Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

Позивач 22.01.2016 року звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідачів. В обґрунтування позову вказує, що він є власником 3/4 частин квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 16 грудня 1999 року [PERSON] набула право власності на 1/4 частину зазначеної квартири. На підставі договору дарування від 21.11.2006 року [PERSON] подарувала 1/6 частину вищевказаної квартири в рівних частинах [PERSON] та [PERSON] Тобто, на даний час йому та відповідачам по справі квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], належить на праві спільної часткової власності. До укладення договору дарування [PERSON] на підставі рішення Оболонського районного суду міста Києва по справі № 2-2935/2006 від 06.07.2006 про визначення порядку користування вищезазначеною квартирою було виділено в користування кімнату 10,7 кв. м., а йому - кімнату - 18,7 кв. м. Коридор, кухня, ванна кімната, туалет залишено в загальному користуванні. Крім того, на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва по справі № 2-2457/2006 від 17.05.2006 р. про виселення [PERSON], [PERSON] було виселено [PERSON] та відмовлено в виселенні [PERSON] у зв'язку з її фактичним не проживанням. Ухвалюючи рішення по справі про визначення порядку користування квартирою суд виходив з того, що [PERSON] належала 1/4 частина квартири. Крім того, судом була урахована його думка та згода про виділення в користування [PERSON] кімнати площею 10,7 кв.м., що значно перевищує її частку у спільній власності. На даний час відповідач [PERSON] та відповідач [PERSON] постійно проживають в кімнаті площею 10,7 кв.м. Вважає, що це є порушенням його права власності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в самостійному порядку вселилися в кімнату 10,7 кв.м. та взагалі в квартиру, незважаючи на рішення суду про виселення та рішення суду, який вже визначив порядок користування квартирою, то їх проживання та користування зазначеною кімнатою без згоди співвласників є безпідставним, та таким, що порушує його право власності. Крім того, відповідачі не сплачують за житлово-комунальні послуги за фактичну площу квартири, що знаходиться в їх користуванні. Тобто, зловживають своїм правом власності. Також відповідачі [PERSON] та [PERSON] розмістили свої речі по всій квартирі, що обмежує його в повноцінному користуванні власністю. Вважає, що без згоди всіх співвласників та визначення порядку користування це є порушенням його прав, що стало підставою для звернення до суду. Посилаючись на ст.ст.317, 321, ч.1 ст.356 ЦК України, ст.358 ЦК України, ст.41 Конституції України просить суд усунути перешкоди в користуванні власністю [PERSON] шляхом визнання безпідставним користування кімнатою 10,7 кв.м. [PERSON], [PERSON], [PERSON] за умови відсутності згоди між всіма співвласниками. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, з обставин викладених в позові та просили суд позовні вимоги задовольнити. При цьому позивач пояснював, що відповідачі користуються належними йому трьома метрами, він має бажання зробити перегородку та поставити на належних йому метрах шафу. Представник відповідачів проти задоволення позову заперечував, просив в задоволенні позову відмовити, з посиланням на те, що є судове рішення про визначення порядку користування квартирою. Відповідачі є співвласниками спірної квартири у зв'язку з чим нею і користуються просив в задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідачів, дослідивши письмові докази по справі суд встановив наступне. Позивач [PERSON] є власником 3/4 частин квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 16 грудня 1999 року [PERSON] набула право власності на 1/4 частину зазначеної квартири. До укладення договору дарування [PERSON] на підставі рішення Оболонського районного суду міста Києва по справі № 2-2935/2006 від 06.07.2006 про визначення порядку користування вищезазначеною квартирою було виділено в користування кімнату 10,7 кв.м., а [PERSON] - кімнату - 18,7 кв.м. Коридор, кухня, ванна кімната, туалет залишено в загальному користуванні. Вищевказаним рішенням встановлено, що між сторонами по справі з моменту укладення угоди (договору продажу) склався відповідний порядок користування. [PERSON] займає кімнатну 10,7 кв.м., [PERSON] - 18,7 кв.м. В зв'язку з погіршенням відносин кожен з них встановив в кімнатах замки. Житлова площа квартири складає 29,30 кв.м., а належна позивачу частина - 3/4 складає - 21,98 кв.м., відповідачів - 7,32 кв.м. Відповідно до рішення Оболонського районного суду м.Києва по справі № 2-2457/2006 від 17.05.2006 р. про виселення [PERSON], [PERSON] було виселено [PERSON] та відмовлено в виселенні [PERSON] у зв'язку з її фактичним не проживанням. Після постановлення вищевказани судових рішень, на підставі договору дарування від 21.11.2006 року [PERSON] подарувала 1/6 частину вищевказаної квартири в рівних частинах [PERSON] та [PERSON] Тобто, на даний час позивачу та відповідачам по справі, квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності. Як убачається з довідки форми № 3 в спірній квартирі зареєстровані позивач [PERSON] та відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідачі займають кімнату 10,7 кв.м. і між ними відсутній спір щодо користування вказаною кімнатою. Крім того, суд зазначає, що встановлення порядку користування квартирою визначений рішенням суду від 06.07.2006 року не змінює частки співвласників у праві власності на квартиру. В судовому засіданні позивач також заперечував щоб відповідачі користувалися всією квартирою , а не лише кімнатою 10,7 кв.м. За приписами ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Ч.1 ст. 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідачі, як співвласники спірного житла, користуються ним, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Ухвалою від 27.01.2016 р. було відстрочено позивачу сплату судового збору до ухвалення судового рішення, а тому враховуючи те, що в задоволенні позову відмовлено слід стягнути з позивача на користь держави судовий збір в сумі 551 грн.20 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved