Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

Позивач, [PERSON] 12 травня 2016 року звернулася до суду з позовом до Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області про визнання довічного спадкового права володіння земельною ділянкою в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] року помер її батько [PERSON], який був засновником та головою фермерського господарства «Дніпро» та йому було надано рішенням 9-ї сесії 21-го скликання Кременчуцької районної ради Полтавської області від 27 березня 1992 року земельну ділянку загальною площею 14,3 га, з яких: ріллі 14,09 га, сінокосів 0,21 га, яка розташована на території Кременчуцького району для ведення селянського (фермерського) господарства на праві довічного успадкованого володіння та посвідчено Державним актом на право довічного успадкованого володіння землею виданим Кременчуцькою районною радою 02 вересня 1992 року. Рішенням загальних зборів членів фермерського господарства «Дніпро» від 23 лютого 2016 року в зв'язку з його смертю, вона, як спадкоємиця, була обрана засновником та головою господарства, було зареєстровано його новий Статут, та воно продовжує свою господарчу діяльність та користується спірною земельною ділянкою, оскільки займається вирощуванням зернових, олійних культур та випасом худоби. Вона є спадкоємцем його майна, яким є і зазначене фермерське господарство, за законом, і в передбачений законом строк звернулася з заявою до Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але 20 лютого 2016 року державний нотаріус відмовив їй в оформленні спадкових прав, посилаючись на недостатність документів, а саме: відсутність кадастрового номера та документів, що посвідчують право власності померлого на землю. Вважає свої права порушеними. Так, прикінцевими та перехідними положеннями Закону України « Про державний земельний кадастр» встановлено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номеру. Право довічного успадкованого володіння земельною ділянкою, що перебуває у державній або муніципальній власності, придбане громадянином до введення в дію цього Кодексу зберігається. Надання земельних ділянок громадянам на праві довічного успадкованого володіння після введення в дію Кодексу не допускається. Розпорядження земельною ділянкою, що перебуває на такому праві не допускається, за винятком переходу права на земельну ділянку у спадок. Відповідно до ст.1219 ЦК України до складу спадщини входять не тільки право власності, а й інші права спадкодавця, у тому числі і право володіння земельною ділянкою. Також слід врахувати, що спірна земельна ділянка є матеріальною основою фермерського господарства «Дніпро» заснованого спадкодавцем, діяльність якого продовжується і спірна земельна ділянка використовується за призначенням. Просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після померлого батька [PERSON] право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою площею 14,3 га призначеною для ведення фермерського господарства надану померлому на підставі Державного акта виданого на підставі рішення 9-1 сесії 21-го скликання Кременчуцької районної ради народних депутатів Полтавської області від 27.03.1992 року зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння землею № 15. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Гольдінов Ю.Л. позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, про обставини та підстави яких пояснив так, як це викладено в заяві. Представник відповідача Кременчуцької районної державної адміністрації за довіреністю [PERSON] в судове засіданні не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі представника Кременчуцької районної державної адміністрації та при прийнятті рішення врахувати раніше подані заперечення проти позову. До попереднього судового засідання представник відповідача [PERSON] надав заперечення проти позову, в яких просив в задоволенні позову відмовити, вважає, що Кременчуцька районна державна адміністрація не є належним відповідачем по справі. Представник третьої особи Відділу Держгеокадастру у Кременчуцькому районі Полтавської області [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу у відсутність представника Відділу та врахувати при прийнятті рішення раніше подані ним заперечення на позов, де він заперечував проти позовних вимог посилаючись, що чинним Земельним Кодексом України не передбачене право довічного успадковуваного користування землею. Громадяни та юридичні особи (окрім підприємств, установ, організацій державної та комунальної власності) мають право отримувати земельні ділянки лише у приватну власність або у користування на умовах оренди. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до переконання про необхідність задоволення позову з наступних підстав. Згідно свідоцтва про смерть, яке міститься в матеріалах справи вбачається, що [PERSON] помер [INFO] року, про що виконавчим комітетом Гориславської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області зроблено актовий запис за №1. Відповідно до Державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння землею за № 15, 27.03. 1992 року на підставі рішення 9-ї сесії 21-го скликання Кременчуцької районної Ради народних депутатів Кременчуцького району Полтавської області [PERSON] надано у довічне успадковуване володіння 14,3 га землі для ведення селянського (фермерського) господарства, який був засновником і головою фермерського господарства «Дніпро» зареєстрованого 14.12.1992 року. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не були припинені внаслідок його смерті. Згідно ч.2 ст. 407 ЦК України та ч.2 ст.102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування. Необхідною умовою для створення і функціонування селянського (фермерського) господарства у відповідності до Закону України «Про селянське (фермерське) господарство», діючого на момент створення фермерського господарства «Дніпро», була наявність земельної ділянки, що мала перебувати у власності або у постійному користуванні осіб, які виявили бажання створити фермерське господарство. Позивач [PERSON] прийняла спадщину після батька [PERSON], в склад якої входить і фермерське господарство «Дніпро», господарська діяльність якого не припинена, воно не ліквідовано, позивач продовжує користуватися спірною земельною ділянкою для його потреб, та є його засновником і головою, як спадкоємиця, що підтверджується рішенням загальних зборів членів фермерського господарства «Дніпро» від 23 лютого 2016 року, Статутом, роздруківкою відомостей про фермерське господарство «Дніпро» з Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, копією форми Державного статистичного спостереження № 4-сг «Посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2016 року» фермерського господарства «Дніпро». Статтею 23 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону, а згідно ст.19 зазначеного Закону до складу майна фермерського господарства входить право користування землею. 20 лютого 2016 року державний нотаріус Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначену земельну ділянку в зв'язку з відсутністю у неї документу, який би підтверджував право власності [PERSON] на зазначену земельну ділянку, порушуючи її законні права та інтереси, які підлягають поновленню. Так, відповідно до Постанови Верховної Ради Української РСР від 05.12.90 р. № 511 «Про вирішення питань, пов'язаних із правом власності на землю» громадянам надавалися земельні ділянки для ведення селянського й особистого підсобного господарства, садівництва, будівництва та обслуговування жилих будинків, задоволення інших потреб, передбачених законом, у довічне успадковуване володіння. Земельним кодексом Української РСР від 18.12.1990 року також передбачалось право громадян на довічне успадковування володіння землею, а Постановою Верховної Ради Української РСР від 27.03.1991 року №889 «Про форми державних актів на право володіння або користування землею і Положення про порядок надання і вилучення земельних ділянок», які втратили чинність, затверджено форму державного акта на право довічного успадковуваного володіння землею та умови надання такого права. З введенням в дію 15 березня 1992 року Земельним кодексом Української РСР надання такого права не передбачалось, але підпунктом другим пункту 5 Постанови Верховної Ради Української РСР від 18 грудня 1990 року № 562 «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» передбачалося, що громадяни, підприємства, установи і організації, які мають у користуванні земельні ділянки, наданні їм до введення в дію цього Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування. Відповідно до пункту 8 Постанови Верховного Ради України від 13 березня 1992 року №2200 «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» громадяни, підприємства, установи, організації, яким було надано у встановленому порядку земельні ділянки у довічне успадковуване або постійне володіння, зберігають свої права на використання цих земельних ділянок до оформлення права власності або землекористування відповідно до Земельного кодексу України. Згідно з пунктом 6 Постанови Верховної Ради Української РСР від 18 грудня 1990 року №563 «Про земельну реформу» визначено, що громадяни, підприємства, установи й організації, які мають в користуванні земельні ділянки, надані їм до введення у дію Земельного кодексу Української РСР, повинні до 15 березня 1994 року оформити право власності або право користування землею. Після закінчення вказаного строку, раніше надане їм право користування земельною ділянкою втрачається. Згідно з Постановою Верховної Ради України від 17.02.2004 р. № 1492 дію вказаного пункту продовжено до 01 січня 2008 року. Проте Рішенням Конституційного Суду України від. 22 вересня 2005 року №5-рп зазначений вище пункт визнано неконституційним та таким, що втратив чинність з дня ухвалення зазначеного рішення. Отже, користувачі земельних ділянок, право яких посвідчено Державним актом на право довічного успаковуваного володіння землею, не можуть бути позбавлені права користування і не зобов'язані переоформити його на право власності чи укласти договір оренди земельної ділянки. Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Враховуючи викладене, а також те, що на момент смерті [PERSON] його право на довічне успадковуване володіння земельною ділянкою не припинилося, а позивач [PERSON] прийняла спадщину, проте нотаріально оформити своє спадкове право на земельну ділянку позбавлена можливості з підстав незалежних від неї, суд вважає за необхідне захистити її права шляхом визнання за нею права довічного спадкованого володіння земельною ділянкою площею 14,3 га, яка знаходиться на території Гориславської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Посилання відповідача на ч.4 ст.122 ЗК України, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності і таким органом є Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, в зв'язку з чим Кременчуцька районна державна адміністрація по справі є неналежним відповідачем, не заслуговують на увагу, оскільки зазначена норма права не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, так як вона стосується повноважень органів виконавчої влади з питань земельних ресурсів щодо передачі земельних ділянок у власність та користування для всіх потреб, а позовні вимоги позивача не стосуються виділення чи передачі земельної ділянки у власність чи користування. Відповідно до положень ч.5 ст.149 ЗК України районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для сільськогосподарського використання. Господарська діяльність фермерського господарства «Дніпро» не припинена, його не ліквідовано, позивач продовжує користуватися спірною земельною ділянкою для його потреб, тому Кременчуцька районна державна адміністрація, як суб'єкт правовідносин постійного користування земельною ділянкою є належним відповідачем по справі. Щодо заперечень третьої особи Відділу Держгеокадастру в Полтавській області проти позову, то, як зазначено в пункті 10 Постанови Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у порядку спадкування може передаватись також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Outcome: approved