Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника [PERSON] , звернулася з позовом в суд до [PERSON] , [INFO] , про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька, зазначила, що вона знаходилася у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який являється батьком [PERSON] - [INFO] . З 2011 року, вона перебувала у Італії, куди виїхала на роботу. Там створила нову сім`ю та [INFO] народила сина [PERSON] . По приїзді в Україну відповідач не перешкоджав спілкуванню позивача та її сина [PERSON] . Вона як мати дуже за ним скучає. Син [PERSON] часто хворіє. Дитина потребує материнського тепла та спілкування. Позивач має змогу та бажання оздоровити сина в Італії. Відповідач не надає дозволу на тимчасовий виїзд сина до Італії для оздоровлення. Просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України [PERSON] - [INFO] в період з 10 серпня по 10 вересня 2019 року до Італії в супроводі позивача. В судове засідання позивач не зявилася її представник [PERSON] , надіслала заяву про розгляд справи у її відсутності позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені вище. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, суд знаходить можливим здійснити розгляд справи без участі відповідача та ухвалити заочне рішення. Представник служби у справах дітей Сторожинецької РДА, направив до суду письмову заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримав. В судовому засіданні дослідженими доказами встановлено, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який було розірвано 25 листопада 2013 року. згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON] [INFO] . Сторони проживають окремо та створили свої сім`ї. Відповідно до ч.1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно довідки № 64 від 29.01.2019 року поліклініки Сторожинецької районної лікарні вбачається, що неповнолітній син сторін - [PERSON] , часто хворіє, та потребує оздоровлення. Позивач, як мати неповнолітнього сина вважає, що поїздка сина до Італії буде корисною для його здоров`я, цікавою, важливою для спілкування з дитини мамою. Судом встановлено, що виїзд неповнолітньої дитини разом із матір`ю в Італію відповідає її інтересам, оскільки позивач може забезпечити їх відпочинок за межами України, що сприятиме як фізичному, так і духовному росту дітей. Відповідно до п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ за № 57 від 27.01.1995 року, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження, щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Отже, законом передбачено можливість надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків за умови, що такий дозвіл має одноразовий характер з визначенням конкретної країни перебування та з вказівкою на певний період часу на протязі якого дитина буде перебувати за кордоном. Позивач має намір виїхати разом із неповнолітнім сином з метою їх оздоровлення та відпочинку до республіки Італія, однак без нотаріально посвідченої згоди на це батька дитини, зробити цього не може. Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Виходячи з положень зазначених норм матеріального права дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. Таку правову позицію Велика Палата Верховного Суду виклала у своїй постанові від 04 липня 2018 року у цивільній справі №14-244цс18. На підставі наведеного та враховуючи, що виїзд дитини за межі України відповідає її інтересам, а також приймаючи до уваги неможливість отримання позивачем необхідної для цього згоди від відповідача, суд вважає за необхідне задовольнити позов та надати дозвіл на виїзд за кордон без згоди відповідача у достатній та необхідній, на думку суду період, а саме з 10 серпня 2019 року по 10 вересня 2019 року в Республіку Італія, де проживає мати позивача. На підставі Конвенції про права дитини, ст.313 Цивільного кодексу України, ст.155 Сімейного кодексу України, суд,

Outcome: approved