Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

Позивач 23.01.2014 року звернувся в суд з вищевказаним позовом до відповідача. В своїх позовних вимогах банк зазначив, що відповідач була поновлена рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 26.04.2011 року на роботі і на посаді начальника відділення «Новоодеське» Миколаївського РУ ПАТ КБ «Приватбанк» та на її користь було стягнуто з банку 19743,20 гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу. На виконання рішення суду, наказом ПАТ КБ «ПриватБанк» від 17.07.2011 року відповідача було поновлено на вищевказаній посаді з 01.10.2010 року. Зазначив, що з 10.12.2010 року відповідач перебувала на обліку з працевлаштування в Новоодеському районному центрі зайнятості і перебуваючи в статусі безробітної отримала від центра зайнятості допомогу по безробіттю, з березня 2011 року по липень 2011 року, в розмірі 2075,15 грн. Постановою Дніпровського окружного адміністративного суду від 28.02.2012 року, залишеній без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суд від 10.10.2013 року з ПАТ КБ «ПриватБанк» було стягнуто на користь Новоодеського районного центру зайнятості суму виплаченого [PERSON] забезпечення, у звязку із поновленням безробітної на роботі за цим рішенням судів, в розмірі 2075,15 гривень. Посилаючись на вимоги ст.1212 ЦК України, на безпідставність набуття відповідачем грошових коштів в сумі 2075,15 грн. та її обовязок повернути ці кошти, позивач просив суд винести рішення про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» безпідставно набутих коштів в сумі 2075,15 гривень та понесених судових витрат по справі. Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлений позов. Посилаючись на викладені в позові обставини справи, посилаючись на безпідставність набуття відповідачем грошових коштів за рахунок банку, просив суд стягнути ці безпідставно набуті нею кошти в сумі 2075,15 гривень. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав. Посилаючись на безпідставність заявлених позовних вимог, просив суд в задоволені позову відмовити. В обгрутування своїх заперечень проти позову, представник відповідача зазначив, що ст.1212 ЦК України, якою передбачені загальні положення про зобовязання у звязку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, передбачено такий обовязок особи повернути майно або грошові кошти, тільки у випадку, якщо ця особа без достатньої правової підстави набула таке майно. Разом з тим, представник відповідача зазначив, що відповідач [PERSON] не набувала безпідставно цих грошових коштів, так як після незаконного звільнення вона з 10.12.2010 року звернулась за працевлаштуванням до Новоодеського районного центру зайнятості і перебуваючи там на обліку в статусі безробітної, отримала від центра зайнятості допомогу по безробіттю, яка з березня 2011 року по липень 2011 року склала 2075,15 грн. Тільки 26.04.2011 року, на підставі рішення суду, [PERSON] було поновлено на роботі і попередній посаді в ПАТ КБ «ПриватБанк» та їй присуджено до стягнення за рахунок банку середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 19743,20 гривень. Крім того, як зазначив представник відповідача, відповідача [PERSON] було поновлено на роботі не відразу ж після винесення судового рішення, з 26.04.2011 року, а тільки через три місяці після винесення судового рішення, а саме 17.07.2011 року, на підставі наказу ПАТ КБ «Приватбанку» від 17.07.2011 року №Э 28.0.0.0/1-52. Посилаючись на те, що [PERSON] законно отримувала допомогу по безробіттю і, що ці гроші в сумі 2075,15 грн. це не безпідставно набуті нею гроші від ПАТ «ПриватБанк», а допомога по безробіттю, в звязку з чим в задоволені позову просив відмовити, як заявленому безпідставно. Вислухавши пояснення представника позивача та пояснення представника відповідача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Цей висновок суду ґрунтується на наступному: Як вбачається з досліджених в судовому засіданні матеріалів справи, позивач працювала у відповідача по трудовому договору з 26.11.2009 року по 01.10.2010 року на посаді в.о. начальника відділення «Новодеське» Миколаївського РУ ПАТ «ПриватБанк». 01.10.2010 року позивач була звільнена з роботи за одноразове грубе порушення по ст.41 п.1 КЗпП України, на підставі наказу № ЭNК 0.0.0.0./17-100 від 01.10.2010 року. 10.12.2010 року [PERSON] звернулась до Новоодеського районного центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні та з 17.12.2010 року наказом начальника центру їй було надано статус безробітної. В період з березня 2011 року по липень 2011 року [PERSON] отримала в центрі зайнятості допомогу по безробіттю в розмірі 2075,15 грн. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 26.04.2011 року відповідача [PERSON] було поновлено на роботі і на посаді начальника відділення «Новоодеське» Миколаївського РУ ПАТ КБ «Приватбанк» та на її користь було стягнуто з банку 19743,20 гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Це рішення апеляційного суду від 26.04.2011 року було виконане тільки 17.07.2011 року, коли наказом №Э 28.0.0.0/1-52 ПАТ КБ «ПриватБанк» від 17.07.2011 року, відповідача було поновлено на роботі в банку і вищевказаній посаді з 01.10.2010 року. 25.07.2011 року [PERSON] подала заяву до Новоодеського РЦЗ з клопотанням зняти її з обліку, в звязку з поновленням на роботі та надала копію рішення апеляційного суду Миколаївської області та виписку з наказу роботодавця від 17.07.2011 про поновлення на роботі. Наказом директора Новоодеського РЦЗ від 26.07.2011 року №НТ110726 з 17.07.2011 року, з дня видачі наказу про поновлення на роботі, [PERSON] було припинено виплату допомоги по безробіттю та її було знято з обліку. Таким чином, розмір виплаченої допомоги по безробіттю за період перебування [PERSON] в статусі безробітної, склав 2075,15 гривень. За позовом Новоодеського РЦЗ, в звязку з відмовою ПАТ КБ «ПриватБанк» добровільно відшкодувати суму виплаченого забезпечення [PERSON] по безробіттю, постановою Дніпровського окружного адміністративного суду від 28.02.2012 року, залишеній без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суд від 10.10.2013 року, на підставі ч.4 ст.35 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», з ПАТ КБ «ПриватБанк» було стягнуто на користь Новоодеського районного центру зайнятості суму виплаченого [PERSON] забезпечення, у звязку із поновленням безробітної на роботі, в розмірі 2075,15 гривень. Згідно зі ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Після зясування в судовому засіданні всіх фактичних обставини справи, суд приходить до висновку, що представник позивача не довів факту безпідставного набуття відповідачкою [PERSON] грошових коштів за рахунок банку в сумі 2075,15 гривень, що на підставі ст.1212 ЦК України, підлягають стягненню з неї на користь позивача. Так, згідно ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана провернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Досліджені в судовому засіданні фактичні обставини справи свідчать про те, що допомога по безробіттю, в розмірі 2075,15 грн., була виплачена [PERSON] не ПАТ КБ «ПриватБанк» і не за рахунок банку, а державою в особі Новоодеського РЦЗ і, що ця допомога була виплачена не безпідставно, а в звязку з наданням останній статусу безробітної, в звязку з її звільненням з роботи в ПАТ КБ «ПриватБанк». Той факт, що відповідач [PERSON] згодом була поновлена судом на роботі, як незаконно звільнена, не може бути і не може вважатися незаконною підставою отримання нею допомоги по безробіттю від держави. Законом, а саме ч.4 ст.35 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», прямо передбачено вимогу, що із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що вимоги позивача до відповідача про стягнення 2075,15 грн. , як набутих без достатньої правової підстави, з посиланням на ст.1212 ЦК України, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому на думку суду, являються безпідставними, такими що не підлягають задоволенню. Крім того, слід зазначити, що якщо б і можна було б вважати, що відповідач [PERSON] безпідставно набула грошові кошти в сумі 2075,15 грн. за рахунок позивача, то ці кошти, все рівно б поверненню не підлягали, так як п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України, передбачено, що заробітна плата, платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, різного виду допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, грошові суми, надані фізособі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, - поверненню не підлягають. Навіть у випадку безпідставності набуття [PERSON] грошових коштів в сумі 2075,15 грн., на думку суду, хто і міг би позиватись до неї про повернення цих коштів як безпідставно набутих, так це - Новоодеський РЦЗ, а не ПАТ КБ «ПриватБанк» і то, у випадку тільки наявності таких достатніх правових підстав, але таких достатніх правових підстав безпідставного набуття грошових коштів у вищевказаних правовідносинах між сторонами, - немає. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, в звязку з відмовою в задоволені позову, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 243,60 гривень, йому не відшкодовуються, а зараховуються на рахунок держави.

Outcome: dismissed