Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

Позивач [PERSON] 06 липня 2016 року звернулася до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення грошових коштів (аліментів) на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 500 грн. на місяць до повноліття дитини та аліментів у такому ж розмірі - на утримання дружини до досягнення сином трирічного віку. В позовній заяві позивач вказала, що з 2013 по 2015 р.р. вона проживала разом з відповідачем без реєстрації шлюбу. Мають спільну дитину [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач проживає окремо, матеріальної допомоги дитині не надає. В судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримала та просила стягнути з відповідача аліменти в сумі 500 грн. на утримання дитини та аліменти у такому ж розмірі на її утримання, оскільки через необхідність утримання дитини вона не може працевлаштуватись та отримувати додатковий дохід. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов визнав частково, зокрема у частині вимог позивача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у повному обсязі, вказавши про своє бажання та спроможність сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі, у частині вимог про стягнення аліментів на утримання дружини позов не визнав, вказавши про свою неспроможність утримувати дружину. Зокрема пояснив, що в даний час офіційно не працевлаштований, отримує мінливий заробіток за виконані випадкові різноманітні послуги населенню, сплачує аліменти на утримання дитини від першого шлюбу, утримує нову сім»ю Вислухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши надані сторонами письмові докази, суд вважає необхідним позов задовольнити частково з таких підстав. Відповідно до п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, ратифікованої Україною 11 вересня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обовязків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Стаття 51 Конституції України та ст.ст.150 і 180 СК України встановлюють для батьків обовязок виховувати та утримувати своїх неповнолітніх дітей до їх повноліття. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що, крім пояснень сторін, підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії 1-ЖД №415866, виданого 02 грудня 2014 року відділом ДРАЦС Кодимського районного управління юстиції в Одеській області. В даний час сторони проживають окремо, не спілкуються між собою, дитина перебуває на утриманні позивача. Отже, відповідач [PERSON] законодавчо зобовязаний утримувати свою малолітню дитину до її повноліття, проте свій обовязок належним чином не виконує, що було встановлено в судовому засіданні. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, вказано, що держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобовязання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав неповнолітніх дітей при ухиленні батьків від обовязку їх утримувати є законодавчо передбачена можливість стягнення коштів на їх утримання в судовому порядку. Так, згідно зі ст.181 Сімейного кодексу України по рішенню суду кошти на утримання неповнолітньої дитини (аліменти) можуть бути присуджені в частині від доходу (заробітку) платника аліментів, або в твердій грошовій сумі та сплачуються щомісячно. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України аліменти у твердій грошовій сумі визначаються, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають важливе значення. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дітей, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника інших дітей, непрацездатних осіб, інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] офіційно не працевлаштований, отримує мінливий дохід за роботу по найму, разом з цим визнав позов у частині стягнення аліментів на утримання дитини, тому суд вважає можливим позов в цій частині задовольнити повністю, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. на місяць. Що стосується позову в частині стягнення аліментів на утримання позивача [PERSON], то відповідно до вимог ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч.4 ст.84 СК України). З огляду на майновий стан відповідача, відсутність у нього роботи та постійного доходу, отримання ним випадкових мінливих доходів за рахунок виконаної по найму роботи, наявність визначеного судовим рішенням аліментного зобовязання по утриманню малолітньої дитини від першою шлюбу (згідно з рішенням суду сплачує аліменти в сумі 500 грн. щомісяця), утримання нової сім»ї, заперечення відповідачем позову в цій частині та ненадання позивачем належних та допустимих доказів спроможності відповідача її утримувати, суд приходить до висновку про недоведеність спроможності відповідача утримувати дружину, а тому вважає необхідним у задоволенні позову в цій частині відмовити. Окрім цього, у відповідності з вимогами ч.3 ст.88 ЦПК України суд покладає на відповідача витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial