Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

Позивач 13 лютого 2015 року звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а.с.2-4). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 13 жовтня 2014 року [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER], в м. Дніпропетровську на регульованому світлофором перехресті по пр. Петровського та вул.. Авіаційна, перед початком руху не переконався у безпеці та розпочав рух, скоївши зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням позивача. Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2014 року, на відповідача накладено адміністративне стягнення за ст.124 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 425,00 грн. Загальна сума матеріальних збитків спричиненого внаслідок ДТП, згідно висновку експерта з урахуванням індексу інфляції, становить 92\~246,62 грн. Приватним акціонерним товариством «Українська охоронно-страхова компанія», на користь позивача було виплачено страхове відшкодування в сумі 49\~000,00 грн., з вирахуванням франшизи в сумі 1\~000,00 грн. Також, наголосивши на тому, що внаслідок вищевказаної ДТП позивач зазнав значної моральної шкоди. Посилаючись на вищевикладене, позивач вимушений був звернутися до суду із даним позовом, у якому просить стягнути із відповідача на свою користь матеріальну шкоду у сумі 43\~246,62 грн., моральну шкоду в сумі 10\~000,00 грн. та стягнути на свою користь судові витрати по справі. Позивач в судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. До суду надав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.49). Відповідач в судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку. Про причини своєї неявки не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи за своєю відсутністю до суду не надсилав. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. За змістом ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Суд, зясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13 жовтня 2014 року в м. Дніпропетровську на регульованому світлофорному перехресті пр. Петровського та вул.. Авіаційна водій [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER], перед початком руху не переконався в безпеці та розпочав рух, та виконуючи поворот ліворуч при зеленому сигналі світлофора не надав дорогу та скоїв зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням [PERSON], який рухався у зустрічному напрямку прямо. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження, заподіяна матеріальна шкода. Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2014 року на [PERSON] накладено адміністративне стягнення за ст.124 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн. на користь держави (а.с.6). У відповідності до ч.4 ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обов'язковою для суду, що розглядає цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, тобто є обставиною, яка не потребує доказування. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілю позивача було завдано механічних ушкоджень. Згідно висновку №2395 експертного дослідження про оцінку вартості матеріальної шкоди, розмір матеріального збитку завданого автомобілю [NUMBER], складає 85\~247,25 грн. А також, враховуючи індекс інфляції за листопада-грудень 2014 року, січень 2015 року (85\~247,25 грн.*101,9%*103%*103,1%), отже загальна сума матеріального збитку становить 92\~246,62 грн. (а.с.7-33). На підставі рішення приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», [PERSON] виплачено страхове відшкодування у межах страхової суми за вирахуванням франшизи в сумі 1\~000,00 грн., в розмірі 49\~000,00 грн. (а.с.34). Так, враховуючи вже сплачене страхове відшкодування і фактичний розмір завданої матеріальної шкоди, різниця якої становить (92\~246,62 грн. 49\~000,00 грн.) = 43\~246,62 грн. За змістом ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. У відповідності до ч.2 ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається за реальною вартістю втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до вимог ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. У відповідності до ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, договір оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного [PERSON] України 27 березня 1992 року № 6 із змінами «власником джерела підвищеної небезпеки вважається юридична особа або громадянин, який здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки, на підставі права власності, повного господарчого володіння, оперативного управління, або у звязку з іншими підставами (договору оренди, довіреності)». Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення матеріальної шкоди є обґрунтованими, в повному обсязі доведеними з його боку та підлягають задоволенню, внаслідок чого слід стягнути з відповідача на користь позивача суму матеріальних збитків у розмірі 43\~246,62 грн. Щодо заявлених вимог позивач а в частині відшкодування моральної шкоди суд виходить із наступного. Відповідно до п.3 ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна. Під моральною шкодою, згідно Постанови Пленуму Верховного [PERSON] України № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. За змістом зазначених положень, єдиною підставою цивільно-правової відповідальності за заподіяння моральної шкоди є правопорушення, яке включає в себе: шкоду, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний звязок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Аналізуючи доводи позивача щодо завданої йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди діями відповідача моральної шкоди, суд вважає, що позивач взагалі не довів жодними письмовими доказами ні стресового стану з приводу пошкодження його автомобіля, ні моральних та психічних хвилювань, у звязку із чим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди є такими, що ґрунтуються виключно на припущеннях, тому задоволенню не підлягають. Крім того, згідно статті 88 ЦПК України, сторони від сплати судового збору не звільнені, позовні вимоги задоволені частково тому, з відповідача належить стягнути на користь позивачки судовий збір в сумі 532,47 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial