Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-17 00:00:00

Позивач 23.01.2019року звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що він разом із відповідачем є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 08.04.2013року у цивільній справі №448/313/13-ц ухвалено стягувати з нього на користь відповідача аліменти на утримання їхніх дітей у розмірі Ѕ частини усіх видів його заробітку доходу (щомісячно), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.02.2013року і до досягнення дітьми повноліття. Стверджує, що з часу ухвалення рішення суду про стягнення аліментів у нього виникли обставини, які є підставою для зменшення розміру аліментів, а саме змінився його сімейний та матеріальний стан. Зазначає, що 29.04.2017року він одружився повторно. У дружини є двоє дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а тому на нього лягли додаткові витрати на їх утримання, оскільки вони проживають разом однією сім`єю. Також вказує, що з 30 вересня 2013 року він звільнився з роботи та по даний час не працює, має лише тимчасові та мінливі заробітки. У нього була заборгованість по аліментах, через те, що він звільнився з роботи, а виконавче провадження було відкрито у м.Львів, де розмір середньої заробітної плати по регіону був значно більшим ніж у Волинській області, хоча фактично ще з 2017 року він проживав в селі Кульчин Турійського району Волинської області. Так як він не має постійного місця праці, у виконавчій службі визначили розмір сплати аліментів на утримання дочки виходячи із розміру середньої заробітної плати по регіону. На сьогоднішній день у нього немає стабільного заробітку, адже він офіційно не працевлаштований, а тому сплачувати аліменти в такому розмірі для нього дуже складно, враховуючи, що у нього є дружина, яку він також повинен забезпечувати, її діти та борг за позичені гроші для сплати заборгованості по аліментах. З огляду на наведене, просить суд зменшити розмір аліментів, визначений рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 08.04.2013 року та стягувати з нього в користь відповідача [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1020грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, проте подав до суду заяву в якій заявив клопотання про розгляд справи у його відсутності та зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] адвокат Курілець А.І., в судовому засіданні проти позову заперечив в повному обсязі, покликаючись на те, що відсутні підстави для зменшення раніше встановленого судом розміру аліментів. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явилася. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити з таких підстав. Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що сторони перебували між собою у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом із матір`ю та перебувають на її утриманні. Згідно з рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 08.04.2013 року у цивільній справі №448/313/13-ц з позивача [PERSON] в користь відповідача [PERSON] ухвалено стягувати аліменти на утримання дітей в розмірі Ѕ частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дітьми повноліття. На даний час син [PERSON] , [INFO] , досягнув повноліття. Як вбачається із матеріалів справи, з часу ухвалення рішення Мостиського районного суду Львівської області від 08.04.2013 року змінився сімейний стан платника аліментів позивача [PERSON] , а саме: позивач одружився повторно - 29.04.2017року зареєстрував шлюб з [PERSON] , з якою вони проживають однією сім`єю. При цьому, у дружини [PERSON] є двоє дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом із матір`ю та перебувають на її утриманні. Вищевказані обставини сторонами не оспорюють ся та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією рішення Мостиського районного суду Львівської області від 08.04.2013року; копією свідоцтва про шлюб між [PERSON] та [PERSON] ; копією свідоцтва про народження [PERSON] ; копією свідоцтва про народження [PERSON] ; довідкою про склад сім`ї позивача [PERSON] , виданою Турійською селищною радою Турійського району Волинської області №421 від 07.12.2018року. Правовідносини, які склалися між сторонами, врегульовані Сімейним кодексом України. Відповідно до положень ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З наведеної статті вбачається, що особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом не беруться до уваги при вирішенні позовних вимог про зменшення розміру аліментів посилання позивача на наявність у нього на утриманні дружини [PERSON] , оскільки відповідно до вимог ч.2 ст.75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу, однак в ході розгляду даної справи не було встановлено, що дружина позивача є непрацездатною, а доказів на підтвердження необхідності у неї матеріальної допомоги, матеріали справи не містять. Також, суд вважає, що не є такими, які б давали підстави для зменшення судом розміру аліментів, в розумінні ст.192 СК України, посилання позивача на те, що він несе значні витрати на утримання дітей його дружини [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із ним, оскільки зазначені витрати є правом, а не обов`язком позивача. Судом також не беруться до уваги доводи позивача про погіршення його матеріального становища у зв`язку із тим, що він на даний час не має постійного місця праці. У матеріалах справи відсутні будь-які докази, які можуть свідчити про важке матеріальне становище позивача та неможливість сплати ним аліментів у раніше встановленому судом розмірі. При цьому суд враховує ті обставини, що позивач є працездатним, тяжко не хворіє, а відтак має можливість працювати та утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частин 1 і 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, оскільки після визначення розміру аліментів рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 08.04.2013року матеріальний стан позивача не змінився, інших осіб, які б перебували на його утриманні, немає, не погіршився і його стан здоров`я, тобто позивач не надав доказів існування обставин, передбачених ст. 192 СК України, які б були підставою для зменшення розміру аліментів, суд прийшов до переконання про необґрунтованість вимог позивача щодо зменшення розміру аліментів, тому в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору у зв`язку із відмовою в позові слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed