Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-12 00:00:00

Позивач 21.10.2019 звернувся до суду з даним позовом, просить суд визначити місце проживання сина - [PERSON] , [INFO] , з ним, за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття; стягнути з відповідачки на його користь сплачений судовий збір. В обґрунтування позову зазначив, що він перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу, за домовленістю з відповідачем їх син проживав з матір`ю, проте з червня 2019 року [PERSON] постійно проживає з ним, за адресою: [ADDRESS] . Після розлучення він добровільно надавав відповідачці матеріальну допомогу на утримання сина та приймав участь у його вихованні. 27.09.2018 він (позивач) зареєстрував шлюб із [PERSON] . Вони разом з сином проживають у будинку, який на праві власності належить його дружині. Він повністю опікується інтересами і потребами сина, який знаходиться на повному його утриманні. Наміру у подальшому перешкоджати спілкуванні матері з сином не має. Мати дитини періодично спілкується із сином по мобільному телефоні. В зв`язку з чим, вважає за необхідне визначити місце проживання сина з ним. Крім того, вказує, що відповідачка ухиляється від свої прямих обов`язків щодо виховання та утримання сина, що тягне за собою необхідність стягувати аліменти. У поданому відзиві на позов позивачка зазначає, що з позовом не згідна. Звертає увагу суду, що позивач просить визначити місце проживання сина в с. Калинове Таращанського району, тобто не за місцем свого постійного проживання та не з ним, а з іншою особою. Відповідає дійсним обставинам справи факт, що син мешкає в с. Калинове з матір`ю дружини позивача та навчається у сільській школі. Однак, вона надавала свою згоду на переїзд сина до батька в м. Київ, для отримання якісної освіти та сподіваючись на виховання сина батьком, а не сторонньою особою. Звертає увагу суду, що в листопаді 2014 року, вона разом з сином та позивачем, у зв`язку з воєнними діями на Донбасі та окупацією Донецька, вимушені були переселитися в м. Маріуполь, де і були зареєстровані як внутрішньо-переміщені особи. З листопада 2015 року позивач переїхав до м. Києва, у часті у вихованні сина не приймав, тільки надавав матеріальну допомогу. Весь час проживання сина із нею, вона забезпечувала йому належний рівень життя, позивач спілкувався з сином лише по телефону та два рази на рік син приїздив в с. Калинове, де у вихідні дні спілкувався з батьком, який приїжджав в ці дні з Києва. В червні 2019 син, якому виповнилося 15 років, почав вести своє бажання проживати разом з батьком в м. Києві, отримати якісну освіту, щоб надалі втупити у вищий навчальний заклад. Але по факту виявилося, що він проживає в с. Калинове, а позивач тільки на вихідні приїздить до дитини. В липні 2019 року син повідомив про те, що зарахований до сільської школи, та буде проживати в селі, однак відомості про назву села та школи відмовився надавати. Вважає, що позивач психологічно тисне на сина та забороняє йому спілкуватися з нею. Після переїзду сина до селища її спілкування з сином стали мати труднощі, він став відмовлятися від спілкування, звинувачувати її в тому, що вона використовує його кошти, на які він має право як ВПО. Вважає, що син потребує психологічної корекції з практичним психологом, встановлення прихильності дитини до батьків. Стосовно вимоги про стягнення аліментів, зазначає, що з липня 2019 року, з моменту переїзду сина, вона перераховувала кошти на особистий рахунок сина, відкритий у АТ КБ «ПриватБанк», тобто сплачувала аліменти в розмірі 1/4 частини від її заробітної плати. Оскільки позивач з сином не проживає, тому на її думку, син має право на отримання аліментів від неї особисто. Свій обов`язок щодо сплати аліментів сину особисто вона виконує. Представник третьої особи правом подати пояснення не скористався. Позивач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належно, подав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні 02.03.2020 позов підтримав повністю. Він має тимчасові заробітки, середній дохід 24 тисячі гривень в місяць. Кожен вечір повертається із заробітків додому. Його дружина - [PERSON] офіційно працює перукарем, дохід 10-15 тисяч гривень в місяць. Син каже, що після спілкування з матір`ю у нього пропадає настрій через скандали. Вин не бажає дзвонити матері. У сина нормальне здоров`я. Стан здоров`я у позивача та відповідачки нормальний. Син навчається. Інших дітей в сім`ї нема. Відповідачка робила грошові переводи першого та п`ятнадцятого числа місяця по 500 гривень. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належно, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. У судовому засіданні 02.03.2020 позов підтримала у повному обсязі. Відповідачка у судовому засіданні 02.03.2020 позов визнала частково: визнала в частині визначення місця проживання сина з батьком за адресою: [ADDRESS] ; також визнала в частині стягнення аліментів в розмірі однієї четвертої частини з усіх видів заробітку. Однак прохала врахувати, що вона перераховувала добровільно кошти сину два рази на місяць в сумі 500 та 600 грн, тому прохала визначити стягнення аліментів не з дати подання позову, а з дати винесення рішення. Зазначила, що орендує квартиру за 2500 грн на місяць. Життям дитини вона інтересувалася, дзвонила в школу. У судове засідання 13.03.2020 не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належно, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідачки [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належно. У судовому засіданні 02.03.2020 позов визнала частково, не заперечувала проти визначення місця проживання дитини з батьком, та проти стягнення аліментів, але прохала визначити стягнення аліментів не з дати подання позовної заяви, а з дня винесення рішення. Зазначила, що відповідачка є переселенкою, їй відмовлено в наданні адресної допомоги як переселенцю. Відповідачка працює офіційно продавцем непродовольчих товарів в магазині «Золоте руно». Представник третьої особи: органу опіки і піклування Таращанської РДА Київської області у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справ повідомлений належним чином. Подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. У судовому засіданні 02.03.2020 пояснила, що на виконання ухвали суду обстежено місце проживання дитини за адресою [ADDRESS] . Будинок електрифікований, є газопостачання, ванна кімната, коридор, веранда. У дитини є окреме місце для сну, окреме місце для речей у шафі Також є персональний комп`ютер, інтернет. В будинку проживають подружжя з дитиною, а також мати дружини. Зі слів бабусі стосунки з дитиною доброзичливі, приязні. Умови проживання в будинку задовільні, сучасний ремонт, охайно. Дитина додатково займається з педагогом з математики та іноземної мови. Неповнолітній [PERSON] у судовому засіданні 02.03.2020 зазначив, що бажає проживати разом з батьком. Кошти, які мати надсилає на карточку, він тратить на себе. Мати присилає два рази в місяць по 500 грн, пару раз присилала по 600 грн. Батько всім забезпечує. Заборони спілкуватися з матір`ю нема. Однак, він сам не бажає спілкуватися з матір`ю, зразу стає погано, настрій пропадає. Мати починає скандалити, кричати, їй не подобається як він відповідає. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 02.03.2020 пояснила, що відповідачка за власним бажанням відправила сина проживати з батьком. Дитина бажає проживати з батьком. В сім`ї теплі відносини, вона ходить школу - цікавиться навчанням дитини. З дитиною в неї добрі відносини, він ділиться секретами. Дитина на хоче спілкуватися з відповідачкою. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що позивач з 30 серпня 2003 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, який рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 10.06.2008 розірвано. Рішення набрало законної сили 21.06.2008 (справа № 2-1783/08) (а.с.16). Державну реєстрацію розірвання шлюбу здійснено 25.04.2018 актовий запис № 114 (а.с.15). Від спільного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.17). Після розірвання шлюбу позивач добровільно надавав відповідачці матеріальну допомогу на утримання сина та приймав участь у його вихованні. За домовленістю з відповідачкою, їхній син проживав з матір`ю, проте з червня 2019 року [PERSON] постійно проживає з батьком у с. Калинове Таращанського району. 27.09.2018 позивач у Солом`янському районному у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у місті Києві зареєстрував шлюб із [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 2359 (а.с.14). Згідно довідки від 15.07.2019 № 3243-5000158670/401 [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою, фактичне місце проживання якого: с. Калинове Таращанського району Київської області (а.с.21). Відповідно до довідки № 88, виданої 04.10.2019 Калиновецькою ЗОШ І-ІІІ ступенів Таращанської районної ради Київської області, [PERSON] навчається у 10 класі (а.с.22). Відповідно до характеристики [PERSON] складеної класним керівником, [PERSON] навчається в Калиновецькій ЗОШ І-ІІІ ступенів із 01.09.2019.За час навчання в школі виявив себе здібним учнем, на уроках активний, виконував домашні завдання. Батько, [PERSON] та його дружина, [PERSON] , приділяють увагу навчанню сина, спілкуються з вчителями. Мати, [PERSON] , за час навчання дитини не цікавилася його шкільним життям, здоров`ям, успіхами свого сина (а.с.23). Згідно акту обстеження депутата про фактичне проживання сім`ї [PERSON] від 08.10.2019, дійсно за адресою [ADDRESS] проживає [PERSON] із своєю дружиною [PERSON] та своїм сином від попереднього шлюбу [PERSON] (а.с.28). Аналогічний зміст містить довідка від 08.10.2019 № 226 (а.с.29). Позивач працює неофіційно, проте має нормований робочий день, своєчасну заробітну плату. Крім того, не має наміру у подальшому перешкоджати спілкуванню матері з сином. Відповідно до акту обстеження умов проживання в будинку по [ADDRESS] , складеного 24.02.2020 (а.с.122), умови проживання добрі. Будинок газифікований, водо постачання індивідуальне. В будинку проведено ремонт, кімнати вмебльовані відповідно до функціонального призначення, наявна побутова техніка, персональний комп`ютер. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: дитина має місце для сну, відпочинку, місце для підготовки і виконання шкільних домашніх завдань, окреме відділення шафи для зберігання особистих речей, шухляди для книг і письмового приладдя. За цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: [PERSON] , [INFO] - бабуся, [PERSON] , [INFO] - мати, власник будинку, [PERSON] , [INFO] - чоловік, батько, [PERSON] , [INFO] - син. Між бабусею та дитиною склалися доброзичливі, дружні, приязні взаємовідносини. Батько та його дружина приділяють увагу навчанню та розвитку дитини. Для поглибленого вивчення англійської мови, математики, дитина отримує додаткові уроки, дитина захоплюється боксом і має відповідне знаряддя. Дитина в достатній мірі забезпечується збалансованим харчуванням. Відповідно до довідки від 13.11.2017 № 1971 мати дитини - [PERSON] взята на облік внутрішньо переміщеної особи, зареєстроване місце: [ADDRESS] , фактичне місце проживання/перебування: [ADDRESS] . Згідно довідки, виданої 03.01.2020 ФОП [PERSON] , заробітна плата [PERSON] , працюючої на посаді «продавець непродовольчих товарів» у фізичної особи-підприємця [PERSON] , становить за шість місяців 2019 (липень-грудень) 25050,00 грн (а.с.63). Відповідно до характеристики на [PERSON] , виданої 03.01.2020 ФОП [PERSON] , [PERSON] працює у нього з 01.07.2019, за час роботи виявила себе чесним, добросовісним працівником. Відповідально відноситься до посадових обов`язків. В колективі підтримує зі всіма хороші, дружні відносини, користується довірою та авторитетом як у колег, так і у керівництва (а.с.69). Згідно доданих дублікатів чеків, відповідачка здійснювала платежі на відкритий у АТ КБ «ПриватБанк» рахунок на ім`я свого сина [PERSON] в розмірі: 06.07.2019 - 448,00 грн, 16.07.2019 - 500,00 грн, 31.07.2019 - 598,00 грн, 15.08.2019 - 500,00 грн, 19.08.2019 - 500,00 грн, 06.09.2019 - 500,00 грн, 16.09.2019 - 598,00 грн, 01.10.2019 - 500,00 грн, 15.10.2019 - 500,00 грн, 31.10.2019 - 500,00 грн, 30.11.2019 - 598,00 грн, 16.12.2019 - 498,00 грн (а.с.70-72). Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Частиною першою статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно зі статтею 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Враховуючи викладене, дослідивши питання захисту і безпеки неповнолітньої дитини, з точки зору її здорового розвитку, питання стабільності середовища її існування, вік дитини і те, скільки часу і за яких обставин вона вже проживає разом лише з батьком, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки суд у спорі між батьками надає першочергове значення саме найкращим інтересам дітей. Вирішуючи питання стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Аналогічні обставини викладені в п.17 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Виходячи з наведеного, батьки зобов`язані забезпечити такий рівень життя своїх дітей, який є необхідним для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей на рівні, що визначений законодавством. Згідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В силу ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Розглядаючи питання про розмір аліментів, суд, враховуючи положення ст.ст.182,183 СК України, відсутність в матеріалах справи даних щодо наявності на утриманні відповідачки інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, та інших обставин, що мають істотне значення, з урахуванням визнання відповідачкою розміру аліментів - одна четверта з усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінмуму для дитини відповідного віку, приходить до висновку, що слід визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, щомісяця, починаючи з 21.10.2019 (дня пред`явлення позову до суду). Доводи відповідачки щодо стягнення аліментів з дати винесення рішення, суд оцінює критично, оскільки законодавством чітко визначено час, з якого присуджуються аліменти на дитину - з дня пред`явлення позову. Іншого порядку законодавством не передбачено. Суд роз`яснює відповідачці, що в разі примусового виконання рішення суду в частині стягнення аліментів, вона не позбавлена права пред`явити чеки про перерахування коштів на банківський рахунок сина до виконавчої служби. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved