Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

Позивач 21.02.2017 року звернулася до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення боргу за договором позики, в якому просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договором позики від 23.09.2016 року у загальному розмірі 23\~424 грн., з яких 1920 грн. заборгованість по позиці, 21504 грн., заборгованість за відсотками. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 23 вересня 2016 року між нею та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого вона надала відповідачу у позику грошові кошти у сумі 1920 грн., які згідно з п. 4.1 договору зобовязався повернути 06.10.2016 року. Крім того, п. 4.2 договору передбачена сплата позичальником процентів у розмірі 10% в день від суми простроченої заборгованості за кожен день користування понад строк, вказаний в договорі, та нараховується до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем. Позичальник\~ зобовязання за договором\~ належним чином не виконав, у звязку з чим позивач змушена звернутися до суду з позовом. У судове засідання представник позивача не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Про причину неявки суду не повідомив. Суд, з урахуванням думки представника позивача, ухвалив: розглянути справу без участі відповідача, заочно. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню на таких підставах. Так, в судовому засіданні було встановлено, що 23 вересня 2016 року відповідач взяв в борг у позивача суму 1920 грн., зобовязавшись повністю повернути позику згідно з п. 4.1 договору 06 жовтня 2016 року, що підтверджується договором позики та розпискою (а.с. 5-6). Згідно з п. 4.2 договору позики за користування коштами понад строки, які вказані в п. 4.1 позичальник сплачує проценти у розмірі 10 % (десять відсотків) за кожен день користування позикою (3650 відсотків річних або 3660 відсотків річних, якщо на період користування позикою випадає високосний рік) від суми простроченої заборгованості та нараховується до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем. Після підписання договору відповідач не сплатив жодного платежу, сума боргу за договором становить 1920 грн. Приймаючи рішення по суті заявленого позову, суд керується положеннями ч. 1 ст. 1046 ЦК України, згідно з якою, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій сторони (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Враховуючи, що відповідачем до теперішнього часу сума боргу не повернута, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача борг позики в розмірі 1920 грн. Крім того, підлягає стягненню з відповідача сума, передбачена п. 4.2 договору позики в розмірі 21 504 грн. відповідно до розрахунку, наданого позивачем. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже з відповідача необхідно стягнути судові витрати сплачені позивачем при подачі позову до суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved