overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

Позивач 28 липня 2014 року звернувся до суду з позовом про визнання осіб такими, що втратили право на проживання в жилому будинку. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що їй належить житловий будинок з господарськими будівлями по вул. Шевченка № 15 в с. Козіївка Краснокутського району Харківської області. В вищевказаному помешканні зареєстровані [PERSON] та [PERSON], які близько 7-ми років в даному домоволодінні не проживають. Як власнику будинку, позивачу належить право володіти, користуватися і розпоряджатися будинком, а наявність реєстрації відповідача порушує права позивача, як власника зазначеного будинку. Тому [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про визнання відповідачів таким, що втратили право на користування жилим приміщенням, оскільки іншим шляхом зняти їх з реєстрації неможливо. В судове засідання позивач [PERSON] не прибула, але подала суду заяву в якій прохає слухати справу у її відсутності позовні вимоги підтримала та прохала їх задовольнити в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання повторно не зявились, хоча були викликані своєчасно. В силу ст. 74 ЦПК України є такими, що повідомлені про дату, час та місце судового розгляду належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, виходячи з матеріалів справи, позивач [PERSON] згідно договору купівлі продажу від 11 вересня 1998 року являється власником житлового будинку по вул. Шевченка №15 в с. Козіївка Краснокутського району Харківської області та в даному житловому будинку зареєстровані відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] Однак, останні тривалий час близько 7 років не проживають за місцем реєстрації. У відповідності до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права\~ чи обмежений у його здійсненні. На підставі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ч.1 ст.319 ЦК України\~ власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. В даному випадку судом встановлено, що дійсно [PERSON] та [PERSON] за вищевказаною адресою не проживають, добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажають, тому всебічно, повно, обєктивно дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, суд вважає, що позов [PERSON]підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

Позивач 28 липня 2015 року звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем посилаючись на те, що відносини в шлюбі не склались через різні погляди на життя та несумісність характерів. На даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Від шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання з'явився, проти позову не заперечував. Таким чином, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи‚ суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 08 лютого 2008 року. Від шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбні стосунки. Атмосфера в сім'ї склалася така, що призвела до повного відчуження, внаслідок чого шлюбно-сімейні відносини припинилися. Спору про поділ спільного майна подружжя немає. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад в сім'ї має не тимчасовий характер, а подальше спільне проживання в шлюбі стало неможливим, оскільки взаєморозуміння та почуття любові між сторонами втрачено. При таких обставинах шлюб підлягає розірванню. На підставі ст.ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-13 00:00:00

Позивач 28 липня 2015 року звернувся до суду з позовом до відповідача про поновлення строку позовної давності, визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, що залишилася після смерті рідної баби [PERSON], померлої 13 березня 1998 року. В позовній заяві позивач [PERSON] посилається на те, що він є спадкоємцем за законом після смерті рідної баби [PERSON], померлої 13 березня 1998 року. Своєчасно до нотаріуса за оформленням спадщини не звернулася в силу того, що були відсутні відповідні документи, які підтверджували б родинний зв»язок із спадкодавцем. Цю причину вважає поважною в пропуску як строку позовної давності так і строку звернення до нотаріуса із заявою. Просить задовольнити позов поновити строк позовної давності і визначити додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини в шість місяців. В судове засідання позивач не з»явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не зявився, але надав суду заяву про те, що позов визнає і просить розглянути справу без його участі. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши вимоги позивача, заяви представника відповідача, суд прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Статтею 1272 ч.3 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом установлено, що [PERSON] померла 13 березня 1998 року (свідоцтво про смерть серії І-ЖД №288205, видане Загнітківською сільською радою Кодимського району Одеської області 14 березня 1998 року). Позивач є спадкоємцем за законом (рішення Кодимського районного суду від 25 травня 2015 року (справа №503/947/15-ц), згідно якого встановлено факт родинних відносин між [PERSON] і [PERSON], як внука і баби). У строк, визначений законом позивач спадщину не прийняв з причини відсутності інформації про родинні стосунки із спадкодавцем. Відтак, відсутність інформації про родинні стосунки із спадкодавцем, суд визнає поважними причинами пропуску строку для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а тому вважає за можливе поновити його. Стосовно вимоги позивача про поновлення строку позовної давності, то суд прийшов до такого. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною п»ятою статті 267 ЦК України передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Як убачається з досліджених судом матеріалів справи позивач на протязі довгого проміжку часу не міг встановити факт родинних стосунків із спадкодавцем. Зазначені причини несвоєчасного звернення позивача до суду за захистом порушеного права, суд вважає поважними, а тому поновлює строк позовної давності. На підставі ст. 1272 ч.3 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-13 00:00:00

Позивач 28 липня 2015 року звернулася до суду з позовом до відповідача про поновлення строку позовної давності, визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, що залишилася після смерті батька [PERSON], померлого 29 травня 2003 року. В позовній заяві позивач [PERSON] посилається на те, що вона є спадкоємцем за законом після смерті батька [PERSON], померлого 29 травня 2003 року. Своєчасно до нотаріуса за оформленням спадщини не звернулася в силу того, що про існування спадкового майна дізналася лише в червня 2015 року. Цю причину вважає поважною в пропуску строку звернення до нотаріуса із заявою. З цих же причин пропустила і процесуальний строк звернення до суду з позовом. Просить задовольнити позов, поновити строк позовної давності і визначити додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини в шість місяців. В судове засідання позивач не з»явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не зявився, але надав суду заяву про те, що позов визнає і просить розглянути справу без його участі. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши вимоги позивача, заяви представника відповідача, суд прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Статтею 1272 ч.3 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом установлено, що [PERSON] помер 29 травня 2003 року (свідоцтво про смерть серії І-ЖД №346711, видане 29 травня 2003 року Писарівською сільсько Одеської області). Позивач є спадкоємцем за законом (свідоцтво про народження серії І-ЖД №109915, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області, згідно якого, матір»ю народженої 30 квітня 1970 року [PERSON] є [PERSON]). У строк, визначений законом позивач спадщину не прийняла у зв»язку з тим, що про існування спадкового майна дізналася лише у червні 2015 року. Відтак те, що про існування спадкового майна позивач дізналася лише у червні 2015 року, суд визнає поважними причинами пропуску строку для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а тому вважає за можливе поновити його. Стосовно вимоги позивача про поновлення строку позовної давності, то суд прийшов до такого. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною п»ятою статті 267 ЦК України передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Зазначені причини несвоєчасного звернення позивача до суду (дізналася про існування спадкового майна лише в червні 2015 року) за захистом порушеного права, суд вважає поважними, а тому поновлює строк позовної давності. На підставі ст. 1272 ч.3 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

Позивач 28 липня 2015 року звернулася з позовом до відповідача про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, що залишилася після смерті баби [PERSON], померлої 30 вересня 2011 року. В позовній заяві позивач [PERSON] посилається на те, що вона є спадкоємцем за заповітом після смерті баби [PERSON], яка померла 30 вересня 2011 року. Своєчасно до нотаріуса за оформленням спадщини не звернулася в силу того, що проживала за межами Кодимського району. Ці причини вважає поважними в пропуску строку звернення до нотаріуса із заявою. Просить задовольнити позов і визначити додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини в шість місяців. В судове засідання позивач не з»явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не зявився, але надав суду заяву про те, що позов визнає і просить розглянути справу без його участі. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши вимоги позивача, заяви представника відповідача, суд прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Статтею 1272 ч.3 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом установлено, що [PERSON] померла 30 вересня 2011 року (свідоцтво про смерть серії І-ЖД №278831, видане Пиріжянською сільською радою Кодимського району Одеської області 01 жовтня 2011 року). Позивач є спадкоємцем за заповітом (заповіт від 04 вересня 2001 року, зареєстрований в реєстрі за №142 по Пиріжнянській сільській раді Кодимського району, згідно якого [PERSON] на випадок своєї смерті заповідала все своє майно [PERSON]). Згідно довідки Івашківської сільської ради Кодимського району №578 від 04 вересня 2015 року, [PERSON] не працює. Відтак, ту обставину, що позивач була за межами Кодимського району на заробітках, суд визнає поважними причинами пропуску строку для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а тому вважає за можливе поновити його. На підставі ст. 1272 ч.3 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

Позивач 28 липня 2017 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вступила в шлюб з відповідачем 23 жовтня 2010 року, який зареєстрований в Ленінському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №652. Від спільного подружнього життя мають доньку [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сім'ї стало те, що в них з відповідачем не було взаємопорозуміння, вони різні люди з протележними характерами, поглядами на сімейне життя, ведення домашнього господарства, витрат сімейного бюджету. Шлюбні відносини, ведення спільного господарства та спільне проживання з відповідачем припинені в травні 2017 року. Позивачка вважає, що їх сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе. Просила шлюб розірвати. Майновий спір відсутній. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав в повному обсязі та просив задовольнити. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу на підставі ст. 197 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 23 жовтня 2010 року в Ленінському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №652 (а.с.4). Від спільного подружнього життя мають доньку [PERSON], [INFO] (а.с.5). Встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарювання в травні 2017 року і з цього часу проживають окремо. Причиною розпаду сім'ї стало те, що у сторін не було взаємопорозуміння, в них різні характери, погляди на сімейне життя, ведення домашнього господарства, витрат сімейного бюджету. Почуття любові втрачено, примирення та подальше подружнє життя між сторонами неможливе, оскільки шлюб існує лише формально і збереження їх сім'ї неможливе. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких встановлених обставин справи слід вважати, що сім'я розпалась остаточно, примирення сторін неможливо і шлюб необхідно розірвати, судові витрати покласти на відповідача. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

Позивач 28 листопада 2014 року звернувся до Ленінського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог вказавши, що вступив в шлюб з [PERSON], 22 січня 2011 року. Шлюб зареєстровано Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №24. Від шлюбу вони мають сина - [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, непорозуміння, внаслідок чого з червня 2012 року були припинені шлюбні стосунки, ведення спільного господарства. Позивач вважає, що їх сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя з відповідачем як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, тому просив шлюб розірвати. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав в повному обсязі. В судове засідання відповідачка [PERSON] не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій позовні вимоги визнала, проти їх задоволення не заперечувала, після розірвання шлюбу просила залишити прізвище «[PERSON]». Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі 22 січня 2011 року. Шлюб був зареєстрований Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №24.(а.с.6). Від спільного подружнього життя мають сина - [PERSON], [INFO]. (а.с.7). Встановлено також, що сторони з червня 2012 року припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарювання, внаслідок розбіжності характерів, різних поглядів на сімейне життя та відсутності взаєморозуміння, що призводило до частих сварок. Почуття любові втрачено, примирення та подальше подружнє життя між ними неможливе. Майнового спору немає. Сторони наполягають на розірванні шлюбу, оскільки вважають, що шлюб існує лише формально і збереження їх сім'ї неможливе. Згідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких встановлених обставин справи слід вважати, що сім'я розпалась остаточно, примирення сторін неможливо і шлюб необхідно розірвати, а судові витрати покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

Позивач 28 листопада 2014 року звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 23 липня 2004 року. Від сумісного подружнього життя мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Просить розірвати шлюб, у зв'язку з тим, що шлюбно-сімейні відносини припинені з вересня 2009 року. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день і час проведення слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23 липня 2004 року. Шлюб зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис за № 416 /а.с.7/. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] /а.с.7/. Відповідно до приписів ст.113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Встановлено, що при одруженні позивачка змінила своє прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» і після розірвання шлюбу бажає залишити дане прізвище. Сім′я розпалася остаточно і зберегти її неможливо, оскільки в сім'ї немає взаєморозуміння, почуття кохання втрачено. Фактично шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного домашнього господарства припинені з вересня 2009 року. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливо. Майновий спір відсутній. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

Позивач 28 лютого 2014 року звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що він з відповідачкою перебуває у зареєстрованому шлюбі з 20 вересня 2003 року. Від сумісного подружнього життя неповнолітніх дітей не мають. Просить розірвати шлюб, у зв'язку з тим, що шлюбно-сімейні відносини припинені. Позивач в судове засідання не з'явився, про день і час проведення слухання справи повідомлявся належним чином, надав письмову заяву в якій просив справу розглянути у його відсутність, позов підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день і час проведення слухання справи повідомлялася належним чином, письмових заяв від неї до суду не надходило. Тому, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачки. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 вересня 2003 року. Шлюб зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис за № 909 /а.с.3/ Відповідно до приписів ст.113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Встановлено, що при одруженні відповідачка змінила своє прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» і після розірвання шлюбу бажає залишити дане прізвище. Як вбачається ст. 55 ч.1 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Крім того, відповідно до ч.3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини і примушення до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження не може мати місце, як передбачене ч.4 вказаної статті. Так, ухвалою від 26 березня 2014 року сторонам був наданий строк на примирення три місяці. Однак, встановлено, що сторони не примирилися та наполягають на розірванні шлюбу. Сімя розпалася остаточно і зберегти її неможливо, оскільки в сім'ї немає взаєморозуміння, почуття кохання втрачено. Фактично шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного домашнього господарства припинені. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливо. Майновий спір відсутній. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved