Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство „[PERSON] Розвитку (надалі ПАТ «ВБР», або [PERSON]) 21.09.2016р звернувся до суду з дійсним позовом, вказуючи, що 08.10.2013р між ПАТ „ВБР [PERSON] та [PERSON], 1-м відповідачем у справі, був укладений Кредитний договір №МKЕХР2.181071.001, відповідно до умов якого [PERSON] зобовязався надати 1-му відповідачу кредит в розмірі 42\~000грн строком до 07.10.2015р зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20% річних та сплатою комісії за надання кредитних ресурсів в розмірі 1% від суми кредиту по договору, щомісячно. В забезпечення виконання зобовязань за вказаним Кредитним договором, 28.08.2014р між ПАТ „ВБР [PERSON], 1-м відповідачем та [PERSON], 2-м відповідачем у справі, укладено Договір поруки №РХ029031.181076.001, згідно до якого останній поручився перед Банком за виконання зобовязань за вказаним Договором в тому ж розмірі, що й 1-й відповідач, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Свій позов мотивує тим, що [PERSON] свої зобовязання по Договору як Позичальник виконав цілком. Однак, 1-й відповідач свої зобовязання згідно умов Кредитного договору належним чином не виконував, строк виконання зобовязань сплив 07.10.2015р, в звязку з чим станом на 19.08.2016р відповідно до Кредитного договору №МKЕХР2.181071.001 від 08.10.2013р утворилась заборгованість в загальній сумі 65098,32грн, яка складається з: 31013,46грн прострочена заборгованість по тілу кредиту, 22744,86грн прострочена заборгованість за процентами, 11340грн прострочена заборгованість за комісією. Просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за вищевказаним Кредитним договором в загальній сумі 65098,32грн. Представник позивача [PERSON] вимоги позову підтримала в повному обсязі, надавши до суду клопотання про розгляд справи у відсутність представника, не заперечував проти винесення заочного рішення. Представник відповідача [PERSON] [PERSON], в судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог позову ПАТ «ВБР» та суду пояснив, що відповідач [PERSON] вимоги позову визнає частково, а саме лише заборгованість по тілу кредиту в сумі 31013,46грн та прострочену заборгованість за процентами в сумі 22744,86грн згідно Кредитного договору №МKЕХР2.181071.001 від 08.10.2013р. Прострочену заборгованість за комісією в сумі 11 340грн не визнає за наступними підставами. Так, відповідно до п.1.1.5 вищевказаного Кредитного договору Позичальник зобовязався сплачувати банку комісію за надання кредитних ресурсів у розмірі 1,00% від суми кредиту, що зазначений у п.1.1.2 щомісяця в період сплати. Посилаючись на Постанову Верховного суду України у по справі №6-1746цс від 16.11.2016р, зазначив, що згідно з частинами 1, 3 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлений договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Вказує, що відповідно до умов кредитного договору від 08.10.2013р, який укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів», за положеннями ч.5 ст.11 та ч.ч.1, 2, 5, 7 ст.18 якого до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення зазначеного Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Згідно до вказаного Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Вважає, що аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Посилаючись на п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007р №168, вказує, що банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Наполягає на те, що у звязку з тим, що кредитним договором передбачено сплату комісії за надання кредиту, але не зазначено за які саме послуги дана комісія стягується, то такі умови кредитного договору є несправедливими у розумінні ЗУ «Про захист прав споживачів». Просить відмовити у задоволенні вимог позивача щодо стягнення з відповідачів простроченої заборгованості за комісією в сумі 11340,00грн. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася за невідомими суду причинами, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача [PERSON] на підставі наявних доказів. Суд, заслухав пояснення представник відповідача, вивчивши та оцінивши докази по справі у їх сукупності, вважає позов частково обґрунтованим та такий, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 08.10.2013р ПАТ „ВБР [PERSON] уклав Кредитний договір №МKЕХР2.181071.001 з [PERSON], відповідно до умов якого [PERSON] зобовязався надати останній кредит в розмірі 42\~000грн строком до 07.10.2015р зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20% річних та сплатою комісії за надання кредитних ресурсів в розмірі 1% від суми кредиту по договору, щомісячно. В забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором №МKЕХР2.181071.001 від 08.10.2013р, ПАТ „ВБР [PERSON] 08.10.2013р уклав з [PERSON] Договір поруки №РХ029031.181076.001, у відповідності до п.1 якого, останній зобовязався перед Банком відповідати солідарно з 1-м відповідачем за виконання зобовязань за вищевказаним Кредитним договором №МKЕХР2.181071.001 від 08.10.2013р в тому ж розмірі, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Відповідно до ст.ст.526, 527 ч.1 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства,\~ а за відсутності таких умов та вимог -\~ відповідно до звичаїв\~\~ ділового\~ обороту\~ або\~ інших\~ вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом,\~ не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно до ст.610 ЦК України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначеним змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.\~ У відповідності із ст.ст.1049, 1054 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику (кошти в такій же сумі) у термін і в порядку, що встановлені договором. За кредитним договором банк чи інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі і на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки. Судом встановлено, що позивач виконав свої обовязки згідно умов Кредитного договору у повному обсязі, про що свідчить заява про видачу готівки №279732 від 08.10.2013 року, а відповідач [PERSON] відповідач отримала за договором обумовлену суму грошей, але порушила умови договору щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, у звязку з чим, згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 19.08.2016р, за Кредитним договором №МKЕХР2.181071.001 від 08.10.2013р склалася заборгованість, яка складається із: 31013,46грн прострочена заборгованість по тілу кредиту, 22744,86грн прострочена заборгованість за процентами, а всього в сумі 53758,32грн, яку суд вважає за необхідне стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача. Що стосується вимог про стягнення з відповідачів простроченої заборгованості по комісії за надання кредитних ресурсів у розмірі 11340грн., суд вважає необхідним відмовити позивачу в цій частині з наступних підстав. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки відповідно до умов кредитного договору від 08 жовтня 2013 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». За положеннями частини пятої статті 11, частин першої, другої, пятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №\~168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Таким чином, у звязку з тим, що кредитним договором передбачено сплату комісії за надання кредиту, але не зазначено за які саме послуги дана комісія стягується, суд вважає, що такі умови кредитного договору є несправедливими у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», а тому вимоги позивача про стягнення з відповідачів простроченої заборгованості за комісією в сумі 11340грн. є незаконними. У відповідності із ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь держави судовий збір в сумі 1378грн, по 689грн з кожного відповідача.

Outcome: partial