Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON] 17.09.2019р. звернулася до суду з вищезгаданим позовом, в уточненій редакції якого від 28.10.2019 року просить визнати для [PERSON] , померлої [INFO] , та [PERSON] , померлого [INFO] , частки у праві спільної сумісної власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] - по 1/2 частині за кожним; визнати за нею право власності на 1/2 частину зазначеної квартири у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , а за [PERSON] право власності на 1/2 частину зазначеної квартири у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . В обґрунтування позову зазначила, що її сестрі [PERSON] , яка померла [INFO] , за життя належала квартира [ADDRESS] , яка була придбана нею у період шлюбу з [PERSON] , померлим [INFO] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 20.09.2001 року. Після смерті сестри вона та відповідач звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини (вона за заповітом [PERSON] після її смерті, а відповідач - за законом після смерті [PERSON] ), проте у видачі свідоцтв їм було відмовлено через те, що не виділено частки у праві спільної сумісної власності, тому вона звернулася до суду з цим позовом. Позивач [PERSON] в судовому засіданні присутньою не була, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні присутнім не був, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав, просив задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] уклали 05.07.1972 року шлюб. Після укладення шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.18). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірвано 20.09.2001 року. Прізвище після розірвання шлюбу [PERSON] не змінювала (а.с.18). У період шлюбу - 22.07.1999 року [PERSON] за договором купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Чорною О.С., придбала квартиру [ADDRESS] , зареєстровано в КБТІ 18.08.1999 року (а.с.15, 16). Відповідно розпорядження Голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 19 травня 2016 року №Р-223/0/3-16 «Про перейменування топонімів у населених пунктах області» вул. 22-го Партз`їзду в м. Кривому Розі перейменовано на вул. Віталія Матусевича. [PERSON] помер [INFO] , заведено спадкову справу №863/2008 (а.с.13). [PERSON] померла [INFO] (а.с.17), заведено спадкову справу №375/2017 (а.с.13). За життя [PERSON] складено заповіт, яким вона заповіла все належне їй майно, де б вона не було та з чого б не складалося, і взагалі все те, що їй належатиме на день смерті і на що вона за законом матиме право - [PERSON] , [INFO] (а.с.20). Після смерті [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] звернулися до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину, однак 06.09.2019 року постановою державного нотаріуса Четвертої криворізької державної нотаріальної контори Артеменко Л.М. у вчиненні нотаріальної дії відмовлено, оскільки свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті обох з них Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України не передбачена. Частиною 3 ст.368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно зі ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, нормою статті 60 СК України визначено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, квартира [ADDRESS] є об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] . Згідно зі ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відтак, частка кожного з подружжя у спірному майні дорівнює 1/2 частці, тому після смерті [PERSON] та [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді 1/2 частки (на час смерті [PERSON] - шлюб між ним та [PERSON] було розірвано). Згідно зі ст.ст.1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийтяти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.1270 ЦК України). Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцем після смерті [PERSON] за заповітом є [PERSON] (а.с.20). Відомості щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадковому майні відсутні. Спадкоємцем [PERSON] за законом є його син [PERSON] (а.с.13). Таким чином, [PERSON] та [PERSON] в установлений законом строк звернулася до нотаріальної контори після смерті [PERSON] та [PERSON] з заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину, але не мають можливості отримати свідоцтва про право на спадщину тільки через те, що видача свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті обох з них Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України не передбачена. Відповідно до п.п.1.1 п.1 Глави 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5 у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з подальшим повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. Отже, видача свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті обох з них Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України не передбачена. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні і зазначені вище фактичні обставини в контексті наведених норм законодавства, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими, тому суд задовольняє позов. На підставі викладеного, враховуючи положення ст.ст.16, 312, 1216-1218, 1225, 1268,1269, 1296, 1297 ЦК України,

Outcome: approved