Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

Позивач 28 квітня 2014 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, в якому вказала, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 23 грудня 2006 року. Від сумісного подружнього життя мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Подружні відносини між сторонами були припинені з травня 2012 року, подружнє життя не склалося через різні погляди на життя, часті непорозуміння та суперечки, які призвели до розпаду сім`ї. Переконана, що подальше спільне сімейне життя і збереження шлюбу не можливо. Також у період шлюбу сторонами за спільні кошти було придбано квартиру [ADDRESS], право власності на яку було зареєстровано за відповідачем. Просила розірвати шлюб, у зв'язку з тим, що шлюбно-сімейні відносини припинені з травня 2012 року; визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS] та стягнути судові витрати. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити. В обґрунтування позовних вимог посилався на обставини, викладені у позові. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню по наступним підставам. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23 грудня 2006 року. Шлюб зареєстрований Бабушкінським відділом РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис за № 1128 /а.с. 10/. Встановлено, що при одруженні позивачка змінила своє прізвище «[PERSON]» та взяла прізвище чоловіка «[PERSON]», і після розірвання шлюбу бажає залишити дане прізвище. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] /а.с.11/. Як вбачається ст. 55 ч.1 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Крім того, відповідно до ч.3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини і примушення до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження не може мати місце, як передбачене ч.4 вказаної статті. Сімя розпалася остаточно і зберегти її неможливо, оскільки в сім'ї немає взаєморозуміння, почуття кохання втрачено. Фактично шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного домашнього господарства припинені з травня 2012 року. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливо. Враховуюче вищевикладене, суд вважає за необхідне розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 23 грудня 2006 року та позовні вимоги в цій частині законні, обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню. Встановлено, що у період сумісного подружнього життя, за спільні кошти, сторонами була придбана квартира [ADDRESS], право власності на яке зареєстровано за [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу квартири від 01.07.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] за реєстровим № 4952 (а.с.12-14). Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У відповідності до ст.70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Таким чином, придбана квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. При цьому статтею 71 СК України визначено, що майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Враховуюче вищевикладене, суд вважає, що за позивачкою має бути визнано право власності на ? частину спільно нажитого з відповідачем під час шлюбу майна, а саме, квартири [ADDRESS] та позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, судові витрати у розмірі 225,78 грн. необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. Також з відповідача підлягає стягненню в дохід держави недоплачений судовий збір в розмірі 17,82 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved