Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

Позивач [PERSON] 18.05.2015 р. звернувся до суду з вищезгаданим позовом, в якому просить скасувати рішення від 26.10.2013 року про державну реєстрацію права власності [PERSON] на 2/3 частини квартири № 33, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вулиця Олейникова, будинок № 26 на підставі договору дарування, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 26 жовтня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований за № 1171 - в частині 1/6 даного спадкового майна (квартири). В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 30.06.2011 року помер його батько [PERSON], після смерті якого залишилась спадщина у вигляді 1/3 частки квартири [ADDRESS]. Інші 2/3 частки зазначеної квартири належали його матері [PERSON] та сестрі [PERSON], яка після смерті батька прийняла спадщину за законом у вигляді 1/3 частки спірної квартири , що належала їх батькові. Таким чином, частка [PERSON]С у праві власності склала 2/3 спірної квартири, яка на підставі договору дарування від 26.10.2013 року перейшла у власність [PERSON], про що він, позивач, дізнався приймаючи спадщину після смерті матері за заповітом. Не погодившись з тим, що його сестра [PERSON] прийняла після смерті батька частку спадкового майна, частина якого фактично була прийнята його матірю, оскільки на час смерті чоловіка вона проживала з ним за однією адресою, він звернувся до суду. Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 09.12.2014 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області, позов [PERSON] до [PERSON], державного нотаріуса Третьої криворізької державної нотаріальної контори [PERSON] про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та визнання недійсним договору дарування частини квартири задоволено частково, а саме: свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] визнано недійсним в частині 1/6 даного спадкового майна; договір дарування визнано недійсним в частині 1/6 даного спадкового майна. Після набрання рішенням суду законної сили, 01.04.2015 року, позивач, звернувся до нотаріуса з заявою про скасування запису Державного реєстру права за [PERSON] на 2/3 частки спірної квартири , яке він отримав за договором дарування від 26.10.2013 року, в частині 1/6 частки спадкового майна(квартири), однак йому було відмовлено у звязку з тим, що ним не було надано рішення суду про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, тому він звернувся до суду з позовом. Позивач в судовому засідання присутнім не був, скориставшись правом представництва відповідно до ст..38 ЦПК України. Представник позивача [PERSON] (угода про надання правової допомоги від 11.05.2015 року) /а.с.32/ в судовому засіданні присутнім не був, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, просив позов задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання також не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений за зареєстрованою в установленому порядку адресою: [ADDRESS] ( відомості адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області від 27.05.2015 р.), судова повістка повернулася до суду у звязку з закінченням терміну зберігання, про причини неявки суд не повідомив, заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з урахуванням наступного. Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Так, судом встановлено, що 26 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності на 2/3 квартири [ADDRESS] за [PERSON] реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 1896233112110, номер запису про право власності 11629864 /а.с.15/. Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 09.12.2014 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області, позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], державного нотаріуса Третьої криворізької державної нотаріальної контори [PERSON] про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та визнання недійсним договору дарування частини квартири задоволено частково - договір дарування 2/3 частини квартири [ADDRESS], укладений [PERSON] з [PERSON] 26 жовтня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований за№1171 визнано недійсним в частині 1/6 даної квартири /а.с.26-28,29-31/. Позивач [PERSON] 02.04.2015 року звернувся до державного нотаріуса Третьої криворізької державної нотаріальної контори [PERSON] щодо скасування запису Державного реєстру права за [PERSON] на 2/3 частки спірної квартири в частині 1/6 даного спадкового майна, однак йому було відмовлено, оскільки на підставі рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 09.12.2014 року скасувати рішення державного реєстратора неможливо. Для скасування записів Державного реєстру прав необхідно надати рішення суду про скасування рішення державного реєстратора /а.с.25/. За таких обставин, суд вважає, що позивач звернувся до неналежного відповідача, належним відповідачем є державний реєстратор прав на нерухоме майно - приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], яким прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 26.10.2013 р. ( індексний номер 7241606),позов до якого належить розглядати в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог п.1 ч.2 ст. 17 КАС України Позивачем не надано до суду доказів порушення його прав відповідачем, з урахуванням змісту позовних вимог. Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно, регулюються Законом України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV). Відповідно до абз. 2 ч. 1 статті 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною 2 ст. 26 Закону № 1952-IV визначено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. За змістом статті 9 цього Закону № 1952-IV державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються (делегуються) функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Пунктом 8 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України 20.05.2013 № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» (Із змінами, внесеними згідно з Постановами Вищого адміністративного суду № 2 від 14.02.2014, № 6 від 15.05.2014), судам розяснено, що відповідно до частини другої статті 30 цього Закону дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду. Суди повинні мати на увазі, що під діями також слід розуміти рішення, прийняті зазначеними суб'єктами владних повноважень з питань реєстрації. Спори, які виникають у цих відносинах, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства. Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. За таких обставин, суд не знаходить підстав для задоволення позову та розяснює позивачу його право звернутися з позовом про оскарження дій державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріусу Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], в порядку адміністративного судочинства. Приймаючи до уваги вищенаведене та

Outcome: dismissed