Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

Позивач [PERSON] 24 червня 2019 року звернулась до Зарічного районного суду м. Суми з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, зазначивши на підтвердження своїх позовних вимог, що з відповідачем по справі вона спільно проживала без реєстрації шлюбу з 2012 року по 2014 рік в м. Докучаєвськ Донецької області. Від спільного життя у них народився син [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалось, він переїхав жити до своєї матері в м. Донецьк, вона з дитиною певний час проживала в с. Стила Донецької області, потім була вимушена змінити місце проживання, починаючи з 2015 року разом з дитиною проживає в м. Суми за адресою: [ADDRESS] , працює фасувальником медичних виробів на приватному підприємстві «Кілафф». Дитина відвідує Сумський дошкільний навчальний заклад № 6 «Метелик». Батька дитини в закладі жодного разу е бачили. Відповідач має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 9156,72 грн. Відповідач являється боєвиком незаконного збройного формування в так званій «ДНР», по що позивачу стало відомо з інтернет джерела. Так як відповідач по справі не бере участі у вихованні сина, не турбується про його стан здоров`я та не цікавиться життям дитини, матеріальної допомоги не надає, тобто не виконує своїх батьківських обов`язків по утриманню та вихованню сина, то позивач вимушена звернутися до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав. Згідно ухвали Зарічного районного суду м. Суми від 04 липня 2019 року справу було передано на розгляд Красноармійському міськрайонному суду Донецької області за підсудністю, оскільки відповідач проживає за адресою: [ADDRESS] . 25 липня 2019 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею визначено суддю Філь О.Є. 26 липня 2019 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 27 серпня 2019 року. Ухвалою суду від 27 серпня 2019 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті суду. Представники третіх осіб Органу опіки та піклування Сумської міської ради та Сумського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив: Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 16). Предметом спору у даній справі є позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Суд установив, що 09.09.2019 року Сумська міська рада дала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] з метою захисту прав та інтересів малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до педагогічної характеристики, наданої дошкільним навчальним закладом № 6 «Метелик» [PERSON] відвідує старшу групу зазначеного закладу, хлопчик виховується мамою, у вихованні бере участь бабуся, батька дитини [PERSON] жодного разу не бачили, не чули про нього з вуст дитини (а.с. 21). Відповідач має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 9156,72 грн., що підтверджується довідкою Олександрівського районного відділу Державної виконавчої служби (а.с. 25). Згідно частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України). Враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, суд повинен встановити та визначитися, у чому саме полягає свідоме та умисне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків. Установлення таких фактичних обставин справи має важливе значення для правильного її вирішення. Існування заборгованості по аліментах та невідвідування відповідачем дошкільного навчального закладу дитини у повній мірі не може свідчити про ухилення батька від виконання своїх обов`язків. Аналогічна позиція висловлена Верховним судом у Постанові від 6 січня 2019 року у справі № 465/3694/14-ц. Також суд враховує неможливість з`ясування наявності винної поведінки відповідача та свідомого нехтуванням ним своїми обов`язками, оскільки відповідач в судове засідання не з`явився, зареєстрований в м. Донецьку,тобто на тимчасово окупованій території України. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed