Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] 24.10.2018 року звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, мотивуючи вимоги тим, що відповідач ухиляються від належного виконання батьківських обов'язків відносно своїх дітей неповнолітньої [PERSON], [INFO], малолітнього [PERSON], [INFO], малолітнього [PERSON], [INFO], їх вихованням та утриманням не займається, матеріальної допомоги не надає. На теперішній час не працює, змінила місце проживання, веде аморальний спосіб життя, зловживаючи спиртним напоями. Відомості про батька в свідоцтвах про народження дітей записані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. З березня 2018 року діти, які є онуками позивача, виховуються в її родині та проживають разом із нею за адресою: [ADDRESS] Вона має намір встановити опіку та піклування над дітьми, натомість відсутність рішення суду про позбавлення батьківським прав відповідача унеможливлює це зробити. Просить суд позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно дітей неповнолітньої [PERSON], [INFO], малолітнього [PERSON], [INFO], малолітнього [PERSON], [INFO] та стягнути з відповідача на користь особи, яка буде виховувати дітей, на їх утримання аліменти у розмірі 1/2 частини усіх доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до їх повноліття. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 26.10.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 15.11.2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просить суд задовольнити їх у повному обсязі. Також доповнила, що відповідач в березні 2018 року поїхала зі свого постійного місця проживання, а дітей залишила. Саме з цього час [PERSON] жодним чином не опікується дітьми, не приділяє їм увагу, не надає матеріальної допомоги та взагалі не цікавиться ними. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала та пояснила, що вона не заперечує проти задоволення позову. Пояснила, що після народження останньої дитини вона зрозуміла, що не зможу виховувати дітей. Вважає, що позивач створить для дітей належні умови для їх проживання та виховає їх. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Селидівської міської ради - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та зазначила, що 15.06.2018 року Курахівською селищною радою було надано висновок № 02-42/1-189, яким визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її дітей неповнолітньої [PERSON], [INFO], малолітнього [PERSON], [INFO], малолітнього [PERSON], [INFO]. Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення сторін, представника третьої особи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 13.11.2002 року, виданого виконкомом Гірницької міської ради м. Селидове, [PERSON] народилася [INFO] її матір'ю є [PERSON]. Згідно характеристики виданої Курахівською ЗОШ І-ІІІ ступенів № 22 Селидівської міської ради, [PERSON] навчається у вищевказаній школі починаючі з першого класу за індивідуальною формою навчання. Дівчинка постійно проживає з бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Бабуся приділяє багато уваги утриманню, навчанню та вихованню дівчинки. Дитина завжди має охайний зовнішній вигляд, доглянута, в наявності все необхідне шкільне приладдя. Мати [PERSON] самоусунулася від виконання батьківських обов'язків та з березня 2018 року проживає у [ADDRESS] і покинула доньку на бабусю, яка її повністю забезпечує. Відповідно до довідки від 11.05.2018 року, виданої Центром первинної медико-санітарної допомоги Селидівської міської ради, [PERSON] перебуває на «Д» обліку у лікаря психіатра починаючі з 2008 року, соматичних захворювань немає. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 10.01.2012 року, виданого виконкомом Гірницької міської ради м. Селидове, [PERSON] народився [INFO], його матір'ю є [PERSON]. Згідно характеристики виданої Державним навчальним закладом «Ясна поляна», [PERSON] чотири роки ходив до даного навчального закладу. Виховувався у неповній сім'ї. Дитина добра та уважна, має завжди охайний вигляд, відповідальний, любить свою бабусю та дідуся. Відповідно до довідки від 11.05.2018 року, виданої Центром первинної медико-санітарної допомоги Селидівської міської ради, [PERSON] здоровий, на «Д» обліку у лікаря-педіатра не перебуває. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 17.07.2015 року, виданого виконкомом Курахівської селищної ради м. Селидове, [PERSON] народився [INFO], його матір'ю є [PERSON]. Відповідно до довідки від 11.05.2018 року, виданої Центром первинної медико-санітарної допомоги Селидівської міської ради, [PERSON] здоровий, на «Д» обліку у лікаря-педіатра не перебуває. Згідно характеристики від 05.05.2018 року, наданої депутатом Курахівської селищної ради, [PERSON], [INFO] проживала за адресою: [ADDRESS]. Натомість на теперішній час за вказаною адресою не мешкає, дітей залишила у батьків, а сама поїхала з співмешканцем до Харківської області. До дітей повертатися не бажає, їх вихованням не займається, за батьками не спілкується. Як вбачається з довідки № 679 від 23.04.2018 року, [PERSON] [INFO], разом з дітьми [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], значаться зареєстрованими за адресою: [INFO]. Згідно висновку Курахівської селищної ради № 02-42/1-18915.06.2018 року, визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її дітей неповнолітньої [PERSON], [INFO], малолітнього [PERSON], [INFO], малолітнього [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно до ст. 20 Конвенції дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою. Статтею 27 Конвенції передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов'язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З метою захисту найвищих інтересів дітей, для забезпечення стабільних та гармонійних умов їх життя, а також рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, суд вважає, що позов в частині позбавлення відповідача батьківських прав підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено та підтверджено доказами, що відповідач протягом тривалого часу не займається вихованням дітей, не цікавиться їх життям та станом здоров'я, не спілкуються з ними, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2, 3 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючі вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дітей є обґрунтованими і позов в цій частині також підлягає задоволенню. Відповідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки позивач звернулася до суду з даним позовом 24.10.2018 року, суд вважає необхідним стягнути аліменти починаючи з 24.10.2018 року. Згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідачів судові витрати на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved