Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] в травні 2014 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визначення порядку та способу участі у вихованні малолітньої дитини, посилаючись при цьому на те, що з 2003 року він проживав з відповідачем у цивільному шлюбі, в якому [INFO] року народилася донька [PERSON] Після припинення шлюбних відносин, відповідач забрала дитину та змінила місце проживання. Він та відповідач не можуть прийти до спільної згоди щодо порядку та способу його участі у вихованні спільної доньки, а тому він був змушений звернутися із заявою до органу опіки та піклування, але до цього часу жодних рішень щодо визначення способу його участі у вихованні доньки орган опіки та піклування не приймав. Враховуючи вказане, просив визначити спосіб його участі у вихованні малолітньої доньки [PERSON], [INFO], у вигляді періодичних побачень кожної першої суботи або неділі місяця за місцем його проживання з 10 до 12 години в присутності відповідача [PERSON]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, проте направив заяву в якій просив справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримав із зазначених у заяві підстав, просив позов задовольнити, в разі неявки відповідача проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, що підтверджується її письмовим запереченням проти позову, направленому до суду (а.с.29), а тому відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити рішення по справі при заочному розгляді справи у відсутності відповідача. Представник третьої особи - органу опіки та піклування в особі Полтавської районної державної адміністрації Полтавської області в судове засідання не з'явилась, направила заяву про розгляд справи без її участі (а.с.38). Суд, дослідивши матеріали справи прийшов до наступного. Судом встановлено, та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Гожулівської сільської ради Полтавського району Полтавської області 06 березня 2012 року (а.с.5). Дитина народилася в період проживання сторін у цивільному шлюбі. Після припинення шлюбних стосунків, дитина залишилась проживати з матір'ю - відповідачем [PERSON], що підтверджується висновком органу опіки та піклування Полтавської районної державної адміністрації та заявою відповідача (а.с.17-29). Відповідно до ст.24 Конституції України громадяни України мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Частиною першою статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно з частиною другою ст.141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Як передбачено ч.1 ст.153 СК України батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч.2 ст. 6 Конвенції про права дитини передбачено, що Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання та здоровий розвиток дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції, Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Згідно ст.1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір'ю, батьком, іншими членами сім'ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Відповідно до п.1 ч.2 ст.10 Закону України «Про охорону дитинства» держава здійснює захист дитини від усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно абз. 3 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. В матеріалах справи відсутні дані, а сторонами не надано до суду будь-яких доказів, які б свідчили про негативну характеристику позивача на час розгляду справу, а навпаки, відповідно до виробничої характеристики з місця роботи позивача - Полтавського хлібокомбінату «Кулиничі» від 10 квітня 2014 року, він характеризується позитивно (а.с.8). Таким чином, суд вважає, що відповідач [PERSON] безпідставно та неправомірно створює перешкоди у вихованні, спілкуванні, побаченнях [PERSON] зі своєю малолітньою дочкою [PERSON]. Позивач, як батько, має рівні права та обов'язки з відповідачем щодо їх малолітньої дочки, в т.ч. права щодо виховання та безперешкодного спілкування з дитиною. Крім цього, главою 13 СК України передбачені не лише права, а й відповідні обов'язки батьків відносно їх неповнолітніх дітей, в т.ч. обов'язки щодо виховання та розвитку дитини. Позивач не позбавлений і не позбавлявся батьківських прав відносно своєї малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Підтверджуючих даних про те, що позивач застосовує відносно своєї малолітньої дочки [PERSON] недозволені методи виховання чи насильство, чи будь-яким іншим чином негативно на неї впливає, - в матеріалах справи немає. Таким чином, суд вважає встановленим, що на теперішній час між сторонами існує спір з приводу участі батька у вихованні дитини, періодичності, систематичності та інших умов побачень з дитиною, який у відповідності до ст.159 СК України підлягає вирішенню судом. У відповідності до ч. 2 ст.159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що для забезпечення інтересів дитини, з метою створення умов для виконання батьком, який проживає окремо, обов'язку по вихованню дитини та здійснення його права на особисте спілкування з ним, необхідно визначити спосіб участі позивача у вихованні малолітньої дочки шляхом систематичних побачень. Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування щодо ухилення батька від участі у вихованні дитини, оскільки він є недостатньо обґрунтованим. З пояснень позивача [PERSON] та матеріалів справи встановлено, що позивач прагне приймати участь у вихованні доньки та створювати для неї необхідні умови щодо її розвитку, підтримання нормального здоров'я та відпочинку . Оцінюючи в сукупності вищевикладені фактичні обставини, положення закону, виходячи з інтересів дитини, приймаючи до уваги вік доньки сторін, поведінку батьків та наявність між ними конфлікту, враховуючи вимоги ст.60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості суд вважає, що запропонований позивачем час побачень батька з дитиною, на думку суду, буде на даний час достатнім для налагодження психологічного контакту між ними. З огляду на викладене, позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення, а саме суд вважає за необхідне визначити [PERSON] побачення та спілкування з дитиною - донькою [PERSON], [INFO] в наступні дні: кожної першої суботи або неділі місяця за місцем його проживання з 10 до 12 години в присутності [PERSON] Суд звертає увагу, що відповідач не позбавлена права контролювати порядок зустрічі батька з дитиною та у передбаченому законом порядку звернутися до компетентних органів щодо усунення порушень прав дитини. В подальшому при збільшенні віку дитини зазначене рішення суду не буде перешкодою для подання позову до суду про збільшення часу спілкування батька з дитиною. На підставі викладеного,

Outcome: approved