком. З огляду на зазначене, та враховуючи, що спільне володіння та користування мирним шляхом вони (позивач та відповідач як співвласники житлового будинку) не можуть, що стало підставою для звернення з зазначеним позовом до суду. Ухвалою суду від 03 січня 2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 10 вересня 2019 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 12.11.2019 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ нерухомого майна та виділення частки нерухомого майна в окремий об`єкт нерухомості повернуто відповідачу на підставі ч.3 ст.194 ЦПК України. Ухвалою суду від 14.09.2020 року клопотання відповідача [PERSON] про зупинення провадження по справі залишено без задоволення. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених в позові, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, зазначивши на обґрунтування заперечень, що будинок повністю зайнятий позивачем, і вона не має можливості зайти в будинок. Також зазначила, що нею подано позов про поділ житлового будинку в натурі та виділ частки нерухомого майна в окремий об`єкт нерухомості, на підставі чого встановлення порядку користування житловим будинком вважала недоцільним. Заслухавши учасників справи, зваживши доводи, викладені в позові на обґрунтування позовних вимог, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст. 12та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується справи, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є співвласниками житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями під номером [ADDRESS] по 1/2 частині кожен, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] від 15.11.2016 року, посвідченими державним нотаріусом Кропивницької міської державної нотаріальної контори №1, зареєстрованими в реєстрі за №№3-507, 3-508 відповідно. Крім того, зазначене речове право зареєстровано за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.11.2016 року № 73156055, за яким за [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності зареєстровано Ѕ частина житлового будинку [ADDRESS] . Згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії КР № 00004931 від 22.07.1997 року, виданого Кіровоградською міською радою народних депутатів, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №4197, [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 0,094 га, що розташована по [ADDRESS] . Як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями під номером [ADDRESS] , виготовлений станом на 10.10.2016 року, даний житловий будинок (Аа) має: коридор 1-1, площею 8,6 кв.м., комору 1-2 площею 2,1 кв.м., кухню 1-3 площею 9,8 кв.м., коридор 1-4 площею 8,3 кв.м., санвузол 1-5 площею 2,6 кв.м., кімнату 1-6 площею 8,4 кв.м., кімнату 1-7 площею 9,2 кв.м. та кімнату 1-8 площею 18,6 кв.м.; на земельній ділянці, на якій розташований житловий будинок, наявні також: літня кухня«Б», сарай «В», погріб «В1», яма вигрібну «Г», вимощення «І», огорожа «NN3N5N6». Звертаючись до суду з позовом про визначення порядку користування житловим будинком між співвласниками, позивач [PERSON] , як на обґрунтування позовних вимог зазначив, що між ним та відповідачем [PERSON] виник спір щодо порядку користування об`єктом нерухомого майна - житловим будинком [ADDRESS] , який (будинок) отримано ними у спадщину по Ѕ частині кожному, домовитися між собою вони не можуть, при цьому, поділити будинок в натурі не має можливості. Відповідно до ст.ст.317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння (ст.391 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК Україниправо спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Як вбачається з роз`яснень, викладених в п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Пункт 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 р. №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснює, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 ЦК України, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. З положень ст. 358 ЦК України слідує, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності. Співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обо`вязковим. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові №6-1500цс15 від 17 лютого 2016 року. Встановлений порядок користування спільним об`єктом нерухомого майна судом або сторонами в добровільному порядку повинен враховувати баланс інтересів кожного зі співвласників. В свою чергу, судом відзначається, що запропонований позивачем порядок користування об`єктом нерухомого майна - житловим будинком [ADDRESS] , не порушує права відповідача на володіння, користування та розпорядження належною їй часткою в житловому будинку, і зазначене відповідачем не спростовано, а навпаки, найбільш повно враховує баланс інтересів кожного із співвласників, максимально наближено відповідає належним їм часткам у праві спільної часткової власності у спірному будинку. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем [PERSON] позовні вимоги про визначення порядку користування житловим будинком [ADDRESS] є обґрунтованими та доведеними, а відтак є такими, що підлягають в цій частині задоволенню. Щодо визначення порядку користування земельною ділянкою 0,094 га, що розташована по [ADDRESS] , право приватної власності на яку належить спадкодавцю [PERSON] , позивачем не доведено наявність спору щодо користування зазначеною земельною ділянкою між ним та відповідачем, на підставі чого в цій частині позов задоволенню не підлягає. На підставі ст.141 ЦПК України щодо розподілу судових витрат, та з урахуванням заявлених позивачем позовних вимог, судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп., - залишити по фактично понесеним позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial