Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

Позивач 19.12.2016 року звернувся до суду з позовом, який в процесі розгляду справи уточнював, до Публічного акціонерного товариства «[PERSON] банк Аваль» та з урахуванням усіх уточнень просив : 1. Визнати неправомірними дії Публічного акціонерного товариства «[PERSON] банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «[PERSON] банк Аваль» щодо відмови від проведення подальших фінансових операцій за рахунком [PERSON] №1055434300/26258123584, відкритим в АТ «[PERSON] банк Аваль». 2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «[PERSON] банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «[PERSON] банк Аваль» на користь [PERSON] суму сплаченого судового збору у сумі 551, 20 (пятсот пятдесят одну гривню 20 копійок) грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що, 15 листопада 2016 року Відповідачем було повідомлено Позивача про те, що АТ «[PERSON] Аваль» відмовився від проведення подальших фінансових операцій за рахунком Позивача №1055434300/26258123584, відкритим в АТ «[PERSON] Аваль», та, починаючи з 14 листопада 2016 року, [PERSON] припинив виконання ініційованих Позивачем видаткових операцій за зазначеним рахунком і повідомив, що не прийматиме розрахункових документів до виконання. У звязку з чим, на думку Позивача, було порушене його право на вільне розпорядження його майном. Станом на дату подачі позовної заяви, рахунок Позивача розблоковано не було. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29.06.2017 року було прийнято рішення судове засідання, призначене на 24.07.2017 року об 11 год. 00 хв., провести у режимі відеоконференції. Представником Позивача, адвокатом [PERSON], до суду було надано письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. 24 липня 2017 року засобами електронної пошти представником Відповідача було надіслано до суду письмову заяву, в якій останній просив розглянути справу за відсутності представника Відповідача. Представник відповідача надав до суду письмові заперечення (а.с.83-88) проти уточненої позовної заяви, позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, посилаючись на те, що блокування рахунку позивача відбулось внаслідок обґрунтованої підозри щодо вчинення шахрайських дій з використанням відповідного рахунку. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 жовтня 2015 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «[PERSON] банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «[PERSON] банк Аваль» було укладено угоду №1245597 та заяву до цієї угоди №1055434300, відповідно до якої [PERSON] було відкрито картковий рахунок №26258123584/[NUMBER]. 07 жовтня 2016 року на адресу Позивача надійшов лист Заступника начальника Базового відділення Одеської обласної дирекції АТ «[PERSON] банк Аваль» №Д2-В4/62-989, в якому останній, посилаючись на ст. 9 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму», протягом 20 днів з моменту отримання даного листа просив надати до Банку інформацію та документи, що розкривають мету та підстави проведення операцій, наведених у додатку №1 до цього листа, а саме: чотири операції поповнення рахунку та зняття готівки по рахунку №26258123584/[NUMBER], проведених у вересні 2016 року на загальну суму 3\~822\~016.00 грн., їх відповідність характеру діяльності Позивача. На виконання вищевказаного листа, 02 листопада 2016 року Позивачем було надано до Банку відповідь, яка була зареєстрована Відповідачем 02.11.2016 року за вхідним №Д2-в4/62-329. У вказаній Відповіді Позивач повідомив [PERSON] що: 18 листопада 2015 року між ПАТ «[PERSON] банк Аваль» та [PERSON] було укладено Договір комплексного банківського обслуговування №03/Р2-в4/33-2694448, на підставі якого Позивачеві було відкрито рахунок №26005503306, на який надходять грошові кошти від здійснення ним підприємницької діяльності. Згідно до основних видів діяльності Фізичної особи-підприємця [PERSON], 05 серпня 2016 року між Підприємством з іноземними інвестиціями «АМІК Україна» (далі Замовник) та ФОП [PERSON] було укладено Договір про надання консультаційних послуг №01-1209-2016-КП. 13 вересня 2016 року відповідно до вищевказаного Договору між сторонами було укладено Акт приймання наданих послуг №1, відповідно до якого, Замовник зобовязався сплатити ФОП [PERSON] вартість наданих послуг у розмірі 4\~027\~450,00 (чотири мільйони двадцять сім тисяч чотириста пятдесят) гривень. На виконання Акту приймання наданих послуг №1, 21 вересня 2016 року Підприємством з іноземними інвестиціями «АМІК Україна» на рахунок ФОП [PERSON] №26005503306 було перераховано грошові кошти у сумі 4\~027\~450,00 грн., згідно до платіжної вимоги №31110164 від 21.09.2016 року. Після сплати усіх обовязкових платежів, про що свідчать дані з податкової служби, та здійснення інших підприємницьких витрат, 22 вересня 2016 року [PERSON] було проведено перерахування грошових коштів у сумі 3\~812\~000,00 гривень на поповнення карткового рахунку №1055434300 з метою розпорядження для власних потреб, як приватною власністю, що є непорушною відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. ст. 316-321 Цивільного кодексу України. Крім того, Позивачем було повідомлено Банку, що, враховуючи нестабільну ситуацію в країні, він зберігає грошові кошти як у Банку, так і готівкою. На підтвердження фактів, наведених Позивачем у листі від 02.11.2016 року, до Банку було надано копії наступних документів: копію Договору про надання консультаційних послуг №01-1209-2016-КП від 05.08.2016 року; копію Акту приймання наданих послуг №1 від 13 вересня 2016 року; копію листа Державної податкової інспекції у Малиновському районі міста [PERSON] управління ДФС в Одеській області №4412/Д-15-52-13-01 від 21.06.2016 року, відповідно до якого вбачається, що сума загального річного доходу [PERSON] за 2015 рік склала 69\~729\~210,15 гривень. 15 листопада 2016 року на адресу [PERSON] надійшов лист Начальника Базового відділення Одеської обласної дирекції АТ «[PERSON] банк Аваль» [PERSON], в якому Позивачеві було повідомлено, що АТ «[PERSON] банк Аваль» відмовляється від проведення подальших фінансових операцій за рахунком Позивача №1055434300/26258123584, відкритим в АТ «[PERSON] Аваль». У звязку з цим, починаючи з 14 листопада 2016 року [PERSON] припинив виконання ініційованих Позивачем видаткових операцій за зазначеним рахунком та повідомив, що не прийматиме розрахункових документів до виконання. Судом встановлено, що 31.01.2017 року за розпорядженням №15 банком було поновлено виконання ініційованих клієнтом видаткових операцій за рахунками, відкритими у Банку, та здійснено розблокування всіх електронних платіжних засобів клієнта. Вирішуючи спір, суд виходить з того, що діючим законодавством визначені вичерпні підстави та порядок зупинення проведення фінансових операцій. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день входження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Згідно ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Виходячи з письмових заперечень, поданих представником «[PERSON] Аваль», підставою для блокування здійснення операцій по рахунку [PERSON] стало неотримання банком від позивача у повному обсязі запитуваної інформації, тому банк скористався правом, передбаченим ч.1 ст. 10 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму». У відповідності до ч.1 ст. 10 вищевказаного Закону, суб'єкт первинного фінансового моніторингу має право відмовитися: від проведення фінансової операції у разі, якщо фінансова операція містить ознаки такої, що згідно з цим Законом підлягає фінансовому моніторингу; від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) або проведення фінансової операції у разі ненадання клієнтом необхідних для вивчення клієнтів документів чи відомостей або встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику. Згідно з п. 1, 2, 6 ст. 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму» суб'єкт первинного фінансового моніторингу має право зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), яка (які) містить (містять) ознаки, передбачені статтями 15 та/або 16 цього Закону, та/або фінансові операції із зарахування чи списання коштів, що відбувається в результаті, які містять ознаки вчинення злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, та зобов'язаний зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), якщо її учасником або вигодоодержувачем за ними є особа, яку включено до переліку осіб, пов'язаних з провадженням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції (якщо види та умови застосування санкцій передбачають зупинення або заборону фінансових операцій), і в день зупинення повідомити спеціально уповноваженому органу в установленому законодавством порядку про таку (такі) фінансову (фінансові) операцію (операції), її (їх) часників та про залишок коштів на рахунку (рахунках) клієнта, відкритому (відкритих) суб'єктом первинного фінансового моніторингу, який зупинив здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), та у разі зарахування коштів на транзитні рахунки суб'єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках в межах зарахованих сум. Таке зупинення фінансових операцій здійснюється на два робочих дні з дня зупинення (включно). Спеціально уповноважений орган може прийняти рішення про подальше зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій), здійснене відповідно до частини першої цієї статті, на строк до п'яти робочих днів, про що зобов'язаний негайно повідомити суб'єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України. Строки зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій) суб'єктами первинного фінансового моніторингу та спеціально уповноваженим органом, зазначені у частинах першій - п'ятій цієї статті, є остаточними та продовженню не підлягають. Отже, правомірність блокування карткового рахунку можлива лише у випадку подальшого вчинення банком дій, визначених\~Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму». Суд не бере до уваги доводи Відповідача про правомірність своїх дій, викладені у письмових запереченнях, оскільки Відповідачем не надано суду жодного доказу наявності законних підстав для блокування рахунку позивача, а саме звернення до уповноваженого органу щодо порушення кримінального провадження з приводу незаконних дій позивача, порушення позивачем вимог чинного законодавства, у звязку з чим і було встановлено обмеження на його рахунок. Виходячи з досліджених під час судового розгляду документів, суд виходить з того, що відповідачем не надано до суду доказів, з яких би вбачалося, що фінансові операції щодо видачі належних позивачу коштів обмежені за рішенням суду або зупинені в порядку, визначеному\~ст. 17 Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму», як такі, що можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Даних про включення позивача до переліку осіб, пов'язаних з провадженням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції, що мало б виключати неправомірність дій банку, або відомостей про порушення провадження щодо позивача за ст.209,\~212 КК України, або іншого характеру підтверджуючої інформації про отримання коштів з рахунків позивача та їх подальший переказ в рамках функціонування протиправної системи переведення в готівку грошей\~відповідачем суду не надано, не здобуто таких і під час розгляду справи судом. Аналіз руху грошових коштів, проведених операцій і негативних для позивача висновків певної уповноваженої особи банку, зокрема щодо використання платіжної картки з порушенням умов договору, а саме, для проведення операцій, повязаних із здійсненням підприємницької діяльності, що прямо заборонено чинним законодавством України та умовами укладених договір, не підтверджені будь-якими письмовими доказами. Та обставина, що позивач не надав банкові документів на підтвердження походження коштів, без наявності інших здобутих у встановленому законом порядку доказів причетності позивача до протиправних схем, сама по собі не може бути підставою для порушення права позивача на розпорядження своїм майном. Таким чином, суд дійшов висновку щодо неправомірності дій банку з призупинення здійснення операцій по картрахунку позивач більш ніж на 7 днів у період з 14.11.2016 по 31.01.2017 року та вважає їх такими, що порушують права позивача. У Додатковому (Першому) протоколі (Париж, 20.03.1952 року) до Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод, ратифікованому Україною, проголошено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Загальне занепокоєння Департаменту фінансового моніторингу Національного банку України, висловлене в від 13.04.2016 року (телеграма № КТ-1016/10-182800 від 13.04.2016 року) щодо масштабності фінансових операцій зі зняття клієнтами банків готівкових коштів у значних розмірах за допомогою платіжних карток, не є законом, введеним державою для здійснення контролю за користуванням майном. А відтак, не може слугувати імперативною підставою для вчинення банком перешкод в користуванні вкладником розміщеними на картрахунку власними коштами, оскільки не підтверджено безумовними доказами використання позивачем коштів вкладу для легалізації кримінальних доходів тощо. Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, такими діями, відповідач порушив також і положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також Першого протоколу, ратифікованих Україною. В абз.1 ст.1 протоколу вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з ч.ч.1, 3ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч.1ст.88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з вищенаведеного та з урахуванням того, що позов [PERSON] задоволено судом у повному обсязі, судом стягуються з відповідача на користь позивача [PERSON] судові витрати у розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved