Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

Позивач 13.01.2021 року звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 26 жовтня 1991 року у відділі ЗАГС Івано-Франківського міськвиконкому, зареєструвала шлюб з відповідачем, про що зроблено відповідний актовий запис за № 1794. В шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтувала тим, що у сторін різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, у зв`язку із цим шлюбні стосунки були фактично припинені, оскільки відповідач часто вживає спиртні напої, провокує суперечки та прибуває в інших стосунках. Шлюб носить формальни й характер, примирення з відповідачем та збереження сім`ї неможливе. За наведених обставин просить шлюб розірвати, повнолітнього сина (інваліда І групи) залишити на проживання з нею. Позивач у судове засідання не з`явилась, подала суду заяву про розгляд справи без її участі, а судові витрати залишила за собою. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзиву на позов та жодних заяв від нього не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 26 жовтня 1991 року (а.с.4) сторони зареєстрували шлюб 26 жовтня 1991 року у відділі ЗАГС Івано-Франківського міськвиконкому, про що складено відповідний актовий запис №1794. В шлюбі народився син [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 21 серпня 1992 року (а.с.8), який на даний час є повнолітнім. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Позивач підтвердив поданою заявою, що стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сім`ї, миритись не бажає, шлюб їх існує формально, а тому зберігати його не доцільно. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати. Щодо вимоги про визначення місця проживання сина [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , то суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2 ст.29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Отже, враховуючи вищенаведене, в цій частині позову слід відмовити, оскільки син [PERSON] на даний час є повнолітнім, жодного доказу щодо зазначеного статусу дитини, як інваліда І групи, позивач не надала до матеріалів справи, як і не надала доказів його обмеженої дієздатності чи недієздатності. Відповідно до частини пятої статті 268 Цивільного процесуального кодексу України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial