Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON] в січні 2017 року звернувся до суду з вище вказаним позовом, в якому просить визнати кредитний договір № 014/8711/84/10176 від 25.11.2005 року, укладений між ним та АППБ «Аваль», недійсним. Мотивує позовні вимоги тим, що банк не мав права укладати кредитний договір в іноземній валюті; індивідуальна ліцензія на надання кредитів в іноземній валюті в банку була відсутня; банк скористався нечесною підприємницькою практикою, допустивши обман споживача; договір порушує публічний порядок, оскільки при буквальному дотриманні його умов споживач змушений допустити порушення ст. 162 КУпАП. В судове засідання позивач не з'явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений судом в установленому законом порядку, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримуючи позовні вимоги та наполягаючи на їх задоволенні. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений судом в установленому законом порядку, подав письмові заперечення проти позову, в яких пояснив, що договірні умови було погоджено між сторонами в момент укладення оспорюваного позивачем договору, банк діяв при його укладенні на підставі належним чином оформленої банківської ліцензії на право здійснювати банківські операції, визначені ч. 2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», за якою банк в тому числі вправі видавати кредити в доларах США. Просить в позові відмовити, вважаючи його безпідставним. Представник третьої особи ГО «Справа принципу» в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений судом в установленому законом порядку, про причини неявки не повідомив. Представник третьої особи Хмельницького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений судом в установленому законом порядку, подав заяву про розгляд справи за його відсутності та письмові пояснення по справі, в яких зазначив, що 19.12.2005 р. між [PERSON] та третьою особою був укладений договір № 218.23.05 про надання часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків, згідно котрого третя особа від імені держави відшкодовує [PERSON] частину відсотків за кредитом, наданим Хмельницькою обласною дирекцією АППБ «Аваль» для придбання житла за адресою: [ADDRESS]. На виконання вказаної домовленості за весь період дії договору станом на 03.05.2017 р. третя особа перерахувала [PERSON] кошти часткової компенсації на загальну суму 88035,12 грн. Просить врахувати, що в разі визнання судом кредитного договору від 25.11.2005 р. № 014/711/84/10176 недійсним третя особа вимагатиме від [PERSON] повернення суми перерахованих йому коштів. За таких обставин суд вважає за можливе судовий розгляд справи провести за відсутності позивача, представників відповідача та третіх осіб в судовому засіданні з урахуванням наданих письмових пояснень та заперечень, без фіксування судового засідання технічними засобами звукозапису. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних мотивів. За правилами частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 27.04.2016 року та ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 18.05.2017 року у цивільній справі № 686/22178/15-ц за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості встановлено, що 25 листопада 2005 року між АПП банк «Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно якого останньому надано кредит у сумі 25000 доларів США строком до 24 листопада 2025 року зі сплатою 12,5 % річних за користування кредитними коштами (п.п. 1.1., 1.3., 1.5. цього договору). Сторонами в установленому законом порядку погоджено в належній формі всі умови договору, що підтверджується власноручними підписами сторін. В подальшому, 19.12.2005 року між Хмельницьким регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та [PERSON] укладено договір про надання часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків № 218.23.05 (а.с. 117 - 119), згідно котрого Фонд від імені держави відшкодовує частину відсотків за кредитом, що надається позичальнику на будівництво (реконструкцію) або придбання житла комерційним банком ХОД АППБ «Аваль». Сторони погодили розмір часткової компенсації - одна облікова ставка НБУ, що діє на день укладення кредитного договору і становить 9,5%. Фактичний розмір часткової компенсації за відповідний період розраховується, виходячи з фактичного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором (пункти 1.1, 2.1, 2.2 договору часткової компенсації). На виконання зазначеного договору про надання часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків Хмельницьке регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» перерахувало [PERSON] станом на 27.04.2017 року 88035,12 грн., що підтверджується наявною у справі інформацією (а.с. 120 - 122). Вище вказаною ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області встановлено також, що всупереч посиланню [PERSON] ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надав суду його заяву від 25 листопада 2005 року на видачу готівки, на якій зазначено про отримання [PERSON] 25000 доларів США, а також що в матеріалах справи наявна банківська ліцензія, що спростовує посилання [PERSON] про те, що судом не досліджувалась можливість надання банком кредиту в іноземній валюті. Копії вище зазначених заяви на видачу готівки та банківської ліцензії, а також дозволів і додатків до них наявні і в матеріалах справи (а.с. 143, 131 - 134, 153 - 156). Позивач оспорює укладений ним кредитний договір, зокрема, з тієї підстави, що вказані в зазначеному договорі кошти насправді не були ним отримані. Вказана обставина спростована вище наведеною ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області. Позивач посилається також на відсутність в АППБ «Аваль» права на укладення договору кредиту в іноземній валюті. Так, відповідно до приписів статей 1, 5 Декрету про систему валютного регулювання і валютного контролю надання кредитів в іноземній валюті віднесено до валютних операцій, здійснення яких потребує отримання генеральних чи індивідуальних ліцензій Національного банку України. Генеральні ліцензії видаються на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Згідно з підпунктом «в» пункту 4 статті 5 зазначеного Декрету у разі надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, вони потребують отримання індивідуальної ліцензії. Проте на час укладення кредитного договору законодавством таких меж не було встановлено і єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті була наявність у них генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій. Таким чином, з наданої представником позивача банківської ліцензії, дозволів та додатків до них вбачається, що надаючи позивачу кредит в іноземній валюті, банк діяв правомірно. Позивач зазначає також про використання відповідачем нечесної підприємницької практики, однак не деталізує, в чому саме вона виявилась. Жодних ознак обману споживача банком при укладенні кредитного договору з матеріалів справи не вбачається. Крім того, позивач посилається на те, що спірний кредитний договір порушує публічний порядок. Згідно частин 1, 2 ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Однак з аналізу даного кредитного договору вбачається, що він не був спрямований на порушення будь-яких прав і свобод позивача, в тому числі не спонукав позивача до вчинення жодних адміністративних правопорушень. Натомість укладення кредитного договору надало позивачу можливість придбати власне житло, що підтверджується договором купівлі-продажу від 25.11.2005 року, копія котрого наявна у справі (а.с. 114). Як зазначено в правовій позиції Верховного Суду України, висловленій ним у постанові від 25 грудня 2013 року у справі № 6-94цс13, однією з обов'язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв'язку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону, у суду немає правових підстав для задоволення позову. Уклавши оспорюваний договір в 2005 році, позивач впродовж тривалого часу виконував його умови, що підтверджується наявними у справі виписками по рахунках позивача (а.с. 144 - 152, 157 - 190), тим самим додатково виражаючи свою згоду з ними, і лише після звернення банку до суду з позовними вимогами до нього в зв'язку із допущеними простроченнями за договором ініціював позов про визнання договору недійсним. Таким чином, позовні вимоги свого підтвердження не знайшли, в позові слід відмовити в повному обсязі. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed