Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

Позивач [PERSON], в особі представника [PERSON], звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON], третя особа - Самушинська сільська рада Заставнівського району Чернівецької області, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Посилається на те, що їй на праві особистої власності належить житловий будинок №7 з господарськими спорудами і будівлями, розташований по вул. Шевченка в с.Самушин Заставнівського району Чернівецької області. У вказаному будинку, крім неї, зареєстровані також її діти [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та відповідач [PERSON], [INFO] Останній, протягом останніх десяти років в ньому не проживає. Вона, як власник будинку, не має можливості безперешкодно користуватись, розпоряджатись своїм майном через реєстрацію відповідача в будинку, саме тому, просить позбавити [PERSON] права користування вказаним житловим приміщенням. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, до суду надійшла його заява, в якій він підтримує позов, наполягає на його задоволенні та просить судовий розгляд справи провести за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлявся судовою повісткою, однак до суду повернувся конверт, з відміткою Укрпошти про те, що він за зазначеною адресою, а саме в с. Самушин Заставнівського району Чернівецької області, не проживає. Представник третьої особи Самушинської сільської ради Заставнівського району Чергнівецької області в судове засідання не зявився, в матеріалах справи є його письмова заява, в якій він просить справу розглянути в його відсутності, позов визнає та не заперечує проти його задоволення. З відповіді на запит в адресно-довідковий підрозділ ГУДМС УДМС в Чернівецькій області стосовно місця реєстрації відповідача №1264/17-вх від 13.03.2017 року (а.с. 22) видно, що відповідач [PERSON], зареєстрований в [INFO]. Згідно повідомлення Самушинської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області місце проживання відповідача [PERSON] на даний час невідоме, в результаті чого повістка йому не вручена. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою. Вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Зі згоди позивача [PERSON] суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Відповідно ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється у відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку №7 по вул. Шевченка у селі Самушин Заставнівського району Чернівецької області, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с.6) та рішення Самушинської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №10/2 від 20.10.2016 року (а.с.15). Право власності на вказаний житловий будинок,1934 року будівництва, було зареєстроване у відповідності до «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі по тексту Порядок), затвердженого постановою Кабінету міністрів України №1127 від 25.12.2015 року. У вказаному будинку, крім неї, зареєстровані також її діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON],[INFO] та її колишній чоловік [PERSON], [INFO], що вбачається із довідки виконкому Самушинської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області № 2 від 04.01.2017 р. (а.с.16) та довідки Самушинської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №519 від 20.10.2016 р. (а.с.14). Як вбачається з відмітки в паспорті громадянина України [PERSON] серії КР № 633139, виданого 12.07.2001 року Заставнівським РВ УМВС України в Чернівецькій області, вбачається, що шлюб з [PERSON] було зареєстровано 30.08.1982 р. (а.с.5 зворот). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-МИ №037449 від 14.12.2010 року (а.с.18) шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 14.12.2010 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Заставнівського районного управління юстиції Чернівецької області, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено актовий запис №124. З матеріалів технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок №7 по вул. Шевченка с. Самушин Заставнівського району Чернівецької області вбачається, що вказаний житловий будинок та господарські будівлі і споруди були побудовані у 1934 1970 р.р., технічний паспорт було виготовлено 19.10.2016 р. (а.с.11-13). Згідно витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №72385745 від 07.11.2016 року (а.с.6-7) [PERSON] набула право власності на житловий будинок №7 по вул. Шевченка у селі Самушин Заставнівського району Чернівецької області з господарськими будівлями та спорудами, 1934-1970 року побудови - 02.11.2016 р., тобто вже після спливу шести років з моменту розірвання шлюбу з [PERSON] Таким чином, майно у вигляді житлового будинку №7, що розташований по вул. Шевченка в с. Самушин Заставнівського району Чернівецької області, є особистою приватною власністю позивача [PERSON] З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] (а.с. 17) видно, що відповідач [PERSON]К, у належному господарстві позивача не проживає більше 10 років, однак зареєстрований. На сьогоднішній день позивач [PERSON] не може вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідача у її домоволодінні, що розташоване по вул. Шевченка, №7 в с.Самушин Заставнівського району Чернівецької області. В п.п. 33-34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року зазначено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР). У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст. 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином суд вважає, що вимога позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим по вул. Шевченка, №7 в м. Заставна Чернівецької області обґрунтована та підлягає задоволенню. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 16, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved