Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

Позивач [PERSON] 20 лютого 2015 року звернулась до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті її чоловіка [PERSON], зокрема на жилий будинок [ADDRESS] та на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, розташовану на території Лисогірської сільської ради Кодимського району Одеської області. 17 березня 2015 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON], в якому просив визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на всю спадщину померлого брата [PERSON], зокрема на спірний жилий будинок та на земельну ділянку. 17 квітня 2015 року позивач за первісним позовом [PERSON] уточнила свій позов, доповнивши його вимогами про встановлення факту її проживання з померлим [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1996 року по день смерті [PERSON], тобто до [INFO]. В судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримала та пояснила, що з 1976 року до травень 2014 року проживала однією сім'єю з [PERSON], шлюб з яким зареєстрований не був. [INFO] [PERSON] помер, залишивши після себе спадщину у вигляді жилого будинку [ADDRESS] та земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Лисогірської сільської ради Кодимського району Одеської області. До дня смерті чоловіка позивач проживала разом з ним у вказаному жилому будинку, вели з ним спільне господарство, мали єдиний сімейний бюджет, а тому вона звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак нотаріус відмовила у видачі цього свідоцтва, оскільки своє право на спадщину заявив рідний брат померлого [PERSON] (відповідач у справі). Вважає, що вона є спадкоємцем спадщини померлого за законом четвертої черги, оскільки проживала разом з ним однією сім'єю більше п'яти років, а тому, остаточно уточнивши свої вимоги, просила свій позов задовольнити, встановивши факт її проживання з померлим [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу та визнати за нею в порядку спадкування за законом права власності на ? частину спірного будинку. При цьому зазначила, що погоджується з успадкуванням відповідачем [PERSON] іншої частини будинку та всієї земельної ділянки. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги [PERSON] визнав та пояснив, що померлий [PERSON] є його рідним братом, а тому він, як спадкоємець його спадкового майна за законом другої черги, вправі успадкувати всю спадщину. Однак, відповідач [PERSON] тривалий час проживала з померлим без реєстрації шлюбу, а тому також вправі успадкувати частину належного померлому майна. Вказав, також, що вони добровільно розподілили між собою спадщину померлого [PERSON], зокрема погодили, що позивач [PERSON] успадковує половину жилого будинку померлого без його визначення в натурі, а він успадкує іншу половину будинку та всю земельну ділянку. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши надані ними письмові доказі, суд вважає необхідним позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] задовольнити з таких підстав. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як зазначається в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів тощо. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (актовий запис про смерть №239 від 23 травня 2014 року, свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане 23 травня 2015 року відділом ДРАЦС Кодимського районного управління юстиції Одеської області). У відповідності з ч.2 ст.256 ЦПК України справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян розглядаються судом, коли діючим законодавством не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч.4 ст.256 ЦПК України у разі наявності спору, вимоги про встановлення юридичного факту підлягають розглядові у позовному провадженні разом з вимогами про вирішення спору щодо права. Відтак, поєднання позивачем [PERSON] вимог про встановлення факту проживання з [PERSON] однією сім'єю без шлюбу з вимогами про визнання права власності на спадкове майно померлого [PERSON] в одному провадженні суд визнає правомірним. За приписами ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Пункт 21 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7 зазначає, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила частини 2 статті 3 Сімейного Кодексу України про те, що сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю. Судом отримані достовірні докази про спільне проживання позивача [PERSON] та померлого [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1996 року по день смерті останнього, зокрема до [INFO], наявність між ними протягом цього часу усталених подружніх відносин, ведення ними спільного господарства, наявність у них спільного сімейного бюджету, що у сукупності є підставою для задоволення вимог позивача у цій частині та встановлення факту її спільного проживання з померлим [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1996 року по [INFO]. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді жилого будинку [NUMBER], розташованого по вул.Котовського в м.Кодима Одеської області, який належав йому відповідно до свідоцтва про право на спадщину [NUMBER], виданого Кодимською державною нотаріальною конторою 03 жовтня 2007 року. Окрім цього, до спадщини померлого [PERSON] ввійшла земельна ділянка [NUMBER], площею 1.67 га., розташована на території Лисогірської сільської ради Кодимського району Одеської області, яка була ним успадкована після смерті його матері [PERSON] (державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданий 26 лютого 2004 року Кодимською районною державною адміністрацією). При цьому, і жилий будинок, і земельна ділянка були успадковані померлим [PERSON], а тому, з врахуванням роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які є в абзаці 2 пункту 24 постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», є його особистою приватною власністю, право на яке позивач [PERSON] відповідно до вимог ст.74 СК України не має. Водночас, таке право [PERSON] має відповідно до норм, які регулюють правові відносини щодо спадкування, яким відповідно до ст.1216 ЦК України є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця (ч.2 ст.1220 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ст.1223 ЦК України). У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України. Судом встановлено, що за життя [PERSON] заповіту не склав, тому належне йому спадкове майно має успадковуватись за правовими нормами, що регулюють порядок спадкування спадщини за законом. У ст.1258 ЦК України зазначено, що спадкоємці за законом отримують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом отримує право на спадкування при відсутності спадкоємців наступної черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК. Відповідно до ст.1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати спадкодавця. Особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, відповідно до ст.1264 ЦК України мають право на спадкування за законом у четверту чергу. Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття проживав окремо від спадкодавця, на протязі шести місяців з моменту відкриття спадщини має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 та ст.1270 ЦК України). Судом на підставі довідки Кодимської міської ради №3352 від 27 листопада 2014 року та технічного паспорту на домоволодіння встановлено, що позивач [PERSON] та померлий [PERSON] на день смерті останнього постійно проживали разом в одному помешканні - в будинку [ADDRESS] Позивач з 09 квітня 2009 року зареєстрована у спірному будинку. Факт родинних відносин між відповідачем [PERSON] та померлим [PERSON], як між рідними братами, встановлено рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 19 лютого 2015 року (справа №503/143/15-ц). На день смерті [PERSON] разом з [PERSON] не проживав, а тому відповідач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус відмовила у видачі свідоцтва через виниклий між ним та [PERSON] спір щодо спадщини. У зв'язку з цим і позивач [PERSON], і відповідач [PERSON] є такими, що прийняли спадщину померлого [PERSON], [PERSON] - відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України у зв'язку з постійним проживанням зі спадкодавцем на день відкриття спадщини, а [PERSON] - у зв'язку зі зверненням до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на це нерухоме майно. Матеріали справи свідчать про звернення позивача та відповідача до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини померлого [PERSON], однак у видачі їм свідоцтв нотаріусом було відмовлено через виниклий між ними спір. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч.2 ст.1274, ч.2 ст.1275 та ст.1267 ЦК України спадкоємці вправі розподілити спадщину між собою, добровільно визначивши розміри часток у спадщині, які підлягають спадкуванню. У зв'язку з цим, суд вважає можливим задовольнити і позов [PERSON], і зустрічний позов [PERSON], які добровільно між собою розподілили спадщину [PERSON], визначивши розміри часток цієї спадщини. На підставі викладеного,

Outcome: partial