Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

Позивач [PERSON] 05.02.2019 року звернувся у суд із позовом до відповідача [PERSON] селищної ради Сколівського району Львівської області, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок, розташований у [ADDRESS], у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] у смт. Верхнє Синьовидне Сколівського району Львівської області. Ухвалою судді від 11.02.2019 року вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого засідання. Ухвалою підготовчого судового засідання у справі від 15.05.2019 року підготовче провадження закрито, а справу призначено до розгляду по суті. Розгляд справи по суті відбувся 15.05.2019 року. З участ. Позивача, його представника та третьої особи. Позов обґрунтовано тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON], а [INFO] померла мати позивача [PERSON], яким належав житловий будинок [ADDRESS] та які завершили його будівництво у 1969 році, на земельній ділянці, що була виділена [PERSON] 21.04.1967 року для будівництва та обслуговування житлового будинку. Оскільки батько за життя заповіту не склав, належну йому частку на право власності Ѕ згаданого житлового будинку прийняла одноособово його дружина [PERSON], так як продовжувала проживати в цьому будинку, не відмовилась від спадщини після смерті чоловіка, прийняла таку у повному обсязі. Позивач зазначає, що прийняв спадщину, оскільки проживав із спадкодавцем, утримував вказаний житловий будинок з господарськими спорудами, продовжує у ньому проживати. Стверджує, що він є єдиним спадкоємцем спадкового майна житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS], котре залишилось після смерті його матері [PERSON], однак не може здійснити його реєстрацію у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на вказане спадкове майно на спадкодавця. Просить на підставі ст. ст. 1216, 1220, 1223, 1233-1236, 1268 ЦК України позов задовільнити. Позивач та його уповноважений представник адвокат Кручок В.С. у судовому засіданні позов підтримали повністю з підстав, що у ньому викладені, просили такий задовольнити. Відповідач [PERSON] селищна рада Сколівського району Львівської області явку належно уповноваженого представника у підготовче провадження та судове засідання щодо розгляду справи по суті не забезпечила, про причини неявки такого суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала. Третя особа [PERSON] у підготовчому засіданні проти позову не заперечувала, письмових пояснень на позовну заяву не подала. У подальшому подала суду заяву вх. № 1371 від 22.03.2019 року, в якій просила проводити розгляд справи по суті без її участі. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні проти позову не заперечувала, письмових пояснень на позовну заяву не подала. Розглянувши матеріали справи, заслухавши присутніх учасників справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невідємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із наведених вище процесуальних норм суд, перевіряючи порушення прав позивача на спадок, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Так, [INFO] у смт. Верхнє Синьовидне Сколівського району Львівської області у віці 69 років померла [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого [PERSON] селищною радою Сколівського району Львівської області [INFO] (копія міститься у справі, а. с. 5), а [INFO] у смт. Верхнє Синьовидне Сколівського району Львівської області у віці 60 років помер [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого [PERSON] селищною радою Сколівського району Львівської області [INFO] (копія міститься у справі, а. с. 4). Спадщина відкрилася у день смерті спадкодавця [PERSON], у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Заповіту спадкодавець [PERSON] щодо розпорядження своїми правами на випадок смерті не складала. Відтак, спадкування після її смерті повинно відбуватись за законом. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину, або ж не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, тобто шести місяців, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України діти спадкодавця мають право на спадкування за законом у першу чергу. Спадкоємцями прав та обовязків за законом після смерті спадкодавця [PERSON], є позивач і треті особи, як діти спадкодавця. Детально перевіряючи права та обовязки, які належали зазначеному спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті, а також входили до складу спадщини, зокрема прав на домоволодіння, розташоване у [ADDRESS], котре є предметом спору у межах заявлених позовних вимог, судом встановлено наступне. Зокрема, розмежовуючи під час вирішення спору час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень чинного ЦК України, судом зясовано, що відповідне свідоцтво про право власності на спірне домоволодіння відсутнє, реєстрація такого домоволодіння не здійснювалась в силу незнання спадкодавцем відповідних прав та обовязків з вказаного приводу. Так судом встановлено, що вказаний будинок збудований у 1969 році. Загальна площа такого будинку становить 84,6 кв. м., з яких житлова площа 49,4 кв. м., а решту 35,2 кв.м. допоміжна. Житловий будинок позначений у технічному паспорті літерою А-1 з воротами № 1, огорожею № 3 та огорожею № 4, хвірткою № 2 та колодязем (позначений у технічному паспорті літерами К). У 1970 році у межах зазначеного домоволодіння побудовані господарські споруди сарай (позначений у технічному паспорті літерами Д), вбиральня (позначені у технічному паспорті літерами Г), гараж (позначені у технічному паспорті літерою В) та літня кухня ( позначена у технічному паспорті літерою Б). Наведені вище обставини стверджуються технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленим 26.12.2017 року ФОП [PERSON] на замовлення позивача (копія міститься у справі, а. с. 15-17). Цим-же документом стверджується й те, що вказаний вище житловий будинок у цілому не являється самочинним будівництвом. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, у даному випадку, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15.01.1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 року, та інших нормативно-правових актів.Якщо право власності на спірне домоволодіння, незважаючи на відсутність свідоцтва про право власності, підтверджувалося належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, як про це стверджує позивач, то орган місцевого самоврядування в особі [PERSON] селищної ради Сколівського району Львівської області зобов'язаний був видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві [PERSON], а нотаріус зобов'язаний прийняти таку довідку разом із іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину (п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). Судом також встановлено, що, незважаючи на викладене вище, спадкодавець [PERSON] своє право власності в органах БТІ не зареєструвала (не оформила). Разом з тим, вже згадана вище Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), у тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). У матеріалах справи наявні довідка [PERSON] селищної ради Сколівського району Львівської області від 30.01.2019 року за вих. № 186 (а. с. 6), технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 26.12.2017 року (належно засвідчена копія, а. с. 15-17), план земельної ділянки, виданий на підставі рішення виконкому Сколівської районної Ради депутатів трудящих від 21.04.1967 року (належно засвідчена копія, а. с. 7) з інформацією про власника спірного домоволодіння та землекористувача виділеної під забудову такого домоволодіння земельної ділянки, котрим був [PERSON], а після його смерті - спадкодавець [PERSON], як дружина, що прийняла спадщину. Судом також встановлено, що погосподарський облік у смт. Верхнє Синьовидне Сколівського району Львівської області не ведеться, що стверджується довідкою за вих. № 128 від 17.01.2019 року (а. с. 14). Відтак, при вирішенні питання щодо визнання права власності на спірне домоволодіння у порядку спадкування, суд оцінює наявність належних доказів на підтвердження правомірності забудови земельної ділянки у сукупності з іншими доказами, зібраними у матеріалах справи, у тому числі матеріалами технічної інвентаризації, де відсутня відмітка про самочинне будівництво, а також довідок органу місцевого самоврядування із інформацією про правомірність забудови. Зазначені обставини повністю підтверджують право спадкодавця на спірне домоволодіння, яке не залежало від його реєстрації на момент здійснення. Судом також встановлено, що позивач, який прийняв спадщину у встановленому порядку, звертався до Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак 10.01.2019 року за вих. № 12/01-16 одержав відмову у вчиненні зазначеної нотаріальної дії через відсутність усіх необхідних правовстановлюючих документів, а також довідки [PERSON] селищної ради Сколівського району Львівської областіпро належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві [PERSON] (копія міститься у справі, а. с. 22). Після вчинення вказаних дій позивач звернувся до суду. Як уже йшлося вище, позивач вправі успадкувати усі права спадкодавця [PERSON], оскільки інші спадкоємці після його смерті, сестри позивача [PERSON] та [PERSON], (треті особи у справі), відмовились від неї на користь позивача, про що 10.01.2019 року подали нотаріусу відповідні заяви. Зазначене стверджується наявною у матеріалах справи належно засвідченою копією спадкової справи № 4/2019, заведеною Сколівською державною нотаріальною конторою Львівської області 10.01.2019 року після смерті [PERSON], яка померла [INFO] (а. с. 50-64). На підставі вказаного вище, суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на житловий будинок (позначений у технічному паспорті літерою А-1), з підвалом (позначений у технічному паспорті літерою «а»), верандою (позначена у технічному паспорті літерою «а1»), сходами (позначені у технінчому паспорті «а2»), загальною площею 84,6 кв. м., житловою площею 49,4 кв., з господарськими будівлями сараєм (позначений у технічному паспорті літерами Д), вбиральнею (позначена у технічному паспорті літерами Г), гаражем (позначений у технічному паспорті літерою В) та літньою кухнею (позначена у технічному паспорті літерою Б), а також спорудами воротами № 1, огорожею № 3 та огорожею № 4, хвірткою № 2 та колодязем (позначений у технічному паспорті літерами К), розташований у [ADDRESS], у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO]. Судові витрати у справі слід залишити за сторонами.

Outcome: approved