Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

Позивач [PERSON] 21.10.2020р. пред`явила до суду позов до [PERSON] , [PERSON] , Комунального підприємства «Тернопільське міське бюро технічної інвентаризації», третя особа [PERSON] , про визнання недійсними документів, виданих органом приватизації в порядку, визначеному Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» про передачу в порядку приватизації квартири [ADDRESS] [PERSON] , а саме розпорядження КП «Тернопільське міське бюро технічної інвентаризації» №46586 від 16 вересня 2015 року та свідоцтва про право власності на вказану квартиру від 16 вересня 2015 року, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Фіголь Н.Б. за № реєстру 4769, застосування процедури реституції до сторін спірного договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] та посвідченого нотаріально 19 липня 2017 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Фіголь Н.Б. за № реєстру 4769, та зобов`язання власницю квартири [PERSON] звільнити квартиру [ADDRESS] . На обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що [INFO] помер [PERSON] , який заповів їй усе належне йому майно. Квартира [ADDRESS] належала померлому [PERSON] на підставі розпорядження Тернопільського міського бюро технічної інвентаризації №7179 від 20 травня 1994 року та свідоцтва про право власності на житло виданого органом приватизації. 12 серпня 2015 року рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області задоволено позов [PERSON] до Тернопільського міського бюро технічної інвентаризації, третя особа [PERSON] про скасування розпорядження Тернопільського міського бюро технічної інвентаризації та свідоцтва про право власності на житло; скасовано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] від 26 травня 1994 року, видане на ім`я [PERSON] , та розпорядження Тернопільського міського бюро технічної інвентаризації №7179 від 20 травня 1994 року про видачу свідоцтва про право власності на спірну квартиру, а також запис №7702 в реєстровій книзі. Постановою Верховного Суду від 03 червня 2020 року (№607/12094/15-ц) вищевказане рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області скасовано та постановлено нове рішення, яким постановлено у задоволенні позову [PERSON] відмовити. У період набрання рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 серпня 2015 року законної сили [PERSON] здійснила приватизацію цієї квартири та отримала на своє ім`я свідоцтво про право власності на житло, видане Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації від 16 вересня 2015 року на підставі розпорядження органу приватизації №46586. Згодом, відповідно до договору, посвідченого приватний нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Фіголь Н.Б. №4769, [PERSON] продала вказану квартиру [PERSON] . Оскільки рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 серпня 2015 року скасоване та не може породжувати жодних юридичних наслідків, позивач вважає, що цей правочин є недійсним, а сторони зобов`язані повернути становище до того стану, який існував до укладення договору. Ухвалою судді від 13 листопада 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання 17 грудня 2020 року об 11 год. 45 хв. 12 листопада 2020 року представник позивача [PERSON] адвокат Магдич О.О. подала заяву про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження квартири [ADDRESS] , у задоволенні якої ухвалою судді від 13 листопада 2020 року відмовлено. 10 грудня 2020 року судом отримано відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву, в якому зазначено про безпідставність заявлених позивачем позовних вимог. Зокрема вказано, що рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 серпня 2015 року набрало законної сили 23 серпня 2015 року. Враховуючи, що жодною стороною не було подано апеляційної скарги, [PERSON] звернулась до органу приватизації про передачу їй у власність зазначеної квартири та одержала документи, що посвідчують її право власності на житло. 26 травня 2017 року [PERSON] , з пропуском строку на апеляційне оскарження, звернулась із апеляційною скаргою до апеляційного суду. Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 13 грудня 2017 року [PERSON] поновлено строк на апеляційне оскарження вищевказаного рішення та відкрито апеляційне провадження. При цьому виконання рішення не зупинялося. Постановою Апеляційного суду Тернопільської області від 15 лютого 2018 року скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Тобто, на момент прийняття розпорядження органу приватизації №46586 від 16 вересня 2015 року та видачі свідоцтва про право власності на квартиру було додержано вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», тому спірний договір не підлягає визнанню недійсним. Враховуючи, що [PERSON] була власником квартири та мала намір її продати, 19 липня 2017 року на підставі договору купівлі-продажу вона відчужила її [PERSON] , яка бажала купити цю квартиру. Відтак, підстави визнання договору недійсним та застосування реституції до сторін вказаного договору відсутні. Посилаючись на те, що касаційне провадження було відкрито 11 жовтня 2018 року, тобто вже після приватизації та продажу спірної квартири, а виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 серпня 2015 року не зупинялось, просила відмовити [PERSON] у задоволенні позову. 