Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

Позивач [PERSON], від імені та в інтересах якої діє представник [PERSON], звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинком [ADDRESS]. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що є власником житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS]. Разом з нею зареєстрована відповідач по справі, проте з 2010 року за зазначеною адресою не проживає. У зв'язку з реєстрацію відповідача виникають проблеми зі сплатою за комунальні послуги, які нараховуються надмірно, а відтак об'єктивно порушують права позивача, за захистом яких змушена звернутись до суду. Ухвалою судді від 26 жовтня 2018 року по даній справі відкрито спрощене провадження з повідомленням сторін та відповідачу надано строк, що не перевищує 15 днів з дня отримання копії вказаної ухвали, для подання відзиву на позов. Відповідач відзив на позов не надала, в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення за правилами спрощеного позовного провадження, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 247,179 ЦПК України, виходячи з наступного: У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за заповітом ВМХ № 130304,993 від 03 червня 2010 року, свідоцтва про право на спадщину за заповітом ВЕО№ 512723,1047 від 13 квітня 2007 року, та витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 26397079 від 14 червня 2010року, № 14380112 від 26 квітня 2007 року - житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] - належить [PERSON] на праві приватної власності. Згідно виписки із будинкової книги та довідки, виданої Підволочиською селищною радою 12 червня 2018 року № 268 убачається, що в житловому будинку по [ADDRESS] зареєстровані - заявник [PERSON], 1954 р.н., син [PERSON], 1981 р.н., дочка [PERSON], 1983 р.н., та онуки [PERSON], [PERSON] Згідно актів обстеження житлово-побутових умов будинку від 20 лютого 2018 року, 14 травня 2018 року, 02 липня 2018 року, 03 вересня 2018 року [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS], проте за зазначеною адресою не проживає з 2010 року. Таким чином судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS], у якому зареєстрована відповідач [PERSON], яка відсутня у житловому приміщенні понад встановлені законом строки. Судом не встановлено, що між сторонами була домовленість щодо збереження житлового приміщення за відповідачем. У відповідності до ст. 41 Конституції України кожна особа має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав власності і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ч.1. ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За вказаних обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог, у зв'язку з чим право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову.

Outcome: approved