Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON] 15 червня 2021 року звернувся в суд з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] суму боргу в розмірі 198 500 (сто дев`яносто вісім тисяч п`ятсот) гривень. Судові витрати у справі просить покласти на відповідача. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 05 липня 2021 року було прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання у справі. 15 вересня 2021 року ухвалою Сколівського районного суду Львівської області було закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 28 грудня 2020 року між ним та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, на підтвердження якого відповідачем надано позивачу розписку від 28 грудня 2020 року. Згідно даної розписки позивач передав у власність позичальникові грошові кошти у сумі 198 500 (сто дев`яносто вісім тисяч п`ятсот) грн., що була еквівалентна на момент передачі коштів 7000 доларів США (USD), а позичальник у свою чергу зобов`язався їх повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів до 28 березня 2021 року. Позивач стверджує, що неодноразово вимагав у відповідача повернути борг, однак такий ухиляється від обов`язку повернення отриманих коштів. 30 березня 2021 року на адресу відповідача була скерована письмова вимога про повернення суми позики, однак сума боргу не повернута внаслідок чого вимушений звернутись до суду за захистом своїх майнових прав та законних інтересів. 31 серпня 2021 року відповідачем [PERSON] було подано відзив на позовну заяву (вх.№4662), в якому відповідач проти позову [PERSON] заперечує, вважає його необгрунтованим, безпідставним та таким, що підлягає відхиленню. Відповідач зазначив, що жодного договору позики з позивачем не укладав, грошові кошти у [PERSON] не позичав і не отримував. Розписка від 28 грудня 2020 року, яку позивач вважає належним та допустимим доказом укладення договору позики та формою даного договору, виходячи з її змісту, є нікчемною. А тому позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими докази, що вказують на укладення відповідного договору позики між сторонами. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Представник позивача - адвокат Іваночко М.В. вимоги позовної заяви підтримав та просив такі задовольнити в повному обсязі, з підстав викладених в такій. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Представник відповідача - адвокат Кусь Ю.О. позов не визнав посилаючись на його безпідставність та з підстав, викладених у відзиві від 31серпня 2021 року (вх.№4662). Просить у задоволенні такого відмовити у повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини справи, надавши належну оцінку зібраним у справі письмовим доказам, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] виникли відносини, пов`язані із наданням грошових коштів в борг, за якими [PERSON] , будучи позикодавцем, передав [PERSON] (позичальнику) грошові кошти у розмірі 198 500 (сто дев`яносто вісім тисяч п`ятсот) грн., що була еквівалентна на момент передачі коштів 7000 доларів США (USD). На підтвердження отримання грошових коштів та зобов`язання їх повернення [PERSON] 28 грудня 2020 року надав [PERSON] розписку, відповідно до якої вказував про своє зобов`язання повернути грошові кошти. Боргова розписка містить кінцеву дату повернення боргу - 28 березня 2021 року. У той же час свої зобов`язання відповідач [PERSON] не виконав, кошти не повернув у визначений строк. 30 березня 2021 року позивачем було надіслано на поштову адресу відповідача письмову вимогу про повернення коштів, отриманих за борговою розпискою, однак сума боргу була не повернута. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином і в строк. Строк повернення коштів відповідачем завершився 28 березня 2021 року. Згідно ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Аналізуючи наявну у справі розписку, суд зауважує, що з її змісту вбачається дата складання розписки, отримання відповідачем грошових коштів та сума цих коштів, а також обов`язок відповідача повернути обумовлену в розписці суму у визначений час. Отже, з огляду на викладене, суд доходить переконання, що умови, обумовлені сторонами в розписці, за своїм змістом, відповідають умовам договору позики і зазначена розписка засвідчує наявність між позивачем і відповідачем правовідносин саме за цим договором. Даний висновок суду повністю узгоджується з висновками Верховного Суду, висловленими у постанові від 08 серпня 2019 року у справі №524/4946/16-ц та постанові від 22 серпня 2019 року у справі №369/3340/16-ц. Таким чином судом на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів встановлено, що між сторонами 28 грудня 2020 року укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав у позивача кошти у сумі 198 500 (сто дев`яносто вісім тисяч п`ятсот) грн., що були еквівалентні на момент передачі коштів 7000 доларів США (USD),та зобов`язався повернути позивачу позику до 28 березня 2021 року. Зазначені умови договору підтверджуються написаною відповідачем розпискою від 28 грудня 2020 року. Враховуючи вищевикладене в своїй сукупності, суд вважає позовні вимоги підставними та належним чином обґрунтованими і доходить переконання про порушення відповідачем майнових прав позивача, які підлягають захисту, тому позов слід задовольнити повністю. Зважаючи на вимоги статті 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved