Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

Позивач [PERSON] 17.05.2018 року звернулася у суд із позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок загальною площею 55,6 кв. м., житловою площею 29,9 кв. м., з господарськими будівлями і спорудами, розташований у смт. Славське Сколівського району Львівської області по вул. Устияновича, 41 у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла 08.01.2017 року у смт. Славське Сколівського району Львівської області. Ухвалою судді від 13.08.2018 року вказану справу прийнято до провадження у звязку із закінченням пятирічного терміну повноважень судді Курницької В.Я.. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого засідання. \~ \~ \~ \~Ухвалою підготовчого судового засідання у справі від 18.09.2018 року підготовче провадження закрито, а справу призначено до розгляду по суті. \~ \~ \~ \~Розгляд справи по суті відбувся 31.10.2018 року. Позов обґрунтовано тим, що матір позивача за життя володіла вказаним вище домоволодінням, котрий був збудований за час шлюбу із батьком, однак таке право не було зареєстроване у встановленому порядку. Це повязано з тим, що житловий будинок побудований на законних підставах ще у 1972 році із добудовою господарських приміщень у і у такому стані, за винятком поточних ремонтних робіт, існує на даний час. Батько помер 21.01.2016 року, а матір померла 08.01.2017 року. За життя батьки заповіту не складали, у звязку з чим, спадкування після смерті останнього з них, а саме матері, повинно відбуватись за законом. Спадкоємцями за законом після смерті матері є позивач та її рідні брати і сестри відповідачі у справі. Позивач спадщину прийняла, подавши у встановлені законом строк та порядку до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, а її брати та сестри (відповідачі у справі) у встановленому законом порядку спадщину не прийняли, подали заяви про відмову від спадщини. Таким чином, на даний час позивач є єдиним спадкоємцем прав та обовязків, котрі залишились після смерті матері, у тому числі і права на спірне домоволодіння у цілому, однак оформити таке право на нього позивач не може у звязку із відсутністю правовстановлюючого документа на нерухоме майно та реєстрації права власності на таке нерухоме майно. З огляду на вказане, отримавши відмову державного нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, повязаної із видачею свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач була змушена звертатися за захистом своїх спадкових прав до суду із даним позовом. \~ \~ \~ \~Позивач та її належно уповноважений представник адвокат [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову не заперечувала, підтвердила викладені у позові обставини, як і факт відмови усіх відповідачів, у тому числі і її, від спадщини після смерті матері на користь позивача. Відзиву на позовну заяву не подавала. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявилися, відзиву на позовну заяву не подали. Від відповідачів надійшли клопотання про розгляд справи по суті без їх участі, із одночасним визнанням позовних вимог. Розглянувши матеріали справи, заслухавши присутніх у судовому засіданні учасників справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невідємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обовязків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та розяснень, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. [PERSON], після смерті якої позивач має намір оформити спадщину за законом, померла 08.01.2017 року, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії І-СГ № 453049, виданого 11.01.2017 року Славською селищною радою Сколівського району Львівської області (а. с. 8). У свою чергу, [PERSON] помер раніше, - 21.01.2016 року. Вказаний день смерті [PERSON], у відповідності із ч. 2 ст. 1220 ЦК України, є часом відкриття спадщини після неї. \~ \~ \~ \~Згідно копії свідоцтва про народження серії ІІ-СГ № 374720, виданого 16.06.1979 року Славською селищною радою Сколівського району Львівської області, батьками позивача, яка після одруження змінила прізвище на [PERSON], є [PERSON] та [PERSON]. За життя спадкодавець [PERSON] заповіту не складала. В силу ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Враховуючи відсутність складеного спадкодавцем [PERSON] заповіту, спадкування у даному випадку повинно здійснюватися за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 вказаного Кодексу батьки спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, а також його діти, мають право на спадкування у першу чергу за законом. Сторони у справі є дітьми спадкодавця. Інших перелічених у ст. 1261 ЦК України осіб, котрі б входили до кола спадкоємців першої черги після смерті спадкодавця [PERSON], окрім дочки [PERSON], яка є громадянкою [PERSON] Федерації, немає. Матеріалами справи встановлено, що на час відкриття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON], з ним постійно проживали та були зареєстровані позивач та відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а відповідач [PERSON] та ще одна сестра сторін [PERSON] не проживали у такому будинку, а остання взагалі є громадянкою [PERSON] Федерації, де і проживає з часу заміжжя. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. \~ \~ \~ \~Позивач, яка бажає прийняти спадщину, подала 07.05.2018 року до нотаріуса заяву про прийняття спадщини (а. с. 22). Позивач також у встановлені законом порядку та строки не відмовилася від спадщини. У свою чергу, ніхто з відповідачів, а також ї сестра [PERSON] зазначених вище заяв нотаріусу не подавали, а, навпаки, кожен у встановленому порядку подали заяви про відмову від спадщини (а. с. 28, 29, 30, 31, 32). Відтак, позивач вправі успадкувати усі права та обовязки, які належали спадкодавцеві [PERSON] на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті, а також входили до складу спадщини. Так, детально перевіряючи права та обовязки, які належали зазначеному спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті, а також входили до складу спадщини, зокрема прав на домоволодіння, розташоване у смт. Славське Сколівського району Львівської області по вул. Устияновича, 41, котре є предметом спору у межах заявлених позовних вимог, судом встановлено наступне. \~ \~ \~ \~Зокрема, розмежовуючи під час вирішення спору час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень чинного ЦК України, судом зясовано, що відповідне свідоцтво про право власності на спірне домоволодіння відсутнє, реєстрація такого домоволодіння не здійснювалась в силу незнання спадкодавцем відповідних прав та обовязків з вказаного приводу. \~ \~ \~ \~Так судом встановлено, що вказаний будинок з верандами збудований у 1972 році. Загальна площа такого будинку становить 55,6 кв. м., з яких житлова площа 29,9 кв. м., а решту допоміжна. Житловий будинок позначений у технічному паспорті літерою А-1, а веранди літерою «а» та «а1». У 1972 та 2009 роках у межах зазначеного домоволодіння побудовані господарські споруди два сараї (позначені у технічному паспорті літерами Д, Е), вбиральня (позначена у технічному паспорті літерою Г), огорожа № 1, огорожа № 2, ворота № 3 та колодязь (позначений у технічному паспорті літерою К). Наведені вище обставини стверджуються належно засвідченою копією технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого 25.10.2009 року КП ЛОР «Стрийське МБТІ» на замовлення спадкодавця (а. с. 38-41). Цим-же документом стверджується й те, що вказаний вище житловий будинок у цілому не являється самочинним будівництвом. \~ \~ \~ \~Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, у даному випадку, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15.01.1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 року,\~та інших\~нормативно-правових\~актів.Якщо право власності на спірне домоволодіння, незважаючи на відсутність свідоцтва про право власності, підтверджувалося належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, як про це стверджує позивач, то орган місцевого самоврядування в особі Славської селищної ради Сколівського району Львівської області зобов'язаний був видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві [PERSON], а нотаріус зобов'язаний прийняти таку довідку разом із іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину (п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). \~ \~ \~ \~Судом також\~встановлено,\~що,\~незважаючи на\~викладене вище,\~спадкодавець [PERSON]своє\~право власності\~в органах\~БТІ не\~зареєструвала (не\~оформила). Разом з тим, вже згадана вище Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), у тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). \~ \~ \~ \~У матеріалах справи наявні довідки Славської селищної ради Сколівського району Львівської області від 08.05.2018 року за вих. № 1197 та від 10.05.2018 року за вих. № 1211 (а. с. 36, 37) з інформацією про власника спірного домоволодіння та землекористувача виділеної під забудову такого домоволодіння земельної ділянки, котрим є спадкодавець [PERSON]. \~ \~ \~ \~Відтак, при вирішенні питання щодо визнання права власності на спірне домоволодіння у порядку спадкування, суд оцінює наявність належних доказів на підтвердження правомірності забудови земельної ділянки у сукупності з іншими доказами, зібраними у матеріалах справи, у тому числі матеріалами технічної інвентаризації, де відсутня відмітка про самочинне будівництво, а також довідок органу місцевого самоврядування із інформацією про правомірність забудови. Зазначені обставини повністю підтверджують право спадкодавця на спірне домоволодіння, яке не залежало від його реєстрації на момент здійснення. \~ \~ \~ \~Судом також встановлено, що позивач, яка прийняла спадщину у встановленому порядку, зверталася до приватного нотаріуса Сколівського районного нотаріального округу Львівської області [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак одержала відмову у вчиненні зазначеної нотаріальної дії через відсутність усіх необхідних правовстановлюючих документів, а також довідки Славської селищної\~ради Сколівського\~району Львівської\~областіпро належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві [PERSON]. Після вчинення вказаних дій позивач звернулася до суду. \~ \~ \~ \~Як уже йшлося вище, позивач вправі успадкувати усі права спадкодавця [PERSON], оскільки інших спадкоємців після ї смерті, які б у встановленому порядку прийняли спадщину і не відмовилися від неї, немає. \~ \~ \~ \~На підставі вказаного вище, суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на житловий будинок загальною площею 55,6 кв. м., житловою площею 29,9 кв. м. (позначений у технічному паспорті літерою А-1) з двома верандами (позначені у технічному паспорті літерою «а», «а1») та господарськими спорудами двома сараями (позначені у технічному паспорті літерами Д, Е), вбиральнею (позначена у технічному паспорті літерою Г), огорожею № 1, огорожею № 2, воротами № 3 та колодязем (позначений у технічному паспорті літерою К), розташований у смт. Славське Сколівського району Львівської області по вул. Устияновича, буд. 41, у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла 08.01.2017 року. \~ \~ \~ \~Судові витрати у справі слід залишити за позивачем.

Outcome: approved