Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

Позивач 24 листопада 2015 року звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а.с.2-5). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [PERSON] працював на посаді водія автотранспортних засобів відділу логістики в ТОВ\~«Юніснек Продакшн» з 03 грудня 2013 року. Для виконання обовязків відповідачу було передано транспортний засіб, а саме: автомобіль [NUMBER]. 22 січня 2014 року під час виконання своїх службових обовязків, [PERSON] пошкодив вищевказаний автомобіль в результаті ДТП, внаслідок якої автомобіль зазнав механічних ушкоджень. Факт пошкодження автомобіля відповідачем ним не заперечувався, про що свідчать його заяви та розписки. Матеріальний збиток завданий позивачу, підтверджений звітом про незалежну оцінку визначення вартості матеріальних збитків, який складає 61\~921,45 грн. Крім того, позивач зазнав витрат, у зв'язку із проведенням оцінки вартості завданої шкоди в сумі 600,00 грн. та послуги евакуатора в сумі 1\~065,00 грн. Позивачем за власний рахунок відремонтовано пошкоджений автомобіль, вартість відновлювального ремонту, якого склала 39\~175,11 грн. Відповідач в свою чергу частково відшкодував вартість ремонту автомобіля в сумі 18\~568,98 грн., яка відраховувалась із його заробітної плати, але залишок так і не відшкодував, у звязку із чим, позивач вимушений був звернутися до суду із даним позовом, в якому просив суд, стягнути із [PERSON] на свою користь суму матеріальних збитків в розмірі 20\~606,13 грн., вартість послуг незалежної оцінки в розмірі 600,00 грн., вартість послуг евакуатора в сумі 1\~065,00 грн. та судові витрати по справі. Позивач, в особі свого представника за довіреністю [PERSON], в судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду представник надала письмову заяву, в якій просила справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с.98). Відповідач в судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Про причини своєї неявки у судове засідання не повідомив, письмових заяв про розгляд справи за своєю відсутністю до суду не надсилав. Крім того, до суду повернувся конверт з відправленням, що направлявся відповідачу із поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.100). У відповідності до ст..1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного договору страхування, на вимогу відшкодування матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. За змістом ст.14 ЦК України, цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обовязків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї. Суд, зясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі наказу (розпорядження) №665-К від 03.12.2013 року [PERSON] прийнятий на роботу в ТОВ\~«Юніснек Продакшн» у відділ логістики на посаду водія автотранспортних засобів (а.с.7). 03 грудня 2013 року сторони уклали договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с.9). Відповідно до ст. 135-1 КЗпП України, письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Згідно акту приймання-передачі від 03.12.2013 року [PERSON] прийняв автомобіль [NUMBER] (а.с.13). 22 січня 2014 року о 09-05 год. на 138 км + 200 м а/д Красноград-Перещепино-Новомосковськ, [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER] вчинив дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої даний автомобіль зазнав механічних ушкоджень (а.с.16). Згідно звіту незалежної оцінки транспортного засобу від 04.02.2014 року з визначення вартості матеріального збитку завданого власникові автомобіля [NUMBER] в результаті його пошкодження складає 61\~921,45 грн. (а.с.17-21). ТОВ «Юніснек Продакшн» за власний рахунок здійснило відновлювальний ремонт автомобіля [NUMBER], вартість якого склала 39\~175,11 грн., про що свідчать платіжні доручення, акти прймання-передачі виконаних робіт, видаткові накладні (а.с.52-71). Позивач також, зазнав витрат на оплату послуг евакуатора в сумі 1\~065,00 грн. (а.с.76) та на оплату проведення незалежної оцінки майна в сумі 600,00 грн. (а.с.81). За змістом ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно пояснювальної записки на ім'я директора ТОВ «Юніснек Продакшн» [PERSON] зазначає, що з його вини сталася ДТП, про що можна вважати, що він визнав свою вину у вчиненні даної ДТП (а.с.35). На підставі заяв [PERSON] (а.с.35-37), із його заробітної плати відраховувались кошти на погашення суми відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, що в загальній сумі становить 18\~568,98 грн. (а.с.38). Станом на 28 вересня 2015 року не відшкодована [PERSON] сума збитків завданих позивачу, становить 22\~271,13 грн. (а.с.39). Згідно ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. У відповідності до п.1 ч.1 ст. 134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до\~статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Згідно з п.4,5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187\~ЦК\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до частини першої статті 1187\~ЦК\~джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно ст.. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, договір оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності звязку у сукупності, суд першої інстанції вважає, що позовні вимоги ТОВ «Юніснек Продакшн» є законними, обґрунтованими, в повному обсязі доведеними, а тому підлягають задоволенню, внаслідок чого слід стягнути із [PERSON] на користь позивача суму матеріальних збитків в розмірі 22\~271,13 грн., з яких: матеріальна шкода 20\~606,13 грн., послуги проведення оцінки 600,00 грн., послуги евакуатора 1\~065,00 грн. Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд враховує, що позовні вимоги належать до задоволення, від оплати судових витрат сторони не звільнені, тому із відповідача на користь позивача належать до стягнення судові витрати в сумі 1\~218,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved