Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

Позивач 18.01.2018 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи: Служби у справах дітей Біляївської районної державної адміністрації Одеської області, уточнивши свої вимоги заявою від 19.12.2018 року, просила: зобов`язати [PERSON] не перешкоджати зустрічам і спілкуванню [PERSON] із [PERSON] ; визначити способи участі [PERSON] у виховані сина [PERSON] , шляхом встановлення систематичних зустрічей матері з дитиною першої та третьої п`ятниці місяця з 14.00 год. до першої та третьої неділі місяця 10.00 год., у присутності сестри дитини, [PERSON] , а також у святкові дні та дні народження за попередньою домовленістю батьків, половину канікулярного періоду. Позовні вимоги мотивовані тим, що у сторін за час шлюбу народилося двоє дітей - донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Син проживає з відповідачем. Висновком органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради зобов`язано [PERSON] не перешкоджати [PERSON] зустрічам та спілкуванню з сином, визначено способи участі, втім відповідач ухиляється від виконання висновку. На підставі протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, справа надійшла до провадження судді Бойчука А.Ю. та ухвалою якого від 19.01.2018 року провадження у справі відкрите. До суду 01.08.2018 року надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача - адвоката Стетюри А.І., згідно якого [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову. Відзив мотивовано тим, що відразу після розлучення діти проживали з позивачкою, втім, у зв`язку з складною моральною обстановкою в новій сім`ї позивача діти за власним бажанням переїхали проживати до батька. Діти проживають з батьком вже більше 5 років. У [PERSON] нова сім`я та інші діти, ще 2 сина. Позивачка не бере участь у виховані, розвитку спільних дітей, взагалі не спілкується з сином. Позивач лише пише офіційні звернення до відповідача, щоб потім їх показувати в різних інстанціях, проте жодного разу не намагалася зустрітися з сином. Позивача неодноразово притягували до адміністративної відповідальності за насильство в сім`ї, дрібне хуліганство, що свідчить про те, що вона не може позитивно впливати на сина. До суду 08.08.2018 року надійшла відповідь на відзив, згідно якої [PERSON] надала копію постанови Апеляційного суду Одеської області та вказала, що доводи викладені у відзиві спростовані суддями в даній постанові. На підставі розпорядження керівника апарату суду №693/19 від 04.02.2019 року по справі було проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, в результаті якого справа надійшла до провадження судді Бондаря В.Я. Ухвалою від 11.02.2019 року справу прийнято до провадження судді Бондаря В.Я. та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 28.03.2019 року. У підготовчому засіданні 28.03.2019 року була прийнята заява про зміну позовних вимог від 19.12.2018 року, розгляд справи відкладено, у зв`язку з тим, що позивач знаходиться на 9 місяці вагітності, відповідач також просив відкласти розгляд справи, на 12.06.2019 року. У підготовчому засіданні 12.06.2019 року було залучено до участі у справі органі опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради в якості третьої особи, оголошено перерву до 16.07.2019 року. В результаті проведених підготовчих дій, у підготовчому засіданні 16.07.2019 року протокольною ухвалою було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 04.09.2019 року. У судовому засіданні 04.09.2019 року було допитано свідка [PERSON] , та ухвалено викликати у судове засідання [PERSON] разом із шкільним психологом або класним керівником, оголошено перерву до 22.10.2019 року. У судовому засіданні 22.10.2019 року було заслуховано [PERSON] в присутності шкільного психолога. З метою надання учасникам справи ознайомитися з допитом неповнолітнього, оголошено перерву до 20.11.2019 року. У судовому засіданні 20.11.2019 року було допитано свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] наполягала на задоволені позовних вимог. [PERSON] та його представник [PERSON] заперечували проти задоволення позову. Третя особа у судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися у встановленому порядку. Раніше подавали заяву про розгляд справи за їх відсутності, вирішення справи просили здійснити на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків та оцінивши всі наявні докази в їх сукупності, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, зважаючи на наступне. Судом встановлено, що у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилася донька - [PERSON] (т.1 а.с.8) та [INFO] народився син - [PERSON] (т.1 а.с.9). [PERSON] 10.12.2009 року склала заповіт. Яким заповідала все своє майно [PERSON] , а якщо він не приймає чи не встигне прийняти спадщину, то дітям [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с.201-202). З заяви [PERSON] - сестри [PERSON] , посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Алексєєвою О.В., зареєстрована за №762 від 01.09.2018 року вбачається, що після розірвання шлюбу діти сторін проживали з матір`ю, втім на початку 2013 року [PERSON] після чергової зустрічі з дітьми не повернув їх матері (т.2 а.с.39). Тотожні заяви складено [PERSON] - матір`ю [PERSON] , [PERSON] та посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Алексєєвою О.В. (т.2 а.с.40, 41). Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07.11.2012 року у справі №522/26937/13-ц встановлено факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] разом з батьком [PERSON] . Встановлено факт окремого проживання [PERSON] зі своїми дітьми та [PERSON] протягом більше 6 місяців (т.2 а.с.14). [PERSON] проживає разом з синами [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (т.1 а.с.158). Діти сторін [PERSON] та [PERSON] проживають з [PERSON] , про що свідчить довідка Дачно-садового товариства «Вітамін» від 14.12.2013 року (т.2 а.с.102). Висновком органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №01-11/2007 від 18.01.2017 року зобов`язано [PERSON] не перешкоджати зустрічам і спілкуванню [PERSON] з сином [PERSON] , [INFO] . Визначено спосіб участі [PERSON] з сином [PERSON] , шляхом встановлення систематичних зустрічей матері дитини щоп`ятниці з 15,00 год. до 18.00 год., у присутності батька [PERSON] , до налагодження стосунків матері з сином, а також у святкові дні та дні народження за попередньою домовленістю батьків (т.1 а.с.43-44). [PERSON] зверталася до [PERSON] , як до судді Господарського суду Одеської області з приводу зустрічей з сином неодноразово (т.1 а.с.48-50, 52-59, 93, 97) також зверталася до голови Господарського суду Одеської області з приводу впливу на [PERSON] (т.1 а.с.51). [PERSON] неодноразово зверталася до навчального закладу в якому навчається [PERSON] , саме Одеського-навчально-виховного комплексу №90 ім. О.С. Пушкіна з проханнями зобов`язати батька на будь-які дії, зокрема не чинити перешкоди у спілкуванню, зробити щеплення дитині, надати психолога та ін. З приводу невиконання [PERSON] висновку органу опіки та піклування ПРА ОМР Берестецька-Зайцева О.В. зверталася до відділу поліції (т.1 а.с.88), листом Шевченківське відділення поліції Приморського відділу поліції в м. Одесі повідомило, що дане звернення є цивільно-правовими відносинами (т.1 а.с.90). Згідно листа Одеського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді №03-Б-217/2 від 25.06.2018 року у відповідь на запит [PERSON] щодо надання психологічних послуг з метою налагодження внутрішньо-сімейних стосунків з сином, повідомлено, що [PERSON] відмовився від проведення з [PERSON] психологічної роботи на дання психологічних послуг, спрямованих на налагодження взаємовідносин між дитиною та його біологічною матір`ю (т.1 а.с.91, 92). Також згідно листа Служби у справах дітей ТВ ССД ОМР у Приморському районі №07/6033 від 24.07.2018 року повідомлено, що [PERSON] заперечує проти вручання будь-кого виття малолітнього [PERSON] та його родини, мотивуючи тим, що втручання в його особисте життя та життя дитини наносить йому психологічну шкоду (т.1 а.с.127). [PERSON] звертався до Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області з заявою, згідно якої просив вжити заходів щодо припинення знущання над сином [PERSON] , припинення втручання в начальний процес [PERSON] з боку [PERSON] - [PERSON] та притягнути останню до відповідальності за психологічне насильство над неповнолітніми. Висновком органу опіки та піклування Біляївської районної державної адміністрації Одеської області №Б-1230-23, Б-999-23 від 30.11.2018 року комісія вважає за доцільне визначити час та місце спілкування [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] першу та третю п`ятницю місяця з 15.00 год. до 17.00 год. без обмежень місця спілкування в присутності осіб, близьких до дитини (т.2 а.с.170-172). З листа до директора Одеського-навчально-виховного комплексу №90 ім. О.С. Пушкіна від 12.06.2019 року вбачається, що батьки [PERSON] обоє були присутні на батьківських зборах, що відбулися 22.05.2019 року (т.3 а.с.122). 27.08.2019 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бутенко Н.П. зареєструвала заяву [PERSON] - старшої доньки сторін, яка вказала, що ні вона ні її брат не бажають спілкуватися з матір`ю, коли вони проживали разом, мати не приділяла їм уваги, постійно кричала, навіть застосовували заходи впливу навіть фізичної сили, нерідко знаходилася в стані алкогольного сп`яніння (т.3 а.с.194). Постановою Верховного суду від 14.11.2018 року у справі №522/10190/16-ц залишено без змін постанову Апеляційного суду Одеської області від 17.05.2018 року, якою відмовлено у задоволені позову [PERSON] щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] (т.2 а.с.153-162). Свідок [PERSON] повідомила, що вона є матір`ю позивачки, повідомила, що теперішнім чоловіком доньки вона не спілкується, проте знає, що він добре відноситься до дітей. Вказала, що [PERSON] також гарний батько, так як і [PERSON] мати. Вказала, що старша донька пішла жити до батька в якості няні для [PERSON] , оскільки нова дружина [PERSON] трохи старша їх старшої доньки. [PERSON] не забороняє спілкуватися бабусі та дідусю з внуком та лише на вулиці, аби син не бачив фото матері. Вказує, що [PERSON] він називає «колишня мама», що дуже ранить бабусю. На питання головуючого чи знає щось свідок про зловживання позивача алкоголем, [PERSON] вказала, що не була присутня та у неї викликає запитання, можливо був клофелін а можливо алкоголь, адже відповідачу необхідно було кожної ночі йти з дому. Свідок [PERSON] відзначила, що знає [PERSON] десь з 1990-х років. Обставини за яких діти почали проживати з батьком вона знає зі слів третіх осіб. [PERSON] повідомила, що є рідною сестрою позивачки та по суті справи пояснила, що у їх сім`ї всі знали, що діти залишилася проживати з батьком після чергового візиту, втім свідком таких подій вона не була. З показань [PERSON] встановлено, що [PERSON] дозволяла собі неодноразово виражатися нецензурною лайкою в сторону дітей, [PERSON] поїхала проживати до батька добровільно та пізніше ніж [PERSON] . Неодноразово додому [PERSON] , коли там проживала [PERSON] викликалася поліція. Згідно ч. 2 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Відтак, неповнолітній [PERSON] в присутності шкільного психолога у судовому засіданні повідомив, що він не хоче спілкуватися з мамою, його менших братиків він не бачив, до мати [PERSON] він нічого не відчуває. Весь час поки вони не спілкувалися він про неї не думав, коли вона різко з`явилася він думав, що це все не по справжньому. Коли вперше мама прийшла до школи він її не впізнав та злякався. Кожний раз коли [PERSON] приходить у однокласників виникають запитання «хто це?», що тривожить [PERSON] . За змістом статей 150, 155 Сімейного кодексу України (далі - СК України), здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно статті 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У статті 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Відповідно до статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо) місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до частин першої та другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Спілкування позивача з сином не перешкоджатиме нормальному розвитку дитини, оскільки доводи про зловживання спиртними напоями не були доведені відповідачем, а показаннями свідків вбачається вживання [PERSON] алкоголю на період проживання з нею дітей, тобто 2012-2013 роки. Також варто відзначити, що мати [PERSON] не була позбавлена батьківських прав, тому зобов`язана брати участь у виховані сина. Тож, під час розгляду справи відповідачем не спростовано наявність у позивача права на особисте спілкування з дитиною, передбачене положеннями частини другої статті 157 СК України, не доведено неспроможність матері спілкуватися з дитиною та доглядати за ним, що могло б перешкоджати нормальному її розвитку. При цьому, суд враховує, що у [PERSON] п`ять дітей, троє з яких проживають з нею та наймолодша [PERSON] народилася в [INFO] Таким чином, враховуючи думку дитини [PERSON] , з урахуванням всіх встановлених обставин, суд дійшов висновку, що слід відступити від висновку органу опіки та піклування та встановити час для зустрічі позивача з сином кожної третьої п`ятниці місяця з 15.00 до 17.00 год. Зустрічі мають проходити в присутності батька, оскільки батьки мають однакові права та обов`язки щодо дитини, а вимоги позивача про зустрічі з сином в присутності доньки, є такими, що можуть обмежувати права та інтереси повнолітньою доньки [PERSON] Зустрічі матері мають відбуватися недалеко від навчального закладу дитини, що є нейтральною територією для обох батьків, втім не в самому навчальному закладі, оскільки в час визначений судом заняття [PERSON] вже закінчаться, що вбачається з одного з листів школи, та зі слів [PERSON] встановлено, що присутність матері в школі приносить йому дискофорт. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Outcome: partial