Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

Позивач «28» грудня 2015 року звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення з відповідачів боргу за кредитним договором від 07.05.2007 в розмірі 85 621,86 доларів США, що становить 1\~847 719,94 грн. та судового збору. Обґрунтовує позов тим, що на підставі кредитного договору №LVH9G100000168 від 07.05.2007 позивач надав відповідачу [PERSON] кредит в сумі 28\~000 доларів США для купівлі квартири. З метою забезпечення\~\~виконання зобовязань за згаданим кредитним договором з відповідачем [PERSON] 07.05.2007 укладено договір поруки. Оскільки відповідач [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконав, порушив умови кредитного договору, тому станом на 29.09.2015 утворилась заборгованість за кредитом в розмірі 15 439,40 доларів США, за відсотками в розмірі 19 703,21 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом 3889,36 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 42\~501,63 доларів США, штраф (фіксована частина) 11,58 доларів США, штраф (процентна складова) 4076,68 доларів США. Відповідною заявою від 08.04.2016 позивач уточнив позовні вимоги, просить стягнути з відповідачів різницю між заборгованістю, яка нарахована станом на 29.09.2015 в розмірі 85\~621,86 доларів США та сумою, яка задоволена судовим рішенням - апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.07.2011, а саме в розмірі 65\~939,77 доларів США, а також штрафи 11,58 доларів США та 3 296,99 доларів США, що становить разом 69\~248,34 доларів США і складає (згідно курсу НБУ) 1\~494\~379, 24 грн. Остаточно відповідною заявою від 17.05.2016 від позивача до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, згідно з якою ПАТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідачів заборгованість в розмірі 26\~760,45 доларів США та 916\~241,27 грн. Обґрунтовує уточнені позовні вимоги тим, що 28 січня 2013 року відповідачі частково погасили заборгованість в сумі 13\~216,11 доларів США. Вважає, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобовязальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності, тому просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість в розмірі 26760,45 доларів США, яка складається з 19\~562,52 доларів США заборгованість по процентам за 15.02.2009 по 29.09.2015; 3889,36 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом за період з 01.10.2009 по 29.09.2015. Крім того, просить стягнути з відповідачів заборгованість в розмірі 916\~241,27 грн., яка складається з 42\~487,89 доларів США пені з 07.12.2009 по 29.09.2015, штраф (фіксована частина) 11,58 доларів США, 3296,99 доларів США штраф (процентна складова). В судове засідання представник позивача не прибув, відповідною заявою позов підтримує, просить уточнені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не зявились, відповідною заявою просять застосувати наслідки позовної давності і відмовити в задоволенні позову. Суд вважає за можливе розглядати справу у їх відсутності. Згідно з ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали даної справи, зясувавши її дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 07 травня 2007 р. між позивачем ЗАТ «ПриватБанк», яке перейменовано у ПАТ «ПриватБанк» (кредитодавець), та відповідачем [PERSON] (позичальник) укладено кредитний договір, згідно з яким банк надає позичальнику кредит на умовах, визначеними сторонами, в розмірі 28\~000 доларів США на купівлю квартири, а також у розмірі 9450 доларів США на сплату страхових платежів з остаточною датою повернення кредиту 06 травня 2037 р. (а.с.14-16) Відповідно до ст. ст. 546, 553 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема порукою. Зясовано, що з метою забезпечення виконання позичальником [PERSON] зобовязань по кредитному договору, між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки від 07 травня 2007 р. за № LVH9G100000168/1 (а.с.17) Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. З копії рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.07.2011 вбачається, що стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № LVH9G100000168 від 07.05.2007 в сумі 201\~715 грн. 44 коп. (а.с. 48) Дане рішення набрало законної сили, проте відсутні відомості про його виконання. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 18 квітня 2016 р. закрито провадження у даній справі в частині вимог про стягнення з [PERSON], [PERSON] \~25\~060 доларів США заборгованості по тілу кредиту, 140,69 доларів США заборгованість по відсотках, 13,74 доларів США пені.\~ (а.с. 93) У звязку з закриттям провадження в частині вимог, сума залишку боргу, який було нараховано позивачем за вищевказаним кредитним договором становить: заборгованість по процентам за 15.02.2009 по 29.09.2015 19\~562,52 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом з 01.10.2009 по 29.09.2015 3889,36 доларів США, пеня 42487,89 доларів США, штраф (фіксована частина) 11,58 доларів США, штраф (процентна частина) 3296,99 доларів США. (а.с.102) Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь та самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.\~\~ Таким чином, судом встановлено, що ПАТ «Приватбанк» у 2010 році скористався своїм правом на дострокове стягнення кредиту з відповідача, заборгованість стягнута судовим рішенням (рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.07.2011) і як вказує представник позивача, погашення відповідачем відбулось 28 січня 2013 року. При цьому, жодних підтверджуючих доказів суду не надано. Відповідно до\~ст.526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. ст.\~629, 638 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Статтею 530 цього ж Кодексу\~передбачено, що якщо в зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Як зазначено вище, у кредитному договорі № LVH9G100000168 від 07.05.2007 сторони встановили як дату остаточного повернення кредиту - 06.05.2037, так і порядок виконання боргових зобовязань (п. 7.1), відповідно до якого щомісяця в період з 01 по 06 число кожного місяця позичальник зобовязаний сплатити щомісячний платіж в розмірі 347,61 доларів США для погашення заборгованості за кредитом, відсоткам, винагороди. Таким чином, графіком повернення кредиту, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання, згідно з ч. 3\~ст. 254 ЦК України, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Як\~\~встановлено\~\~судом, [PERSON] перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту з 04 січня 2010 року (а.с. 47), у звязку з чим, позивач звернувся в суд (Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська) про дострокове погашення сум кредиту та нарахованих сум, у той час як з вимогою на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, позивач звернувся 28.12.2015, включивши до позовних вимог суму заборгованості по відсотках, комісії, пені (обрахованої в доларах США) за період з 15.02.2009 по 29.09.2015, штрафів. Від відповідача [PERSON] 27.01.2016 надійшла заява про застосування наслідків спливу позовної давності про стягнення заборгованості (основного зобовязання, процентів, пені) (а.с. 46). Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4\~ст. 267 ЦК України). Як встановлено судом, фактично ПАТ КБ «ПриватБанк» заявив вимогу про стягнення з відповідачів процентів за період з 15 лютого 2009 року по 29 вересня 2015 року і, на переконання суду, загальна позовна давність за цією вимогою за період з 29.09.2012 по 29.09.2015 не сплила. У постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 р. із змінами, надані розяснення, згідно з якими зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598\~ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. За положеннями ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею ж 3 ЦПК України закріплено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За таких обставин суд дійшов висновку, що з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства вимога про стягнення процентів за період з 29.09.2012 по 29.09.2015 в розмірі 7092,49 доларів США (19562,52 12470,03), а також вимога про стягнення комісії за користування кредитом за період з 29.09.2012 по 29.09.2015 в розмірі 1972,60 доларів США (3889,36 1916,76) підлягає задоволенню. Що стосується решти позовних вимог, судом враховано наступне. Банк пред'явив до стягнення з відповідачів також заборгованість за пенею за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у розмірі 42487,89 доларів США, штраф у розмірі 11,58 доларів США (фіксована частина) і 3296,99 доларів США (процентна складова). Відповідно до п. 4.1 кредитного договору у випадку порушення позичальником зобовязання, передбачених п.п.2.2.2, 2.2.3 (щодо сплати відсотків та винагороди) позичальник сплачує пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні. Згідно із ч. 3\~ст. 549 ЦК України\~пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Частиною третьою\~статті 551 ЦК України\~передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя\~статті 551 ЦК України\~з урахуванням положень\~статті 3 ЦК України\~щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої\~статті 10 ЦПК України\~щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України по справі №6-100цс14 від 03 вересня 2014 р. та відповідно до положень\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для всіх судів України. Закриваючи провадження в частині позовних вимог представнику позивача розяснювалось право надати суду чіткий розрахунок пені. Наданий представником позивача розрахунок пені за період з 07.12.2009 по 29.09.2015 в розмірі 42\~487,89 доларів США свідчить про те, що позивачем за цей період нараховувалась заборгованість на суму боргу в розмірі 27743,19 доларів США, тобто суму, яка ще у 2010 році стягнута судовим рішенням. При цьому, такий обрахунок пені проведено у валюті, а не в гривнях і розмір пені значно більший від розміру збитків. Враховуючи норму ч. 3\~ст. 551 ЦК України, суд приходить до висновку, що розмір пені за порушення зобовязання щодо повернення суми процентів та винагороди необхідно зменшити з 42\~487,89 доларів США (еквівалент 916\~888,67 грн.) до 3486,80 грн., що відповідатиме засадам розумності та справедливості, а також розміру збитків, які підлягають стягненню (сукупний розмір заборгованості по процентам та комісії - 153\~055,93 грн. + 42\~568,71 грн.). Саме такий розмір пені є виваженим, незважаючи на те, що із заявою про зменшення розміру пені відповідачі окремо не звертались, тоді як всі зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Вимога позивача про стягнення штрафу, яка ґрунтується на положеннях п.5.4 кредитного договору також підлягає до задоволення. Пунктом 5.4 кредитного договору визначено, що у випадку порушення позичальником будь-якого грошового зобовязання за договором понад 30 календарних днів, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. плюс 5% від суми невиконаного зобовязання. При цьому, суд звертає увагу на те, що кредитор просить стягнути фіксовану частину штрафу в доларах без урахування умов договору, які передбачають сплату цієї частини штрафу в гривнях. Відтак, до задоволення підлягає фіксована частина штрафу, яка складає 250,00 грн., а не 11,58 доларів США як зазначено у позовній заяві. Нарахована позивачем процентна складова штрафу підлягає зменшенню, виходячи з суми невиконаних зобовязань, тому до стягнення підлягає процентна складова штрафу, яка складає 453,25 доларів США (7092,49 доларів США + 1972,60 доларів США)*5%), що в еквіваленті до офіційного курсу НБУ, запропонованого позивачем 21,58, становить 9781,14 грн. Що стосується позовних вимог, заявлених до поручителя [PERSON], то в цій частині судом враховано наступне. Від відповідача [PERSON] до суду 27.01.2016 надійшла заява про застосування наслідків строку позовної давності і відмову у позові. Виходячи з приписів ч. 4 ст.559\~ЦК\~України, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. У п.24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 р. із змінами, розяснено, що при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Зясовано, що у даному конкретному випадку сторони обумовили, що строк припинення поруки наступає після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Тим самим сторони шляхом підписання договору поруки від 07.05.2007 обумовили 5-ти річний строк. Встановлено, що позивач скористався своїм правом на повернення кредиту достроково ще у 2010 р., рішення відносно чого набрало законної сили 14.07.2011, тоді як даний позов подано до суду у серпні 2015 р. У звязку з наведеним вище, суд приходить до висновку, що позивач не пропустив встановлений строк предявлення вимоги по поручителя, тому поруку не можна вважати припиненою. Отже, наявні підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, з врахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України. Враховуючи встановлені вище судом обставин, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст.11 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню в частині примусового солідарного стягнення з відповідачів заборгованості по відсотках за період з 29.09.2012 по 29.09.2015 в розмірі 7092,49 доларів США (еквівалентно 153\~055 грн. 93 коп.), комісії за користування кредитом за період з 29.09.2012 по 29.09.2015 в розмірі 1972,60 доларів США (еквівалентно 42\~568 грн. 71 коп.); пеня 3486 грн. 80 коп.; штраф (фіксована частина) 250 грн.; штраф (процентна складова) 453,25 доларів США (еквівалентно 9781 грн. 14 коп.) Згідно із ст.88 ЦПК України задовольняючи частково позовні вимоги, позивачеві підлягають до присудження понесені ним судові витрати пропорційно задоволеним вимогам, що становлять (судовий збір 27\~715 грн. 80 коп. х 11,32% : 100%) 3137 грн. 42 коп., які слід стягнути з відповідачів порівну. На підставі ст.ст.11, 15, 16, 61, 509, 525, 526, 546, 549, 550, 553, 554, 559, 1049, 1054 ЦК України\~та

Outcome: partial