Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

Позивач [PERSON] 01 березня 2017 року звернулася в Київський районний суд м. Полтави з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «САВ-Дістрибьюшн» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку. В поданій до суду позовній заяві посилалася на те, що 19 жовтня 2016 року була прийнята на роботу до відповідача та призначена на посаду касира торгівельного залу магазину «Фокстрот» по вул. Зіньківська в м. Полтаві, а 17 листопада 2016 року була звільнена за угодою сторін. Вказувала, що заява про звільнення за угодою сторін написана під тиском та погрозами керівництва магазину, із звільненням не погоджується. Просила суд визнати незаконним наказ від 17 листопада 2016 року про звільнення, поновити на посаді касира торгівельного залу магазину «Фокстрот» по вул. Зіньківська, 6/1 в м. Полтаві та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні позивач повністю підтримала подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладеній в ній обставини. Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечувала, вважає їх безпідставними. Суд, заслухавши пояснення осіб, що приймають участь в розгляді справи, дослідивши зібрані по справі докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 19 жовтня 2016 року між позивачем та відповідачем ТОВ «САВ-Дістрибьюшн» укладено трудовий договір, відповідно до наказу № 198-к/19 від 18 жовтня 2016 року позивач прийнята на посаду касира торгівельного залу в магазин «Фокстрот» ТОВ «САВ-Дістрибьюшн» в м. Полтаві по вул. Зіньківська, 6/1а, з повною матеріальною відповідальністю, з випробувальним терміном на один місяць. Також встановлено, що згідно з наказом № 220-кз/5 позивач [PERSON] звільнена з посади касира торгівельного залу за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Звертаючись до суду з відповідним позовом, позивач посилається на те, що заява про звільнення за угодою сторін написана під тиском та погрозами керівництва магазину, а причиною такого звільнення стало те, що перебуває в стані вагітності. Разом з тим, згідно з частиною 1 статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України однією з підстав припинення трудового договору є угода сторін, тобто, домовленість між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України. Як встановлено судом та не заперечувалося позивачем в судовому засідання, що [PERSON] 16 листопада 2016 року звернулася до відповідача з особисто написаною заявою, в якій просила звільнити 17 листопада 2016 року за згодою сторін. Також встановлено, що наказом від 17 листопада 2016 року № 220-кз/5 позивача [PERSON] звільнено саме з підстав, які зазначені в поданій нею заяві. При цьому звільнення позивача було здійснено саме в строк, зазначений позивачем в поданій заяві. Згідно зі ст. 235 КЗпП України працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу. Оскільки припинення трудового договору між позивачем [PERSON] та відповідачем відбулося саме за згодою сторін, яка мала місце, відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України, в строк, визначений позивачем, тобто, за наявності на те законних підстав, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] про визнання незаконним наказу про звільнення та про поновлення на роботі заявлені безпідставно та не підлягають задоволенню. Посилання позивача на ту обставину, що заява про звільнення була написана під тиском та погрозами адміністрації роботодавця не підтверджуються жодними доказами в справі. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] не був присутній під час написання відповідної заяви, а обставини звільнення йому відомі виключно зі слів позивача. Натомість, як встановлено дослідженими в справі доказами, позивач [PERSON] звернулася до роботодавця з власноручно написаною заявою, де було викладене її волевиявлення на звільнення з посади саме за угодою сторін, а власник з іншого боку надав згоду таке на припинення трудового договору з цієї підстави за п. 1 ст. 36 КЗпП України шляхом видання відповідного наказу. Більш того, позивач [PERSON] 17 листопада 2016 року в поданій до відповідача заяві засвідчила, що претензій до підприємства не має. Посилання позивача в судовому засіданні на порушенні роботодавцем норм ст. 184 КЗпП України при її звільненні не заслуговує на увагу. Відповідно до ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Тобто, нормами ст. 184 КЗпП України встановлено заборону на звільнення вагітних жінок саме з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Оскільки позивача було звільнено з посади за угодою сторін, а не з ініціативи власника, норми ст. 184 КЗпП України до спірних правовідносин не підлягають застосуванню. Окрім того, до спірних правовідносин також не підлягають застосуванню норми ст. 203 ЦК України, на яку посилається позивач в поданій до суду позовній заяві, оскільки між сторонами виникли саме трудові відносини, а не цивільно-правові. Статтею 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Оскільки в судовому засіданні не встановлено підстав для поновлення позивача на посаді касира торгівельного залу магазину, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є безпідставними та не підлягають задоволенню. Так як позивач, в задоволенні позовних вимог якого відмовлено, при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору, судовий збір за розгляд справи судом слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed