Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

Позивач 21.08.2015 року звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в розмірі 3,79 доларів США, що виникла за кредитним договором №53-в-21/539 від 28.08.2013 року. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що між позивачем та відповідачем 28.08.2013 року було укладено кредитний договір №53-в-21/539, відповідно до умов якого, п.1.1 позивач відкриває відповідачу поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватись з використанням спеціального платіжного засобу, [NUMBER] в доларах США та видає відповідачу спеціальний платіжний засіб у вигляді платіжної картки, вид і термін якої визначені в Заяві-анкеті на видачу платіжної картки. Відповідач відповідно до розділу 6 Договору зобов'язався здійснювати розрахунки в межах витратного ліміту та проводити сплату послуг позивача у відповідності з тарифами, п.6.2 Договору; сплатити позивачу суми всіх транзикацій, комісій, інших платежів, що виникли внаслідок або у зв'язку з використанням основної та додаткових СПЗ. п. 6.11. Договору; компенсувати позивачу в повному обсязі будь-які збитки і витрати, які позивач може понести з причин, що пов'язані або мають відношення до будь-яких операцій відповідача за його картрахунку, що здійснені з порушенням умов Договору та/або Правил, п.6.12. Правил. Згідно з п. 8.1.1. Договору, відповідач несе відповідальність за своєчасне та належне виконання зобов'язань, покладених на нього договором та правилами. Збитки, завдані позивачу відповідачем внаслідок невиконання або неналежного виконання зобов'язань за договором підлягають безумовному відшкодуванню відповідачем у повному обсязі (п.8.1.3. договору). Відповідно до п. 10.1. договору, договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до дня закриття картрахунку відповідача. Пунктом 10.7. договору, передбачено, що зобов'язання за договором припиняються з моменту належного та повного їх виконання. Згідно із п. 6.2. тарифів, нарахування відсотків за користування коштами у разі виникнення несанкціонованої заборгованості здійснюється за ставкою 40% річних, що нараховуються щомісячно, в останній день місяця. Банк виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі, та відкрив відповідачу картрахунок [NUMBER], а останній, всупереч умов договору, порушує взяті на себе договірні зобов'язання. В порушення умов договору, позичальник не виконує взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим станом на 19.08.2015 року за відповідачем числиться заборгованість у розмірі 3,56 доларів США, та заборгованість за договором зі сплати за користування несанкціонованим овердрафтом (в процентах річних), згідно з п.6.2. тарифів, за період з 01.07.2015 року по 19.08.2015 року, у розмірі 0,19 доларів США. Банк неодноразово надсилав відповідачу повідомлення про виникнення заборгованості та необхідність її погашення, проте заборгованість погашена не була. Таким чином, в порушення умов кредитного договору та чинного законодавства України відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання у зв'язку з чим позивач змушений був звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. У судове засідання 02.12.2015 року представник позивача не з'явився та направив до суду клопотання, у якому зазначив про можливість розгляду справи без участі представника позивача, підтримавши позов у повному обсязі, та не заперечував проти постановлення заочного рішення (а.с. 29). Відповідач до суду двічі не з'явився, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений (а.с. 32, 33), про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливе слухати справу у його відсутності за наявними у справі доказами, ухваливши по справі за згодою представника позивача та відповідно до ст.ст. 169, 224-226 ЦПК України, заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з огляду на наступне. Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Пунктом 29 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 28.08.2013 року було укладено кредитний договір №53-в-21/539, відповідно до умов якого, п.1.1 договору позивач відкриває відповідачу поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватись з використанням спеціального платіжного засобу, [NUMBER] в доларах США та видає відповідачу спеціальний платіжний засіб у вигляді платіжної картки, вид і термін якої визначені в Заяві-анкеті на видачу платіжної картки. Відповідач відповідно до розділу 6 Договору зобов'язався здійснювати розрахунки в межах витратного ліміту та проводити сплату послуг позивача у відповідності з тарифами, п.6.2 Договору; сплатити позивачу суми всіх транзикацій, комісій, інших платежів, що виникли внаслідок або у зв'язку з використанням основної та додаткових СПЗ. п. 6.11. Договору; компенсувати позивачу в повному обсязі будь-які збитки і витрати, які позивач може понести з причин, що пов'язані або мають відношення до будь-яких операцій відповідача за його картрахунку, що здійснені з порушенням умов Договору та/або Правил, п.6.12. Правил. Згідно з п. 8.1.1. Договору, відповідач несе відповідальність за своєчасне та належне виконання зобов'язань, покладених на нього договором та правилами. Збитки, завдані позивачу відповідачем внаслідок невиконання або неналежного виконання зобов'язань за договором підлягають безумовному відшкодуванню відповідачем у повному обсязі (п.8.1.3. договору). Відповідно до п. 10.1. договору, договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до дня закриття картрахунку відповідача. Пунктом 10.7. договору, передбачено, що зобов'язання за договором припиняються з моменту належного та повного їх виконання. Згідно із п. 6.2. тарифів, нарахування відсотків за користування коштами у разі виникнення несанкціонованої заборгованості здійснюється за ставкою 40% річних, що нараховуються щомісячно, в останній день місяця. Банк виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі, та відкрив відповідачу картрахунок [NUMBER], а останній, всупереч умов договору, порушує взяті на себе договірні зобов'язання. В порушення умов договору, позичальник не виконує взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим станом на 19.08.2015 року за відповідачем числиться заборгованість у розмірі 3,56 доларів США, та заборгованість за договором зі сплати за користування несанкціонованим овердрафтом (в процентах річних), згідно з п.6.2. тарифів, за період з 01.07.2015 року по 19.08.2015 року, у розмірі 0,19 доларів США (а.с. 12 - розрахунок заборгованості). Банк неодноразово надсилав відповідачу повідомлення про виникнення заборгованості та необхідність її погашення, проте заборгованість погашена не була (а.с. 10, 11). Враховуючи зазначене та оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності та співставленні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а отже такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п.22 ч. 1. ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються: уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку (в редакції станом на 21.08.2015 року - на дату звернення до суду). Як вбачається з поданих до суду документів, до суду звернувся представник уповноваженої особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кашута Д.Є.. Таким чином встановлено, що позивача звільнено від сплати судового збору. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно з пп.1 п.1 ч.2 ст.4 цього ж Закону, ставка судового збору за подачу до суду позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. (в редакції станом на 21.08.2015 року - на дату звернення до суду). Відповідно до ст. 8 Закону України. «Про Державний бюджет України на 2015 рік», встановлено у 2015 році мінімальну заробітну плату в розмірі 1218,00 грн. (в редакції станом на 21.08.2015 року - на дату звернення до суду). Як вбачається з даного позову він є позовом майнового характеру, ціна позову становить 83,71 грн., позов задоволений в повному обсязі, тобто судовий збір за подання позову до суду становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що становить 243,60 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved