Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] 18.04.2017 р. звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з відповідача суму коштів в розмірі 10000 грн. 00 коп., в якості відшкодування моральної шкоди, 87419,59 грн. в якості відшкодування завданої матеріальної шкоди, 1200,00 грн. за проведення оцінки визначення вартості матеріальних збитків, та суму сплаченого судового збору у розмірі 986,20 грн. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що 15.04.2014 р. о 22 год. 30 хв., в м. Києві по проспекту Комарова, 38-А, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Тойота Королла», д/з [NUMBER], за кермом якого була дружина позивача [PERSON], та автомобіля марки «БМВ», д/з [NUMBER], яким керував [PERSON] Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 21.05.2014 р.,закрито провадження про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення. Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 27.06.2014 р.,закрито провадження про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення. Постановою Апеляційного суду м. Києва від 14.11.2014 р., постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 27.06.2014 р. відносно [PERSON] скасовано. Визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КупАП відносно [PERSON] закрито, на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП в зв'язку із сплином строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Позивач зазначає, що він, як власник автомобіля марки «Тойота Королла», д/н [NUMBER], на підставі постанови Апеляційного суду м. Києва від 14.11.2014 р., звернувся до ТОВ «ЕАК «Довіра» про визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ. 23.01.2015 р. в звіті про визначення вартості матеріального збитку, проведеного оцінювачем [PERSON], на підставі виконаних досліджень, зроблений висновок, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ «Тойота Королла», д/з [NUMBER], [PERSON], станом на 23.01.2015 р. становить 137419,59 грн. Вартість робіт з визначення вартості матеріального збитку, що проводилась оцінювачем, становить 1200,00 грн., та була сплачена позивачем. Страховий поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АВ №6828803, що був наданий [PERSON], був виданий ПрАТ «НФСК «Добробут». Позивачем зазначається, що ПрАТ «НФСК «Добробут» з 18.01.2013 р. позбавлена права укладати договори страхування ОСЦПВВНТЗ, внаслідок чого він звернувся до МТСБУ про відшкодування шкоди. Моторне (транспортне) страхове бюро України розглянуло справу №25777 щодо відшкодування шкоди, заподіяної позивачу в результаті зазначеного вище ДТП, та прийняло рішення (лист №3/1-05/8124 від 18.03.2015 р.), відповідно до п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» про відшкодування позивачу шкоди в розмірі 50000,00 грн., що виплачені повністю. Таким чином, як вказує позивач, розмір не виплаченої шкоди, заподіяної йому внаслідок ДТП, що підлягає відшкодування з боку відповідача, становить 87419,59 грн. (137419,59 грн. (вартість матеріального збитку, що був заподіяний позивачу) - 50000,00 грн. (сума, що була відшкодована МТСБУ) = 87419,59 грн. Крім того, як зазначає позивач, крім матеріальних збитків, йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у спричиненні негативних наслідків в результаті ДТП для нього та його родини, що виразилось у порушенні звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров'я, а також моральних стражданнях, пов'язаних з дорожньо-транспортною пригодою. Завдану моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 10000 грн. В зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві, та надані докази. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, будь-яких заяв, клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів, проти чого не заперечував представник позивача в судовому засіданні. Заслухавши пояснення представника позивача, врахувавши його доводи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 15.04.2014 р. о 22 год. 30 хв., в м. Києві по проспекту Комарова, 38-а, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Тойота» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON], та автомобіля [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 21.05.2014 р., провадження в справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення. Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 27.06.2014 р., провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КупАП, відносно [PERSON], закрито на підставі п. 1 ст. 247 КупАП у зв'язку з відсутністю в його діях події і складу даного адміністративного правопорушення. З даної постанови вбачається, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення /серія АВ2 №759925/ від 16.04.2014 р., складеного відносно [PERSON], останній 15.04.2014 р., близько 22 год. 30 хв., в м. Києві по пр.-ту Комарова, 38-А, керуючи автомобілем [NUMBER], не вибрав безпечної швидкості руху, при виникненні небезпеки не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER], що призвело до пошкодження обох транспортних засобів, після чого обидва автомобілі здійснили наїзд на перешкоди, а саме металевий сітчатий паркан та шумозахисний паркан, внаслідок чого автомобілі та паркани отримали пошкодження, чим порушив вимоги п.п. 12.1, 12.3 ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КупАП. Постановою Апеляційного суду м. Києва від 14.11.2014 р., постанову судді Солом'янського районного суду м. Києва від 27.06.2014 р. відносно [PERSON] - скасовано. Визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КупАП щодо [PERSON] закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП в зв'язку зі сплином строків, передбачених ст. 38 КупАП. Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача [PERSON] у вчиненні ДТП, що мала місце 15.04.2014 р., близько 22 год. 30 хв., в м. Києві по пр.-ту Комарова, 38-А, встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Пунктом 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Встановлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб позивача «Toyota Corolla» д.н.з. [NUMBER] отримав пошкодження, чим позивачу було завдано матеріальних збитків. Відповідно до звіту № 10748/1 про визначення вартості матеріального збитку, складеного 23.01.2015 р. оцінювачем ТОВ «ЕАК «Довіра» [PERSON] на замовлення позивача, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ «Toyota Corolla» д.н.з. [NUMBER], станом на 23.01.2015 р. складає 137419,59 грн. Вартість робіт з визначення вартості матеріального збитку, що проводилась оцінювачем, становить 1200,00 грн., та була сплачена позивачем, що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордера №10748/1 від 23.01.2015 р. Як вбачається з матеріалів справи, Моторне (транспортне) страхове бюро України розглянуло справу №25777 щодо відшкодування шкоди, заподіяної позивачу в результаті зазначеного вище ДТП, та прийняло рішення, відповідно до п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» про відшкодування позивачу шкоди в розмірі 50000,00 грн., що підтверджується листом №3/1-05/8124 від 18.03.2015 р. Позивач вказав, що дані кошти йому були виплачені в повному обсязі. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Право на відшкодування матеріальних збитків серед способів захисту цивільних прав передбачене ст. 22 ЦК України. Так, статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що позивач належними та допустимими доказами довів наявність обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог. Обставини наведені в позовній заяві та додані до неї докази не спростовані відповідачем, який до суду не з'явився, та не скористався процесуальним правом висловити свій відзив (заперечення) на позов та надати докази на спростування розміру завданої шкоди. Таким чином, враховуючи, що вину відповідача у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді встановлено у постанові Апеляційного суду м. Києва від 14.11.2014 р., суд приходить до висновку, що розмір суми, яка підлягає стягненню з відповідача становить 88619,59 грн. = (137419,59 грн. (вартість матеріального збитку, що був заподіяний позивачу) - 50000,00 грн. (сума, що була відшкодована МТСБУ) + 1200,00 грн. (вартість робіт з визначення вартості матеріального збитку, що проводилась оцінювачем та була сплачена позивачем), а тому завдана майнова шкода підлягає повному відшкодуванню за рахунок відповідача, в порядку ст. 1166 ЦК України. Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача суми коштів в якості відшкодування завданої матеріальної шкоди, є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Що стосується вимог про стягнення з відповідача 10000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, то слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною 4 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Виходячи з роз'яснень, що містяться в п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, підлягають задоволенню частково, суд визначає залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачу моральних та фізичних страждань, які виразились в порушенні звичайного способу життя, негативного впливу на психологічний стан, з урахуванням ступеня вини відповідача та з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення,

Outcome: partial