Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-20 00:00:00

Позивач 28.04.20 р. звернулась до суду з вказаним вище позовом, обґрунтованим тим, що сторони уклали шлюб 11.05.03 р.. За час шлюбу у сторін народилось четверо спільних дітей, а саме: син [PERSON] , [INFO] , дочки: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] .. Зазначає, що протягом тривалого проміжку часу між сторонами постійно виникають непорозуміння, суперечки. Сторони мають діаметрально протилежні погляди на життя. Відповідач нехтує сімейними цінностями та неприпустимо веде себе у побуті. Спільне проживання сторін стало неможливим і це призвело до фактичного припинення шлюбних стосунків між ними. Покликаючись на ч. 2 ст. 112, п. 3 ст. 56, п. 3 ст. 105, п.1 ст. 110 СК України, зазначає, що обставин, що перешкоджали б розірванню шлюбу, немає. Всі спільні неповнолітні діти сторін проживають на даний час разом з нею. Вона працює та має сталий доход, нормований робочий день, належно виховує дітей. відповідач же до членів своєї сім`ї ставиться із грубістю, схильний до домашнього насильства. Покликаючись на ст. 157 СК України, просить позов задовольнити: шлюб розірвати, місце проживання всіх спільних неповнолітніх дійте визначити з нею як їх матір`ю. За ухвалою суду від 25.06.20 р. провадження у справі відкрито. Копію вказаної вище ухвали суду, копію позовної заяви та доданих до неї документів відповідач отримав під розпис 02.07.20 р.. За станом на 21.08.20 р. відповідач відзиву на позовну заяву до суду не подав. У судовому засіданні 21.08.20 р. позивач позов підтримала з підстав, наведених у позовній заяві. Просить позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні 21.08.20 р. позов визнав, хоча у підготовчому судовому засіданні заперечував проти такої позовної вимоги позивача як визначення місця проживання всіх спільних неповнолітніх дітей сторін з позивачем після розірвання шлюбу сторін, та суду пояснив, що проти задоволення позовних вимог позивача не заперечує у повному їх обсязі, так як прагне лише того, щоб позивач не перешкоджала його з їх дітьми спілкуванню. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, зібрані у справі, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини закладення позову, взявши до уваги пояснення відповідачем зміну його позиції у справі від часткового визнання позову під час підготовчого судового засідання у справі і під час судового засідання у справі під час її розгляду 21.08.20 р.; обставини життя подружжя, а саме: те, що сторони не проживають спільно тривалий проміжок часу, мають чотирьох спільних неповнолітніх дітей, які на даний час зареєстровані проживаючими саме з позивачем; те, що сторони обопільно не бажають збереження свого шлюбу, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до повного задоволення. За змістом ст. 13 ЦПК України, відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь - якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Підстав для неприйняття визнання позову відповідачами суд не вбачає. Як стверджується свідоцтвом про одруження, виданим 11.05.03 р. у м. Ковелі Волинської області, ВРАГСом Ковельського МУЮ Волинської області, сторони уклали між собою шлюб 11.05.03 р., актовий запис № 135. Та обставина, що у сторін є на даний час вказані вище четверо спільних неповнолітніх дітей, стверджується копіями свідоцтв про народження останніх. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. В судовому засіданні достовірно встановлено, що сторони наміру на збереження вказаного шлюбу не мають, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, їх неповнолітніх дітей, що мають суттєве значення, а тому шлюб слід розірвати. Таким чином позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає до повного задоволення. Щодо вимоги про визначення місця проживання всіх спільних неповнолітніх дітей сторін, то суд, вирішуючи спір у цій частині, враховує вік дітей, те, що вони зареєстровані проживаючими із позивачем, що стверджується копією будинкової книги серії А № 184 391 для прописки (реєстрації) громадян, які проживають у буд. [ADDRESS] . Згідно зі ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. На час розгляду справи судом по суті, як встановлено у судовому засіданні, сторони узгодили місце проживання усіх своїх неповнолітніх дітей з позивачем. Тому і друга позовна вимога позивача підлягає до задоволення. Судові витрати у справі в сумі, понесені позивачем, слід стягнути на її користь з відповідача у повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved