overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

Позивач [PERSON] 15 лютого 2017 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В поданій до суду позовній заяві посилалася на те, що протягом останніх трьох років сімейне життя поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Просила суд розірвати зареєстрований з відповідачем шлюб. Позивач звернулася до суду з заявою про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач також подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з 14 лютого 2009 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Аналіз статті 111 СК України дає підстави вважати, що закріплена у статті норма є диспозитивною. Суд може вживати заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд приходить до висновку, що збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам сторін та моральним засадам суспільства. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

Позивач [PERSON] 15 лютого 2018 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В поданій до суду позовній заяві посилалася на те, що подружнє життя не склалося через несумісність характерів, зраду чоловіка. Просила розірвати зареєстрований з відповідачем 30 березня 2012 року шлюб. Ухвалою від 16 лютого 2018 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній цивільній справі з призначенням підготовчого судового засідання на 05 березня 2018 року. В підготовчому судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримала позовні вимоги, наполягала на розірванні шлюбу. Згідно з ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 05 березня 2018 року закрито підготовче провадження в даній справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні з розгляду справи по суті повністю підтримала подану до суду позовну заяву, вважає неможливим збереження сім'ї. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав позов, також просив суд розірвати зареєстрований шлюб. Суд, заслухавши позивача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків. Як встановлено судом, сторони по справі [PERSON], [INFO], та [PERSON] (до шлюбу - [PERSON]) [PERSON], [INFO], з 30 березня 2012 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Аналіз статті 111 СК України дає підстави вважати, що закріплена у статті норма є диспозитивною. Суд може вживати заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд приходить до висновку, що збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому шлюб необхідно розірвати. За нормами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

Позивач [PERSON] 15 лютого 2018 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки на час навчання. В поданій до суду позовній заяві посилалася на те, що з відповідачем [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі, який розірвано в 2006 році, мають доньку [PERSON], [INFO], яка навчається. Просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів на утримання дочки [PERSON] на період навчання. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 16 лютого 2018 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач [PERSON] жодних клопотань та відзив на позов до суду не подав. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] (до зміни прізвища - [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано, про що в Книзі розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 207 від 06 червня 2007 року. Також встановлено, що сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Встановлено, що [PERSON], [INFO], досягла повноліття та навчається, є студентом третього курсу філологічного факультету Харківського національного університету імені В.Н.Каразіна, денної форми навчання. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Оскільки повнолітня донька відповідача навчається і потребує матеріальної допомоги, яку відповідач не надає, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача [PERSON] відповідного утримання. Тому суд враховує обставини, передбачені ст.ст. 182, 200 СК України, в тому числі стан здоров'я та матеріальне становище позивача, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання повнолітньої доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно на час навчання, але не більше, ніж до досягнення донькою 23 років. Тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з визначенням аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача. Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню. Також з відповідача відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи судом в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

Позивач [PERSON] 15 лютого 2019 року звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Посилався на те, що під час проходження військової служби в 2000 році отримав ордер на право користування квартирою за адресою [ADDRESS] (нова адреса [ADDRESS]) на склад сімї, що якої входила дружина [PERSON] та донька [PERSON], [INFO]. Вказував, що в 2011 році шлюб між ним та відповідачем було розірвано, [PERSON] виїхала з квартири, але зареєстрована за вказаною адресою. Просив суд визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою № 90 по вулиці Петра Юрченка, 5 в м. Полтаві. Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Відповідач в судове засідання не зявилася, будучи повідомлена про час та місце розгляду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відзив на позовну заяву не подавала, про причини своєї неявки суд не повідомила, з жодними клопотаннями до суду не зверталася. Інші особи в судове засідання для розгляду справи по суті не зявилися, будучи повідомлені про час та місце розгляду. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить наступних до висновків. Судом встановлено, що будинок по вул. Петра Юрченко, 5 в м. Полтаві належить до комунальної власності. Також встановлено, що позивач [PERSON] у встановленому законом порядку зареєстрував своє постійне місце проживання в [INFO]. Відповідач [PERSON] за адресою: [ADDRESS] знаходиться на реєстраційному обліку, але не проживає. Відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України наймач або член його сімї може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням, зокрема, за умови, що не проживає в ньому без поважних причин понад шість місяців. Умовою визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є відсутність особи без поважних на те причин. Дослідженими по справі доказами поважність причин відсутності відповідача за даною адресою не знайшла підтверджень. Право позивача є порушеним, оскільки [PERSON] за відсутності відповідача в житловому приміщенні, самостійно вимушений здійснювати витрати з утримання майна та оплати за отримані комунальні послуги. Тому з метою захисту прав позивача суд вважає за необхідне визнати відповідача [PERSON], [INFO],\~ такою, що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. Тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При вирішенні справи суд також виходить з того, що рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття особи з реєстрації за такою адресою. Також відповідно до норм ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

Позивач [PERSON] 15 серпня 2013 року звернувя до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. 24 лютого 2014 року по справі винесено заочне рішення, яке було скасовано та справу призначено до розгляду в загальному порядку. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з відповідачкою по справі він перебуває у шлюбі з 06 червня 1981 року. Шлюб зареєстрований Дзержинськм відділом реєстрації актів цивільного стану у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області , актовий запис № 588 від 06.06.1981 року . З відповідачкою він шлюбні відносини припинив через те, що сімейне життя суттєво погіршилося. Кожен з них має діаметрально протележні погляди на шлюб та сім'ю. Основна причина розпаду сім'ї це різниця характерів, відсутність між ними взаємопорозуміння і довір'я. На теперішній час позивач мешкає окремо від відповідачки, спільне господарство вони не ведуть, тому він вважає подальше сумісне проживання неможливим та бажає шлюб з відповідачем розірвати, на примирення не згоден, вважає, що шлюб розпався остаточно і в попередньому вигляді його відновити неможливо. На підставі викладеного, він просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою. Представник позивача [PERSON], яка була присутня в судовому засіданні підтримала заявлений позов та просила суд задовольнити його. Відповідачка, яка була присутня в судовому засіданні заперечувала проти розірвання шлюбу, але ж сама й зазначила те, що на примирення з чоловіком не згодна, жити разом не бажає, але заперечує проти розірвання шлюбу з тих підстав, що між ними не поділено спільне майно набуте під час шлюбних відносин. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 06 червня 1981 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований Дзержинським відділом РАЦС криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 14.08.2013 року (видане повторно), актовий запис № 588 від 06 червня 1981 року (а.с. 5). Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин суд вважає, що подальше існування сім'ї позивача і відповідачки неможливе та недоцільне. Шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки як позивач так і відповідачка не бажають зберегти сім»ю. Позов про поділ майнав даному провадженні не заявлений і наявність між сторонами спірних майнових відносин не може бути перешкодою для розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ст. 115 СК України, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, є остаточним та не потребує видачі свідоцтва про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Позивач [PERSON] 15 серпня 2013 року звернувя до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з відповідачкою по справі він перебуває у шлюбі з 06 червня 1981 року. Шлюб зареєстрований Дзержинськм відділом реєстрації актів цивільного стану у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області , актовий запис № 588 від 06.06.1981 року . З відповідачкою він шлюбні відносини припинив через те, що сімейне життя суттєво погіршилося. Кожен з них має діаметрально протележні погляди на шлюб та сім'ю. Основна причина розпаду сім'ї це різниця характерів, відсутність між ними взаємопорозуміння і довір'я. На теперішній час позивач мешкає окремо від відповідачки, спільне господарство вони не ведуть, тому він вважає подальше сумісне проживання неможливим та бажає шлюб з відповідачем розірвати, на примирення не згоден, вважає, що шлюб розпався остаточно і в попередньому вигляді його відновити неможливо. На підставі викладеного, він просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою. Позивач до судового засідання не з'явився, однак надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. На позовних вимогах наполягав в повному обсязі. Відповідачка, яка про розгляд справи судом повідомлялася належним чином, що підтверджено письмовими матеріалами цивільної справи, до суду не з'явилася та не повідомила суд про причини своєї неявки. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою сторін до судового засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 06 червня 1981 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований Дзержинським відділом РАЦС криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 14.08.2013 року (видане повторно), актовий запис № 588 від 06 червня 1981 року (а.с. 5). Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин суд вважає, що подальше існування сім'ї позивача і відповідачки неможливе та недоцільне. Шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню. Відповідно до вимог ст. 115 СК України, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, є остаточним та не потребує видачі свідоцтва про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

позивач [PERSON] 15 січня 2014 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В поданій до суду позовній заяві посилалася на те, що спільне життя не склалося, шлюбні відносини припинені з початку 2011 року, спільне господарство не ведеться. В судовому засіданні позивач повністю підтримала подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини, наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений судом про час та місце розгляду, клопотань до суду не подавав. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 05 вересня 2008 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вживає заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Тому суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

Позивач [PERSON], 15 січня 2018 року звернулася до Любашівського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач вказує, що 26 липня 2013 року вона із відповідачем зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Любашівського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 50. Від спільного проживання в шлюбі вони мають одну малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею. Однак сімейні стосунки з чоловіком не склалися, вони припинили сімейне життяз грудня 2017 року. Причиною розпаду сім'ї стало те, що в них різні характери та погляди на життя, вони втратили взаємопорозуміння та повагу один до одного. В судовому засіданні позивач повністю підтримала свій позов, на примирення не згодна. Відповідач не заперечує проти задоволення позову, так як спроби з його сторони на примирення, не дали ніяких результатів. Дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні взаємини подружжя, суд, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи із слідуючого. Як вбачається із свідоцтва про шлюб між позивачем [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб 26 липня 2013 року, який зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Любашівського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 50. Відповідно до ст. 105 ч. 3 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Згідно ст. 110 ч. 1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. В силу ст. 112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні судом встановлено, що сторони не проживають разом як подружжя, позивач категорично не бажає зберігати сімейні відносини, перспектива відновлення родини втрачена, надалі зберігати сімейні відносини не можливо. Судом вживались заходи для примирення сторін, надався строк на примирення, однак сторони на примирились і не бажають зберегти сімю. Частиною 2 ст. 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить волі та інтересам позивача,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

Позивач [PERSON] 15 січня 2021 року звернулась в суд з цим позовом та наполягала на розірванні шлюбу з відповідачем [PERSON] , який вони зареєстрували 16 червня 1973 року у бюро запису актів громадянського стану виконкому Котовської міської ради депутатів трудящих Одеської області, за актовим записом №190. Свої вимоги мотивувала тим, що життя з відповідачем не склалось, у зв`язку з різними характерами та поглядами на життя. В результаті чого між ними виникали постійні сварки. Все це призвело до того, що перестали розуміти один одного, втратили почуття любові та поваги. Більше десяти років вони сімейні відносини не підтримують. Вважає, що подальше спільне життя, збереження сім`ї та примирення є не можливим. Позивачка в судове засідання не з`явилась. Надала заяву, згідно якої позов підтримала та просила розглянути справу у її відсутність. Просила залишити після розірвання шлюбу прізвище « [PERSON] ». Відповідач у судове засідання не з`явився. Був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про що свідчить підпис у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов або заяв про розгляд справи у його відсутність не надавав. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 16 червня 1973 року у бюро запису актів громадянського стану виконкому Котовської міської ради депутатів трудящих Одеської області, за актовим записом №190. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сімейно-шлюбні відносини сторони не підтримують та не мають наміру поновлювати їх. Згідно з ст. ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дослідивши обставини справи, беручи до уваги положення ст.24 СК України про те, що шлюб є добровільним союзом чоловіка і жінки, примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню, оскільки сім`ї між сторонами фактично не існує і подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.

Outcome: approved