Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

Позивач 22 грудня 2015 року звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська із позовом до Публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ Дніпропетровський металургійний завод ім.Петровського» про поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди (а.с.2-6). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що із 01 квітня 2013 року на умовах строкового договору відповідно до якого він був прийнятий на посаду інженера-конструктора ІІ категорії технологічного бюро проектно-конструкторського відділу на період декретної відпустки (вагітність та пологи) та після декретної (відпустка по догляду за дитиною) відпусток [PERSON], яка займає дану посаду на постійній основі. Відпустка по догляду за дитиною до трьох років надана [PERSON] з 05 липня 2013 року до 10 травня 2016 року, тобто строк трудового договору укладеного між позивачем та відповідачем закінчується 10 травня 2016 року. 02 березня 2015 року відповідач ознайомив позивача з розпорядженням №341/Д, яким повідомив останнього, що згідно із наказом №154 від 17.02.2015 року, посаду інженера-конструктора ІІ категорії технологічного бюро проектно-конструкторського відділу буде скорочено у відповідності до ст..49-2 КЗпП. Уточнивши свої позовні вимоги (а.с.88-90), позивач просив суд визнати незаконними та скасувати наказ №154 від 17.02.2015 року, розпорядження №341/Д від 02.03.2015 року, розпорядження №859/Д від 15.05.2015 року та поновити його на посаді інженера-конструктора ІІ категорії технологічного бюро проектно-конструкторського відділу в ПАТ «ЄВРАЗ Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського»; стягнути із ПАТ «ЄВРАЗ Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 4\~189,00 грн. за кожен місяць вимушеного прогулу; стягнути із ПАТ «ЄВРАЗ Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського» на його користь моральну шкоду в сумі 27\~560,00 грн. Позивач та його представник за довіреністю [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач в особі свого представника за довіреністю [PERSON], в судовому засіданні проти вимог позову заперечував. Просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні. Повний текст складений 08 квітня 2016 року. Відповідно до вимог ч.ч.1,6 ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Підставою звернення позивача до суду із позовом є захист прав та майнових інтересів сторони за трудовим правовідношенням, повязаним із реалізацією гарантованого ст.43 Конституції України права на працю. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Для встановлення правовідносин між сторонами та при вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Кодексу законів про працю України, інших законів України практику Верховного Суду України. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, зясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що починаючи із 01 квітня 2013 року [PERSON] працював в ПАТ «ЄВРАЗ Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського» на посаді інженера-конструктора ІІ категорії технологічного бюро проектно-конструкторського відділу (а.с.4,76). [PERSON] був прийнятий на вищевказану посаду на підставі строкового трудового договору на час перебування [PERSON] у декретній відпустці (а.с.54,57). Членом профспілки металургів та гірняків України позивач не є (а.с.65). На підставі наказу № 154 від 17 лютого 2015 року, у зв'язку зі змінами в організації виробництва та праці, обумовленим перерозподілом функцій, забезпеченням повної зайнятості робітників та

Outcome: dismissed