Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] 02 жовтня 2014 року звернулась до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення грошових коштів (аліментів) на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 200 грн. на місяць до повноліття дитини. В судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримала та пояснила, що відповідач [PERSON] є матір»ю неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Рішенням Кодимського районного суду відповідач позбавлена батьківських прав відносно вказаної дитини, опікуном якої призначено позивача. Відповідач проживає окремо, дитині нічим не допомагає, хоча зобов'язана це робити та має таку можливість, тому просила свій позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась. Її виклик до суду здійснювався шляхом направлення судових повісток за її зареєстрованим місцем проживання, встановленим відповідно до довідки Кодимського РС ДМС України в Одеській області №30/1446 від 09 жовтня 2014 року. Вислухавши пояснення позивача, а також надані нею письмові докази суд вважає необхідним позов задовольнити з таких підстав. Стаття 51 Конституції України, а також ст.ст.150 і 180 СК України встановлюють для батьків обов'язок виховувати та утримувати своїх неповнолітніх дітей до їх повноліття. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір'ю неповнолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується копіює свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданим 11 жовтня 2011 року Івашківською сільською радою Кодимського району Одеської області. Заочним рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 08 жовтня 2013 року відповідач [PERSON] була позбавлена батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] (справа №503/1239/13-ц). У зв'язку з цим розпорядженням Кодимської райдержадміністрації №567/А-2013 від 25 листопада 2013 року позивача [PERSON] призначено опікуном малолітньої [PERSON]. У статті 19 та ч.1,2 ст.27 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи інших осіб. При цьому, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов'язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. При цьому, позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини не припиняє обов'язок батьків утримувати цю неповнолітню дитину (ч.2 ст.166 СК України). Відповідно до ст.181 СК України по рішенню суду кошти на утримання неповнолітньої дитини (аліменти) можуть бути присуджені в частині від доходу (заробітку) платника аліментів або в твердій грошовій сумі. Аліменти у твердій грошовій сумі визначаються у випадку, коли платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають важливе значення (ч.1 ст.184 СК України). При визначенні розміру аліментів суд у відповідності з вимогами ч.1 ст.182 СК України враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника інших дітей, непрацездатних осіб, інші обставини, що мають істотне значення. У зв'язку з цим суд, враховуючи відсутність у відповідача [PERSON] постійної роботи та заробітку, отримання нею мінливого доходу, вважає необхідним визначити аліменти у твердій грошовій сумі у заявленому позивачем розмірі. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені і документально підтверджені судові витрати, до ст.79 ЦПК України відносить судовий збір. Згідно з ч.2 ст.88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли. На підставі викладеного,

Outcome: approved