Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-30 00:00:00

Позивач [PERSON] 08.08.2017 року звернувся до суду з позовом до Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування, в якому зазначив, що [INFO] року помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з чим, він звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. 11.07.2017 року постановою державного нотаріусу Шахтарської державної нотаріальної контори йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, оскільки інформація про нерухоме майно зареєстроване на спадкодавця в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня. Крім того, ним не було надано відомості, що містяться на паперовому носії інформації, а саме: будь-яка архівна довідка з реєстрових книг, ведення яких здійснювало КП «Бюро технічної інвентаризації м. Донецька», оскільки на теперішній час підприємство розташоване на тимчасово непідконтрольній території України. З огляду на те, що позивач позбавлений можливості реалізувати своє право на спадщину в позасудовому порядку, просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] року. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 08.08.2017 року позовну заяву [PERSON] до Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування залишено без руху. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 04.10.2017 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 10.01.2018 року, у зв'язку із набранням 15.12.2017 року чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року, встановлено порядок продовження розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 13.02.2018 року витребувано з Шахтарської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.. Представник відповідача - Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області - в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, надав суду заяву про розгляд справи без його участі та прийняти рішення на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Рішенням виконкому Авдіївської міської ради № 18 від 25.03.1959 року, [PERSON] надано право індивідуального будівництва на земельній ділянці по [ADDRESS] Відповідно до договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право приватної власності від 04.05.1959 року, посвідченого шостою Сталінською нотаріальною конторою м. Сталіно за реєстровим № 2146, [PERSON] надано в безстрокове користування земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] для забудови. 06.02.1961 року було здійснено поточну інвентаризацію будівель, під час якої складено зведений оціночний акт по домоволодінню [ADDRESS] бюро технічної інвентаризації. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 10.08.1959 року, виданого Авдіївським міськбюро РАЦС Сталінської області, [PERSON] народився [INFO] року, його батьками є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 09.07.2001 року, виданого Відділом реєстрації громадянського стану Авдіївського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] помер [INFO] року, про що складено відповідний актовий запис за № 277 (а.с. 2). Згідно технічного паспорту на садибний житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] його загальна площа приміщень складає 62,80 кв.м., а житлова - 41,40 кв.м. Відповідно до витягу зі Спадкового реєстру № 47726492 від 16.05.2017 року, після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, 08.01.2002 року Авдіївською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу за № 1739771. 11.07.2017 року постановою державного нотаріусу Шахтарської державної державної нотаріальної контори [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, оскільки інформація про нерухоме майно зареєстроване на спадкодавця в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня. Крім того, не було надано відомості, що містяться на паперовому носії інформації, а саме: будь-яка архівна довідка з реєстрових книг, ведення яких здійснювало КП «Бюро технічної інвентаризації м. Донецька», оскільки на теперішній час підприємство розташоване на тимчасово непідконтрольній території України. Відповідно до листа № 11/01-09 від 26.01.2018 року Авдіївської державної нотаріальної контори повідомлено, що із заявою про прийняття спадщини, після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, до нотаріальної контори у 2002 році звернувся його син [PERSON]. Дружина спадкодавця - [PERSON] відмовилася від спадщини на користь сина. Свідоцтва про право на спадщину не видавалися. В своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду справ про спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ» зазначив, що при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Натомість з листа Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області № 01-15/0797 від 23.03.2018 року вбачається, що згідно інформації. Наданої структурними підрозділами, господарські книги не знаходяться на зберіганні у ВЦА м. Авдіївка, у зв'язку з чим, немає можливості надати з них відомості про приналежність будинку за адресою: [ADDRESS] Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Ст. 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця та той з подружжя, який його пережив. Згідно зі ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 1268 ч.5 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться у листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, у зв'язку з тим, що інформація про нерухоме майно зареєстроване на спадкодавця в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня, тоді як відомості, що містяться на паперових носіях (архівні довідки з реєстрових книг, тощо), ведення яких здійснювало КП «Бюро технічної інвентаризації м. Донецька» не можуть бути ним надані, оскільки на теперішній час підприємство розташоване на тимчасово непідконтрольній території України, суд вважає, що позивач позбавлений можливості іншим шляхом захистити своє право власності на спадщину за законом, до складу якої входить домоволодіння. У зв'язку з чим, приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом підлягають задоволенню в порядку ст. 1216, ст. 1217, ст. 16 ЦК України, так як, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved