Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON], 31 травня 2018 року звернулась в суд із позовом, в якому просить стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму до закінчення її навчання, але не більше чим коли їй виповниться 23 роки. В обґрунтування позову посилається на те, що відповідно до свідоцтва про народження її батьком є [PERSON], однак на момент звернення до суду вона не проживає з відповідачем по справ, а проживає зі своєю мамою [PERSON]. В даний час вона є студентом і навчається на третьому курсі Криворізького державного Педагогічного університету на даній формі навчання за контрактом, період її навчання з 01.09.2016 року і включно по 30.06.2020 рік. У своїй заяві позивач зазначає, що її мати - третя особа по справі [PERSON] самостійно оплачувати навчання позивача та матеріально утримувати її не в змозі, так як має не високу заробітну плату. У зв'язку з тим, що відповідач по справі [PERSON] матеріальну допомогу на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання не дає, проте офіційно працює та має високий дохід, позивач звернулась до суду та просить задовольнити позов у повному обсязі. Ухвалою суду від 04 червня 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. Відповідач [PERSON] 24 жовтня 2018 року подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що частково визнає позовні вимоги та просить суд при вирішенні питання про розмір аліментів взяти до уваги, що він має незадовільний стан здоров'я, хворіє на сахарний діабет, має проблеми з тиском та проблеми з оториноларингологією, в зв'язку з чим потребує постійного профілактичного лікування, а під час загострень хвороб - проходження інтенсивного курсу лікування. Значну частину грошових коштів відповідач змушений витрачати на своє лікування, на підтвердження чого долучив до відзиву виписку з медичної картки амбулаторного хворого. Крім того, відповідач зазначив у відзиві, що значну частину своєї заробітної плати він витрачає на оплату комунальних послуг, які нараховуються, за адресою його фактичного проживання: [ADDRESS], на підтвердження вказаних обставин долучив до матеріалів справи витяг з Новаком про нараховані суми за утримання квартири за період з 01.01.2017 року по 31.09.2018 рік. Також відповідач у відзиві зазначає, що він має грошову заборгованість перед банком станом на 07.09.2018 року Акціонерний комерційний банк «ПриватБанк» становить 21825,95 грн., Акціонерним товариством «Сбербанк» становить 10440,77 грн., а тому відповідач вимушений витрачати на погашення суми вказаних кредитів. У зв'язку з чим, просив суд задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з нього на користь доньки аліменти на її утримання у розмірі 1/10 частини з усіх видів заробітку або 3000,00 грн. до закінчення нею навчання, але не більше, чим коли її виповниться 23 роки. 31 жовтня 2018 року позивач [PERSON] подала до суду заперечення на відзив в яких зазначила, що відзив відповідача на позовну заяву вважає необґрунтованим і таким який базується на припущеннях, зокрема зазначила, що відповідачу на праві власності належить трьохкімнатна квартира, автомобіль та гараж в гаражному кооперативі, проте на підтвердження вказаних обставин позивач до заперечень не надала жодних доказів. Крім того, позивач у запереченні на відзив зазначила, що кредитні зобов'язання які відповідач має перед банками, оформлені відповідачем для задоволення свої особистих потреб, а не для того, щоб мати прожитковий мінімум необхідний для проживання. Щодо посилання відповідача у відзиві на позовну заяву, що він часто хворіє, позивач вважає, що зважаючи на те що лікування перекриває страхове відшкодування і згідно Конституції України медичне забезпечення в Україні є безоплатним, а тому просила суд задовольнити її позов у повному обсязі. 06 листопада 2018 року від відповідача по справі [PERSON] до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в який відповідач зазначив, що позивач по справі [PERSON] додала до позовної заяви в якості доказу додаткову угоду №д-4 160 від 01.02.2018 року до Договору про надання освітніх послуг № 4160 від 31.08.2015 року. Відповідно до п. 4.2 додаткової угоди № д-4160 від 01.02.2018 року сума до сплати за навчання [PERSON] за 2018 рік (лютий-грудень) становить: 15584,40 грн., за 2019 рік (січень-червень) становить: 10389,60 грн.. Згідно п. 4.3 додаткової угоди замовник вносить плату щомісяця безготівково не пізніше 10-го числа місяця, за який здійснюється оплата, а тому сума сплата за один місяць в 2018 році становить 1558,44 грн., за 2019 рік становить 1731,60 грн. Відповідач у запереченні на відповідь на відзив посилаючись на вимоги Закону, а саме, що обов'язок утримання повнолітніх дітей покладається на обох батьків, в тому числі і на мати позивача - [PERSON], відповідач вважає, що розмір аліментів 1/10 буде достатнім для забезпечення покриття витрат на навчання позивача. Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим судове засідання здійснювати у відсутність учасників справи за наявними у суду матеріалами. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх учасників справи. Перевіривши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що уточнений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини,які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків,встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до такого висновку. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, [INFO] року народилася [PERSON], про що відділом реєстрації актів громадського стану виконкому Жовтневої районної ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в Книзі записів актів громадського стану про народження 21 травня 1998 року зроблено відповідний актовий запис № 484, батьками дитини вказано: батько - [PERSON], мати - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.05.1998 року. (а.с.4) Відповідно до довідки № 16-263 від 29 травня 2018 року виданої державним вищим навчальним закладом Криворізький державний педагогічний університет вбачається, що [PERSON] є студентом 3 курсу, групи АНФ -15-2 факультету іноземних мов, денної форми навчання. Навчання за контрактом за Наказом про зарахування від 13 серпня 2015 року № 1132-су. Термін навчання по 30 червня 2019 року. (а.с.8) Відповідно до Додаткової угоди № д-4 160 від 01 вересня 2018 року до Договору про надання освітніх послуг № 4160 від 31.08.2015 року вбачається, що відповідно до п. 4.2 вказаного договору загальна вартість освітньої послуги становить 60689,10 грн. 2015 рік (вересень-грудень) - 5420 грн., 2016 рік - 13550 грн., 2017 рік (січень-червень) -8130 грн., 2017 рік (вересень - грудень) 6092,08 грн., 2018 рік (січень) 1523,02 грн., 2018 рік (лютий-грудень) 15584,40 грн., 2019 рік (січень-червень) - 10389, 60 грн. Згідно п. 4.3 додаткової угоди замовник вносить плату щомісяця безготівково не пізніше 10-го числа місяця, за який здійснюється оплата. Розмір щомісячної плати за освітню послуги становить одну десяту частину від визначеної вартості освітньої послуги за календарний рік. Оплата здійснюється у січні-червні, вересні-грудні. (а.с.9) Відповідно до довідки № 24/05-18 від 24 травня 2018 року видана [PERSON], вбачається, що вона працює у Фізичної особи - підприємця [PERSON] на посаді кладівника з 18.08.2008 року по теперішній час, її місячний оклад становить 3723,00 грн. та загальна сума доходів за період з 01 листопада 2017 року по 30 квітня 2018 рік становить 21622,31 грн. (а.с.7) Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Правовідносини щодо обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. На підставі ст.ст.199, 200 СК України, у позивача наявне право на отримання аліментів від батька на період навчання. При визначенні розміру аліментів суд бере до уваги матеріальний та сімейний стан відповідача, а також той факт, що третя особа по справі - як мати позивача, також зобов'язана утримувати дитину. Відповідно до пунктів 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20 листопада 1989 року, яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. У силу положень ч.3 ст.199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Скориставшись своїм правом, передбаченим вищезазначеною нормою закону, позивач звернулася до суду із даним позовом. Відповідно до ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. У зазначеній нормі права законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. Частиною 2 ст.199 СК України встановлено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання. У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно з ч.1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст.7 Закону України «Про державний бюджет»: установити у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2018 року - 1700 гривень, з 1 липня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1853 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень; працездатних осіб: з 1 січня 2018 року - 1762 гривні, з 1 липня - 1841 гривня, з 1 грудня - 1921 гривня; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2018 року - 1373 гривні, з 1 липня - 1435 гривень, з 1 грудня - 1497 гривень. Судом встановлено, що відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого кардіологічного відділення №2 №4125/1001 у період з 04.10.18р. по 17.10.2018р., відповідач перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальному закладі «Криворізька міська лікарня №9» Криворізької міської ради у кардіологічному відділенні №2 та йому було встановлено основний діагноз: IXC: Стенокардія напруження IIIФК. Гіпертонічна хвороба IIст. (ступінь 2, ризик 3). Ускладнення: СН I ст.. Супутній діагноз: Метаболічний синдром: ожиріння II ст., цукровий діабет II тип, компенсований. Було назначене лікування: нітрогліцерин, бісопролол, вальсакор, амлодіпін, тромбонет, мертенил, фіз. Р-р, магнезія, аспаркам, ізомік, нікомекс, мілдрокард. Відповідно до відповіді від ПАО «АрселорМіттал Кривий Ріг» на адвокатський запит від представника Морозова Є.Є. №104 від 04.10.2018 року вбачається, що з 01.01.2017 року по 01.10.2018 року [PERSON] був тимчасово непрацездатним. Так на підтвердження не задовільного стану здоров'я відповідача до справи долучені копії листів непрацездатності, зокрема листк непрацездатності [PERSON], виданий 13 січня 2017 року Комунальною установою «Криворізька міська лікарні №1» амбулаторією №1 з заключним діагнозом - бронхіт; проходив амбулаторне лікування у період з 13.01.2017 року по 24.01.2017 року; листок непрацездатності [PERSON], виданий 04 вересня 2017 року Комунальною установою «Криворізька міська лікарня №1» з заключним діагнозом - гіпертонічна хвороба II ст. IIр. III; проходив стаціонарне лікування у період з 14.06.2017 року по 23.06.2017 року; листок непрацездатності [PERSON], виданий 29 вересня 2017 року Комунальною установою «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Криворізької міської ради з заключним діагнозом - ГРВІ, трахеобронхіт; проходив амбулаторне лікування у період з 29.09.2017 року по 11.10.2017 року; листок непрацездатності [PERSON], виданий 21 жовтня 2017 року Криворізьким закладом «Криворізька міська лікарня №1» ДОР з заключним діагнозом - гіпертонічна хвороба II ст.; проходив стаціонарне лікування у період з 12.10.2017 року по 21.10.2017 року; листок непрацездатності [PERSON], виданий 10 серпня 2018 року Криворізьким закладом «Криворізька міська лікарня №1» ДОР з заключним діагнозом гострий катаральний апендицит; проходив стаціонарне лікування у період з 04.08.2018 року по 27.08.2018 року. Крім того, відповідачем надані докази на здійснення витрат, щодо сплати комунальних послуг та грошової заборгованості перед банком. Однак, суд критично відноситься до стверджень відповідача, щодо додаткових витрат повсякденному житті останнього, оскільки, всі витрати направленні для задоволення особистих умов проживання відповідача та жодного відношення до витра для забезпечення належного рівня життя його дочки, не мають. Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Суд, виходячи з вище викладеного, вважає, що відповідачем підтверджено, що частину грошових коштів з його доходу він витрачає на своє лікування, і приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню та стягнення на користь [PERSON] аліментів на її утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку [PERSON], [INFO] до закінчення нею навчання, але не більше, ніж коли їй виповниться 23 роки. У відповідності до вимог ч.1 ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 31.05.2018 р. та в порядку ч. 1 ст. 430 ЦПК України допускається негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, слід зазначити наступне. Оскільки позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 704,80 грн. судового збору.

Outcome: partial