Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

Позивач 24.11.2015 року звернувся до суду із позовом в інтересах малолітнього [PERSON] до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що 25 червня 2010 року між позивачем [PERSON] (на той час [PERSON]), та відповідачем, [PERSON], розірвано шлюб, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №267. Під час шлюбу із відповідачем у них народився син, [PERSON], [INFO]. За час їхнього спільного проживання однією сім'єю разом із [PERSON], останній майже не приділяв належної уваги вихованню сина та не турбувався про стан його здоров'я, що стало однією із причин припинення шлюбних відносин між ними. Починаючи з травня 2010 року відповідач проживає окремо та жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Відповідач не сплачує аліментів на утримання сина та не несе жодних додаткових витрат пов'язаних із хворобами сина та розвитком додаткових здібностей дитини. В судове засідання позивач не з'вилась, направила для участі у справі свого представника. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], який діяв згідно довіреності, підтримав позов в частині позбавлення відповідача батьківських прав та прохав його задовольнити в цій частині, аргументуючи свою позицію викладеними в позові обставинами. Від заявлених вимог в частині стягнення аліментів прохав позов залишити без розгляду. Відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, але до суду не з'явився. Надав на адресу суду заяву в якій прохає слухати справу без його участі та проти позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] не заперечував. Представник третьої особи, органу опіки та піклування в судове засідання не з'явився. Про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Суд дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Судом встановлено, що 25 червня 2010 року між позивачем,[PERSON], та відповідачем,[PERSON] розірвано шлюб, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №267. Під час шлюбу із відповідачем у них народився син,[PERSON], [INFO]. За час їхнього спільного проживання однією сім'єю разом із [PERSON] останній майже не приділяв належної уваги вихованню сина та не турбувався про стан його здоров'я, що стало однією із причин припинення шлюбних відносин між ними. Починаючи з травня 2010 року відповідач проживає окремо та жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Відповідач не сплачує аліментів на утримання сина та не несе жодних додаткових витрат пов'язаних із хворобами сина та розвитком додаткових здібностей дитини. З травня 2010 року відповідач лише декілька раз надавав незначну допомогу на утримання сина. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні. Додатково [PERSON] займається в гуртках, тренувально-оздоровчих секціях, позашкільних навчальних закладах. Ці заняття потрібні малолітньому сину, він відвідує кожний предмет із задоволенням. Для розвитку дитини позивач прикладає всі свої зусилля та можливості. Відповідач ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Таким чином, створились умови, які шкодять інтересам дитини. Зазначені факти свідчать про самоусунення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування відповідачем своїми обов'язками, що підтверджує відсутність будь-якої зацікавленості відповідача життям сина. Згідно доданих характеристик із курсів англійської мови (ФОП [PERSON]). з фітнес клубу ПП «Фітнес Лайф» та Полтавського спеціалізованого навчально-виховного комплексу № 10 Полтавської міської ради Полтавської області, виданих на [PERSON] останній характеризується позитивно, як здібний учень а також зазначено,що послуги зазначених установ сплачує мати [PERSON] також забирає сина із занять. Жодного разу батько [PERSON] зазначені заклади не відвідував, не цікавився сином, не сплачував за послуги. В 2012 році [PERSON] зверталася до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Рішенням від 12 березня 2014 року, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області відмовила в повному обсязі. При цьому судом було встановлено, що [PERSON] дійсно не виховував свої батьківські обов'язки по відношенню до сина [PERSON], але при цьому потрібно надати можливість відповідачу для виправлення свого ставлення до виконання батьківських обов'язків. З моменту ухвалення рішення Апеляційним судом Полтавської області і до цього часу відповідач жодного разу не спілкувався із сином, допомоги на утримання сина також не надавав. Таким чином, суд приходить до висновку, що ставлення батька по відношенню до дитини не змінилося і відповідач так і не виконує покладені на нього батьківські обов'язки. Крім того, суд враховує особисте ставлення відповідача до позову, а саме, заяву [PERSON] про те, що він не заперечує проти позбавлення батьківських прав та не бажає приймати участь у судовому засіданні. Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положення ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Конвенцією про права дитини ратифікованою Постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 р., яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, статтею 18 передбачено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 27 Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані готувати дитину до самостійного життя. Згідно ч. 2 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні. Відповідно до ч. 6 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» та ч.4 ст. 155 СК України, батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Згідно п. 2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пунктом 16 Постанови ПВСУ № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання: не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей: не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. На підставі зазначеного законодавства суд вважає доведеним факт ухилення батька [PERSON] від виконання своїх обов'язків по відношенню до сина [PERSON]. Ураховуючи вищевикладене, суд, вважає, що позов в частині позбавлення [PERSON] батьків стих прав підлягає задоволенню.

Outcome: partial