Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-27 00:00:00

Позивач [PERSON] 13.12.2017 звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що [INFO] за місцем свого постійного проживання в с. Тарасівка Великописарівського району Сумської області у віці 67 років помер його батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 2,24 га, що розташована на території Тарасівської сільської ради Великописарівського району Сумської області. Він є спадкоємцем за законом першої черги як син померлого. Спадщину після смерті батька прийняв шляхом подачі заяви нотаріусу та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.06.2003 на автомобіль та грошові кошти. Проте оформити право на спадкування земельною ділянкою є неможливим через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу, в зв'язку з чим нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Тому прохає визнати право власності за ним на спадкове майно у судовому порядку. Представник позивача [PERSON], що діє відповідно договору /а.с.8-9/ в судове засідання надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує /а.с.40/. Представники відповідача та третьої особи у судове засідання надали кожен окремо письмові заяви про визнання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи без їх участі /а.с.35, 39/. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі Дослідивши докази, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] у віці 67 років с. Тарасівка Великописарівського району Сумської області помер [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про його смерть /а.с.10/. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 2,24 га, що розташована на території Тарасівської сільської ради Великописарівського району Сумської області для ведення сільськогосподарського товарного виробництва, що належить померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], зареєстрованого за № 126 від 08.10.2001, вартість земельної ділянки становить 11 200 гривень /а.с.11-16/. 05.06.2003 позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] як спадкоємець за законом першої черги на легкову автомашину марки АЗЛК - 2140, 1987 року випуску, ДНЗ [NUMBER] та компенсаційні виплати, що зберігаються в ощадбанку, спадкова справ № 143, зареєстровано в реєстрі за № 836 /а.с.17/. 12.12.2017 йому відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку померлого через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу /а.с.25/. Оригінал державного акту втрачений, про що зроблене відповідне оголошення у місцевій газеті /а.с.24/. Інші спадкоємці за законом від прийняття спадщини відмовилися протягом шести місяців після її відкриття /а.с.19-22/. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» в пункті 1, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного Кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, вказаний в статті 21 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що спадщина відкрилася [INFO] після смерті [PERSON]. Тому при вирішенні даного спору слід застосовувати норми ЦК УРСР. Відповідно до частини 1 статті 529 ЦК УРСР при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних долях діти /в тому числі усиновлені/, подружжя і батьки померлого. Відповідно до статті 534 ЦК УРСР кожен громадянин може залишити за заповітом все своє майно або його частину одній або декільком особам, які входять, і не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та громадським організаціям. Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Відповідно до частин 1-2 статті 549 ЦК УРСР вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав нотаріальному органу за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вказані дії повинні бути здійснені протягом шести місяців із дня відкриття спадщини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року в п. 23, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, суд дійшов висновку, що є всі підстави для задоволення позовних вимог та визнання права власності на майно у порядку спадкування, оскільки у судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач є спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON], інші спадкоємці від прийняття спадщини відмовилися. Спадщину прийняв своєчасно, але через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу оформити спадщину у нотаріуса на земельну ділянку неможливо. Тому суд дійшов висновку про можливість визнання права власності у судовому порядку.

Outcome: approved