Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] 07 квітня 2015 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 21 червня 2013 року уклала з відповідачем шлюб. Від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON], народження 02 грудня 2013 року. Спільне життя з відповідачем не склалось у звязку з погіршенням сімейних відносин, відсутністю взаємоповаги, систематичного вживання відповідачем алкогольних напоїв та не- дбання ним про матеріальне забезпечення сімї, що призвело до припинення подружніх відносин та окремого проживання сторін. Спільне господарство сторонами не ведеться. Малолітня дочка проживає разом із позивачем [PERSON] Позивач уважає збереження шлюбу неможливим та просить його розірвати, залишивши малолітню [PERSON] проживати з нею. Позивач у судове засідання не зявився, надіславши заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини: Сторони знаходяться у шлюбі, зареєстрованому 21 червня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лубни реєстраційної служби Лубенського міськрайонного управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 146 (а.с. 13 ). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], народження 02 грудня 2013 року, яка проживає разом зі своєю матірю [PERSON] на вул. 8-го Березня, 18 в м. Пирятині Полтавської області. (а.с. 10, 12 ). Спільне життя з відповідачем не склалося у звязку погіршенням сімейних відносин, що призвело до припинення подружніх відносин та окремого проживання сторін. Спільне господарство сторонами не ведеться. Міри, прийняті судом для збереження сімї, виявились безрезультатними. Сторони наданий судом строк для примирення не використали. За змістом положень ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України (далі СК) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 56 СК кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Частинами 3, 4 ст. 56 СК передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 109 СК передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з роз'ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З огляду на викладене, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що примирення між подружжям неможливе, подальше збереження сімї суперечитиме інтересам обох сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Позовні вимоги у частині залишення малолітньої [PERSON] проживати разом із її матірю [PERSON] задоволенню не підлягають. Так, приписами частини 1 статті 160 та частиною 1 статті 161 СК, установлено, що місце проживання\~дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати\~малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися\~органом опіки та піклування\~або\~судом. У звязку із відсутністю спору між сторонами стосовно місця проживання їх малолітньої дитини у задоволенні позову в частині визначення місця проживання дитини необхідно відмовити. Приписами ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), установлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial