Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-22 00:00:00

Позивач 25.07.2018 року звернувся до суду з вищевказаним позовом та просить визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 1,5486 га, що розташовані на території Жирівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 01.01.2012 року померла рідна сестра її діда -[PERSON], до складу спадкової маси після смерті якої увійшло право власності на вказане вище майно, яка своїм майном на випадок смерті розпорядилася, склавши 01.02.2001 року заповіт, відповідно до якого все своє майно заповіла позивачу по справі. Позивач до дня смерті спадкодавця проживав разом з нею та здійснював за нею догляд, а тому вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки протягом шести місяців після відкриття спадщини не заявив про відмову від такої. Проте він не має можливості здійснити своє право на спадкування в позасудовому порядку, оскільки втрачені оригінали документів, що засвідчують право власності на нерухоме майно. З цих підстав просить позов задовольнити. У судове засідання позивач не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити. Представник відповідача - Жирівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності та зазначив, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позову. Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Так як всі учасники справи не явилися в судове засідання, фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Відповідно до ч. 6 ст. 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала предявлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, враховуючи те, що заява про визнання відповідачем позову не порушує прав, свобод чи законних інтересів інших осіб, та не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу, а позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 01.01.2012 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-СГ №269697, виданим 03.01.2012 року. За життя [PERSON] своєю власністю на випадок смерті розпорядилася, склавши 01.02.2001 року заповіт, який посвідчений секретарем виконкому Жирівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області та зареєстрований в реєстрі за № 4, згідно якого все своє майно вона заповіла своєму родичу - [PERSON]. Заповіт відповідає вимогам ст.1247 ЦК України, тому спадкування після смерті [PERSON] відбувається за заповітом згідно ст.1233 ЦК України. До складу спадкової маси після смерті [PERSON] увійшло право власності на земельні ділянки, які розташовані на території Жирівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, цільове призначення яких ведення товарного сільськогосподарського виробництва - площею 1,5486 га кадастровий номер 4623682800:11:000:0068, площею 0,3082 га кадастровий номер 4623682800:04:000:0135. Належність вказаних земельних ділянок [PERSON] підтверджується копіями державних актів на право приватної власності на землю серії ЛВ № 094568 від 31.12.2004 року та серії ЛВ № 033099 від 31.12.2004 року та витягами х державного земельного кадастру НВ-4606460022018, НВ-4606459392018 від 09.02.2018 року. Згідно довідки Жирівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 356 від 21.06.2018 року, [PERSON] до дня смерті, постійно проживала та була зареєстрованою в [INFO]. На момент смерті [PERSON] разом з нею постійно проживав без реєстрації та продовжує проживати [PERSON], який доглядав за нею до дня смерті та продовжує управляти спадковим майном після її смерті. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). \~ \~ \~ \~Згідно ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, нзалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. \~ \~ \~ \~За змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин 3, 4 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Таким чином саме постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, а не лише реєстрація місця його проживання за адресою місця проживання спадкодавця. Спадкоємці, які відповідно вимог ст. 1241 ЦК України, мали б право на обовязкову частку у спадщині [PERSON] відсутні. Статтями 328, ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] являється єдиним спадкоємцем за заповітом майна померлої [PERSON], який прийняв в порядку спадкування належні померлій земельні ділянки, тобто набув права власності на дане майно, проте не має можливості здійснити своє право на спадкування в позасудовому порядку із-за втрати правовстановлюючих документів на таке. Згідно оголошення у пресі від 28.07.2018 року № 30 (1686) слідує, що державні акти на право приватної власності на землю ЛВ № 094568 від 31.12.2004 року та серії ЛВ № 033099 від 31.12.2004 року, видані на імя [PERSON] втрачені, та їх слід вважати недійсними. \~ \~ \~ \~Статтею 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Приписами ст.328 ч.2 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. \~ \~ \~ \~З врахуванням наведеного вище суд вважає, що позовні вимоги підставні та підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved