Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

Позивач 27 липня 2015 року звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська з позовом до [PERSON] діючої в своїх інтересах та інтересах малолітнього [PERSON], [INFO], про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням (а.с.2-4). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на підставі договору дарування від 25.12.1989 року він на праві приватної власності являється власником житлового будинку №29 по вул..\~Дзержинського у м. Дніпропетровську. У вищевказаному будинку зареєстрована, але не проживає [PERSON] та її малолітній син [PERSON], [INFO], які з 2005 року не проживають у будинку. Посилаючись на викладені обставини позивач просив суд визнати [PERSON] та її неповнолітнього сина такими, що втратили право користування жилим будинком №29 по вул..\~Дзержинського в с. Таромське у м. Дніпропетровську. У судове засідання позивач не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. До суду позивач надав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.59). Відповідачка у судове засідання не зявилась. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Про причини своєї неявки не повідомляла. Письмових заяв про розгляд справи без своєї присутності не надавала. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. На підставі ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Підставою звернення позивача з позовом до суду є захист інтересів власника, повязаних із реалізацією складової частини змісту права власності права користування та розпорядження жилим будинком, розташованим за адресою: м. Дніпропетровськ, с. Таромське, вул.. Дзержинського, буд.№\~29. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договорів дарування від 25 грудня 1989 року та 22\~листопада 1991 року [PERSON] на праві приватної власності володіє жилим будинком №29 по вул.. Дзержинського в с. Таромське у м. Дніпропетровську (а.с. 9-12). Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За змістом права власності, визначеного ст. 317 ЦК України, право власності це право володіння, користування і розпорядження майном. Встановлено, що за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Дзержинського, буд. №29, зареєстрована, але не проживає із 2005 року, [PERSON], [INFO] (а.с.53). Згідно паспортних даних [PERSON], яка є громадянкою [PERSON] Федерації, встановлено, що вона є зареєстрованою за адресою: [PERSON] Федерація, Ярославська область, Углічський район, с. Мала дуброва (а.с.15,17). Син [PERSON], - [PERSON], [INFO], є громадянином [PERSON] Федерації та зареєстрований за адресою: [PERSON] Федерація, [ADDRESS] (а.с. 18,19,20). На підставі відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області встановлено, що за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Дзержинського, буд.29, зареєстрована лише відповідачка, а малолітній [PERSON], зареєстрованим або знятим з реєстраційного обліку не значиться (а.с.57,58). Крім того, згідно нотаріально посвідченої заяви від 17 червня 2015 року [PERSON] дала свою згоду зняти з реєстраційного обліку себе та свого сина - [PERSON] , [INFO], за адресою: м. Дніпропетровськ, с. Таромське, вул.. Дзержинського, буд.29 (а.с.15). Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 150 ЖК України, ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб, розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Щодо позовних вимог про визнання неповнолітнього [PERSON], [INFO], суд виходить із того, що дитина не зареєстрована в жилому [INFO] в м. Дніпропетровську, а крім того, є громадянином іншої країни та має реєстрацію в цій країні, тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та безпідставними. Таким чином, суд оцінивши в сукупності наявні у справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим будинком №29\~по вул.. Дзержинській у с.Таромське в м. Дніпропетровську є обґрунтованими, законними, в повному обсязі доведеними, на підставі чого суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у цій частині. Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до ст..88 ЦПК України, суд приходить до висновку, що із відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial