Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

Позивач 21.08.2020 року звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 26.11.2016 року уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] , який вони зареєстрували у Виконавчому комітеті Новотроїцької селищної ради Волноваського району Донецької області, про що зроблений актовий запис № 34. У шлюбі у них народилася дитина: [PERSON] [INFO] . На даний час шлюбні відносини не припинено. На протязі останнього року сімейне життя між нами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. З серпня 2020 року ведення між нами спільного господарства припинено. Відповідач, в свою чергу, належним чином не допомагає у вихованні та натуральному забезпеченні нашої доньки. Впевненості в постійній грошовій, натуральній допомозі немає. Відповідач часто ухиляється від своїх прямих обов`язків. Через те, що батько належним чином не дбає про дитину та не надає коштів на їх утримання, є необхідність стягувати аліменти у примусовому порядку. На даний час дитина проживає з позивачем. Позивач зазначає, що на даний час триває судовий процес про розірвання шлюбних відносин між ними. Такоє зазначає, що дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Такий рівень позивач одна не зможе забезпечити, тому батько, який є здоровим та працездатним, зможе сплачувати аліменти на рівні 1/4 частини від своєї заробітної плати (доходу), оскільки працює та має постійний дохід. Ухвалою суду від 08.09.2020 відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. В судове засідання відповідач не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки воно не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси сторін та інших осіб. На підставі ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання не здійснювалося у зв`язку з неявкою всіх учасників процесу. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Права та обов`язки матері і батька дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу (ст.121 СК України). Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який 26.11.2016 року зареєстрований виконавчим комітетом Новотроїцької селищної ради Волноваського району Донецької області, про що зроблено відповідний актовий запис №34, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 26.11.2016 року. Від даного шлюбу у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилася донька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Волноваським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 20.04.2017 року, актовий запис №275. Судом встановлено, що сторони проживають окремо, позивачка одна несе витрати по утриманню дитини, не має достатніх коштів для забезпечення першочергових витрат по задоволенню її потреб. Частиною другою статті 141 СК України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй Про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд, з урахуванням матеріального становища дитини, яка проживає з позивачкою, матеріального становища платника аліментів, інших обставин справи, вважає за необхідне визначити розмір стягуваних аліментів на дитину у розмірі 25 частки з усіх видів заробітку (доходу), у відповідності до ч.2 ст.182 СК України не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 21.08.2020 року. З урахуванням викладеного вище, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факти, на які вона посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, відповідачем не надано доказів неможливості сплачувати аліменти, а навпаки визнано позов повністю, а тому позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі. Суд вважає за необхідне на підставі ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. Оскільки суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог, з відповідача підлягають стягненню на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved