Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

Позивач 29 лютого 2016 року звернулась до суду з указаним позовом, зазначивши, що з 10 грудня 2010 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Від шлюбу сторони дітей не мають. З квітня 2014 року їх спільні сімейні відносини фактично припинилися, немає взаєморозуміння, сторони живуть як чужі люди, не ведуть спільного господарства. Позивач, посилаючись на указані обставини, уточнивши вимоги просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тростянецького районного управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 216, просила не повертати їй дошлюбне прізвище [PERSON], а залишити їй прізвище [PERSON]. Позивач у судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити, просила покласти судові витрати на відповідача. Відповідач у судовому засіданні не заперечив проти розірвання шлюбу. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 10 грудня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тростянецького районного управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 216 (а.с.4). Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (стаття 56 СК України). У силу статті 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, ураховуючи згоду сторін на розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, оскільки установлено факт відсутності між подружжям взаєморозуміння, збереження сім'ї сторін є неможливим, підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову не установлено, а тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила прізвище у зв'язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Ураховуючи, що позивач просила залишити їй прізвище «[PERSON]», яке було їй присвоєно після реєстрації шлюбу з відповідачем, підстав для повернення їй дошлюбного прізвища «[PERSON]» за відсутності її згоди немає. За таких обставин позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у цій справі, суд виходить з такого. Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду із позовом про розірвання шлюбу позивач повинен сплатити судовий збір у розмірі 0,4 мінімальної заробітної плати, що на час подання [PERSON] цього позову становило суму 551,2 грн. (1378 грн. х 0,4). Позивач [PERSON] відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» не звільнена від сплати судового збору, але за її клопотанням у зв'язку з її скрутним матеріальним становищем ухвалою Тростянецького районного суду Сумської області від 22.03.2016 року їй було відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у цій справі. З огляду на викладене, оскільки вимога до відповідача задоволена у повному обсязі з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 551,2 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved