Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просить суд визнати однокімнатну квартиру № 205 у будинку № 10/12 на вулиці Струтинської у місті Рівне її, [PERSON], особистою приватною власністю. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 03 листопада 2006 року перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON], від якого вони мають малолітнього сина [PERSON] [INFO]. Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 27 лютого 2012 року її шлюб з відповідачем було розірвано, син [PERSON] залишений на проживання з нею. За договором купівлі-продажу від 06 лютого 2008 року вона за подаровані її матірю кошти придбала однокімнатну квартиру № 205 у будинку № 10/12 на вулиці Струтинської у місті Рівне за ціною близько 40000 доларів США. На той час вона була вагітною і її батьки, які все життя пропрацювали на Рівненській АЕС та мали достатні заощадження, подарували їй кошти на придбання квартири для майбутнього онука. Оскільки вказана квартира була придбана хоча і під час шлюбу з відповідачем, але за кошти, які належали їй особисто, просить суд визнати квартиру її особистою приватною власністю. Також зазначає, що на час придбання квартири № 205 у будинку № 10/12 на вулиці Струтинської у місті Рівне відповідач не працював і, крім того, мав фінансові зобовязання в доларах США за кредитним договором, який уклав ще до їх шлюбу на придбання квартири у місті Кузнецовську, а тому не мав і не міг мати кошти на придбання квартири у місті Рівному. Відповідач [PERSON] на неодноразові виклики в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Заперечення проти позову не подав. Повідомлення про причини неявки від відповідача до суду не надійшло. Заслухавши пояснення позивача, показання свідка [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю. Судом встановлено, що сторони з 03 листопада 2006 року перебували у шлюбі, від якого мають малолітнього сина [PERSON] [INFO]. Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 27 лютого 2012 року у справі № 2/1711/285/11 шлюб між сторонами було розірвано, син [PERSON] залишений на проживання з позивачем. Судом також встановлено, що 06 лютого 2008 року між [PERSON] та позивачем [PERSON] (на той час [PERSON]В.) був укладений договір купівлі-продажу, за яким позивач придбала однокімнатну квартиру № 205 у будинку № 10/12 на вулиці Струтинської у місті Рівне. Як показала в судовому засіданні свідок [PERSON], матір позивача, кошти на придбання вказаної квартири у сумі біля 40000 доларів США були подаровані нею позивачу, яка на той час була вагітна. Вона з чоловіком все життя пропрацювали на Рівненській АЕС, мали добрі заробітки та зробили необхідні заощадження, а тому вирішили подарувати дочці гроші на придбання квартири для онука. Гроші знаходилися на її валютному та гривневому вкладах. Як слідує з досліджених у судовому засіданні виписок з особових рахунків [PERSON] у ВАТ Банк «БІГ Енергія», свідок у вказаному банку мала депозит у національній валюті України гривні та 26 жовтня 2007 року зняла з рахунку 61137,36 грн. Крім того, свідок мала валютний вклад у доларах США та 24 січня 2008 року зняла з рахунку 24406 доларів США. Показання свідка [PERSON] та досліджені письмові докази підтверджують пояснення позивач [PERSON] щодо джерела коштів на придбання квартири № 205 у будинку № 10/12 на вулиці Струтинської у місті Рівне. Як слідує з рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 11 травня 2016 року у справі № 565/1637/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, в ході розгляді вказаної справи судом було встановлено, що [PERSON] має кредитні зобовязання перед ТОВ Банк «Фінанси та кредит» за кредитним договором № Ф1-05/19507-405 від 09 листопада 2005 року на суму 16000 доларів США з кінцевою датою погашення кредиту 09 листопада 2025 року. Цільовим призначенням кредитних коштів є придбання квартири за адресою [ADDRESS]. З наданої позивачем та дослідженої у судовому засіданні копії довідки ВАТ «Енергоспецмонтаж» від 05 вересня 2009 року слідує, що відповідач [PERSON] перебував у відрядженні на будівництві АЕС «Бушер» в Ісламській [PERSON] з 24 березня по 08 вересня 2009 року, тобто більше ніж через рік після придбання позивачем квартири, а тому отримані відповідачем за час цього відрядження кошти не могли бути використані як оплата за квартиру. Наведені факти та обставини підтверджують пояснення позивача щодо того, що на час придбання квартири (06 лютого 2008 року) відповідач не мав необхідних грошових коштів. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя. За встановлених по справі обставин суд визнає, що квартира № 205 у будинку № 10/12 на вулиці Струтинської у місті Рівне була придбана позивачем за кошти, які належали їй особисто, а саме, за кошти, подаровані їй батьками. При цьому, враховуючи близькі родинні стосунки, наявність письмового договору дарування грошових коштів суд не визнає обовязковою умовою підтвердження факту дарування. Відповідно до вимог частини другої статті 214 ЦПК України, при ухваленні рішення суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 01 липня 2015 року (справа № 6-612цс15), від 18 травня 2016 року (справа № 6-1327цс15) та від 07 вересня 2016 року (справа № 6-801цс16).

Outcome: approved