Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

Позивач 20 серпня 2014 року звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 10.12.2010 року, посилаючись на те, що відповідач отримав у позивача кредитну картку «Універсальна». 01.02.2013 року [PERSON] було переоформлено на карту Голд з лімітом кредитування 15 000 грн. та зі сплатою 30% річних на суму залишку заборгованості. Внаслідок неналежного виконання умов договору за [PERSON] станом на 31.07.2014 року наявна заборгованість в розмірі 24 755 грн. 23 коп. Перед початком розгляду справи по суті зясувалось, що відповідач [PERSON] помер 31 липня 2014 року. 26 січня 2015 року представник позивача заявив клопотання про витребування з Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори належним чином завіреної копії спадкової справи. 02 лютого 2015 року до суду надіслано належним чином засвідчену копію спадкової справи, яку відкрито після смерті [PERSON]. 15 травня 2015 року представник позивача подав до суду позовну заяву в якій уточнив підстави позову та коло відповідачів, просив стягнути заборгованість [PERSON] з його спадкоємця [PERSON]. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення з спадкоємця боржника заборгованості за кредитним договором. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлено, що 10.12.2010 року [PERSON] став клієнтом Приват Банку підписавши Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приват Банку та отримав кредитну картку «Універсальна» (а.с.7). 01.02.2013 року [PERSON] було переоформлено кредитну карту «Універсальна» на кредитну картку «Gold» та встановлено ліміт у розмірі 20 000 грн. зі сплатою 30% на рік на суму залишку заборгованості (а.с.8). За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. [PERSON] своїх зобовязань по поверненню кредитних коштів не виконував внаслідок чого утворилась заборгованість. Позивачем станом на 31.07.2014 року проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого нараховано всю суму заборгованості [PERSON] за кредитними зобов'язаннями в сумі 24 755 грн. 23 коп., в тому числі: 15 026 грн. 60 коп. заборгованість за кредитом, 7038 грн. 03 коп. заборгованість по процентах, 1035 грн. 59 коп. - пеня та комісія, 500 грн. штраф (фіксована частина), 1155 грн. 01 коп. штраф (процентна складова). Однак, як було зясовано в процесі розгляду справи [PERSON] помер 31 липня 2014 року (а.с.62). Після його смерті відкрилась спадщина на 1/4 частину квартири № 117 на вул. Галицькій № 126 в м. Івано-Франківську. Вартість майна не визначена, клопотання про призначення експертизи для визначення вартості майна представником позивача не заявлялось. Спадкоємцем [PERSON] є відповідач [PERSON] (батько), який у встановленому законом порядку та у визначений законом термін подав заяву про прийняття спадщини 28 січня 2015 року, однак свідоцтва про право на спадщину не отримав, що підтверджується копією спадкової справи (а.с.55-70). Відповідно до ч. 3 ст. 1231 ЦК України, до спадкоємця переходить обов'язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові із спадкодавця за життя спадкодавця. Однак, рішення суду про стягнення заборгованості, а саме пені, яке було б ухвалено до смерті [PERSON] представник позивача суду не надав та пояснив, що із позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] позивач раніше не звертався. Згідно положень ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Відповідно до ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Отже, відповідач, у випадку прийняття спадщини після смерті [PERSON] зобов'язаний задовольнити вимогу кредитора ПАТ КБ «Приват Банк» повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, тобто в межах вартості 1/4 частки квартири № 117 на вул. Галицькій № 126 в м. Івано-Франківську, оскілки іншого майна за померлим [PERSON] не зареєстровано. Визначення вартості майна проводиться на підставі висновку експерта або товарознавця, однак клопотання про призначення експертизи чи оцінки майна від позивача до суду не надходило. Позивач самостійно оцінку майна не провів, а тому не можливо встановити вартість спадкового майна та відповідно задовольнити вимоги кредитора. Протягом строків, передбачених частинами 2 і 3 ст. 1281 ЦК, кредитори спадкодавця вправі лише заявити спадкоємцям або нотаріусу за місцем відкриття спадщини про свої претензії. Саме ж задоволення таких вимог відбувається вже після прийняття спадщини спадкоємцями і не раніше спливу шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або одержання ними свідоцтва про право на спадщину. Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що задоволення вимог відбувається лише спадкоємцями. Спадкоємці несуть відповідальність за зобов'язаннями спадкодавця в межах дійсної вартості спадкового майна, що перейшло до нього. При цьому під дійсною вартістю спадкового майна розуміється ринкова грошова оцінка його на момент відкриття спадщини. Враховуючи те, що оцінка спадщини, вказана у свідоцтві, може засновуватись на балансовій вартості майна, що є значно нижчою, ніж ринкова, а спадкоємець відповідає в межах вартості спадкового активу, кредитори не позбавлені права звернутися до суду з позовом про визнання свідоцтва недійсним, проведення експертної оцінки майна і видачу свідоцтва з новою оцінкою. За наявності кількох спадкоємців кожен з них відповідає за борги спадкодавця пропорційно до одержаної ними частки у спадковому майні. Якщо до спадкоємців перейшли не ідеальні (у дробах) частки у спадщині, а реальні - чітко визначене у заповідальному розпорядженні майно, потрібна пропорція вираховується шляхом встановлення того співвідношення, у якому вартість цієї речі знаходиться із вартістю спадкової маси. Таким чином, відповідальність спадкоємців за борги спадкодавця носить частковий характер і обмежується вартістю майна, успадкованого цією особою. Проте у виключних випадках, наприклад, при неподільності предмета зобов'язання, відповідальність спадкоємців буде солідарною (ст. 543 ЦК) і кредитор матиме змогу вимагати виконання вимоги як від усіх спадкоємців разом, так і від кожного з них окремо, причому як повністю, так і в частині боргу. Спадкоємець, який виконав спільне зобов'язання, має право пред'явити зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти боржників у рівній частці (ст. 546 ЦК). За загальним правилом вимоги кредитора задовольняються спадкоємцями у грошовій формі шляхом одноразового платежу, причому кредитор вправі наполягати на виконанні зобов'язання за рахунок спадкового майна саме цим способом, а при відмові спадкоємця - звернутися до суду за захистом своїх прав. Відповідно до положень ст. ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обовязок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги на даний час не підлягають задоволенню, оскільки вартість спадкового майна не визначена. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 16, 20, 526, 612, 1054 ч. 2, 1231, 1281, 1282 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України,

Outcome: dismissed