Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-25 00:00:00

Позивач 27.09.2019 року звернулась до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. Вона з 18.07.2009 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.09.2015 року було розірвано. Від цього шлюбу вони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу вони з сином проживають разом, син [PERSON] знаходиться на повному її утриманні. Відповідач у добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, по іншим виконавчим листам стягнення з нього не проводяться. Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою про відкриття провадження від 29.10.2019 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше, що відповідає вимогам\~ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Копію зазначеної ухвали з доданими до неї документами було направлено відповідачу за його зареєстрованим місцем проживання, у відповідності до вимог ч. 9 ст. 28 ЦПК України. До суду повернувся конверт з копією зазначеної ухвали, як не вручений відповідачу у зв`язку з іншими причинами, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення (а.с. 14). Ухвала про відкриття провадження у відповідності до ч. 8 ст. 128, ч. 1 ст. 131 ЦПК України, вважається доставленою. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов на підставі ст.ст. 180-183,191 СК України підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що сторони з 18.07.2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.09.2015 року було розірвано (а.с. 5).Від цього шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] (а.с .3), який проживає разом з позивачем та знаходиться на її повному утриманні (а.с. 4). Відповідач у добровільному порядку надає матеріальну допомогу на утримання дитини, але не у повному обсязі, по іншим виконавчим листам стягнення з нього не проводяться. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~ст. 180 СК України\~- батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно положень\~ст. 181 СК України\~ встановлено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 183 СК України\~передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом з тим, суд враховує, що відповідач не скористався правом на подання відзиву на позов, жодних доказів проти заявлених вимог та стосовно свого матеріального стану не надав. З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.\~\~ При визначенні розміру аліментів, суд враховуючи матеріальне положення сторін, обставини справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів -у межах суми платежу за один місяць. В силу\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на відповідача.

Outcome: approved