Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Нечаєв В.В., звернулася до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовано тим, що з відповідачем по справі позивач зареєструвала шлюб 20 лютого 1993 року у Виконавчому комітеті Олешницької сільської ради Виноградівського району за актовим записом №3. Від шлюбу у них народилася одна дитина - син [PERSON] , [INFO] . Спільне життя не склалося. Шлюб між ними є лише формальним, оскільки особисті відносини між позивачем та відповідачем уже тривалий час мають негативний характер, між ними відсутнє спілкування. Спільне господарство не ведеться. Продовжувати такі шлюбні відносини позивач не бажає. Вже більше 10 років не проживають разом. Позивач переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, оскільки збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам її сина, що мають істотне значення. Спору стосовно розподілу майна - наразі немає. У зв`язку з наведеним позивач просить шлюб розірвати, залишити їй шлюбне прізвище та вирішити питання про судові витрати. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в судове засідання не з`явилися, однак представник позивача подав до суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує, просить розглянути справу у їх відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення судового розгляду від нього не надходило, відзив на позов не подав. Відтак, у відповідності до порядку, встановленого ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Судом встановлено, що 20 лютого 1993 року між сторонами укладено шлюб, зареєстрований у Виконавчому комітеті Олешницької сільради народних депутатів Виноградівського району Закарпатської області за актовим записом №3. Від шлюбу у сторін народилася одна дитина - син [PERSON] , [INFO] , який досяг повноліття. Причиною розірвання шлюбу є те, що спільне життя у сторін не склалося через різні характери та погляди на сімейне життя. Шлюб сторін існує тільки формально. Більше 10 років вони проживають окремо. Позивач остаточно визначилася та настоює на розірванні шлюбу. У відповідності до ст.51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік за змістом ст.55 СК України зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Відповідно до вимог ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розлучення, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя сторін. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3, 4 ст.56 СК України). Тому позов, заявлений позивачем обґрунтований та підлягає задоволенню і шлюб, укладений між нею та відповідачем слід розірвати. Крім цього, відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач бажає залишити своє шлюбне прізвище після розірвання шлюбу, а тому, суд прийшов до переконання, що необхідно залишити позивачу її шлюбне прізвище. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатила 840,80 грн судового збору, а відтак, з урахуванням вищенаведеного понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved