Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

Позивач 24.05.2017 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому просить: -визнати [PERSON] [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначено, що позивач є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, реєстраційний номер 3-875 від 29 квітня 2013 р., посвідчений державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори [PERSON], а також право власності підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.04.2013 р. Також представник Позивача надала суду довідку про склад сімї, виданої директором ОСББ [PERSON] від 22.05.2017 р. відповідно до якої Відповідач, колишня дружина, зареєстрована у вказаній квартирі, проте за вказаною адресою вже давно не проживає, у зв'язку з чим Позивач як беззаперечний власник квартири, має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство усунення порушення свого права власності. Шлюб між Позивачем та Відповідачем було розірвано рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21.02.2017 р. Цим рішенням встановлено, що з 15 червня 2016 року сторони не ведуть спільного господарства та спільно не проживають. Справа на підставі авто розподілу надійшла до провадження судді Приморського районного суду м. Одеси Погрібного С.О. та ухвалою суду від 26.05.2017 року провадження у справі було відкрито. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18.12.2017 р. справу прийнято до провадження судді Домусчі Л. В., справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 12.02.2018 року. Ухвалою суду від 12.02.2018 року закрите підготовче засідання, справа призначена до судового розгляду по суті. У судове засідання Позивач [PERSON] не з'явився, але представник позивача [PERSON] надала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, наполягала на задоволенні позовних вимог, проти винесення заочного рішення не заперечувала. У судове засідання не з'явилась Відповідач, яка була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи відповідач не з'явився в судове засідання, не надав до суду відзиву на позов, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири яка розташована за адресою: [ADDRESS]. на підставі договору купівлі-продажу, реєстраційний номер 3-875 від 29 квітня 2013 р., посвідчений державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори [PERSON], а також право власності підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.04.2013 р., інформаційна довідка №113757052. З довідки про склад сім'ї та місце реєстрації, виданої ОСББ [PERSON] №32 від 22.05.2017 р. вбачається, що у квартирі [PERSON] проживає, крім Суюе Цивень сина позивача, колишня дружина - [PERSON] [PERSON]. Шлюб між ними було розірвано рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21.02.2017 р. (справа №522/16435/16-ц). З даного рішення вбачається,, що з 15 червня 2016 року сторони не ведуть спільного господарства та спільно не проживають. Проте, до теперішнього часу Відповідач зареєстрований за адресою: [INFO]. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що реєстрація і відсутність відповідача у квартирі позивача створює йому перешкоди у здійсненні правомочностей власника майна. Відповідач відсутній за даним місцем реєстрації понад півтора роки. Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позову [PERSON] щодо визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Відповідно ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно п. 26 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно положень ст. 6 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» фізичні особи зобов'язані зареєструвати своє місце проживання. Отже, враховуючи, що [PERSON] [PERSON] не проживає у квартирі позивача більше півтора року, речей відповідача в квартирі немає, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Оскільки питання щодо стягнення судових витрат позивачем не заявлялось, тому їх вирішення судом не здійснювалось.

Outcome: approved