Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач 26.07.19 р. звернулась до суду з вказаним вище позовом, просить усунути перешкоди їй у користуванні будинком у [ADDRESS] шляхом зняття з реєстрації відповідача [PERSON] та її неповнолітніх дітей: [PERSON] , 03 [INFO] ., [PERSON] , 11 [INFO] н., [PERSON] , 15 [INFO] . н., обгрунтувавши свої вимоги тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] .. Після смерті останнього відкрилась спадщина і стало відомо, що за життя спадкодавець склад заповіт на її користь щодо, зокрема, і спірного будинку. 04.06.19 р. нотаріусом було видано їй свідоцтво про право на спадщину на спірний будинок і 04.06.19 р. вона зареєструвала у своїй власності цей майно. Однак в кінці червня 2019 р. вона при зміні будинкової книги дізналась, що у будинку зареєстровані незнайомі їй особи відповідачі у справі, які за цією адресою ніколи не проживали; проживають у [ADDRESS] інколи [ADDRESS] [ADDRESS] . Вважає, що жодних правових підстав для проживання та реєстрації у успадкованому нею житловому будинку у відповідачів немає. Членами її сім`ї відповідачі не є. Усно відповідачі відмовляються знятись з реєстрації їх місця проживання у спірному будинку. Покликаючись на ст. ст. 1\~216 - 1\~218, ч. ч. 1, 2 ст. 1\~223, ч. 5 ст. 1\~268, ч. 1 ст. 1\~296, ч. 1 ст. 1\~297 ЦК України, зазначає, що вона як спадкоємець за заповітом прийняла спадщину після смерті свого батька, отримала свідоцтво про право на спадщину на спірний будинок, зареєструвала своє право власності на нього і є новим власником будинку, у якому зареєстровані відповідачі, які не є членами її сім`ї, у будинку ніколи не проживали. Покликаючись на ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ст. 319, ч. 1 ст. 321, ст. 379, ч. 4 ст. 29, ст. 391, п. 11 ч. 1 ст. 346, ст. 383, ч. 1 ст. 16 ЦК України, ст. ст. 150, 156 ЖК України, абз. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», просить позов задовольнити. \~ \~ \~ \~Провадження у справі було відкрито за ухвалою суду від 04.09.19 р.. \~ \~ \~ \~Копію вказаної вище ухвали суду та копію позовної заяви з доданими до неї документами відповідач [PERSON] та вона ж як законний представник неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , отримала під розпис 12.09.19 р., а третя особа - 10.09.19 р.. За станом на 07.10.19 р. відзиву на позовну заяву до суду не подано. Пояснень третьої особи чи її представника на позовну заяву за станом на 07.10.19 р. до суду не подано. У судовому засіданні позивач та її представник адвокат, кожна зокрема, позов підтримали у повному обсязі. Надали суду пояснення, аналогічні доводам позовної заяви. Просять позов задовольнити. Відповідач [PERSON] \~та вона ж як законний представник неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , у судове засідання не з`явилась. Відповідачі є належним чином повідомлені. Причини неявки суду не повідомлено. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів у судовому засіданні проти позовних вимог не заперечив. На думку суду, розгляд справи можливий у відсутності осіб, які не з`явились. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника адвоката, представника третьої особи, показання свідків, дослідивши докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача безпідставні та не підлягають до задоволення. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину від 04.06.19 р., позивач успадкувала за заповітом житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] після смерті свого батька [PERSON] .. Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 169\~107\~177 від 04.06.19 р., позивач є власницею житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Як вбачається з копії будинкової книги серії [NUMBER] для прописки (реєстрації) громадян, які проживають у буд. [ADDRESS] , що перебував у власності спадкодавця [PERSON] згідно із свідоцтвом про право на спадщину від 17.08 (19.11.91 р.), відповідач [PERSON] та троє її неповнолітніх дітей - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] були зареєстровані у цьому будинку за життя його попереднього власника [PERSON] з 13.02.17 р.. Разом з тим як показали суду свідки [PERSON] , [PERSON] , відповідач [PERSON] та троє її неповнолітніх дітей - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у цьому будинку ніколи не проживали, у т. ч. - за життя його попереднього власника [PERSON] , а фактично мешкають у цьому ж селі у іншому домоволодінні. Ця ж обставина стверджена і копією довідки № 187 від 26.06.19 р., виданої Старокошарівським старостинським округом Люблинецької селищної ради Ковельського району Волинської області. Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач є власником вказаного вище будинку, у якому відповідач [PERSON] та троє її неповнолітніх дітей - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які не є членами сім`ї позивача значаться проживаючими, однак, фактично не проживають, з 13.02.17 р.. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь - яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності\~будинок,\~користуються\~ним\~для\~особистого проживання\~і\~проживання\~членів\~їх\~сімей та інших осіб,\~мають\~право розпоряджатися\~цією\~ власністю на\~ свій\~\~ розсуд. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які є та які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які\~ постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь - який час. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної вище норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про:\~ 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою;\~ 4) оголошення фізичної особи померлою. Позивач же заклала до суду позов про усунення перешкод шляхом зняття відповідача [PERSON] та трьох її неповнолітніх дітей з реєстрації за місцем проживання без порушення перед судом питання про визнання їх такими, що втратили право на користування житловою площею у спірному будинку. Тобто позов є передчасним та обраний позивачем спосіб захисту права є неналежним. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно - правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже у разі будь - яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Вирішення питання про зняття осіб з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про права користування такими особами жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.\~ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Таким чином оскільки ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» шляхом зняття особи з реєстраційного обліку містить виключний перелік підстав для зняття особи з реєстрації місця проживання, тому заявлені на підставі ст. 391 ЦК України позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття особи з реєстраційного обліку задоволенню не підлягають. Тому у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі за його безпідставністю. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed