Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Андрусенко І.Я., звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати незаконним та скасувати п. 3 рішення 10 сесії 23 скликання Висоцької сільської ради народних депутатів від 08.09.1999 року №20 в частині: «Присадибну ділянку (садок) 0,04 га, якою користувалась [PERSON] надати [PERSON] ». У обґрунтування позову зазначає, що 08.05.1996 року рішенням 4 сесії 22 скликання Висоцької сільської ради народних депутатів Монастириського району (далі Висоцька сільська рада) його батькові [PERSON] безоплатно передано у приватну власність земельні ділянки загальною площею 0,79 га, з яких 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, 0,54 га для ведення підсобного господарства. [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті залишилося спадкове майно: будинок за адресою: [ADDRESS] та вищевказана земельна ділянка. Спадщину, що залишилась після смерті батька, прийняла дружина спадкодавця (мати позивача) [PERSON] . На ім`я матері видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 16.03.1999 року, а саме на житловий будинок. З часу смерті чоловіка і до 27.05.2013 року [PERSON] користувалася вищевказаною земельною ділянкою та сплачувала за неї податок. 11.09.2009 року рішенням Висоцької сільської ради передано безоплатно у приватну власність спадкоємцям померлих громадян земельні ділянки для будівництва жилого будинку і споруд, згідно додатку №1 [PERSON] передано земельну ділянку площею 0,25 га, с. Високе. [PERSON] померла [INFO] . Після її смерті відкрилась спадщина на вищевказане майно, яку прийняв позивач [PERSON] , отримавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 14.04.2017 року, зокрема на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . 02.09.2018 року рішенням Висоцької сільської ради №134 позивачу надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення/відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд; 0,53 га для ведення особистого селянського господарства в с. Високе з метою надання у власність. 23.12.2018 року рішенням Висоцької сільської ради №160 вирішено затвердити акт комісії Висоцької сільської ради щодо встановлення межових знаків земельних ділянок, які передаються у приватну власність [PERSON] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських споруд 0,25 га в [ADDRESS] та для ведення особистого селянського господарства 0,5438 га в с. Високе. 23.12.2018 року рішенням Висоцької сільської ради №163 вирішено внести зміни в рішення Висоцької сільської ради від 02.09.2018 року №134 в частині уточнення площ земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства: с. Високе 0,1416 га та 0,2127 га [ADDRESS] та 0,1895 га с. Високе. Позивач звернувся до Висоцької сільської ради із заявою про внесення змін у рішення сесії від 23.12.2018 року №160 та просив уточнити площі земельних ділянок для передачі йому у власність. Вказана заява мотивована тим, що позивач дійшов компромісу з [PERSON] та просив передати йому у власність земельні ділянки: 0,25 га для будівництва, 0,1416 га для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] , 0,2525 га для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Нора» в с. Високе, 0,0900 га для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] . 27.12.2019 року позивачу надано відповідь про неможливість внесення змін у рішення сесії від 23.12.2018 року №160, оскільки адвокатом Гончара М.П. надіслано архівне рішення №20 від 08.09.1999 року, яким [PERSON] (мати позивача) зверталась із заявою до сесії про вилучення в неї 0,04 га землі (садка) в користь [PERSON] матері [PERSON] . Дане рішення позивач вважає незаконним, оскільки текст в назві рішення про розгляд заяви [PERSON] додруковано після того, як був надрукований основний текст. Також додруковано текст щодо розміру земельної ділянки, а саме 0,04 га, підроблено та додруковано текст у п. 3 рішення «Вирішили «присадибну ділянку (садок) 0,04 га, якою користується [PERSON] надати [PERSON] ». З приводу підроблення рішення в ЄРДР внесено відомості про кримінальне правопорушення. Посилається на записи із погосподарської книги с. Високе домогосподарства [PERSON] за 1991 - 1995, 2001 - 2005, 2006 - 2010 роки, у відповідності до яких господарству належала земельна ділянка площею 0,78 га, а також на записи земельнокадастрової книги с. Високе за 1995 2020 роки, згідно яких [PERSON] , пізніше [PERSON] , належала ділянка площею 0,78 га. Заяву про вилучення присадибної ділянки 0,04 га [PERSON] у 1999 році до сільської ради не подавала. З часу смерті [PERSON] , який помер у 1997 році, до часу своєї смерті ( [INFO] ) [PERSON] користувалась даною земельною ділянкою, сплачувала на неї податок, жодних намірів про відчуження даної земельної ділянки на користь інших осіб не мала. Вважає, що на час передачі присадибної ділянки 0,04 га від [PERSON] до [PERSON] не дотримано вимог, передбачених ст. ст. 19, 31, 32 ЗК України (в редакції 1990 року). До позивача на підставі ст. 120 ЗК України перейшло право власності на присадибну ділянку по [ADDRESS] , яка належала попередньо його батькові, а пізніше матері згідно рішення сесії Висоцької сільської ради від 08.05.1996 року. На підставі наведеного просить визнати незаконним та скасувати п. 3 рішення 10 сесії 23 скликання Висоцької сільської ради народних депутатів від 8 вересня 1999 року №20 в частині: «Присадибну ділянку (садок) 0,04 га, якою користувалась [PERSON] надати [PERSON] », оскільки має місце порушення його права на завершення приватизації та реєстрації успадкованої земельної ділянки. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, просить його задовольнити. Представник позивача адвокат Андрусенко І.Я. позов підтримав з наведених у ньому підстав, зазначив, що у земельно-кадастровій книзі за домогосподарством родини [PERSON] обліковано земельну ділянку розміром 0,78 га, жодних змін не внесено, і станом на 2000 рік площа не змінена. Рішення Висоцької сільської ради від №20 від 08.09.1999 року в оспорюваній частині вважає незаконним, оскільки має місце додруковування, при цьому відсутнє рішення про вилучення земельної ділянки у [PERSON] та відсутня заява [PERSON] про надання їй земельної ділянки у користування. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав. У судове засідання 15.03.2021 року не з`явився. Представник відповідача адвокат Венгринюк Ю.В. у судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що [PERSON] згідно заяви від 8.04.1998 року віддала земельну ділянку площею 0,04 га в користування [PERSON] , яка користувалась нею тривалий час, у зв`язку з чим земельною комісією рекомендовано визнати за відповідачем право на дану ділянку за набувальною давністю, що не оспорювалося позивачем. У позові просить відмовити. Представник відповідача адвокат Ткачук Л.Р. у судовому засіданні позов не визнала, у задоволені позову просить відмовити. У відзиві на позовну заяву представник відповідача [PERSON] посилається на те, що твердження про підроблення п. 3 рішення Висоцької сільської ради від 08.09.1999 року №20 є передчасним, такий факт підлягає встановленню у ході проведення досудового розслідування. Вважає сумнівним правомірність долучення до матеріалів справи висновку судово-технічної експертизи та його належності як доказу порушення чиїхось прав та інтересів. Вказав на дотримання вимог ст. 29 ЗК України (в редакції 1990 року), так як [PERSON] добровільно відмовилася від земельної ділянки (садка) площею 0,04 га в користь [PERSON] (оригінал заяви знаходиться у відповідача), на підставі якої прийнято рішення №20 від 08.09.1999 року. Окрім цього, зазначає, що не конкретизовано місцезнаходження земельної ділянки розміром 0,78 га, розмір якої, при цьому, відповідачем не оспорюється. Частина земельної ділянки, яка вказана в п. 3 рішення №20 від 08.09.1999 року в розмірі 0,04 га, є земельною ділянкою з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та не розміщена під об`єктом нерухомого майна, яке було успадковане позивачем. У зв`язку з наведеним, посилання позивача на принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який знаходить свій вияв у ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України, інших положеннях законодавства, у даному випадку вважає помилковим. Відповідно до земельного законодавства земельну ділянку як об`єкт права власності можливо розглядати тільки з моменту державного визнання її як об`єкта цивільних прав, тобто після її формування державної реєстрації, при якій присвоюється кадастровий номер, що відповідає ст. 79 ЗК України. Тому, порушення прав щодо земельної ділянки можливе тільки з моменту її формування як об`єкта цивільних прав. У задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі. У відповіді на відзив представник позивача адвокат Андрусенко І.Я. зазначає, що спірна земельна ділянка площею 0,04 га не відчужувалася матір`ю позивача, що підтверджується довідкою сільської ради №1010 від 27.10.2019 року, записами із погосподарської книги за 1991 - 1995, 2001 2005, 2006 -2010 роки, згідно яких домогосподарству [PERSON] , пізніше [PERSON] , належала земельна ділянка площею 0,78 га. Протягом вказаного періоду ділянка не зменшувалась і не збільшувалась. З приводу оригіналу заяви [PERSON] про відмову від спірної земельної ділянки вказав, що у матеріалах справи відсутній оригінал такої заяви, що ставить під сумнів наявність такої заяви. Щодо позиції сторони відповідача про те, що частина земельної ділянки, яка вказана в п. 3 рішення №20 від 08.09.1999 року в розмірі 0,04 га, є земельною ділянкою з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та не розміщена під об`єктом нерухомого майна, яке успадковане позивачем, зазначає, що у спірному рішенні не зазначено про те, що ділянка площею 0,04 га відноситься до ділянки для ведення особистого селянського господарства. Доводи представника відповідача [PERSON] вважає необґрунтованими, а позовні вимоги підставними і такими, що підлягають до задоволення. У запереченні на відповідь на відзив представник відповідача адвокат Венгринюк Ю.В. зазначає, що в п. 3 рішення №20 від 08.09.1999 року закріплені добровільні дії [PERSON] про передачу спірної земельної ділянки [PERSON] . Неподання оригіналу заяви [PERSON] не може свідчити про її відсутність, так як у матеріалах справи міститься її копія, та за необхідності може бути надана та долучена для дослідження чи проведення відповідної експертизи з метою встановлення її дійсності. Позивачем не надано доказів, що житловий будинок чи господарські будівлі розташовані саме на земельній ділянці площею 0,04 га. Ухвалою суду від 12.01.2021 року у даній цивільній справі відповідача Висоцьку сільську раду замінено на відповідача Монастириську міську раду Тернопільської області. Відповідач Монастириська міська рада Тернопільської області (далі Монастириська міська рада) не забезпечили в судове засідання явку представника, у відзиві на позов просять розглядати справу у їх відсутності, погодилися з обставинами, викладеними у позовній заяві, та не заперечили з приводу позовних вимог. Судом встановлені такі обставини. Згідно земельно-кадастрової книги колгоспу «Зоря» с. Високе Монастириського району за 1992 1994 роки за [PERSON] обліковано земельну ділянку загальною площею 0,78 га, в тому числі присадибну ділянку, до площі входить: рілля 0,73 га, інші сільськогосподарські угіддя 0,04 га, під забудовою 0,01 га, за [PERSON] - земельну ділянку загальною площею 0,85 га, до якої входить 0,73, 0,04 та 0,01 га відповідно. Як убачається зі змісту архівного витягу із протоколу четвертої сесії двадцять другого скликання Висоцької сільської ради від 08.05.1996 року, [PERSON] (батько позивача) безоплатно передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,79 га, в тому числі: земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,25 га, для ведення підсобного господарства 0,54 га. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть № [NUMBER] від 23.04.1997 року, актовий запис №7. Відповідно до матеріалів спадкової справи №22/1999 р., заведеної Монастириською державною нотаріальною конторою до майна померлого [INFO] [PERSON] , дружина спадкодавця [PERSON] успадкувала після його смерті житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , про що видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 16.03.1999 року. [PERSON] успадкував після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] , земельну частку (пай), що знаходиться в колективній власності селянської спілки «Високе» с. Високе, та трудовий пай пайового фонду колгоспника в селянській спілці «Високе» с. Високе, про що 22.02.2000 року видано свідоцтва про право на спадщину (матеріали спадкової справи №79/2000 р., заведеної Монастириською державною нотаріальною конторою). Згідно рішення від 11.09.2009 року №100 «Про передачу земельних ділянок у власність» Висоцька сільська рада, розглянувши заяву щодо передачі у власність земельної ділянки, яка знаходиться під успадкованим майном, на підставі свідоцтва на нерухоме майно вирішила безоплатно передати у власність спадкоємцю [PERSON] (матері позивача) земельну ділянку для будівництва жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га с. Високе. Відповідно до довідки №1010, виданої виконкомом Висоцької сільської ради 27.10.2009 року, [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , користувалася земельною ділянкою площею 0,78 га (у рішенні від 08.05.1996 року про приватизацію вказано 0,79 га). Згідно даних погосподарської книги за 1996 2000 роки за [PERSON] ( [PERSON] помер [INFO] ) обліковано земельну ділянку загальною площею 0,78 га, а за [PERSON] станом на 1995 рік 0,85 га, 1996 -1997 роки 0,89 га, 1998 2000 роки - 1,02 га. Згідно земельно-кадастрової книги за 1995 2020 роки с. Високе Монастириського району за [PERSON] (батько позивача), пізніше [PERSON] (матір позивача), [PERSON] обліковано земельну ділянку загальною площею 0,78 га, в тому числі «біля хати» 0,39 га, та за [PERSON] 1,02 га (площа збільшувалася з 0,85 га та 0,89 га), підстава рішення від 5.05.1996 року. Зі змісту копії письмової згоди [PERSON] від 08.04.1998 року (оригінал оглянуто в судовому засіданні) слідує, що [PERSON] добровільно віддала свій город (садок 0,04 га), який знаходиться під хатою [PERSON] , у користування [PERSON] Висоцька сільська рада вирішила задовольнити заяву [PERSON] , присадибну ділянку (садок) площею 0,04 га, якою користувалась [PERSON] , надати [PERSON] (рішення №20 від 08.09.1999 року), що вбачається зі змісту архівного витягу із протоколу 10 сесії 23 скликання Висоцької сільської ради від 08.09.1999 року, наданого Архівним відділом Монастириської РДА Тернопільської області 09.12.2019 року №119, Відповідно до довідки №821, виданої 27.09.2018 року виконкомом Висоцької сільської ради, у користуванні [PERSON] перебували земельні ділянки загальною площею 0,78 га, станом на 01.01.2004 року знаходилися в межах населеного пункту с. Високе. Рішення щодо передачі у власність земельної ділянки станом на 01.01.2004 року Висоцька сільська рада не приймала. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 28.05.2013 року, актовий запис №8. З інформаційного листа Монастириської державної нотаріальної контори №316/01-16 від 11.07.2020 року убачається, що згідно даних Спадкового реєстру на підставі заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] від 25.02.2014 року нотаріальною конторою заведено спадкову справу №202 за 2013 рік після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 21.03.2014 року за реєстром №387, 388, 389 на ім`я [PERSON] видано свідоцтва про права на спадщину за заповітом на земельні ділянки, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та грошові вклади. 14.04.2017 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , за реєстром №380 (копія спадкової справи міститься у матеріалах справи). Відповідно до даних акта обмірів земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] від 02.04.2018 року комісія в складі сільського голови Мироненко Н.М., секретаря виконкому Заворотняка М.М., у присутності [PERSON] , провела обміри земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] , у ході яких встановлено, що «земельні ділянки [PERSON] відповідають обліку земельно-кадастрової книги, а присадибна ділянка (садок) площею 0,04 га не зазначена по обліку, що колись було надано [PERSON] входить до обліку [PERSON] ». Комісією вирішено дану земельну ділянку залишити [PERSON] , так як немає підтверджуючих документів про надання [PERSON] Рішенням Висоцької сільської ради №134 від 02.09.2018 року позивачу [PERSON] надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських споруд; 0,53 га для ведення особистого селянського господарства в с. Високе з метою надання у власність. 23.12.2018 року рішенням Висоцької сільської ради №160 вирішено затвердити акт комісії Висоцької сільської ради щодо встановлення межових знаків земельних ділянок, які передаються у приватну власність [PERSON] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських споруд площею 0,2500 га в [ADDRESS] та для ведення особистого селянського господарства 0,5438 га. Згідно рішення Висоцької сільської ради №163 від 23.12.2018 року вирішено внести зміни в рішення Висоцької сільської ради від 02.09.2018 року №134 у частині уточнення площ земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства: с. Високе 0,1416 га та 0,2127 га [ADDRESS] та 0,1895 га с. Високе. 25.03.2019 року комісія в складі голови комісії з питань земельних відносин та охорони навколишнього середовища [PERSON] , члена комісії [PERSON] , сільського голови Мироненко Н.М., секретаря сільради [PERSON] у присутності сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та у присутності конфліктних сторін [PERSON] , який діє на підставі доручення свого батька [PERSON] серії [NUMBER] від 19.03.20919 року, та [PERSON] проведено обмір спірної земельної ділянка загальною площею 0,21 га, про що складено акт, згідно якого у ході вивчення спірного питання [PERSON] надав комісії розписку довільної форми від 08.04.1998 року про надання згоди на користування земельною ділянкою площею 0,04 га (садка) в користування від [PERSON] , яка на той час користувалася даною земельною ділянкою, в користування [PERSON] матері [PERSON] . Розписка підписана на той час головою сільської ради [PERSON] і завірена печаткою. На основі зібраних документів (карта) 1970 року комісія встановила, що [PERSON] належить 0,09 га землі, інша частина землі даної ділянки є самозахватом, на неї немає правовстановлюючих документів і не обліковано по земельно-кадастровій книзі, відповідно не сплачувався податок. Комісією рекомендовано відповідно до ст. 119 ЗК України від 25.20.2001 року «Набуття права на земельну ділянку за давністю користування (набувальна давність) більше 15 років» залишити за [PERSON] земельну ділянку площею 0,04 га, так як він користується даною земельною ділянкою більше 15 років, за [PERSON] 0,17 га, якою раніше користувався. 03.12.2019 року позивач звернувся до Висоцької сільської ради із заявою про внесення змін у рішення сесії від 23.12.2018 року №160 та просив уточнити площі земельних ділянок для передачі йому у власність. Вказана заява була мотивована тим, що позивач дійшов компромісу з [PERSON] та просив передати йому у власність наступні земельні ділянки: 0,25 га для будівництва, 0,1416 га для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] , 0,2525 га для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Нора» в с. Високе, 0,0900 га для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] . Згідно письмової відповіді Висоцької сільської ради на вказану заяву №837 від 27.12.2019 року позивачу повідомлено про неможливість внесення змін у рішення сесії від 23.12.2018 року №160, у частині надання земельної ділянки площею 0,09 га по [ADDRESS] , оскільки адвокатом [PERSON] надіслано архівне рішення №20 від 08.09.1999 року, за яким [PERSON] (мати позивача) зверталась із заявою до сесії про вилучення в неї 0,04 га землі (садка) в користь [PERSON] матері [PERSON] . З приводу дійсності рішення №20 від 08.09.1999 року позивачем подано заяву до Монастириського відділення поліції, на підставі якої 14.02.2020 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про кримінальне правопорушення, у ході досудового розслідування проведено судово-технічну експертизу документів. Як убачається з висновку експерта Тернопільського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №3/3-171/20 від 09.04.2020 року, текст в п. 3 вирішили: «Присадибну ділянку/садок 0,04 га, якою користувалась [PERSON] надати [PERSON] » в рішенні №20 Висоцької сільської ради від 08.09.1999 року додруковувався після того, як був надрукований основний текст рішення. Як слідує зі змісту інформаційного листа Архівного відділу Монастириської РДА Тернопільської області №03-04/109 від 16.10.2020 року, у документах Висоцької сільської ради, а саме: протоколах сесій за 1998 1999 роки та виконавчого комітету за 1997 1999 роки не виявлено рішення про припинення права власності на присадибну земельну ділянку або земельну ділянку для особистого селянського господарства площею 0,04 га у [PERSON] . Протоколи сесій Висоцької сільської ради за 1997 рік на постійне зберігання до архівного відділу не поступали. Протокол сесії Висоцької сільської ради від 08.09.1999 року, в якому значилося рішення №20 від 08.09.1999 року «Про розгляд заяви [PERSON] , [PERSON] » вилучено о/у СКП Монастириського ВП ТВП ГУНП в Тернопільській області до вимог ухвали Монастириського районного суду від 24.02.2020 року. Відповідно до листа Висоцької сільської ради №781 від 2.12.2019 року земельний податок нараховувався [PERSON] за земельну ділянку площею 0,78 га, яка обліковується по земельно-кадастровій книзі Висоцької сільської ради за 2013 2019 роки: 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, 0,53 га землі для ведення особистого селянського господарства. 19.05.2019 року рішенням Висоцької сільської ради №205 вирішено затвердити акт від 25.03.2019 року про обмір земельної ділянки, на якій виникло спірне питання між [PERSON] та [PERSON] . Залишити [PERSON] земельну ділянку площею 0,17 га, [PERSON] земельну ділянку площею 0,04 га. Згідно рішення Висоцької сільської ради №206 від 29.05.2019 року у зв`язку з тим, що [PERSON] не скористався пропозиціями і рекомендаціями депутатів щодо залишення земельних ділянок так як було до виникнення спору, у заяві відмовлено. Надано дозвіл [PERSON] на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства площею 0,12 га по [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~ Судом установлено, що відповідач не звертався до суду за захистом своїх прав, питання про право власності на земельну ділянку за набувальною давністю не вирішувалося. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, заслухавши пояснення сторін, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з такого. Статтею 6 ЗК України ( в редакції 1990 року) громадянам України надано право на безоплатне одержання у власність земельних ділянок для: ведення селянського (фермерського) господарства у межах середньої земельної частки, що обчислюється у порядку, передбаченому цією статтею; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), в тому числі земельні ділянки, що були раніше надані у встановленому порядку громадянам для цієї мети, у межах граничного розміру, визначеного статтею 67 цього Кодексу; садівництва; дачного і гаражного будівництва. Статтею 23 ЗК України (у вказаній редакції) визначено, що право власності на землю посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Приватизація земельних ділянок передбачена постановою Верховної Ради від 13.03.1992 року №2200-ХІІ «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі»\~та Декретом Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року №15-92 «Про приватизацію земельних ділянок»\~(далі - Декрет). Декретом Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (далі - Декрет) було передбачено передачу громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм раніше у користування для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва (п.1 Декрету). У п. 3 Декрету передбачено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Вказаним пунктом Декрету відступлено від загальних правил оформлення прав на землю, встановлених ст. ст. 22, 23 ЗК України від 1990 року, якими встановлено порядок виникнення права власності, права користування земельною ділянкою та видачу документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Отже, на підставі вказаної норми Закону рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету\~Міністрів України\~від 26\~грудня 1992\~року «Про\~приватизацію земельних\~ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Відповідна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 30.06.2020 року у справі №372/2626/15-ц. Виходячи з вищенаведеного, право власності на земельну ділянку, що виникло до 2004 року, підтверджується рішенням про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету\~Міністрів України\~від 26\~грудня 1992\~року «Про\~приватизацію земельних\~ділянок» та записом у земельно-кадастрових документах. Судом установлено, що батьку позивача [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,78 га, в тому числі: земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,25 га, для ведення підсобного господарства 0,54 га згідно рішення Висоцької сільської ради від 08.05.1996 року (архівний витяг із протоколу четвертої сесії двадцять другого скликання Висоцької сільської ради від 08.05.1996 року), (у якому відповідно до довідки №1010 від 27.10.2009 року вказана площа 0,79 га). Відповідний запис про належність земельної ділянки загальною площею 0,78 га [PERSON] , пізніше спадкоємця [PERSON] зроблено у земельно-кадастровій документації, а саме у земельно-кадастровій книзі за 1995 2020 роки. Згідно досліджених у судовому засіданні останніх записів у земельно-кадастровій книзі до земельної ділянки загальною площею 0,78 га входять: біля хати 0,39 га, присадибна ділянка, до загальної площі входить: рілля площею 0,15 га, інші сільськогосподарські угіддя (рілля) 0,04 га, під будівлею 0,03 га. Абзацом 2 п. 1 розділу Х ЗК України визначено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету, є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Таким чином, розробка проекту землеустрою щодо відведення відповідних земельних ділянок за законом не вимагається. Згідно ч.\~ч.\~1,\~2\~ст.\~17\~ЗК України\~(1990\~р.)\~передача земельних\~ділянок у\~колективну та\~приватну власність\~провадиться Радами\~народних депутатів,\~на території\~яких розташовані\~земельні ділянки. Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім`ї. Відповідно до ст. 29 ЗК України (1990 р.) припинення права власності на землю або права користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови власника землі або землекористувача провадиться за його заявою на підставі рішення відповідної ради народних депутатів. Частиною шостою ст. 19 ЗК України (1990 р.) передбачено, що надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні, іншому громадянину, підприємству, установі, організації провадиться лише після вилучення (викупу) цієї ділянки в порядку, передбаченому статтями 31 і 32 цього Кодексу. Вилучення (викуп) земельних ділянок з метою передачі їх у власність або надання у користування громадянам, підприємствам, установам і організаціям провадиться за згодою власників землі і землекористувачів на підставі рішення Верховної Ради України, місцевих Рад народних депутатів (ст. 31 ЗК України). У разі відмови власника землі або землекористувача дати згоду на вилучення (викуп) земельної ділянки або у разі відмови місцевої Ради народних депутатів у її вилученні ці питання можуть бути вирішені у судовому порядку. При задоволенні позову рішення суду, арбітражного суду є підставою для відведення ділянки в натурі (на місцевості) і видачі документа, що посвідчує право власності або право користування землею (ч. 6 ст. 31 ЗК України). Із змісту рішення Висоцької сільської ради №20 від 08.09.1999 року «Про розгляд заяви [PERSON] , [PERSON] » вбачається, що, розглянувши заяву [PERSON] про те, щоб забрати присадибну ділянку в кількості 0,5 га, 0,04 га, вирішено: 1. Задовільнити заяву [PERSON] та [PERSON] . 2. Присадибну ділянку 0,5 га землі, якою користувався [PERSON] надати [PERSON] . 3. Присадибну ділянку (садок) 0,04 га, якою користувалась [PERSON] надати [PERSON] . За твердженнями представників відповідача [PERSON] дане рішення прийняте на підставі заяви матері позивача [PERSON] про вилучення в неї 0,04 га землі (садка) в користь [PERSON] матері відповідача [PERSON] , копія якої міститься у матеріалах цивільної справи. Як зауважено представником позивача у судовому засіданні, на час передання присадибної ділянки 0,04 га від [PERSON] до [PERSON] відсутні: рішення про припинення права власності на землю або права користування [PERSON] присадибною земельною ділянкою площею 0,04 га; рішення про вилучення присадибної земельної ділянки площею 0,04 га у [PERSON] ; заява [PERSON] про надання їй у користування чи у власність вказаної земельної ділянки. Відповідно до довідки № [NUMBER] , виданої 27.09.2018 року виконкомом Висоцької сільської ради, у користуванні [PERSON] перебували земельні ділянки загальною площею 0,78 га, які станом на 01.01.2004 року знаходилися в межах населеного пункту. Позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті матері. Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18), а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17 (провадження № 61-26091св18) викладено правовий висновок про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, що полягає в такому. Так, положеннями ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження меж земельної ділянки із власниками чи користувачами суміжних земельних ділянок; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; державна реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Якщо видача державного акта на право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Особливістю звернення до суду з позовом про визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельних ділянок є те, що позивач вправі порушувати питання про визнання майнового права, набутого спадкодавцем за життя, тобто особистого майнового права спадкодавця. Таким чином, до складу спадщини входить, у тому числі, право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку спадкодавець розпочав за життя у встановленому законом порядку та не завершив у зв`язку зі смертю. Це право не залежить від наявності у спадкоємця особистого права на приватизацію землі. Відповідний висновок Верховного Суду міститься у постанові від 25.03.2020 року, справа № 158/1672/17 (провадження № 61-424св17), постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №14-652-цс18. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1 ст. 1225 ЦК України. З матеріалів справи слідує, що позивач [PERSON] вчиняє дії для завершення приватизації земельних ділянок у порядку спадкування (рішенням №160 від 23.12.2019 року затверджено акт земельної комісії Висоцької сільської ради щодо встановлення межових знаків земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,2500 га в [ADDRESS] та для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,5438 га, надано право підпису сільському голові на технічній документації [PERSON] щодо передачі земельних ділянок у зв`язку з відсутністю підпису суміжника землекористувача [PERSON] ). Однак, перепоною до реалізації свого права йому слугує оспорюваний пункт рішення Висоцької сільської ради №20 від 08.09.1999 року, який позивач вважає незаконним та підробленим, з приводу чого за його заявою до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Предметом позовних вимог є визнання незаконним та скасування п. 3 рішення 10 сесії 23 скликання Висоцької сільської ради народних депутатів від 08.09.1999 року №20 в частині передання присадибної ділянки (садка) 0,04 га від [PERSON] до [PERSON] . Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч.\~ч.\~1,\~2\~ст.\~152\~ЗК України\~держава забезпечує\~громадянам та\~юридичним особам\~рівні умови\~захисту прав\~власності на\~землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до\~ст.\~156\~ЗК України\~у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. У відповідності до ч. 2 ст. 16 ЦК України визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб є способом захисту цивільних прав та інтересів. \~ \~ \~ \~ Згідно з вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положенням ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів,передбачених\~ст. 89 ЦПК України\~щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому. У своїй постанові від 04 березня 2021 року у справі №\~908/1879/17 ВерховнийСуд зазначив, що в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Визначаючись із позовом, суд відхиляє міркування, викладені у відзиві на позовну заяву щодо сумнівності у належності як доказу висновку судово-технічної експертизи, і враховує вищевказаний висновок судової технічної експертизи як належний письмовий доказ. \~ \~ \~ \~У обґрунтування заперечень на позов представники відвідача [PERSON] посилаються на те, що [PERSON] 8.04.1998 року висловила свою згоду і добровільно віддала свій город (садок 0,04 га), який знаходиться біля будинку відповідача, в користування [PERSON] , про що дала письмову заяву, і саме ця заява, яка зберігається у сім`ї відповідача [PERSON] , і стала підставою прийняття органом місцевого самоврядування оспорюваного рішення. Заява оглянула в судовому засіданні, а її копія знаходиться в матеріалах справи. Проте суд, оцінюючи через призму встановлення додруковувань у оспорюваному рішенні, вважає більш переконливими доводи сторони позивача, зокрема про те, що заява датована 8.04.1998 року, тоді як спірне рішення 8.09.1999 року, тобто прийняте більше як через рік, заява не адресована органу місцевого самоврядування, а зберігається у відповідача, зміст передача в користування, а не у власність, рішення про припинення права власності на землю або права користування [PERSON] земельною ділянкою площею 0,04 га відсутнє, як і про вилучення такої у матері позивача, а розмір земельної ділянки, що рахувалася за [PERSON] згідно записів земельно-кадастрової книги залишався незмінним. Визначаючись із позовом, суд ураховує, що позивач має право на завершення процедури приватизації земельної ділянки (за мінусом вже приватизованої ним), що передана у власність його батькові, а дані про зменшення розміру земельної ділянки [PERSON] земельно-кадастрова книга не містить. З боку учасників процесу клопотання про призначення експертиз не надходили. Державним комітетом України по земельних ресурсах у листі № 14-22-4/2080 від 05.04.2002 року«Щодо тотожності термінів «особисте підсобне господарство» та «особисте селянське господарство» роз`яснено, що поняття «особисте підсобне господарство (ст. 56 ЗК України від 18.12.90 р. № 561-ХІІ) та «особисте селянське господарство» (ст.. 33 ЗК України від 25.10.2001 р. № 2768-ІІІ) за змістом тотожні.\~ Посилання представника позивача у обґрунтування заявлених вимог на положення ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України суд вважає невідповідними. Відповідно до п. 2 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. З огляду на наведене, твердження адвокатів Венгринюка Ю.В. та Ткачук Л. Р. про те, що порушення прав щодо земельної ділянки можливе тільки з моменту її формування як об`єкта цивільних прав, суд вважає безпідставними. Враховуючи вищенаведені обставини, дослідивши та проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази, суд прийшов висновку, що позов підлягає до задоволення, слід визнати незаконним та скасувати пункт 3 рішення 10 сесії 23 скликання Висоцької сільської ради народних депутатів від 8 вересня 1999 року №20 в частині: «Присадибну ділянку (садок) 0,04 га, якою користувалась [PERSON] надати [PERSON] ». У силу вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути по 420 грн сплаченого судового збору.

Outcome: approved