Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON], в інтересах малолітнього [PERSON], [INFO], звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача [PERSON], в якому просила суд: -Встановити факт постійного проживання [PERSON], [INFO] зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини за адресою: с. Голятин, буд. № 317, Міжгірського району Закарпатської області; -Встановити факт, що все майно, яке належало [PERSON] на момент відкриття спадщини, зокрема: житловий будинок за адресою: с. Голятин, буд. № 317, Міжгірського району Закарпатської області, земельні ділянки площею 0,5536 га, що належали [PERSON] на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗК № 042564, виданого 10.05.1996 року, входять до складу спадщини за померлим [PERSON] з 01.10.2013 року. Позов обґрунтовано тим, що 01.03.2010 року померла [PERSON], яка проживала [INFO], якого було перейменовано на № 317, в с. Голятин Міжгірського району Закарпатської області. Разом з нею проживав її син [PERSON], якому мати заповідала все належне їй майно. Позивач стверджує, що [PERSON] прийняв спадщину, оскільки проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини і протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не відмовився від спадщини. 01.10.2103 року [PERSON] помер, заповіту не залишив, з ним не проживав ніхто. Позивач вважає, що оскільки [PERSON] був батьком двох дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], їх право на спадщину залежить від встановлення факту постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] та від встановлення факту, що все майно, яке їй належало на момент смерті, входить до складу спадщини за померлим [PERSON] Посилаючись на статті 1216, 1217, 1268 ЦК України, пункт 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України від 03.03.2004 року, пункт 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» позивач просила позов задовольнити. У судовому засіданні позивачка та представник позов підтримали покликаючись на обставини викладені в позовній заяві, просили позов задовольнити. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] показала, що проживала спільно з [PERSON], народила від нього сина [PERSON]. Позивач стверджувала, що [PERSON] постійно проживав зі своєю матірю [PERSON] на час її смерті в будинку за адресою: с. Голятин, № 317, Міжгірського району, а тому успадкував усе належне їй майно, яке входить до складу спадщини за [PERSON] Вважає, що довідки, які видавалися сільською радою про те, що [PERSON] проживала на час смерті з сином [PERSON] не відповідають дійсності. Просила суд позов задовольнити повністю. В судове засідання на 06.12.2016 року позивач не зявилася, подала заяву про розгляд справу без її участі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що його мати [PERSON] на момент своєї смерті проживала з ним за адресою: с. Голятин, буд.331, Міжгірського району, Закарпатської області. Брат [PERSON] був зареєстрований в [INFO], але там не проживав, оскільки постійно знаходився у Росії на заробітках. Спадщину за померлою матірю [PERSON].В. не прийняв. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно з ч.1 статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ч.1 статті 1217 ЦК України). У відповідністю з ч.3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що [PERSON], мати [PERSON], померла 01.03.2010 року в с. Голятин Міжгірського району Закарпатської області, що підтверджено свідоцтвом про смерть (т.1, а.с.7). Відповідно до державного акта на право приватної власності на землю ІІІ-ЗК №042564 спадкодавцю [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,5536 га за адресою с. Голятин, 243, Міжгірського району (т.1, а.с. 11-13). З довідки [PERSON] сільської ради № 226 від 11.03.2014 року вбачається, що внаслідок зміни номерів, будинок з номера 243 змінено на будинок 317 (т.1, а.с. 9). Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 08.07.2015 року в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] сільської ради, треті особи: [PERSON], приватний нотаріус [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно та за позовом третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору [PERSON], що діє в інтересах малолітнього [PERSON] до [PERSON], [PERSON] сільської ради, третя особа приватний нотаріус [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, яке набрало законної сили, за [PERSON] визнано право власності в порядку спадкування на житловий будинок в с. Голятин, 317, Міжгірського району Закарпатської області (т.1, а.с. 77-83). Згідно з актом від 25.03.2015 року, складеним комісією [PERSON] сільської ради встановлено, що спадкодавець [PERSON] з 2009 року до дня смерті проживала з сімєю сина [PERSON] Ці обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до ч.3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 08.07.2015 року встановлено, що [PERSON] починаючи з січня 2009 року і до дня своєї смерті проживала з сімєю сина [PERSON] за адресою с. Голятин, 331 (т.1, а.с.191). Таким чином, позовна вимога щодо встановлення факту постійного проживання [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] на момент відкриття спадщини в будинку № 317 в с. Голятин Міжгірського району задоволенню не підлягає, оскільки це суперечило б обставинам, встановленим рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 08.07.2015 року судовим рішенням, що набрало законної сили. Не підлягає задоволенню також позовна вимога про встановлення факту, що все майно, яке належало [PERSON] на момент відкриття спадщини, зокрема: житловий будинок за адресою: с. Голятин, буд. № 317, Міжгірського району Закарпатської області, земельні ділянки площею 0,5536 га, що належали [PERSON] на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗК № 042564, виданого 10.05.1996 року, входять до складу спадщини за померлим [PERSON] з 01.10.2013 року. Відповідно до ч.1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Оскільки спадкоємець [PERSON] не проживав постійно із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, він не вважається таким, що прийняв спадщину відповідно до ч.2 статті 1268 ЦК України. Згідно з ч.1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 08.07.2015 року встановлено, що [PERSON] в шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався. Також відсутні належні докази прийняття ним спадщини в силу приписів ч.3 статті 1268 ЦК України. Враховуючи, що вищезазначеним рішенням апеляційного суду Закарпатської області право власності на житловий будинок в с. Голятин, 317, Міжгірського району визнано за [PERSON], який був сином спадкодавця [PERSON], цей будинок не може входити до складу спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] З врахуванням досліджених судом доказів та встановлених обставин справи суд дійшов висновку, що майно, яке належало [PERSON] на момент відкриття спадщини, зокрема: житловий будинок за адресою: с. Голятин, буд. № 317, Міжгірського району Закарпатської області, земельні ділянки площею 0,5536 га, що належали [PERSON] на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗК № 042564, виданого 10.05.1996 року, не входять до складу спадщини за померлим [PERSON], оскільки факт прийняття ним спадщини за своєю матірю [PERSON] в судовому засіданні не доведений. На підставі викладеного суд визнав, що позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed