Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

Позивач 22.12.2018 звернулася до суду з позовом, уточнивши який просила суд визнати за нею, як колишнім членом КСП «Україна», право на земельну частку (пай), розташовану на території Данилівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області. В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що вона в період з 11.07.1994 по 14.04.1997 працювала працівником току радгоспу «Україна», яке було реорганізовано в КСП «Україна». У вказаний період відбулося розпаювання земель КСП «Україна», у зв'язку з чим вона мала право на отримання земельної частки (паю), однак про існування такого права вона не знала, сертифікату про право на земельну частку (пай) не отримувала. Лише влітку 2017 року, вона дізналася про своє право на земельну частку (пай). Звернувшись до Криворізької РДА Дніпропетровської області та відділу у Криворізькому районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, вона дізналася про те, що включена до списку громадян - членів КСП «Україна», але у приватизації землі їй відмолено, у зв'язку з тим, що розпаювання землі вже проведено. У зв'язку з цим, з метою захисту свого порушеного права на земельну частку (пай), просила суд поновити їй строк для звернення до суду за захистом порушеного права та визнати за нею право на земельну частку (пай). Позивач та її представник за довіреністю до суду не з'явилися, надавши заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали (а.с. 73). Представник відповідача - Данилівська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області надала до суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. Відзиву на позовну заяву не подано (а.с. 22). В зв'язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, встановивши правовідносини, що виникли між сторонами та визначившись з нормою права, яка підлягає застосуванню, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню зі слідуючих підстав. Судом встановлено, що в період з 11.07.1994 по 19.04.1997 [PERSON] працювала на посаді робочої току в радгоспі «Україна», який 01.06.1996 реорганізовано в КСП «Україна», що підтверджується записом в трудовій книжці [PERSON] (а.с. 4-6). Відповідно до рішення Кіровської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 29.06.1996, КСП «Україна» передано у колективну власність 4335,3 га землі в межах згідно плану, про що видано Державний акт на право колективної власності на землю [NUMBER] від 30.06.1996 (а.с. 59-69). Додатком до вказаного Державного акту є список громадян-членів КСП, серед яких під номером 95 значиться - [PERSON] (а.с. 62 зворот), що також підтверджується довідкою відділу у Криворізькому районі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області № М-98/0-0.22-120/135-18 від 24.09.2018 (а.с. 7). Розмір земельної частки (паю) по Данилівській сільській раді Криворізького району Дніпропетровської області (КСП «Україна») - складає 5,34 умовних кадастрових гектара, вартістю 30251 грн. за 1 га., що підтверджується довідкою Відділу у Криворізькому районі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 9-4-0.22-263/105-19 від 03.04.2019 (а.с. 70). Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 19.05.2016 № 1377-VIII, с. Кіровка Криворізького району Дніпропетровської області перейменовано на с. Данилівка (а.с. 74). Пунктом 1 Указу Президента України від 10 листопада 1994 року № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» передбачено добровільність передачі земель у колективну та приватну власність для виробництва сільськогосподарської продукції, виходячи з того, що земля повинна належати тим, хто її обробляє. Пунктом 1 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Пунктом 2 цього ж Указу передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Аналіз вказаних нормативно-правових актів та роз'яснень Пленуму ВС України дає підстави для висновку про те, що право колективної власності на землю та право та земельну частку (пай) мають громадяни України, які являлися члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Тобто право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: 1) перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства, кооперативу або акціонерного товариства; 2) отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; 3) включення особи до списку, доданого до цього акта. Оскільки [PERSON] була членом КСП «Україна» на момент видачі Державного акту на право колективної власності на землю, включена до списку громадян-членів вказаного КСП, тому суд приходить до висновку, що вона набула право на земельну частку (пай) вказаного колективного сільськогосподарського підприємства. Згідно з п. 5 Указу Президента «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року за № 720/95 особам, які включені до списку державними адміністраціями видаються сертифікати про право на земельну частку (пай). [PERSON] сертифікату про право на земельну частку (пай) не отримувала, про що вказувала позивач та не заперечив відповідач. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Оскільки судом встановлено, що [PERSON] має право на земельну частку (пай) розміром 5,34 умовних кадастрових гектарів, визначеної для членів КСП «Україна» на території Данилівської сільської ради Криворізькго району Дніпропетровської області, але сертифікат про право на таку земельну частку не отримувала, на даний час законодавство не передбачає можливості видачі сертифікатів про право на земельну частку пай, тому суд приходить до висновку, що порушене право позивача має бути захищене шляхом визнання права на земельну частку (пай) в судовому порядку. Оскільки відповідачем Данилівською сільською радою Криворізького району Дніпропетровської області не заявлено про застосування строку позовної давності, відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України, суд не вбачає підстав для вирішення питання про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності для звернення до суду з вказаним позовом та його повновлення.

Outcome: approved