overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

Позивач 19 червня 2015 року звернулась до Шевченківського районного суд Харківської області з позовною заявою про розірвання шлюбу з [PERSON], який було зареєстровано 28 квітня 2007 року в відділі реєстрації актів цивільного стану Шевченківського РУЮ Харківської області, актовий запис №26, у шлюбі перебуває у перше. Від шлюбу мають дітей: доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Позивачка в судове засідання не зявилась, надала до суду письмову заяву з клопотанням про розгляд справи у своєї відсутності, позовні вимоги підтримала та прохала задовольнити. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаємного порозуміння, поваги, різні погляди на життя та ведення спільного господарства. Останнім часом з відповідачем виникають непорозуміння, внаслідок чого мають місце суперечки та сварки. Протягом останніх двох років шлюбні відносини між ними фактично припинились, оскільки спільно не проживають, сімейного бюджету та господарства спільно не ведуть, шлюб існує лише формально. Подальше спільне проживання з відповідачем та збереження шлюбу неможливі через небажання відповідача проживати однією сімєю. Збереження їх сімї неможливе і суперечить інтересам дітей та їх. Строк для примирення просить не надавати, оскільки таке неможливо, так як конфлікт між ними не є тимчасовим, що підтверджує неприйнятність відновлення шлюбних відносин. Відповідач в судове засідання не зявився, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи за свєю відсутністю , проти задоволення позову не заперечує. Суд вважає можливим продовжити розгляд справи у відсутності позивачки, відповідача, що відповідає положенням ст. 169 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України із за неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, вважає що позов підлягає задоволенню з таких підставах. Судом встановлені та кі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва (серія І-ВЛ №059034 видане відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського РУЮ Харківської області від 28 квітня 2007 року) між сторонами укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають дітей: доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Сумісне життя сторін не склалось, через різні погляди на життя, подружжя шлюбні відносини не підтримують, спільного бюджету не мають, господарства не ведуть.Мешкають за різними адремами, на теперішній час їх родина розпалась та поновити її немає можливості. Згідно до ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється в наслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Статтею 110 Сімейного Кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Таким чином суд вважає , що сімя сторін розпалась , та поновити її на теперішній час не має можливості.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-08 00:00:00

Позивач 19 червня 2015 року звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 12 грудня 2003 року. Від сумісного подружнього життя мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Просить розірвати шлюб, у зв'язку з тим, що шлюбно-сімейні відносини припинені з червня 2014 року. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день і час проведення слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 грудня 2003 року. Шлюб зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис за № 1352 /а.с.4/. Мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] /а.с.5,6/. Відповідно до приписів ст.113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Встановлено, що при одруженні позивачка змінила своє прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» і після розірвання шлюбу бажає залишити дане прізвище. Сім′я розпалася остаточно і зберегти її неможливо, оскільки в сім'ї немає взаєморозуміння, почуття кохання втрачено. Фактично шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного домашнього господарства припинені з червня 2014 року. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливо. Майновий спір відсутній. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Позивач 20.01.2014 р. звернулась до суду зі вказаним позовом. При цьому посилалась на те, що вони з відповідачем перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 25.07.2009р. відділом реєстрації актів цивільного стану Балаклійського районного управління юстиції Харківської області за актовим записом № 124. Від шлюбу мають одну неповнолітню дитину: [PERSON] [INFO] Сім'я не склалася через різні погляди на життя, права та обов'язки подружжя, з часом сторони втратили почуття любові та довіри один до одного. Сторони припинили шлюбно-сімейні відносини, спільне господарство не ведуть. Примирення не можливе. Спір про майно відсутній. Прізвище позивач просила залишити шлюбне. У судове засідання позивач не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання також не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Згідно зі ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється на підставі ст.197 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебувають у шлюбі з 25.07.2009 року. Від шлюбу мають одну неповнолітню дитину: [PERSON] [INFO] На сьогоднішній день сімейні стосунки втрачені, спільне господарство не ведеться. Сторони мають різні погляди на життя, права та обов'язки подружжя, шлюбні стосунки між ними припинені, примирення між ними не можливе, а подальше перебування у шлюбі суперечить їх інтересам. Спір щодо розділу майна, місця проживання дитини, а також щодо прізвищ після розірвання шлюбу сторони не мають. Таким чином суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

Позивач 20.01.2014 року звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з тих підстав, що спільне життя з відповідачкою не склалося, одруження виявилось невдалим через різні погляди на сімейне життя. Сторони проживають окремо не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Шлюб існує лише формально. Позивач вважає подальше збереження сім'ї неможливим та недоцільним. В судове засідання позивач не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі. Справа слухалась у відсутності сторін згідно ст. 169 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки сторони проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. В результаті відносин, які склалися в сім'ї, позивач прийшов до висновку про неможливість подальшого співіснування, на примирення не згоден. В зв'язку з цим суд не знаходить підстав для надання сторонам строку для примирення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно і її збереження є неможливим та недоцільним для сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

Позивач 20.01.2014 року звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, укладеного з відповідачем, зареєстрованого 14.06.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Городнянського районного управління юстиції Чернігівської області (актовий запис № 28). Позовні вимоги обгрунтовані тим, що шлюб фактично розпався, сторони мають різні погляди на життя та не розуміють один одного. У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити, пояснив, що примирення між подружжям неможливе. Відповідач позов визнала, просила шлюб розірвати, підтвердила, що примирення неможливе. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. Як встановлено судом, сторони уклали шлюб зареєстрований 14.06.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Городнянського районного управління юстиції Чернігівської області (актовий запис № 28), про що свідчить свідоцтво про шлюб [NUMBER] (а.с.4). Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до приписів ст.37 СК України, шлюб є правозгідним. Згідно положень ст.55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Стаття 112 СК України проголошує, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Судом встановлено, що подружні відносини сторони фактично припинили і їх відновлювати не мають наміру, наполягають на розлученні. Примирення між сторонами неможливе і здійснені для цього заходи, позитивного результату не надали. Подальше сімейне життя між сторонами неможливе, збереження їх шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. У відповідності до ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач виразила бажання після розірвання шлюбу залишити собі прізвище «[PERSON]». На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

Позивач 20.01.2015р. звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного договору №ІФ01-00021 про надання фінансового кредиту від 13 березня 2014року відповідачка [PERSON] отримала кредит у розмірі 2000грн строком на 12 місяців до березня 2015р., зі сплатою 10% комісії від залишкової суми кредиту. Згідно приписів договору про надання фінансового кредиту, кредитодавець- ТзОВ «Українська мікрофінансова мережа» свої зобов»язання виконав в повному обсязі, а відповідачка отримані грошові кошти та нараховані проценти не повернула. Надіслане повідомлення останній про погашення заборгованості, залишилось поза увагою. Станом на 13.01.2015р. основна заборгованість відповідачки по договору становить 2800,46грн., з яких: 1740грн.- сума фінансового кредиту, 47,51грн.- проценти за користування фінансовим кредитом, 300грн.- штраф, 712,95грн.- комісія. Просив стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з'явився, у поданій суду заяві просив розгляд справи проводити без його участі, позов підтримав і просив його задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з»явилась, у поданій суду заяві позов визнала. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Встановлено, що відповідно до укладеного договору №ІФ01-00021 від 13 березня 2014року відповідачка [PERSON] отримала кредит у розмірі 2000грн строком на 12 місяців до березня 2015р., зі сплатою 10% комісії від залишкової суми кредиту.(а.с.6). Згідно приписів договору про надання фінансового кредиту, кредитодавець- ТзОВ «Українська мікрофінансова мережа» свої зобов»язання виконав в повному обсязі, а відповідачка отримані грошові кошти та нараховані проценти не повернула. Станом на 13.01.2015р. основна заборгованість відповідачки по договору становить 2800,46грн., з яких: 1740грн.- сума фінансового кредиту, 47,51грн.- проценти за користування фінансовим кредитом, 300грн.- штраф, 712,95грн.- комісія (а.с.5). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов»язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити відсотки. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості за договором є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати в розмірі 243,60грн. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 526, 546, 553, 554, 589, 590, 610-612, 623, 625, 1046-1048 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

Позивач 20.01.2015 р. звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 2065,36 грн. Заявлений позов обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного договору про відкриття кредитної лінії до карткового рахунку в рамках зарплатного проекту №0042012564БН/2012-10 від 22.10.2012 р. відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі не більше 3000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за кредитним договором станом на 25.12.2014 р. утворилась заборгованість у сумі 2065,36 грн., що складається з 1622,54 грн. заборгованості за кредитом, 442,82 грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом. Просив стягнути з відповідача суму заборгованості та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з'явився, у поданій суду заяві позов підтримав і просив його задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи, просив справу розглянути в його відсутності. Відповідач повторно не з'явився у судове засідання, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином за адресою свого місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, не повідомив суду про причини неявки, у зв'язку з чим суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Встановлено, що 22.10.2012 р. між сторонами укладено договір про відкриття карткового рахунку в рамках зарплатного проекту №0042012564БН/2012-10, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі не більше 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.3-6). У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за кредитним договором станом на 25.12.2014 р. утворилась заборгованість у сумі 2065,36 грн., що складається з 1622,54 грн. заборгованості за кредитом, 442,82 грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом (а.с.13). За таких обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позову. З відповідача слід стягнути у користь позивача 2065,36 грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати у сумі 243,60 грн. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 526, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

Позивач 20.01.2015 р. звернувся до суду з позовом в якому вказав, що він з 04.11.2003 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. Просить суд розірвати їх шлюб, стягувати судові витрати з відповідача не бажає. Позивач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з»явився, надав суду заяву, в якій просив задовольнити позов та розглядати справу без його участі. Відповідач, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з»явилася, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги визнала. Дослідивши інші докази, судом встановлено, що відповідно свідоцтва про одруження [NUMBER], виданого 05.09.1983 року Відділом реєстрації актів громадянського стану м. Селидове, сторони перебувають з 04.11.2003 року у зареєстрованому шлюбі, актовий запис № 34. Згідно копії свідоцтва про народження [NUMBER] виданого Виконкомом Новоселидівської сільської ради Мар»їнського району Донецької область 12.08.2008 року, актовий запис № 7 батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. Враховуючи вищевикладене, суд вважає що позов необхідно задовольнити відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, оскільки відповідач визнав позов і є законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Суд, на підставі ст. 112 СК України, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, те, що обидва бажають розірвати шлюб, бере до уваги фактичні взаємини подружжя та досліджені докази, які підтверджують позовні вимоги, вважає за необхідне розірвати шлюб, оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-22 00:00:00

Позивач 20.01.2016р. звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу, в якому зазначив, що із відповідачкою 03 вересня 2004р. уклав шлюб, зареєстрований у Ленінському відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційноїслужби ХМУЮ, актовий запис №299. Від даного шлюбу є малолітня дитина - син [PERSON]. Спільне життя не склалося з-за різних поглядів на життя, сварки можуть негативно вплинути на дитину. Вони не ведуть спільного господарства, більше півроку відсутні шлюбні відносини, шлюб існує формально, відновлення стосунків неможливе. Позивач в судове засідання не з'явився надав заяву про розгляд справи у його відсутність, при цьому позов підтримав в повному обсязі наполягаючи на розірванні шлюбу та зазначаючи що шлюб може тривати тільки на добровільних засадах. Відповідачка позов та додатки до нього отримала, в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, в т.ч. через її представника, однак причини неявки суду не повідомила. Суд перевіривши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Шлюб між сторонами зареєстровано 03 вересня 2004р у Ленінському відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ХМУЮ, актовий запис №299, прізвища сторін після укладення шлюбу: [PERSON] та [PERSON]. (а.с.7) Як вбачається з перекладу копії свідоцтва про народження Польші батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. (а.с.32,33) Згідно довідки про реєстрацію особи від 04.08.2003р. видане Генеральним Консульством України в Кракові [PERSON], [INFO] зареєстрований громадянином України. (а.с.33) Спільне життя не склалося, брачно-сімейні відносини не підтримуються з середини 2015р., спільне господарство не ведеться, відновлення сімейних відносин неможливо. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. При таких обставинах суд вважає, що родина існує формально, подальше спільне життя подружжя у законному шлюбі і збереження родини неможливо, у зв'язку з чим шлюб підлягає розірванню. Спір про поділ спільного майна відсутній, позивач не заперечує проти проживання дитини з відповідачкою. Відповідно до ст.88 ЦПК України, оскільки позивач не наполягає на стягненні з відповідача судового збору в розмірі 551,21 грн. суд такі витрати не стягує. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

Позивач 20.01.2016 року звернулася в суд із позовом про стягнення аліментів, вказуючи, що вони з відповідачем шлюб розірвали 28.10.2015 року, з часу припинення шлюбних стосунків відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання їх дітей, які проживають з нею, він не працює, в зв'язку з чим просить стягувати з нього на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі по 600 грн. щомісячно. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала повністю. Відповідач позов визнав повністю, пояснивши, що він не працює, є працездатним, інші аліменти з нього не стягуються. Вислухавши учасників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно ксерокопії рішення суду, сторони по справі шлюб розірвали 28.10.2015 року, від шлюбу мають двох спільних неповнолітніх дітей, а саме: дочку [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO], батьком яких є відповідач. Діти, згідно довідки місцевої ради проживають разом з позивачкою і відповідно знаходяться на її утриманні. Відповідно до ст.ст.180, 181, 184, 191 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі; якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі; аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи, що неповнолітні діти знаходяться на утриманні позивачки, а відповідач є працездатним, інші аліменти з нього не стягуються, позовні вимоги позивача не є надмірними, є обгрунтованими, тому суд вважає за необхідне їх задовольнити повністю, присудивши стягнення аліментів в твердій грошовій сумі щомісячно по 600 грн. на кожну дитину, враховуючи, що такий розмір не буде перевищувати встановленого державою розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Outcome: approved