Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON] 10 серпня 2015 року звернулася в суд з позовом до Київської районної в м. Полтаві ради про визнання права власності на нерухоме майно. Посилалася на те, що в 1996 році було створено автоколектив «Вишня», погоджено схему розташування гаражів в актоколективі та в 1997 році побудовані всі гаражі. Вказувала, що за її заявою 11 лютого 2003 року виконавчим комітетом Київської районної в м. Полтаві ради прийнято рішення № 72 про включення її до складу автоколективу «Вишня» по [ADDRESS] та надано дозвіл зареєструвати гараж. Посилаючись одночасно на норм ст. ст. 328, 331, 376 ЦК України, просила суд визнати за нею право власності на гараж [ADDRESS] внутрішніми обмірами 3,36-5,75 м., загальною площею 19,3 кв.м., помічений на схемі під літерами «КН». В судовому засіданні представник позивача повністю підтримала подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Інші особи в судове засідання не з'явилися, будучи повідомлені про час та місце розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані позивачем докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради народних депутатів від 21 березня 1996 року № 130 виконком вирішив затвердити протокол № 63 засідання адміністрації і профспілкового комітету ВО «Полтавсільбуд» про створення колективу автолюбителів «Вишня», надано місця для будівництва двох багажів для службових автомобілів ВО «Полтавсільбуд». 02 квітня 1998 року затверджено акт державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об'єкта до експлуатації, згідно з яким 13 гаражів, в тому числі два гаражі ВО «Полтавсільбуд» є готовими до введення в експлуатацію. Акт містить відмітку про те, що він може слугувати підставою для реєстрації власності. Згідно з рішенням виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради від 11 лютого 2003 року № 72 виконавчий комітет вирішив включити [PERSON] до складу авто колективу «Вишня» по [ADDRESS] та зареєструвати на її ім'я побудований гараж в даному авто колективі. За повідомленням Київської районної організації «Автомотоспілка» м. Полтави авто колектив «Вишня» з 2001 року саморозпустився, не зареєстрований, документи щодо його створення відсутні. Також встановлено, що гараж [ADDRESS] як окремий об'єкт права власності не зареєстрований, правовстановлюючі документи на нього відсутні. За нормами ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Звертаючись до суду з відповідним позовом, позивач як на правову підставу визнання права власності на гараж одночасно посилається на норми ст. ст. 328, 331, 376 ЦК України. В судовому засіданні представником позивача також додатково надано пояснення щодо виникнення у позивача права власності відповідно до рішення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради від 11 лютого 2003 № 72. Разом з тим, згідно з виготовленим станом на 20 квітня 2015 року технічним паспортом на гараж [ADDRESS], даний гараж літ «а-1» є таким, що збудований самовільно. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Цією нормою передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України). Таким чином, звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку, визначеному ст. 376 ЦК України, позивачу слід довести суду обставини, за яких будівництво вважається самочинним. Самочинним вважається: а) будівництво іншого нерухомого майна, якщо збудовано на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; б) відведена не для цієї мети; в) без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; г) з істотним порушенням будівельних норм і правил. В розумінні ст. 376 ЦК України будівництвом об'єкта нерухомості на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, вважається спорудження таких об'єктів на земельній ділянці, що не віднесена до земель житлової й громадської забудови. Під наданням земельної ділянки розуміється рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою (п. 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)). Дослідженими в справі доказами встановлено, що земельна ділянка позивачу [PERSON] не надавалася не тільки для будівництва гаражу, а і для інших цілей. Крім того, як встановлено судом, спірний гараж по [ADDRESS] не було збудовано позивачем [PERSON], яка порушила питання про визнання права власності на нього. Тому до спірного об'єкта нерухомого майна відсутні підстави для застосування положень ч. 3 ст. 376 ЦК України, як підстави для визнання на нього права власності. Також позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів, які б давали підстави стверджувати, що будівництво спірного гаражу здійснено на земельній ділянці, яка була відведена іншій особі, а не позивачеві, жодні правовстановлюючі документи на землю відсутні. Враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку про відсутність жодних правових підстав, передбачених ст. 376 ЦК України, для визнання за позивачем [PERSON] права власності на гараж по [ADDRESS] За нормами ст. 328 ЦК України, на яку також посилається позивач в поданій до суду позовній заяві, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як встановлено судом, жодні правочини направлені на набуття позивачем права власності на спірний гараж, [PERSON] не укладалися, відсутні. Статтею 331 ЦК України передбачено можливість набуття права власності на новостворене майно та об'єкти незавершеного будівництва. Зокрема, відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Як встановлено судом, позивач [PERSON] не є особою, яка здійснила будівництво спірного гаража, тому не є особою, яка може порушувати питання про визнання за нею права власності на таке нерухоме майно в поряду,визначеному ст. 331 ЦК України. Твердження позивача в поданій до суду позовній заяві про те, що право власності на гараж набула з моменту прийняття його в експлуатацію з 02 квітня 1998 року є безпідставним, оскільки як встановлено судом, позивач не є особою, яка здійснила будівництво гаража та тільки в 2003 році виконавчим комітетом було вирішено включити [PERSON] до складу авто колективу «Вишня». Не можуть бути прийняті до уваги також і твердження представника позивача в судовому засіданні про те, що право власності у позивача виникло на підставі рішення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради від 11 лютого 2003 року № 72, оскільки дане рішення в силу норм законодавства не є підставою виникнення у позивача права власності на спірний гараж. На підставі викладеного, вирішуючи справу в межах заявлених позовних вимог та наданих до суду доказів і матеріалів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання пава власності на гараж є безпідставними та не підлягають задоволенню. У зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог понесені позивачем судові витрати не підлягають їй відшкодуванню.

Outcome: dismissed