Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Дерманська К.О. звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до [PERSON] про визнання договорів позики недійсними. В обґрунтування позову позивач вказав, що 21.04.2016 року між ним та [PERSON] був підписаний договір позики відповідно до якого відповідач передав грошові кошти у сумі 112660,00 грн. В забезпечення виконання зобов`язань за зазначеним договором позики приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Салтан В.В. було посвідчено договір іпотеки за реєстровим № 1574, відповідно до умов якого позивач передав в іпотеку відповідачу нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] . 18.07.2016 року між позивачем та відповідачем був підписаний договір позики за змістом якого відповідач передав грошові кошти у розмірі 18605,00 грн. 18.07.2016 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Салтан В.В. було посвідчено договір, за реєстровим № 2914 про внесення змін до договору іпотеки, посвідченого Салтан В.В., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 22.04.2015 року за реєстровим № 1575. 21.10.2020 року державним реєстратором приватним нотаріусом Федосенко Костянтином Олеговичем було внесено запис про реєстрацію права власності № 38819056 на ім`я відповідача щодо об`єкту нерухомого майна реєстраційний № 881654123101, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] . Підставою для державної реєстрації права власності на відповідача зазначено: договір про внесення змін до договору іпотеки, серія та номер: 2914, виданий 18.06.2016, видавник: Салтан В.В., приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу. Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень, індексний номер: 54748423 від 23.10.2020 15:36:57, приватним нотаріусом Федосенко Костянтином Олеговичем, Запорізький міський нотаріальний округ, Запорізька область. Позивач вважає, що у відповідача не виникло право вимоги щодо стягнення заборгованості, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, у зв`язку з не укладенням договорів позики, оскільки під час укладання письмових договорів позики, факт передання грошових коштів не здійснився та позивач легковажно розраховував на виконання відповідачем дій відносно передання після підписання договорів позики та договору іпотеки. Тобто, фактично позивач, не володіючи достатніми юридичними знаннями та піддавшись на оману відповідача, особисто не отримував у своє розпорядження грошові кошти у загальній сумі 31265,00 грн., про що свідчить відсутність боргового документу. Фактично, укладені договори позики від 22.04.2020 року та 18.07.2020 року не встановлюють факт передання грошових коштів, що фактично не відбулось ані перед їх підписанням, ані після, що свідчить про укладення правочинів без настання реальних наслідків, тобто укладення недійсних правочинів. При цьому, відсутність реальності вчинення та як наслідок недійсності основного зобов`язання породжує недійсність й договорів забезпечення за цим зобов`язанням, а саме договору іпотеки від 22.04.2016 року та договору внесення змін до договору іпотеки від 18.07.2016 року. З урахуванням викладеного позивач просить визнати договори позики від 22.04.2016 року та 18.07.2016 року, підписаними між [PERSON] та [PERSON] про передання у власність грошових коштів у сумі 112660,00 грн. та 18605,00 грн. недійсним. Визнати недійсним договір іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Салтан В.В. за реєстровим № 1574, про передання в іпотеку нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] . Визнати недійсним договір від 18.07.2016 року посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Салтан В.В. за реєстровим № 2914 про внесення змін до договору іпотеки, посвідченого Салтан В.В., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 22.04.2015 року за реєстровим № 1575. Ухвалою від 16.11.2020 року розгляд справи призначений в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 16.02.2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду в судовому засіданні. 25.01.2021 року від відповідача та 09.02.2021 року від представника відповідача надійшли до суду відзиви на позовну заяву, в яких просили відмовити у задоволенні позову. 16.02.2021 року представник позивача подала відповідь на відзив. Сторони в судове засідання не з`явились, від представників надійшли заяви про розгляд справи без їх участі за наявними в матеріалах справи документами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не обґрунтований та не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 22.04.2016 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) були укладені договори позики. Відповідно до п. 1, 2 договорів позики, позикодавець передав у власність позичальнику, а позичаль6ник прийняв грошові кошти у сумі 112600,00 грн., грошовим еквівалентом якої за офіційним курсом на момент укладення договору є 4440,00 доларів США, які позичальник повинен повернути в строк до 22.04.2017 року. Відповідно до п.3 договору встановлений такий порядок повернення позиченої суми грошей: -сума позики підлягає поверненню у гривні; -позика підлягає поверненню частками у розмірі 3050,00 грн. щомісяця до 30 числа, починаючи з наступного за підписанням цього договору місяця, та залишок позиченої суми має бути повернення в останній місяць дії цього договору; -позичальник здійснює оплату вказаних платежів шляхом перерахування грошей на платіжну картку позикодавця № [NUMBER] в ПАТ КБ «ПриватБанк»; Відповідно до п.4 договору, сторони підтверджують що позикодавець передав, а позичальник отримав від позикодавця грошову суму, зазначену у п.1 договору до його підписання. Відповідно до п.5 договору, позикодавець має право вимагати від позичальника повернення суми позики у строк, не раніш, ніж передбачений у п.2 договору. Відповідно до п. 6 договору, позичальник має право повернути суму позики, передбачену в п.1 договору, достроково. Відповідно до п.8 договору, у разі несвоєчасного повернення суми позики позичальник повинен сплатити позикодавцю пеню у розмірі 1% від суми позики за кожен день прострочки на суму залишку боргу. В забезпечення виконання зобов`язань за зазначеним договором позики приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Салтан В.В. 22.04.2016 року було посвідчено договір іпотеки за реєстровим № 1574, відповідно до умов якого позивач передав в іпотеку відповідачу нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] . 18.07.2016 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) були укладені договори позики. Відповідно до п. 1, 2 договорів позики, позикодавець передав у власність позичальнику, а позичаль6ник прийняв грошові кошти у сумі 18605,00 грн., грошовим еквівалентом якої за офіційним курсом на момент укладення договору є 750,00 доларів США, які позичальник повинен повернути в строк до 22.04.2017 року. Відповідно до п.3 договору встановлений такий порядок повернення позиченої суми грошей: -сума позики підлягає поверненню у гривні; -позика підлягає поверненню рівними частками щомісяця до 30 числа, починаючи з наступного за підписанням цього договору місяця, та залишок позиченої суми має бути повернення в останній місяць дії цього договору; -позичальник здійснює оплату вказаних платежі шляхом перерахування грошей на платіжну картку позикодавця № [NUMBER] в ПАТ КБ «ПриватБанк»; Відповідно до п.4 договору, сторони підтверджують що позикодавець передав, а позичальник отримав від позикодавця грошову суму, зазначену у п.1 договору до його підписання. Відповідно до п.5 договору, позикодавець має право вимагати від позичальника повернення суми позики у строк, не раніш, ніж передбачений у п.2 договору. Відповідно до п. 6 договору, позичальник має право повернути суму позики, передбачену в п.1 договору, достроково. Відповідно до п.8 договору, у разі несвоєчасного повернення суми позики позичальник повинен сплатити позикодавцю пеню у розмірі 1% від суми позики за кожен день прострочки на суму залишку боргу. 18.07.2016 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Салтан В.В. було посвідчено договір, за реєстровим № 2914 про внесення змін до договору іпотеки, посвідченого Салтан В.В., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 22.04.2015 року за реєстровим № 1575. Відповідно до п.1 договору про внесення змін до договору іпотеки, п.1.1 Іпотечного договору викладений в наступні1й редакції: «Цей договір забезпечує вимоги іпотеко держателя, що випливають з договору позики, укладеного між іпотеко держателем та іпотекодавцем, 22.04.2016 року у простій письмовій формі, та з договору позики, укладеного між іпотеко держателем та іпотекодавцем, 18.07.2016 року у простій письмовій формі, за умовами яких іподекодавець зобов`язаний повернути іпоотекодержателю позики у розмірі 131265,00 грн., строком до 22.04.2017 року. 21.10.2020 року державним реєстратором приватним нотаріусом Федосенко Костянтином Олеговичем було внесено запис про реєстрацію права власності № 38819056 на ім`я відповідача щодо об`єкту нерухомого майна реєстраційний № 881654123101, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] . Підставою для державної реєстрації права власності на відповідача зазначено: договір про внесення змін до договору іпотеки, серія та номер: 2914, виданий 18.06.2016, видавник: Салтан В.В., приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу. Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень, індексний номер: 54748423 від 23.10.2020 15:36:57, приватним нотаріусом Федосенко Костянтином Олеговичем, Запорізький міський нотаріальний округ, Запорізька область. Позивач звернувся з вимогою до відповідача про визнання договорів позики, договору іпотеки та внесення змін до договору іпотеки недійсними, посилаючись на те, що кошти в сумі в сумі 112600,00 грн. та 18605,00 грн. йому не передавались, розписка про їх отримання не складалась. Правовідносини, які виникли між сторонами, є правовідносинами щодо договору позики. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків зокрема є договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст.5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.2 п.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним. Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що не встановлений договором або законом. Суд доходить висновку, що позивачем не надано суду належних доказів порушення його права. При цьому суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа-незалежно від суми. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Аналізуючи зміст ч.2 ст.1047 ЦК України суд доходить висновку, що на підтвердження укладення договору позики та його умов крім розписки позичальника може бути представлений інший документ, який посвідчує передання позичальникові позикодавцем грошової суми. Такої ж думки і Верховний Суд України, який 18.09.2013 року по аналогічній справі № 6-63цс13 про стягнення боргу за договором позики, висловив наступну правову позицію: «Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права». Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У відповідності до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суд не погоджується з позицією позивача, так як вважає, що надані суду письмові документи: письмові договори позики, укладені між сторонами 22.04.2016 року та 18.07.2016 року, та нотаріально посвідчений договір іпотеки, договір про внесення змін до договору іпотеки, є підтвердженням відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України укладення договору позики, п.1 якого посвідчує передачу у власність позивача грошових коштів у загальній сумі 131265,00 грн. Суд, оцінюючи цей правочин, доходить висновку, що останній не суперечить вимогам закону, так як його письмова форма відповідає вимогам ч.1 ст.1047 ЦК України, так як останній укладено між фізичними особами і сума якого не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, крім того, останній нотаріально посвідчений, а чоловік позивача також подав нотаріально посвідчену письмову заяву про згоду на укладення договору позики. Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний) правочин. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що посилання позивача в обґрунтування своїх вимог спростовується наведеними вище нормами законодавства та обставинами справи. В силу вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Наданий представником позивача висновок судово-психіатричного експерта № 526 від 09.12.2020 року не встановлює той факт, що позивач станом на час укладення договір позики та іпотечного договору визнаний недієздатним та/або виявляв ознаки психічного розладу та не здатний розуміти значення своїх дій і керувати ними. Отже, з урахуванням вищенаведеного та оцінки доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що порушень вимог щодо форми та посвідчення оспорюваного договору позики, передбачених нормативними документами, при розгляді справи не встановлено, та доказів зворотного позивачем суду також не надано, тому підстави для задоволення позову та визнання договору позики неукладеним відсутні. А тому позов не підлягає задоволенню, так як не підтверджений встановленими обставинами та наданими суду доказами.

Outcome: dismissed