Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-25 00:00:00

Позивач [PERSON] 07 травня 2018 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Заяву мотивувала тим, що 03.11.2012 року, вона уклала шлюб з відповідачем по справі, який було зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Волноваського районного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №154. Від шлюбу мають доньку - Аніту, [INFO], яка мешкає з позивачкою та після розірвання шлюбу, буде також мешкати з нею. Питання щодо стягнення аліментів на утримання доньки ще не вирішено. Спільно нажите майно відсутнє. Майже один рік вони мешкають окремо кожний своїм особистим життям. Із позовної заяви [PERSON] вбачається, що спільне життя з відповідачкою не склалося внаслідок того, що вона з відповідачем перестали розуміти один одного, між ними втрачено почуття любові та поваги, на яких ґрунтується сімя, постійно виникають сварки, які негативно впливали негативно на дитину та неї. На теперішній час ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено, та за глибоким переконанням позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Враховуючи викладене, просить суд розірвати їх шлюб. Позивач [PERSON], присутня у судовому засіданні, підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні, вважала неможливим надання їм із чоловіком строку для примирення, оскільки вважає, що в них різні погляди на життя. Відповідач [PERSON] також будучи присутнім у судовому засіданні на розірвання шлюбу був не згодний, але насильно утримувати дружину з метою подальшого збереження сімї не бажає. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, подані у даній цивільній справі, суд вважає, що позові вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.81 ЦПК України кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст. 263 ч.5 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Як роз'яснено у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно зясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У судовому засіданні встановлено, що 03.11.2012 року, між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Волноваського районного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №154. Від шлюбу мають доньку [PERSON] Аніту Семенівну, [INFO]. Не мешкають однією родиною майже один рік. Попередні спроби прийти до примирення між ними не дали належного, стійкого результату. Питання, щодо стягнення аліментів не вирішено. Спору щодо поділу майна подружжя не мають. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно - відмова в розірванні шлюбу - буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст.\~115\~Сімейного кодексу\~України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу - потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу - є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. На підставі ст. ст. 105, 110, 112, 114, 115 СК України та

Outcome: approved