Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

Позивач 20 червня 2019 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів (а.с.1-2), у якому просить стягнути з відповідача на свою користь 83 304,49 грн. збитків від інфляції та 19 382,89 грн. трьох відсотків річних, а загалом 102 687,38 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.10.2018р. відкрито провадження у справі, ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. 02 квітня 2019 року відповідач в особі свого представника адвоката Молявко О.М. подав апеляційну скаргу на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.10.2018 року (а.с.47-48), яку постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 липня 2019 року залишено без задоволення, а ухвалу суду без змін (а.с.71-73). Після апеляційного розгляду справи учасникам надсилалась копія ухвали суду від 09.10.2018 року, а відповідачу копія позову з додатками (а.с.76,77). Відповідач відзиву на позов не надавав. Крім того, до суду повернувся конверт із відправленням, що направлявся їй із поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відповідачі фактично ухвалу про відкриття спрощеного провадження з копією позовної заяви та доданими до неї документами не отримали, проте за змістом ч.7, п.4 ч.8, ч. 11 ст.128 ЦПК України вищевказані документи вважаються врученими відповідачу, оскільки надсилались за адресою його місця проживання. Згідно із ч.13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч.2 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. З огляду на викладене, а також враховуючи відсутність заперечень позивача проти ухвалення заочного рішення судом відповідно до ст.ст.280, 281 ЦПК України ухвалено проводити розгляд справи у заочному порядку. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. 16 грудня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики №б/н, відповідно до умов якого позикодавець в порядку та на умовах визначених даним договором надав позичальнику безпроцентну позику, а останній зобов`язався використовувати її за цільовим призначенням і повернути позику в обумовлений цим договором строк. Розмір позики за договором складає 1 110 000,00 грн. (а.с.3,4). Згідно розписки вчиненої на вищевказаному договорі позики 18 грудня 2013 року [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 1 000 000,00 грн. (з.а.с.3). 15 липня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про відступлення права вимоги за договором позики від 16.12.2013 року, відповідно до умов якого новий кредитор прийняв вимоги, що належали первісному кредиторові, і стає кредитором за договором позики від 16.12.2013 року укладеним між [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Згідно з ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.01.2016 року стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики від 16.12.2013 року в сумі 612 533,00 грн. (а.с.9-10). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.09.2016 року із [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 493 953,33 грн., з яких: 3 % річних - 37 003,71 грн.; інфляція - 456 949,62 грн. (а.с.11-12). Так, за змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Відповідно до ст. 610 ЦПК України, невиконання зобов`язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) є порушенням зобов`язання. Згідно до ст.. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно до положень ст.. 625 ЦПК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає в повній мірі законними вимоги позивача щодо стягнення із відповідачки на користь позивача індексу інфляції за час прострочення за період з грудня 2016 року по листопада 2017 року, а також 3% річних від простроченої суми за період з 01.12.2016 року по 20.06.2017 року, що в загальній сумі складає 102 687,38 грн., з якої: 3 % річних - 19 382,89 грн.; інфляція - 83 304,49 грн. Відповідач всупереч положенням статті 81 ЦПК України не надав суду жодних доказів, які б спростовували факт існування вказаної заборгованості перед позивачем. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованим, в повному обсязі доведеними з його боку та підлягають задоволенню, внаслідок чого слід стягнути з [PERSON] на користь позивача грошову суму в розмірі 102 687,38 грн. Вирішуючи питання щодо судових витрат у відповідності до положень ст.141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 026,88 грн.

Outcome: approved