Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала вимоги, висловлені в своєму позові та просить суд визнати, що [PERSON], 1965 року народження є батьком [PERSON], [INFO]; зобов'язати Покровський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області внести зміни до актового запису № 63 від 05.04.2017 року про народження дитини [PERSON], вказавши батьком дитини [PERSON], 1965 року народження; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, до досягнення сином повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму щомісячно для відповідного віку дитини, а також на її утримання у розмірі ? частини всіх видів його заробітку, до досягнення сином трирічного віку, але не менше 30% прожиткового мінімуму щомісячно. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог позивача та просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] за необґрунтованістю її позовних вимог. Пояснив, що він дійсно не є батьком дитини, про яку зазначає позивач по справі. Представник третьої особи - Покровського МВ ДРАЦС Головного ТУЮ у Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, але надіслав до суду письмову заяву, в якій не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача та просить розглянути справу за їх відсутності, у вирішенні справи та прийнятті рішення по справі покладаються на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги необґрунтовані, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що з грудня 2015 року вона перебувала у відносинах з [PERSON], а саме: сторони зустрічалися, проводили разом час, відповідач часто приходив до позивачки додому, тобто у них були повноцінні стосунки, які передують одруженню. В серпні 2016 року сторони на деякий час припинили відносини із-за невеликої сварки. Потім, коли відповідач дізнався, що позивачка вагітна, знову почали зустрічатися, але наприкінці жовтня 2016 року сторони остаточно припинили стосунки. [PERSON] жодного разу не пропонував позивачці зробити аборт, він визнавав, що вона вагітна саме від нього. [INFO] від відповідача позивачка народила сина - [PERSON] та при реєстрації народження їхнього сина в графі батько дитини позивачка вказала своє прізвище, а ім'я та по батькові дійсного батька, а саме - [PERSON]. В свідоцтві про народження відповідно до ст. 135 СК України, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матерів, а ім'я та по батькові батька дитини записується за її вказівкою. Так як батьком сина позивачки є [PERSON], тому по батькові вона вказала саме його ім'я. У травні 2017 році позивач [PERSON] звернулася до відповідача, щоб останній надавав допомогу на утримання його сина, так як вона ніде не працює та їй не вистачає коштів на утримання дитини, та попередила його, що в іншому випадку вона буде звертатися до суду, але [PERSON] не відреагував на її прохання. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 125 Сімейного Кодексу України передбачено, що, якщо мати і батько не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду. Стаття 128 Сімейного кодексу України вказує, що позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю дитини. Встановлення факту батьківства призведе до виникнення батьківських зобов'язань відповідно до ст. 180 СК України. Через це при встановленні факту батьківства є необхідність стягнути аліменти з відповідача. З доводами позивача, викладених в позовній заяві та в судовому засіданні суд погодитись не може, оскільки вони є голослівними, безпідставними, недоведеними, нічим не підтвердженими, не відповідають вимогам Сімейного та Цивільного законодавства України і спростовуються стабільними поясненнями відповідача, матеріалами справи в їх сукупності. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підстави своїх вимог. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Але вказані вимоги закону позивачем не були виконані і всупереч вимогам ст. ст. 76, 81 ЦПК України позивачем не були доведені ті обставини, на які вона посилалась, як на підставу своїх вимог, оскільки є надуманими та голослівними. Відповідно до вимог діючого Сімейного законодавства України, підставою для задоволення позову, в цьому випадку, є доведення наявності кровного споріднення між особою, яка на думку позивача повинна бути батьком, та дитиною, народженою позивачем. Ці дані можуть бути встановлені на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Важливе значення в процесі доказування має висновок експерта. За результатами проведення судово-біологічної (генетичної) експертизи із застуванням методики генотипоскопії (аналізу ДНК) експерти можуть визначити батьківство із ймовірністю до 99,9 відсотків або дійти висновку про його виключення. Дійти висновку про наявність або відсутність кровного споріднення між батьком та дитиною можливо і на підставі судово-імунологічної експертизи (експертизи крові), або судово-медичної експертизи, яка б визначила здатність особи до зачаття дитини. Однак, експертиза ДНК, на думку суду, є найбільш ефективним доказом, що підтверджує наявність чи відсутність батьківства особи щодо дитини. Згідно ухвали Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2017 року по даній справі за клопотанням позивача [PERSON] було призначено судово-біологічну експертизу, провадження якої було доручено ОКЗ «Бюро судово-медичної експертизи» м. Дніпро. 07.11.2017 року та 06.12.2017 року до адреси Орджонікідзевського міського суду надійшло повідомлення з КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово - медичної експертизи» щодо вартості та дати проведення судової експертизи. Відповідач [PERSON] до КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» на проведення експертизи двічі (27.11.2017 року та 09.01.2018 року) не з'явився з поважних на то об'єктивних причин, оскільки знаходився на роботі за межами України, що підтверджується наданими ним в судовому засіданні квитками. В письмовій заяві від 31.10.2017 року, яку він надав до суду, він повідомив суд про те, що не відмовляється від даної експертизи та дав згоду на її проведення. Він пропонував [PERSON] самостійно пройти експертизу в любому медичному закладі, на що вона категорично відмовилась. Також він зазначив про те, що буде знаходитися за межами країни близько до 15.02.2018 року, про що також ним було повідомлено і експертів вказаного медичного закладу, що свідчить про те, що він ніяким чином не ухилявся та не ухиляється від проведення судової експертизи. 18 січня 2018 року на адресу Орджонікідзевського міського суду з КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» повернуто без виконання ухвалу суду щодо проведення судової експертизи разом з матеріалами цивільної справи. В зв'язку з цим судом було призначено судове засідання для вирішення питання щодо повторного призначення вказаної судової експертизи. Позивачу [PERSON] в судовому засіданні було запропоновано повторно заявити клопотання про проведення судово-біологічної експертизи, але вона в категоричній формі відмовилась, оскільки в неї не має вже такого бажання та зазначила про необхідність винесення судового рішення на підставі тих матеріалів, які є в наявності суду. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні будь - яких клопотань про проведення судової експертизи не заявляв, оскільки вважає, що це обов'язок позивача та він не вважає себе батьком дитини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що предметом доказування в таких справах є наявність або відсутність кровного споріднення між батьком та дитиною. У разі доведеності обставини щодо наявності кровного споріднення суд постановляє рішення про встановлення факту батьківства, а в разі доведеності обставини відсутності кровного споріднення між батьком та дитиною, суд постановляє рішення про відмову в задоволенні позову. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Позивач ніяким чином у встановлений законом спосіб не довела суду про законність та обґрунтованість своїх позовних вимог, що є підставою для відмови в задоволенні її позовних вимог. Таким чином суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги цілком є необґрунтованими, безпідставними, недоведеними, не ґрунтуються на жодних доказах і спростовуються стабільними поясненнями відповідача, матеріалами справи в їх сукупності. За таких обставин суд, вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], третя особа - Покровський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області «про встановлення факту батьківства та стягнення аліментів».

Outcome: dismissed