Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

позивач 24 липня 2015 року звернувся до суду з позовом, зазначивши, що 14 січня 2015 року помер його дід [PERSON], [INFO], який за життя був власником житлового будинку з господарчими спорудами розташованими за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Проскурівська, буд. 6. Вказане домоволодіння належали померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданих 05 березня 2008 року державним нотаріусом Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори. Крім того, за життя [PERSON] на підставі свідоцтва про спадщину від 05.03.2008 р. належала земельна ділянка площею 0,1000 гектарів за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Проскурівська, буд. 6. Однак за життя [PERSON] після отримання свідоцтва про право на спадщину не було одержано державний акт на вказану земельну ділянку, тобто [PERSON] за життя не було зареєстровано у відповідному органі державної реєстрації своє право власності на землю. Після смерті [PERSON] він, позивач, у встановлений строк звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак отримав лише свідоцтво на домоволодіння, у видачі свідоцтва на землю йому було відмовлено, оскільки у спадкоємця відсутній документ, що підтверджує право власності на земельну ділянку. При зверненні до управління Держземагенства у Криворізькому районі він отримав відповідь, що за [PERSON] право власності на вказану земельну ділянку не зареєстроване, а в наявності реєстрація права власності на вказану земельну ділянку за попереднім власником, від якого [PERSON] успадкував вказану земельну ділянку. Тому позивач просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 0,1000 гектарів за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Проскурівська, буд. 6, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка належала [PERSON] Позивач [PERSON] звернувся до суду з заявою про слухання справи у його відсутність, на задоволенні вимог наполягає. Представник відповідача - виконкому Довгинцівської районної у місті ради в судове засідання не зявився, до суду надійшов відгук про розгляд справи за відсутності представника, заперечень проти вимог не мають. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті дружини [PERSON], виданого 05 березня 2008 року державним нотаріусом Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] отримав земельну ділянку площею 0,1000 гектарів для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, що знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Проскурівська, буд. 6 (а.с. 9 копія свідоцтва). 14 січня 2015 року [PERSON] помер (а.с. 6 копія свідоцтва про смерть). Згідно заповіту, посвідченого 27 жовтня 2011 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] заповідав все належне йому майно [PERSON] (а.с. 8 копія заповіту). Позивач [PERSON] звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], отримавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом на домоволодіння № 6 по вул. Проскурівській в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (а.с. 10 копія свідоцтва) та постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.07.2015 р. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку йому було відмовлено, оскільки у спадкоємця відсутній документ, що підтверджує право власності на земельну ділянку (а.с. 14 копія постанови). Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 03 травня 2008 року відповідно до статті 1225 ЦК України\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме … право власності на нерухоме майно. За ч. 1 ст. 181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість), належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Оскільки земельні ділянки на підставі ч. 1 ст. 181 ЦК України\~є нерухомим майном, згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень речові права на них підлягають обов'язковій державній реєстрації. Відповідно до частини 4 ст. 334 ЦК України\~права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. У вказаній редакції стаття 125 ЗК України викладена на підставі Закону України № 1066-VI від 05.03.2009р. На час отримання [PERSON] в спадщину земельної ділянки, березень 2008р., діяла редакція статті 125 ЗК України згідно якої право власності на земельну ділянку виникало після отримання користувачем документу, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Тобто також після державної реєстрації. Отримавши земельну ділянку в спадщину, [PERSON] не зареєстрував це у відповідному органі, не провів процедуру державної реєстрації і, таким чином, до дня його смерті в нього не виникло право власності на неї. Але фактично він отримав земельну ділянку у власність, не оформивши виникнення права власності шляхом державної реєстрації, що на теперішній час неможливо в зв'язку з його смертю. Тому суд вважає можливим в такій ситуації встановити факт належності [PERSON] земельної ділянки на праві власності, що надає можливість позивачеві зареєструвати право власності на земельну ділянку за спдкодавцем, а потім оформити своє право на земельну ділянку шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріуса.

Outcome: partial