10 грудня 2020 року судом отримано відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву, в якому зазначено про безпідставність заявлених позивачем позовних вимог. Зокрема вказано, що 19 липня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продаж квартири [ADDRESS] . Під час купівлі даної квартири приватний нотаріус Фіголь Н.Б. перевірила вказану квартиру на наявність на неї прав третіх осіб, заборон, арештів. Після купівлі [PERSON] набула право власності на цю квартиру та провела у ній ремонт вартістю 13\~000 доларів США. 12 вересня 2017 року [PERSON] зареєструвала своє місце проживання у вказаній квартирі та на даний час проживає у ній. Про будь-які судові спори щодо вказаної квартири [PERSON] не було відомо аж до листопада 2020 року, коли на її адресу надійшли процесуальні документи у справі №607/17893/20. Враховуючи, що на момент купівлі квартири [PERSON] була власником даного житла та мала намір продати квартиру, а [PERSON] , мала намір її купити, підстави для задоволення позову відсутні. Посилаючись на наведене, просила відмовити [PERSON] у задоволенні позову. 14 грудня 2020 року від Першої Тернопільської нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] . Підготовче судове засідання неодноразово відкладалось: у зв`язку з неявкою відповідача Комунального підприємства «Тернопільське міське бюро технічної інвентаризації», неотриманням позивачем відзивів на позовну заяву, за клопотаннями учасників справи. 15 квітня 2021 року від представника позивача [PERSON] [PERSON] до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, у якій представник позивача просила розглядати позовні вимоги у доповненій редакції відповідно до цієї заяви, а саме: 1. Визнати недійсними документи, видані органом приватизації в порядку, визначеному Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», про передачу в порядку приватизації квартири [ADDRESS] [PERSON] : 1.1. розпорядження № 1 від 14.09.2015 року «Про скасування розпорядження на приватизацію житла»; 1.2. розпорядження КП «Тернопільське міське бюро технічної інвентаризації» № 46586 від 16.09.2015 року; 1.3. свідоцтво про право власності на вказану квартиру від 16.09.2015 р. 2. Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 19 липня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Фіголь Н.Б. за № реєстру 4769. 3. Застосувати реституцію до сторін спірного договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] укладеного 19 липня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] та посвідченого нотаріально приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Фіголь Н.Б. за № реєстру 4769. 4. Витребувати квартиру [ADDRESS] із незаконного володіння [PERSON] та зобов`язати її звільнити вказане житло. Ухвалою суду від 21 липня 2021 року у задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] [PERSON] про розгляд позовних вимог у доповненій редакції відповідно до заяви про збільшення позовних вимог та прийнятті заяви про збільшення позовних вимог до розгляду разом із позовною заявою у межах справи №607/17893/20 відмовлено, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті 26 липня 2021 року о 12 годині. У зв`язку із відсутністю даних про належне повідомлення відповідачів судове засідання, призначене на 26 липня 2021 року, відкладено до 09 вересня 2021 року о 10 год. 30 хв. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, та просила задовольнити позов, зіславшись на підстави, які викладені в позові, а також на висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 19 грудня 2018 року №2-4440/11, у якій зазначено, що рішення суду, яке скасовано, не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. Тому, оскільки докумети про право власності на квартиру відповідач [PERSON] отримала на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду від 12 серпня 2015 року (справа № 607/12094/15-ц), яке в подальшому було скасоване постановою Верховного Суду України від 03 червня 2020 року у справі № 607/12094/15-ц, відтак, дане рішення не може породжувати жодних юридичних наслідків, встановлювати, змінювати або припиняти цивільні права та обов`язки для суб`єктів цивільних правовідносин, з моменту його ухвалення, а тому усі правовстановлюючі документи, видані на підставі скасованого судового рішення, підлягають визнанню недійсними з моменту їх прийняття. Позовна вимога про зобов`язання [PERSON] звільнити квартиру [ADDRESS] фактично є вимогою про її витребування від [PERSON] як добросовісного набувача. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечила проти задоволення позову. Підтримала мотиви, викладені у відзиві на позов. Пояснила, що під час укладення договору нотаріус перевіряла наявність обтяжень і жодного обтяження не було. Вона й гадки не мала, що на квартиру може претендувати якась інша особа. Вона ( [PERSON] ) зробила дороговартісний ремонт, оскільки в квартирі, окрім опалення, нічого не було, проживає в цій квартирі, та, крім неї, іншого житла не має. Просила відмовити в позові. У судовому засіданні представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] [PERSON] проти задоволення позову заперечила, підтримавши позицію, викладену у відзивах на позов. Представник відповідача Комунального підприємства «Тернопільське міське бюро технічної інвентаризації», будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, повторно у судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак раніше подала заяву про розгляд справи в її відсутності, в якій вона вказала, що вважає позов підставним та просила задовольнити. За таких обставин відповідно до ст. 223 ЦПК України суд відсутні перешкоди для розгляду справи по суті та суд вважає можливим її розгляд у відсутності представника відповідача Комунального підприємства «Тернопільське міське бюро технічної інвентаризації» та третьої особи. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Відповідно до заповіту від 23 жовтня 1998 року, зареєстрованого в реєстрі за №4-2838, [PERSON] заповів [PERSON] квартиру [ADDRESS] , а також все належне йому майно. Заповіт посвідчено державним нотаріусом Першої Тернопільської державної нотаріальної контори. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 серпня 2015 року задоволено позов [PERSON] до Тернопільського міського бюро технічної інвентаризації, третя особа [PERSON] , про скасування свідоцтва про право власності на житло та розпорядження Тернопільського міського бюро технічної інвентаризації, скасування запису в реєстровій книзі (справа №607/12094/15-ц). Визнано приватизацію квартири [ADDRESS] недійсною. Скасовано: свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] від 26 травня 1994 року, видане на ім`я [PERSON] ; розпорядження Тернопільського міського бюро технічної інвентаризації від 20 травня 1994 року №7179 та запис у реєстровій книзі №7702 про право власності на квартиру [ADDRESS] . Як убачається зі свідоцтва про право власності від 16 вересня 2015 року, виданого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] . У вказаному свідоцтві зазначено, що воно видане згідно з розпорядженням (наказом) №46586 від 16 вересня 2015 року. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 листопада 2016 року заяву [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] , заінтересована особа [PERSON] про встановлення батьківства задоволено, у зв`язку із цим встановлено факт батьківства, а саме, те що [PERSON] , який помер [INFO] є батьком [PERSON] , [INFO] (607/12821/16). Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 лютого 2017 року виправлено описку у рішенні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 листопада 2016 року, а саме виправлення в написанні прізвища особи, батьківство якої встановлюється, а саме - вказати « [PERSON] » замість « [PERSON] » у відповідних відмінках. 19 липня 2017 року між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] , від імені якої діяла [PERSON] , було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Тернопільської області Фіголь Н.Б. та зареєстровано в реєстрі за №4764. Постановою Апеляційного суду Тернопільської області від 15 лютого 2018 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 серпня 2015 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 03 червня 2020 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 серпня 2015 року та постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 15 лютого 2018 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] до Тернопільського міського бюро технічної інвентаризації, третя особа [PERSON] , про визнання приватизації недійсною, скасування свідоцтва про право власності на житло, розпорядження та запису в реєстраційній книзі відмовлено. Як убачається зі спадкової справи №193/2015, заведеної щодо майна померлого [PERSON] : -[INFO] [PERSON] (дочка померлого) звернулась до Першої Тернопільської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини; -17 березня 2015 року [PERSON] (сестра померлого) звернулась до приватного нотаріуса Торезького міського нотаріального округу, який засвідчив її заяву, адресовану приватному або державному нотаріусу та відповідним органам, про прийняття спадщини за заповітом №4-2838, посвідченим Першою Тернопільською державною нотаріальною конторою; -23 березня 2015 року [PERSON] звернулася до Першої Тернопільської державної нотаріальної контори з заявою, у якій просила визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини у зв`язку з обставинами, зумовленими проведенням АТО; -відповіддю Першої Тернопільської державної нотаріальної контори №1452/02-14 [PERSON] роз`яснено, що вона вважається такою, що не прийняла спадщину у зв`язку із пропуском встановленого строку для її прийняття; -рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 березня 2016 року (№607/15767/15-ц) позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа Перша тернопільська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволено. Визначено [PERSON] додатковий строк для подання заяви в Першу тернопільську державну нотаріальну контору про прийняття спадщини за заповітом за померлим [INFO] [PERSON] , на строк один місяць з дня набрання законної сили рішенням суду; ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 29 червня 2016 року зазначене рішення залишено без змін; -18 липня 2016 року [PERSON] звернулась до Першої Тернопільської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом №1359; -ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 листопада 2017 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 29 червня 2016 року залишено без змін; -05 квітня 2018 року [PERSON] звернулась із заявою до Першої Тернопільської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка складається із грошових вкладів з нарахованими відсотками та компенсаційними виплатами, №562; -05 квітня 2018 року [PERSON] звернулась із заявою до Першої Тернопільської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини яка складається із грошових вкладів з нарахованими відсотками та компенсаційними виплатами, №563; -05 квітня 2018 року державним нотаріусом Першої Тернопільської державної нотаріальної контори Дзюбановською О.І. було видано свідоцтво на спадщину за заповітом №4-2838 [PERSON] , а саме на ѕ частки грошових вкладів, вартістю 92\~451 гривень 60 копійок; -05 квітня 2018 року державним нотаріусом Першої Тернопільської державної нотаріальної контори Дзюбановською О.І. було видано свідоцтво на спадщину за законом [PERSON] , а саме на ј частки грошових вкладів. До правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосовує такі норми права: Порядок проведення приватизації та оформлення права власності визначений ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», згідно з ч. 5 якої передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі\~ст.\~ст.\~1217,\~1218\~цього Кодексу\~спадкування здійснюється\~за заповітом\~або за\~законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 2 ст. 1220 Цивільного кодексу України визначено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя\~статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Згідно з ч. 2 ст. 3цього Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~16\~Цивільного кодексу\~України способами\~захисту цивільних\~прав та\~інтересів можуть\~бути: 1)\~визнання права; 2)\~визнання правочину\~недійсним; 3)\~припинення дії,\~яка порушує\~право; 4)\~відновлення становища,\~яке існувало\~до порушення; 5)\~примусове виконання\~обов`язку\~в натурі; 6)\~зміна правовідношення; 7)\~припинення правовідношення; 8)\~відшкодування збитків\~та інші\~способи відшкодування\~майнової шкоди; 9)\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди; 10)\~визнання незаконними\~рішення,\~дій чи\~бездіяльності органу\~державної влади,\~органу влади\~Автономної Республіки\~Крим або\~органу місцевого\~самоврядування,\~їхніх посадових\~і службових\~осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно впливає на можливість реалізації прав особи, що його отримала, щодо нерухомого майна, отже доводить дієвість та ефективність обраного позивачем способу захисту. До такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20 травня 2021 року у справі № 361/953/16-ц. Відповідно до частин першої-третьої, п`ятої статті 203\~ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ч. 3 ст. 209 ЦК України нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 215\~ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. До такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 грудня 2018 року у справі № 2-4440/11. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно зі\~ст.\~388\~ЦК України\~якщо майно\~за відплатним\~договором придбане\~в особи,\~яка не\~мала права\~його відчужувати,\~про що\~набувач не\~знав і\~не міг\~знати (добросовісний\~набувач),\~власник має\~право витребувати\~це майно\~від набувача\~лише у\~разі,\~якщо майно: 1)\~було загублене\~власником або\~особою,\~якій він\~передав майно\~у володіння; 2)\~було викрадене\~у власника\~або особи,\~якій він\~передав майно\~у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Також, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 власник з дотриманням вимог статей 387 і 388\~ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Відповідно до ч. 4 ст.\~263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Так, судом установлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 серпня 2015 року було задоволено позов [PERSON] та визнано недійсною приватизацію квартири [ADDRESS] , скасовано: свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] від 26 травня 1994 року, видане на ім`я [PERSON] ; розпорядження Тернопільського міського бюро технічної інвентаризації від 20 травня 1994 року №7179 та запис у реєстровій книзі №7702 про право власності на квартиру [ADDRESS] . Після набрання зазначеним рішенням законної сили [PERSON] звернулась до органу приватизації та 16 вересня 2015 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації їй було видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] згідно з розпорядженням (наказом) №46586 від 16 вересня 2015 року. В подальшому 19 липня 2017 року [PERSON] відчужила зазначену квартиру відповідачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Тернопільської області Фіголь Н.Б., зареєстрованого в реєстрі за №4764. Однак, постановою Верховного Суду від 03 червня 2020 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 серпня 2015 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] до Тернопільського міського бюро технічної інвентаризації, третя особа [PERSON] , про визнання приватизації недійсною, скасування свідоцтва про право власності на житло, розпорядження та запису в реєстраційній книзі відмовлено. Таким чином, на даний час свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] від 26 травня 1994 року, видане на ім`я [PERSON] ; розпорядження Тернопільського міського бюро технічної інвентаризації від 20 травня 1994 року №7179 та запис у реєстровій книзі №7702 про право власності на квартиру [ADDRESS] є чинними, оскільки відсутнє судове рішення про їх скасування. Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 серпня 2015 року не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. Відтак, свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] та розпорядження №46586 від 16 вересня 2015 року, видані внаслідок скасування попереднього свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] від 26 травня 1994 року, виданого на ім`я [PERSON] , яке, з урахуванням постанови Верховного Суду від 03 червня 2020 року, є чинним, як і розпорядження Тернопільського міського бюро технічної інвентаризації від 20 травня 1994 року №7179 та запис у реєстровій книзі №7702 про право власності на квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] . Тому вимоги позивача про визнання недійсними документів, виданих органом приватизації в порядку, визначеному Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», про передачу в порядку приватизації квартири [ADDRESS] [PERSON] , а саме розпорядження Тернопільського міського бюро технічної інвентаризації №46586 від 16 вересня 2015 року та свідоцтво про право власності на вказану квартиру від 16 вересня 2015 року є підставними. Разом із тим, на момент відчуження квартири [ADDRESS] [PERSON] мала правовстановлюючі документи на цю квартиру, відповідно до яких була її власником. Усі вимоги, передбачені ст. 203 ЦК України, під час укладення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] , дотримані. Договір нотаріально посвідчений. Підстави визнання договору недійсним чітко визначені ст. 215 ЦК України і таких підстав у даному випадку судом не встановлено. Суд не погоджується з доводами представника позивача, що цей договір є недійсним у силу того, що скасоване судове рішення не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. Так, у постанові Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі №2-4440/11, вказуючи, що скасоване судове рішення не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення, Верховний Суд не констатував, що його скасування є підставою визнання договору недійсним, а лише вказав, що суди на підставі поданих сторонами доказів не встановили усіх обставин справи та не вирішили належним чином позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу. Більше того, обставини цієї справи були іншими, оскільки судовим рішенням, яке в подальшому було скасовано, за продавцем було визнано право власності на квартиру, а у справі, що розглядається, відповідач [PERSON] набула право власності на квартиру на підставі розпорядження органу приватизації. Крім того, враховуючи, що на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 серпня 2015 року [PERSON] спочатку отримала розпорядження органу приватизації та свідоцтво про право власності на своє ім`я, а тоді вже відчужила квартиру на підставі договору купівлі-продажу [PERSON] , вимоги про визнання цього договору недійсним, з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у Постанові від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16, не є ефективним способом захисту прав позивача, оскільки в такому випадку мало би бути пред`явлено вимогу про витребування майна від добросовісного набувача, а не про визнання договору недійсним. З цих підстав вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Фіголь Н.Б. за № реєстру 4769 та застосування процедури реституції до сторін спірного договору купівлі-продажу та зобов`язання [PERSON] звільнити квартиру до задоволення не підлягають. Пред`являючи позов, [PERSON] вимог про витребування квартири [ADDRESS] від [PERSON] як добросовісного набувача не заявляла. З посиланням на вимоги ст. 388 ЦК України позивач заявила вимогу про витребування квартири із незаконного володіння [PERSON] , виклавши цю вимогу в заяві про збільшення позовних вимог від 15 квітня 2021 року, у прийнятті якої відповідно до ухвали суду від 21 липня 2021 року позивачу відмовлено. Доводи представника позивача про те, що вимога про зобов`язання [PERSON] звільнити квартиру є по суті позовом про витребування, не заслуговують на увагу, оскільки в даному випадку слід розмежовувати види позовів, які можуть бути заявлені власником майна. Так, віндикаційний позов це позов неволодіючого власника про витребування майна, а негаторний позов про усунення перешкод, які створюються власнику в користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Підстави пред`явлення відндикаційного позову визначені ст. ст. 387, 388 ЦК України, а негаторного ст. 391 ЦК України. Ні вимог, ані підстав віндикаційного позову позивач у позовній заяві не заявляла. Крім того, право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] не зареєстроване у встановленому законом порядку відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З урахуванням викладеного суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] є підставними лише в частині вимог про визнання недійсними документів, виданих органом приватизації, про передачу в порядку приватизації квартири [ADDRESS] [PERSON] - розпорядження №46586 від 16 вересня 2015 року та свідоцтва про право власності на вказану квартиру від 16 вересня 2015 року, а в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. У зв`язку з частковим задоволенням позову відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 840,80 гривень судового збору, в рівних частках по 280 гривень 27 копійок з кожного із відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: partial