Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство «[PERSON] Сбербанку Росії» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення на свою користь заборгованості за кредитним договором № 63-В/08/12/ФО/А від 19.05.2008 року та суми судового збору за подання позовної заяви. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] акціонерне товариство «[PERSON] Сбербанку Росії» посилається на наступне: 19 травня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «[PERSON] НРБ», правонаступником якого є [PERSON] акціонерне товариство «[PERSON] Сбербанку Росії» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 63-В/08/12/ФО/А. Відповідно до п.1.1-1.3 умов кредитного договору банк зобовязався надати позичальнику кредитні кошти в сумі 22860,00 доларів США на придбання нового автомобіля. Відповідач зобовязалася повернути наданий кредит у повному обсязі та сплатити за користування кредитними коштами проценти у розмірі 5% річних. Пунктом 1.4 кредитного договору передбачено, що кредитні кошти позичальник зобовязався сплачувати в рахунок погашення кредитної заборгованості відповідно до графіку згідно із Додатком №1 до Кредитного договору, що є його невідємною частиною, з кінцевим терміном повернення не пізніше19 травня 2015 року. Факт надання кредиту підтверджується випискою по особовому рахунку [PERSON], відповідно до якої відповідачу видана сума 22\~860,00 доларів США. У пункті 1.2 кредитного договору зазначено, що позичальник зобовязується сплачувати банку проценти у розмірі 5% річних. Порушуючи умови кредитного договору, відповідач належним чином не виконує зобов'язання з повернення кредиту та сплати нарахованих процентів на умовах, передбачених договором, а саме не здійснюється щомісячна сплата кредиту. У зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань за кредитним договором, щодо повернення суми кредиту, сплати нарахованих відсотків за користування кредитом та пені, нарахованої за порушення строків виконання грошових зобов'язань позивачем [PERSON] акціонерним товариством «[PERSON] Сбербанку Росії» на адресу відповідача 12.01.2015 року направлялося повідомлення-вимога щодо повернення повної суми заборгованості за кредитним договором № 63-В/08/12/ФО/А від 19.05.2008 року, проте вимоги задоволені не були, а заборгованість за кредитним договором погашена не була. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів, нарахованих процентах та штрафних санкцій за кредитним договором № 63-В/08/12/ФО/А від 19.05.2008 року у останньої перед позивачем станом на 17.04.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 3\~449,74 доларів США (три тисячі чотириста сорок девять доларів США 74 центи ) та за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку (1 долар США = 21,445856 грн.) складає суму 73\~982,69 (сімдесят три тисячі девятсот вісімдесят дві ) гривні 63 копійки, з яких: - заборгованість за кредитом 2\~888,66 доларів США (з них прострочених -2\~263,66доларів США); - проценти за користування кредитом 79,80 доларів США (з них прострочених 73,38доларів США ); - пеня за прострочення повернення заборгованості за кредитом 468,23 доларів США, що за офіційним обмінним курсом НБУ на дату розрахунку (1 долар США = 21,445856 грн. ) становить 10\~041,59 гривень; - пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом 13,05 доларів США, що за офіційним обмінним курсом НБУ на дату розрахунку (1 долар США = 21,445856 грн.) становить 279,87 гривень. Представник позивача в судове засідання не зявився, 27 липня 2015 року через канцелярію суду надійшла заява представника за довіреністю [PERSON] з проханням слухати справу у їх відсутність, позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою, клопотання про слухання справи у відсутність або відкладення слухання справи до суду не надходило. За таких обставин на підставі ч.4 ст.169 та ст.224 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів та за згодою позивача ухвалює заочне рішення. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд приходить до наступного. 19 травня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «[PERSON] НРБ», правонаступником якого є [PERSON] акціонерне товариство «[PERSON] Сбербанку Росії» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 63-В/08/12/ФО/А. Відповідно до п.1.1-1.3 умов кредитного договору банк зобовязався надати позичальнику кредитні кошти в сумі 22860,00 доларів США на придбання нового автомобіля. Відповідач зобовязалася повернути наданий кредит у повному обсязі та сплатити за користування кредитними коштами проценти у розмірі 5% річних. Пунктом 1.4 кредитного договору передбачено, що кредитні кошти позичальник зобовязався сплачувати в рахунок погашення кредитної заборгованості відповідно до графіку згідно із Додатком №1 до Кредитного договору, що є його невідємною частиною, з кінцевим терміном повернення не пізніше19 травня 2015 року. Факт надання кредиту підтверджується випискою по особовому рахунку [PERSON], відповідно до якої відповідачу видана сума 22\~860,00 доларів США. Пунктом 1.2 кредитного договору зазначено, що позичальник зобовязується сплачувати банку проценти у розмірі 5% річних. Надавши відповідачу грошові кошти, відповідно умов кредитного договору, [PERSON] в повному обсязі виконав зобов'язання за кредитним договором. Відповідно до п. 9.1 кредитного договору, за несвоєчасне погашення грошових зобовязань за цим договором, відповідач зобовязана сплачувати позивачу неустойку (пеню) у розмірі 0,2% від простроченої суми за кожний день прострочення. Позивач скористався своїм правом та вручив відповідачу повідомлення-вимогу від 12.01.2015 року щодо повернення повної суми заборгованості за кредитним договором. Лист з даною повідомленням-вимогою повернувся до банку у звязку із закінченням терміну зберігання. Взятих на себе зобов'язань щодо повернення кредитних коштів та процентів у відповідності кредитного договору позичальник не виконувала, у зв'язку з чим у останнього перед позивачем станом на станом на 17.04.2015 року утворилась заборгованість за кредитним договором № 63-В/08/12/ФО/А від 19 травня 2008 року у розмірі 3\~449,74 доларів США (три тисячі чотириста сорок девять доларів США 74 центи) та за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку (1 долар США = 21,445856 грн.) складає суму 73\~982,69 (сімдесят три тисячі девятсот вісімдесят дві ) гривні 63 копійки, з яких: - заборгованість за кредитом 2\~888,66 доларів США (з них прострочених -2\~263,66доларів США); - проценти за користування кредитом 79,80 доларів США (з них прострочених 73,38доларів США ); - пеня за прострочення повернення заборгованості за кредитом 468,23 доларів США, що за офіційним обмінним курсом НБУ на дату розрахунку (1 долар США = 21,445856 грн. ) становить 10\~041,59 гривень; - пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом 13,05 доларів США, що за офіційним обмінним курсом НБУ на дату розрахунку (1 долар США = 21,445856 грн.) становить 279,87 гривень. Пунктом 8.1. кредитного договору № 63-В/08/12/ФО/А від 19 травня 2008 року встановлено, що надання, повергнення кредиту, сплата процентів за користування кредитом здійснюються в доларах США. Передбачені цим договором комісійні винагороди, пеня і штрафи розраховуються в валюті кредиту і сплачуються в гривнях в еквіваленті по офіційному курсу Національного банку України на день їх сплати. З огляду на зазначене, приймаючи до уваги умови кредитного договору, яким встановлено, що всі кредити, як і відсотки по них, повинні сплачуватися у тій самій валюті, в якій їх було надано, положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, відповідно до якої за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості, Позичальник або його поручитель, у разі виконання зобов'язань за договором належним чином, мали повернути позику (кредит) у валюті, в якій надано кредит, відповідно до умов договору. Пунктом п.1.1 кредитного договору передбачено, що позивач має право в односторонньому порядку достроково розірвати цей договір та/або вимагати від позичальника дострокового повернення повної суми заборгованості у разі затримання позичальником щонайменше на один календарний місяць частини кредиту, та/або процентів, нарахованих за користування кредитними коштами. Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором [PERSON] або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається. Ст. 526 ЦК України встановлює, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ч. 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що у разі якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (належне виконання). Ст. 612 ЦК України передбачено, що Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Ч.1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 1050 ЦК України передбачено, що у разі, якщо Позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором передбачений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. У відповідності до ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, водночас також дозволений обіг іноземної валюти, але з дотриманням вимог спеціального законодавства України. Ст. 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Статтями 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг, до яких належать розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Декретом Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 р. № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» встановлено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. У підтвердження правомірності надання кредиту в іноземній валюті Позивачем надано суду статут [PERSON] акціонерного товариства «[PERSON] Сбербанку Росії». З огляду на зазначені вище положення законодавчих та нормативних актів, а також наявності у Позивача дозвільних документів на здійснення валютних операцій суд доходить висновку про правомірність надання кредиту в іноземній валюті та обґрунтованості позовних вимог про стягнення боргу в іноземній валюті. В силу ч. ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд, дослідивши докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, врахувавши невиконання Боржником умов кредитного договору, дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача суми судового збору за подачу позовної заяви, суд керується ст. 88 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми судового збору за подання позовної заяви також підлягають задоволенню.

Outcome: approved