Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

Позивач [PERSON] з 01.09.2008 року до 31.10.2011 року працював на посаді викладача в тому закладі освіти та був звільнений 31.10.2011 року. Припинення трудового договору відбулось на підставі п.5 ст.36 КЗпП України. Наказ по Краматорському машинобудівному ліцею від 20.10.2011 №43-Л. та особова заява на звільнення датована 20.10.2011 року. (а.с.35-36). Наказом Управління освіти і науки Донецької обласної державної адміністрації від 30.06.2011 року № 448 «Про створення державного навчального закладу «Краматорське вище професійне металургійне училище» здійснена реорганізація двох навчальних закладів - Краматорського вищого професійного машинобудівного училища та Краматорського професійного машинобудівного ліцею. Реорганізація здійснювалась шляхом злиття. Відповідно така установа і була зареєстрована у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб 10.10.2011 року. (а.с.3-7). Позивач [PERSON] 01.11.2011 року був прийнятий до Державного навчального закладу «Краматорське вище професійне металургійне училище» відповідно до затвердженого Штатного розпису на посаду викладача на підставі особистої заяви від 01.11.2011 року. (а.с.44-45). Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення . Як вбачається із копії розрахункового листа, за жовтень 2011 року, позивач отримав всі належні суми. У зв`язку з тим, що позивач працював в жовтні 2011 року в Краматорському професійному машинобудівному ліцеї, який не мав статусу вищого професійно-технічного навчального закладу, позовні вимоги щодо стягнення грошового підвищення посадового окладу на 10% за роботу в вищих професійно-технічних навчальних закладах,передбаченого постановою Кабінету міністрів України від 20.04.2007 №643 «Про затвердження розмірів підвищення посадових окладів (ставок заробітної плати) та додаткової оплати за окремі види педагогічної діяльності у співвідношенні до тарифної ставки» на думку суду не підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог позивача в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати грошового підвищення посадового окладу за жовтень 2011 року на 10% за роботу в вищих професійно-технічних навчальних закладах, починаючи з 15.11.2012 року і до винесення судом судового рішення. Відповідно до ч.1, 2 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався, або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. За правилами частини першої статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. В позовній заяві позивач не обґрунтовує пропущення тримісячного строку, передбаченого ч.1, 2 ст.233 КЗпП України для стягнення середнього заробітку за час затримки виплати грошового підвищення посадового окладу, та не просить поновити пропущений строк. Відповідно до статті 223 КЗпП України та пункту 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановлено, що до правовідносин у даній справі повинен застосовуватись тримісячний строк звернення до суду з таким позовом і обчислення такого тримісячного строку має здійснюватись з дня коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення права, а оскільки відповідач розрахувався з позивачем з 30.11.2012 року, то перебіг тримісячного строку починається з наступного дня, тобто з 01.12.2012 року, і закінчується 28.02.2013 року. Враховуючи, те що позивач звернувся до суду з даним позовом 08.07.2019 року, тому пропустив тримісячний строк звернення до суду з даних правовідносин, і поважних причин пропуску зазначеного строку позивачем не наведено. У Рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012 № 4-рп/2012 у справі №1-5/2012 за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1цього кодексу викладено наступний правовий висновок: в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 223 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався (пункт 1 резолютивної частини рішення). Відповідно до статті 151-2 Конституції України, рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені. На підставі вище викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати грошового підвищення посадового окладу на 10% за роботу в вищих професійно-технічних навчальних закладах, починаючи з 15.11.2012 і до винесення судом судового рішення не підлягають задоволенню. Таким чином, суд приходить до висновку про необґрунтованість позову [PERSON] .

Outcome: dismissed