Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] 11.08.2015 р. звернулася до суду з позовом до ФОП [PERSON] про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що 05.06.2008 року між позивачем та ФОП [PERSON] було укладено трудовий договір № 02231. 06.05.2015 року [PERSON] було звільнено з роботи за угодою сторін та не виплачено грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки. В ході розгляду справи 06.10.2016 року позивач остаточно уточнивши позовні вимоги, прохала суд стягнути з відповідача компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки в загальному розмірі 8828,32 грн., а також стягнути середній заробіток за час затримки розрахунків по день фактичного розрахунку в розмірі 17861,89 грн. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду. В судовому засіданні позивач та представники позивача [PERSON], [PERSON] з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог позов підтримали та прохали його задовольнити. Пояснили , що відповідач у 2009-2011 р. взагалі не надавав відпустки , а при звільненні позивач також пред*явила вимоги про стягнення компенсації за додаткову відпустку як одинокій матері, але отримала відмову. Уточнили , що прохають стягнути середній заробіток за час затримки з розрахунком станом на 3.11.2016 р. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, прохав відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те , що у 2009-2011 рр. [PERSON] використала передбачені законодавством чергові відпустки 24 календарних дні щорічно , протягом яких [PERSON] була відсутня на роботі. На її прохання замість відпускних нараховувалася заробітна плата, сума якої є більшою від суми відпускних. З 2012 р. на виконання вимог закону щорічні відпустки та інші відпустки стали надаватися тільки на підставі відповідних заяв робітників. З 2012р. по 2015 р. [PERSON] писала заяви про відпустки та отримувала відпускні, що підтверджується платіжними відомостями. Про те , що [PERSON] є одинокою матір*ю відповідачу не було відомо, вона не надавала підтверджуючих документів. Вважають , що [PERSON] пропустила тримісячний строк звернення до суду з позовом для вирішення трудового спору. Заслухавши пояснення позивача, представників позивача та представника відповідача, свідка , дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, між позивачем та ФОП [PERSON] було укладено трудовий договір № 02231 від 05.06.2008 року. 06.05.2015 року [PERSON] було звільнено з роботи за угодою сторін та не виплачено грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки. Судом встановлено , що позивачу у 2009-2011 рр. не виплачувалися відпускні. Відповідач стверджує про те , що відпускні в цей період сплачувалися , але в табелі обліку робочого часу проставлялися робочі дні , замість відпустки. Це є порушення чинного трудового законодавства та ЗУ « Про відпустки «. Доказів того , що позивачка дійсно перебувала у відпустці та їй нараховувалися відпускні не надано. Позивачем проведений розрахунок компенсації за невикористані щорічні основні відпустки у 2009-2011 р. та сума компенсації складає 3\~454, 56 грн. Суд погоджується з даним розрахунком. Стосовно стягнення компенсації за невикористані дні основної щорічної відпустки за період 2012-2015 рр. суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову в цій частині , оскільки позивачу надавалася відпустка в цій період та були виплачені відпускні , що підтверджується наданими платіжними відомостями за цей період , заявами [PERSON] про надання відпустки , наказами про відпустки ( а.с. 94-114 ). Позивачка стверджувала про те , що їй не надавалася відпустка та вона не писала заяви про відпустки за період 2012-2014 рр. Ухвалою суду від 23.12.2015р. у даній справі було призначено почеркознавчу експертизу. Серед інших питань, експерту було поставлене питання, чи виконано підпис від імені [PERSON] в платіжній відомості № 20 від 04.10.2013р. тією особою від імені якої він зазначений. Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи № 3371\\3372 від 02.06.2016 р. , підпис в платіжній відомості № 20 від 04.10.2013р., заяві про надання відпустки від 25.09.2013 р. виконаний [PERSON] Згідно цієї відомості, сума відпускних за жовтень 2013р. складала 975,50 грн. Підпис в наказі № 5 від 21.08.2014 р.» про надання відпустки « розташований в рядку « з наказом ознайомлений « виконаний [PERSON] Враховуючи те , що позивачу надавалася основна щорічна відпустка за період 2012-2014 рр. та компенсація за 2015 р. , то вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст. 6 ЗУ « Про відпустки « щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менше як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Згідно п.1 ст. 19 ЗУ « Про відпустки « жінці, яка працює та є одинокою матір*ю надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових та неробочих днів. Відповідно до ч.1 ст. 24 ЗУ « Про відпустки « встановлено , що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки , а також додаткової відпустки працівникам , які мають дітей або повнолітню дитину інваліда з дитинства підгрупи А1 групи. Позивачка предявила вимоги про стягнення компенсації за невикористану додаткову відпустку , але відповідач при здійсненні остаточного розрахунку не виконала дані вимоги. В судовому засіданні представник відповідача посилався на той факт , що їм невідомо було про те , що [PERSON] є одинокою матір*ю . Однак , при звільненні [PERSON] надала всі необхідні документи. Компенсація за невикористану додаткову відпустку за період 2009-2015 рр. складає 2\~974, 76 грн. Суд погоджується з розрахунком складеним позивачем. Таким чином на користь позивачки підлягає стягненню сума за невикористану щорічну основну відпустку за період 2009-2011 рр. в сумі 3\~454 , 56 грн. та за невикористану додаткову щорічну відпустку в сумі 2\~974,76 грн. , а всього 6429,32 грн. Відповідно до ч.1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки , а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-інваліда з дитинства підгрупи А1 групи. Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі несплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу , при відсутності спору про їх розмір підприємство , установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідач посилається на той факт , що позивачем пропущений тримісячний термін звернення до суду для вирішення трудового спору передбачений ч.1 ст. 233 КЗпП України. Суд не погоджується з даним твердженням. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 р. у справі № 1013\\2013 у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці будь-яким строком не обмежено звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить , тобто усіх виплат , на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій , встановлених законодавством , незалежно від того , чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 р. № 4-рп\\2012 для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк , перебіг якого розпочинається з дня , коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те , що власник або уповноважений ним орган , з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум , фактично з ним розрахувався. Оскільки на даний час фактичного розрахунку з позивачкою не відбулося , то підстав для застосування строку позовної давності не вбачається. Відповідно до наданої довідки ФОП [PERSON] розмір середньоденної зарплати позивачки [PERSON] складає 48,67 грн. За період з 07.05.2015 р. по 03.11.2016 р. сума середнього заробітку за час затримки з розрахунком складає 18\~737,95 грн. Суд погоджується з наданим розрахунком позивачем в сумі 17\~861,89 грн. та донараховує середній заробіток ще за 18 робочих днів з 11.10.2016 р. по 3.11.2016 р. включно.

Outcome: partial