Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

Позивач 18 липня 2016 р. та уточнивши вимоги заявою від 02.08.2016 р. звернулася до суду з указаною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що на даний час вона проживає у домогосподарстві за адресою: вул. Лозового, 89, с. Пологи, Охтирського р-ну, Сумської області. Її чоловік [PERSON] помер 03.10.2007 року від онкологічної хвороби, а донька [PERSON] померла 17.08.2004 року. Її син [PERSON] помер також 16.05.2016 року, що підтверджується відповідними свідоцтвами. В 1990 році разом з чоловіком та членами своєї родини - донькою і сином приїхали на постійне місце проживання в [INFO], де влаштувалися на роботу до колгоспу імені Петровського. Так як свого житла наша сімя не мала, колгосп надав їм будинок за адресою: вул. Лозового, 89, (раніше - Леніна, 69) для постійного проживання в ньому за умови праці в колгоспі. Вказане приміщення було повністю придатне для проживання, раніше це було приміщення дитячого садку колгоспу ім. Петровського. Таким чином, із 06.04.1990 року вона особисто разом з чоловіком та дітьми стали постійно проживати у вказаному домогосподарстві, яке складалося з житлового будинку «А-1Ж, а, а1», сараю «Б» та погребу «В». Так як умовою передачі їм будинку була постійна праця в колгоспі, вона та всі члени її родини постійно працювали в колгоспі імені Петровського, де чоловік здобув інвалідність. Починаючи із 1990 року із чоловіком просили голову колгоспу офіційно оформити документи на право власності будинком, і після того, як два роки добросовісно пропрацювали на роботі і збиралися постійно жити і працювати в ньому, відповідно до протоколу №5 від 06.04.1992 року засідання правління колгоспу імені Петровського було вирішено оформити договір купівлі продажу будинку [PERSON] за умови наступної праці в колгоспі не менше 5 років 2 працездатних членів родини. В подальшому вони всі як члени родини працювали в колгоспі до моменту його припинення, але оформити письмовий договір купівлі-продажу на жаль не вдалося. На неодноразові прохання щодо оформлення письмового договору, посадові особи колгоспу відповідали, що зараз немає часу, що ніхто житло не відбере. В 2004 році її чоловік вийшов на пенсію, а незабаром колгосп припинив існування. Таким чином, із 1990 року по 2016 рік, тобто більше 10 років, вона та члени її родини відкрито володіли зазначеним будинком. З 1990 року всі працівники колгоспу імені Петровського, мешканці села Пологи добре знали, що цей будинок належить їй з чоловіком, на нього ніхто не претендував, і на даний час ніхто не заявляє будь-яких прав. У судовому засіданні позивач та її представник доводи заяви підтримали. Пояснили, що факт добросовісного набуття та користування зазначеним жилим приміщенням починаючи із 1990 року повністю підтверджується матеріалами справи. Пологівська сільська рада відповідно до вимог чинного законодавства веде погосподарський облік обєктів нерухомого майна і відповідно до їх відомостей на даний час домоволодіння по вул. Лозового, 89, с. Пологи, значиться за позивачем. На протязі всього часу проживання в будинку позивач проводила поточні і капітальні ремонти свого помешкання, сплачувала і продовжує сплачувати комунальні платежі, доглядає за будинком та утримує його. Але на даний час в звязку з значним подорожчанням комунальних тарифів її доходів явно не вистачає для сплати рахунків, у звязку із чим має намір отримати субсидію від держави, але для її оформлення потрібно надати документи на право власності на будинок, яких на жаль, до даного часу немає. Від Пологівської сільської ради, Охтирського р-ну, Сумської обл., надійшов лист із проханням розглянути справу без участі їхнього представника. Вимоги визнають повністю. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, покази свідка, вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що згідно довідки наданої Пологівською сільською радою, позивачка [PERSON] дійсно починаючи із 1990 р. разом із своєю сімєю проживає домогосподарстві за адресою: вул. Лозового, 89, с. Пологи, Охтирського р-ну, Сумської області. Після смерті членів сімї проживає у даному будинку одиноко. (а.с. 15) Зазначена обставина підтверджується також наданою суду копією облікової картки обєкту погосподарського обліку (а.с. 21) Згідно копії протоколу за №5 від 06.04.1992 року засідання правління колгоспу імені Петровського було вирішено оформити договір купівлі продажу будинку [PERSON] за умови наступної праці в колгоспі не менше 5 років 2 працездатних членів родини. (а.с. 17-20) Сплата позивачкою вартості комунальних послуг отримуваних нею за зазначеною адресою підтверджується копіями наданих квитанцій (а.с. 22) На замовлення позивачки у 1992 р. було проведено первинну інвентаризацію господарства. На даний час воно складається із житлового будинку, позначений на плані в матеріалах інвентарної справи літ. А-1ж, з тамбуром літ. а1, верандою а, та сарай літ. Б, погріб літ. В, огорожа № 1,2. Відмітки про наявність самочинних споруд у матеріалах інвентарної справи відсутні. На даний час позивачка [PERSON] є власником земельної ділянки під будинком (а.с. 55-57) Правонаступників підприємства, яким надавався позивачці та членам її сімї вищезазначений будинок у користування, судом не встановлено. Чоловік позивачки [PERSON] помер 03.10.2007 року донька [PERSON] померла 17.08.2004 року, її син [PERSON] помер 16.05.2016 року, що підтверджується відповідними свідоцтвами (а.с. 9-11, 40) Допитана як свідок [PERSON] у судовому засіданні повністю підтвердила факт відкритого та безперервного володіння позивачкою зазначеним будинком. Останній не відомо про наявність будь-яких осіб, які б претендували на зазначене майно. У суду немає підстав ставити під сумнів покази зазначеного свідка, таких доказів суду не надано. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добровільно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до п. 8 прикінцевих та перехідних положень зазначеного Кодексу правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, у судовому засіданні повністю встановлений факт добровільного зі згоди власника заволодіння позивачем зазначеним житлом і його відкритого та безперервного використання на протязі 10 років до дня звернення до суду із зазначеним позовом. З огляду на викладене вимоги позивача підлягають повному задоволенню. Судові витрати, залишити за позивачем без відшкодування. На підставі викладеного, ст. 344 ЦК України,

Outcome: approved