Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON] 24.01.2019 року звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання, в якому зазначив, що він 28 років 10 місяців 22 дні пропрацював на підприємствах вугільної промисловості зі шкідливими та небезпечними умовами праці. Останнім часом він був задіяний повний робочий день під землею на підприємстві ВП «шахта 1/3 Новогродівська» ДП «Селидіввугілля». Внаслідок роботи на підприємствах вугільної промисловості зі шкідливими та небезпечними умовами праці він отримав професійні захворювання, а саме: пневмоконіоз та хронічна двобічна пригулухуватість. За результатами розслідування виникнення хронічного захворювання від 14.11.2018 року підприємством було складено акт за формою П-4. Внаслідок професійних захворювання він був змушений тривалий час проходити курс лікування, після якого йому було встановлено 40 % професійної працездатності за захворюванням пневмоконіоз та 10 % втрати професійної працездатності за захворюванням хронічна двобічна пригулухуватість, що підтверджується довідкою МСЕК серія 12 ААА № 082539 від 13.12.2018 року. Також зазначив, що звязку з хронічними професійними захворюваннями було порушено його нормальні життєві звязки, він був позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Перебуваючи на лікуванні він не міг вести повноцінний образ життя, відчував фізичні страждання, фізичну біль, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, страху. Все це заподіює йому моральну шкоду яку він з урахуванням уточнених вимог оцінює в 74 850 гривень. Просить суд, стягнути з ДП «Селидіввугілля» на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійних захворювань 74 850 гривень. Ухвалою Селидівського\~міського суду\~Донецької області\~від 25.01.2019\~року провадження\~у зазначеній\~цивільній справі\~відкрито в\~порядку спрощеного\~позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду клопотання слухати справу за його відсутності та просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача за довіреністю в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду клопотання про розгляд справи без його участі та відзив на позовну заяву, в яких зазначив, що пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, «під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних наслідків, заподіяних фізичній особі. Відповідно до діючого законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні нормальних життєвих звязків через неспроможність продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, у настанні інших негативних наслідків». Отже, з урахуванням положень пункту 3 вищевказаної Постанови, позивач повинний надати докази про моральні переживання в звязку з ушкодженням здоровя, про порушення нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, дані про порушення стосунків з оточуючими людьми, дані про настання інших негативних наслідків. При цьому, у відповідності зі ст. 81 ЦПК України сторона зобовязана доказати ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до пункту 5 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обовязковому зясуванню підлягає, зокрема, наявність такої шкоди, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних або фізичних страждань або втрат немайнового характеру, у якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду із чого він при цьому виходить. Документи, на які посилається позивач, а саме: довідка МСЕК та акт про розслідування професійного захворювання і встановлення в звязку з цим стійкої втрати професійної працездатності і ніяким чином не можуть бути доказом заподіяння моральної шкоди. Крім того зазначив, що позивач працював і на інших підприємствах вугільної промисловості, в звязку з чим, спричинення моральної шкоди саме ДП «Селидіввугілля» ним не доведено. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Представник третьої особи Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області за довіреністю [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду клопотання про розгляд справи без його участі та прийняти рішення у справі з урахування наданих ним письмових пояснень . Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Приписами статті 46 Конституції України (254к/96-ВР) закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] понад 28 років працював на підприємствах вугільної промисловості. [PERSON] розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 14.11.2018 року, складеного на ВП «шахта «1/3 Новогродівська» ДП «Селидіввугілля, захворювання [PERSON] у вигляді пневмоконіозу та хронічної двобічної приглухуватості виникли внаслідок тривалої роботи в умовах важкої фізичної праці запиленості повітря робочої зони, виробничого шуму, вібрації яка перевищувала санітарно-гігієнічні нормативи. [PERSON] довідки МСЕК серія 12 ААА № 082539 від 13.12.2018 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги, при первинному огляді [PERSON] йому встановлено 40 % професійної працездатності за захворюванням пневмоконіоз та 10 % втрати професійної працездатності за захворюванням хронічна двобічна пригулухуватість. Відповідно до довідки акту огляду МСЕК серія 12 ААБ № 062527 від 13.12.2018 року, [PERSON] встановлено третю групу інвалідності за професійним захворюванням безстроково. Приписами статті 153 Кодексу законів про працю України та статті 13 Закону України від «Про охорону праці» визначено, що роботодавець зобовязаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Статтею 237-1 Кодексу законів про працю України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Визначення моральної шкоди міститься у положеннях статті 23 ЦК України, у якій зазначено, що моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з противоправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном, або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до положень статей 153, 171 Кодексу законів про працю України та статті 22 Закону України «Про охорону праці» забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці на всіх підприємствах, в установах, організаціях покладається на власника або уповноважений ним орган. Роботодавець повинен організувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнським обєднанням профспілок. На виконання вимог закону постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року № 1112 «Деякі питання розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництвах» затверджено відповідний Порядок НПАОП 0.00-6.02-04 (далі - Порядок), яким визначена процедура проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форм власності. Пунктами 42, 46, 51 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року № 1112, передбачено, що зясування обставин і причин нещасного випадку, встановлення кола осіб, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, складання акта розслідування нещасного випадку форми Н-5, а також акта про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, форми Н-1, належить до компетенції спеціальної комісії. Отже, порядок установлення факту професійного захворювання на виробництві визначено законом. Рішенням Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 визнано, що зазначеними законодавчими змінами право цієї категорії громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Обґрунтовуючи вимоги про наявність факту спричинення та розміру компенсації моральної шкоди, позивач у позові, що в результаті отримання ним професійного захворювання у звязку з погіршенням стану здоровя він частково (50 %) втратив професійну працездатність. За станом здоровя він обмежений у побуті, у звязку з отриманим професійних захворювань він знаходиться під наглядом лікарів, проходить систематичні курси стаціонарного і амбулаторного лікування у медичних закладах. Унаслідок цього порушені його звичайні соціальні звязки, по теперішній час його здоровя не покращується, він продовжує хворіти і вимушений для підтримання свого здоровя знову звертатися до лікувальних закладів. Стан здоровя постійно погіршується, порушився життєвий ритм, він і його рідні відчувають душевні страждання. Втрата ним працездатності призвела до порушення життєвих звязків і потребують для цього додаткових зусиль для організації свого життя. Отриманих виплат у звязку з втратою професійної працездатності повною мірою не можуть відшкодувати ті витрати, які понесені ним по теперішній час направлені на поновлення і нормалізацію стану здоровя. Компенсація моральної шкоди оцінюється позивачем у розмірі 74 850 грн. 00 коп. Крім того, у пункті 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рн/2004 вказано, що ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання. Приймаючи до уваги встановлені при розгляді справи безспірні обставини: факт отримання [PERSON] професійних захворювань на виробництві, яке призвело до стійкої втрати професійної працездатності в розмірі 50 %, необхідність постійного лікування, суд визнає, що професійне захворювання зумовило порушення нормальних життєвих звязків позивача, негативно відбилося на його фізичному та психічному стані, змусили змінити спосіб життя, і таким чином, [PERSON] завдано моральну шкоду. Визнаючи розмір компенсації, що підлягає стягненню на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди, суд приймає до уваги конкретні обставини професійних захворювань, ступінь їх тяжкості, характер та глибину повязаних з ними моральних і фізичних страждань, ступінь вимушеного порушення нормального укладу його життя та необхідність докладання для його організації додаткових зусиль, та, виходячи із суті позовних вимог, засад розумності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди внаслідок професійних захворювань у розмірі 40 000 грн. Позивачем при зверненні до суду за захистом порушеного права судові витрати не понесені. Приймаючи до уваги, що позивач, на користь якого постановлене рішення, звільнений від сплати судових витрат при зверненні з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, виходячи з суми судового збору за подання позовної заяви немайного характеру встановленого для фізичних осіб, яка складає 768 грн. 40 коп. У звязку з чим, слід стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 410 грн. 63 коп. (53,44 %) На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial