Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-23 00:00:00

Позивач [PERSON] 30.07.2018 р. звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому просить: стягнути з Департаменту патрульної поліції на її користь матеріальну шкоду у розмірі 1813 грн. 00 коп. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн. 00 коп. Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до ДПП НП України, третя особа: інспектор роти №5 батальйону №1 полку №1 УПП у м. Києві ДПП лейтенант поліції Жигун Ю.В., про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, позивач [PERSON] посилається на наступне. Так, 05.02.2018 р. інспектором роти №5 батальйону №1 полку №1 УПП у м. Києві ДПП [PERSON] був складений Акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу марки «Тойота» д.н.з. [NUMBER] , що належить позивачу на праві власності. 06.02.2018 р. інспектором роти №5 батальйону №1 полку №1 УПП у м. Києві ДПП лейтенантом поліції [PERSON] було винесено постанову серії АР № 460848 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 510 грн. 00 коп. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03.04.2018 р., визнано протиправною та скасовано постанову від 06.02.2018 р. серії АР № 460848 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП. В частині позовних вимог про скасування акту судом зазначено, що позовна вимога не підлягає задоволенню, оскільки такий акт не є індивідуальним актом, який підлягає оспорюванню, оскільки фіксує сам факт огляду та затримання транспортного засобу. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.05.2018 р., рішення Оболонського районного суду м. Києва - залишено без змін. Таким чином, позивач вважає, що судовим рішенням в адміністративній справі, яке набрало законної сили 23.05.2018 р., встановлено протиправність притягнення інспектором роти №5 батальйону №1 полку №1 УПП у м. Києві ДПП лейтенантом поліції Жигун Ю.В. позивача [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП. В результаті протиправного притягнення позивача до адміністративної відповідальності, вона зазнала матеріальної та моральної шкоди. Так, в результаті хибного висновку інспектора про скоєння позивачем адміністративного правопорушення, належний позивачу на праві власності транспортний засіб марки «Тойота» д.н.з. [NUMBER] , 05.02.2018 р. було тимчасово затримано та поміщено на спеціальний майданчик за адресою: [ADDRESS] . Умовою отримання (повернення) тимчасово затриманого транспортного засобу була вимога сплатити рахунок на оплату послуг евакуатора та за зберігання транспортного засобу. Так, 06.02.2018 р. при зверненні до Київської філії ДП МВС України «Інформ-Ресурси», працівником підприємства було надано позивачу для оплати два рахунки: за зберігання транспортного засобу на суму 288 грн. 00 коп.; за послуги евакуатора на суму 1500 грн. 00 коп. Як вказує позивач, згідно рахунку на суму 288 грн. 00 коп., оплата коштів за зберігання ТЗ перераховується на рахунок Київської філії ДП МВС України «Інформ-Ресурси». 06.02.2018 р. позивачем оплачено даний рахунок, що підтверджується квитанцією №29671654. Крім того, банком додатково було стягнуто з позивача комісію у розмірі 10 грн. 00 коп. за проведену операцію банку. Згідно рахунку на суму 1500 грн. 00 коп., оплата коштів за послуги евакуатора перераховується на рахунок ТОВ «Фініш Лайн». 06.02.2018 р. позивачем оплачено даний рахунок, що підтверджується квитанцією №29671868. Крім того, банком додатково було стягнуто з позивача комісію у розмірі 15 грн. 00 коп. за проведену операцію банку. Таким чином, позивачем були оплачені рахунки, у зв`язку з тимчасовим затриманням транспортного засобу та незаконним притягненням до адміністративної відповідальності на загальну суму 1813 грн. 00 коп., що є завданою матеріальною шкодою. Крім того, їй було завдано моральну шкоду, що полягає у втраті часу на повернення автомобіля, порушення нормального способу життя, оскільки вона змушена була докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав, тощо. Розмір завданої моральної шкоди позивач визначила в сумі 5000 грн. Враховуючи наведені обставини, позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з Департаменту патрульної поліції на її користь 1813 грн. 00 коп. майнової шкоди та 5000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 30.07.2018 р. зазначену цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 03.08.2018 р., відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, третя особа: інспектор роти №5 батальйону №1 полку №1 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Жигун Юлія Володимирівна, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Визначено відповідачу строк на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому ст. 178 ЦПК України, - 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Позивачу роз`яснено право подати до суду відповідь на відзив у порядку, передбаченому ст. 179 ЦПК України, протягом 15 днів з дня отримання відзиву відповідача на позов. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. 03.12.2018 р. до суду від представника відповідача Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. У поданому відзиві на позовну заяву представник ДПП вказує на те, що посилання позивача на ст. 1172 ЦК України є помилковим, оскільки інспектор є поліцейським - службовою особою Департаменту патрульної поліції, а тому застосовуються норми ст. 1174 ЦК України, які встановлюють обов`язок держави відшкодувати шкоду, завдану юридичній чи фізичній особі незаконними діями, бездіяльністю чи рішенням службової особи органів державної влади. Разом з тим, позивачем заявлено вимоги не до Держави Україна в особі Казначейства України, а до Департаменту патрульної поліції, який є державним органом, та в разі задоволення позову відшкодування буде здійснено за рахунок коштів на утримання Департаменту патрульної поліції, що суперечить вимогам закону. Крім того, дії інспектора щодо тимчасового затримання автомобіля та доставлення його для зберігання на спеціальний майданчик у встановленому законом порядку незаконними не визнавалися, а тому відсутні підстави для стягнення на користь позивача понесених витрат. Також, позивачем не надано доказів на підтвердження завдання їй моральної шкоди. 11.07.2019 р. до суду від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, у якій позивач підтримує викладені у позовній заяві обставини справи. Третя особа інспектор роти №5 батальйону №1 полку №1 УПП у м. Києві ДПП лейтенант поліції Жигун Ю.В. пояснення щодо позову в порядку, передбаченому ст. 181 ЦПК України, не подавала. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З матеріалів справи судом встановлено, 05.02.2018 р. о 16 год. 30 хв., інспектором роти №3 батальйону №1 полку №1 УПП у м. Києві ДПП лейтенантом поліції [PERSON] В.В. був складений Акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, згідно якого тимчасово затримано транспортний засіб - автомобіль марки «TOYOTA CAMRY» д.н.з. [NUMBER] , що належить позивачу [PERSON] на праві власності згідно свідоцтва про право власності серії [NUMBER] . Транспортний засіб доставлено на спеціальний майданчик. На підставі вказаного Акту, 06.02.2018 р. інспектором роти №5 батальйону №1 полку №1 УПП у м. Києві ДПП лейтенантом поліції Жигун Ю.В. відносно позивача [PERSON] було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справу про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії [NUMBER] , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП. Відповідно до змісту зазначеної постанови серії АР № 460848 від 06.02.2018 р., позивач по [ADDRESS] , залишила транспортний засіб «Тойота» д.н.з. [NUMBER] , на перехресті, чим суттєво порушила п.п. 15.9, 15.10 ПДР. Вказаною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. Встановлено, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03 квітня 2018 р., позовні вимоги [PERSON] до інспектора роти №3 батальйону №2 полку №1 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції [PERSON] , інспектора роти №5 батальйону №1 полку №1 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції [PERSON] про визнання дій, рішень протиправними та їх скасування, - задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову від 06.02.2018 р. серії АР №460848 про притягнення [PERSON] за ч. 3 ст. 122 КУпАП, винесену інспектором роти №5 батальйону №1 полку №1 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції [PERSON] . В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено. Як вбачається з рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 квітня 2018 р., за результатами розгляду справи, суд прийшов до висновку про те, що позовна вимога про скасування Акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу «Тойота» д.н.з. [NUMBER] від 05.02.2018 р., складеного інспектором роти №3 батальйону №2 полку №1 УПП у м. Києві ДПП [PERSON] задоволенню не підлягає, оскільки такий акт не є індивідуальним актом, який підлягає оспорюванню, оскільки його складання лише фіксує сам факт огляду і затримання транспортного засобу за результатами складеної постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.05.2018 р., рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 квітня 2018 р., - залишено без змін. Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Звертаючись до суду з позовом до ДПП НП України, третя особа: інспектор роти №5 батальйону №1 полку №1 УПП у м. Києві ДПП лейтенант поліції Жигун Ю.В., про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, позивач [PERSON] просить стягнути з Департаменту патрульної поліції на її користь матеріальну шкоду у розмірі 1813 грн. 00 коп. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн. 00 коп., посилаючись на завдання такої шкоди в результаті протиправного притягнення до адміністративної відповідальності. Так, як вбачається з матеріалів справи, 06.02.2018 р. [PERSON] сплачено 288,00 грн. на рахунок Київської філії ДП МВС України «Інформ-Ресурси», як оплату за зберігання автомобіля, що підтверджується квитанцією № 29671654, та 10,00 грн. - комісії за прийнятий платіж, згідно квитанції № 29671655 від 06.02.2018 р. Також, 06.02.2018 р. [PERSON] сплачено 1500,00 грн. на рахунок ТОВ «Фініш Лайн», як оплату за послуги евакуатора ТЗ марки Тойота д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується квитанцією № [NUMBER] , та 15,00 грн. - комісії за прийнятий платіж, згідно квитанції № 29671869 від 06.02.2018 р. Вбачається, що 01.02.2018 р. між КФ ДП МВС України «Інформ-Ресурси» та ТОВ «Фініш-Лайн» укладено договір № 01-02/2018 про співпрацю. Згідно умов вказаного договору, предметом договору є співпраця сторін по належному доставлянню та зберіганню тимчасово затриманих транспортних засобів відповідно до Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, затвердженого постановою КМ України від 17 грудня 2008 р. № 1102 (п. 1.1); ТОВ «Фініш-Лайн» зобов`язується виконати роботи по доставлянню тимчасово затриманих поліцейськими транспортних засобів шляхом повного завантаження на спеціальні автомобілі-евакуатори (п. 1.2); оплата послуг, пов`язаних із транспортуванням тимчасово затриманих транспортних засобів здійснюється водієм на рахунок товариства (п. 3.1). Відповідно до Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 р. №1102, тимчасове затримання транспортного засобу поліцейським проводиться у випадках, передбачених статтею 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, зокрема у разі, коли неможливо усунути причину затримання на місці виявлення адміністративного правопорушення, і передбачає примусове припинення використання такого транспортного засобу шляхом його блокування за допомогою технічних пристроїв або доставлення на спеціальний майданчик чи стоянку, якщо транспортний засіб створює значні перешкоди дорожньому руху чи розміщений на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками та/або дорожньою розміткою, де дозволено паркування, зупинку чи стоянку лише водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю. Доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку здійснюється за допомогою спеціальних автомобілів - евакуаторів (далі - евакуатор), у тому числі тих, що належать підприємствам, установам та організаціям, які провадять діяльність, пов`язану з транспортуванням транспортних засобів, і з якими територіальним органом Національної поліції укладені в установленому порядку договори. Для доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку поліцейський викликає евакуатор через чергового відповідного територіального органу Національної поліції. Після прибуття евакуатора поліцейський у присутності двох свідків і представника підприємства, установи або організації, яким належить евакуатор, складає акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу із зазначенням: дати, часу, місця порушення і підстави для тимчасового затримання та доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку; посади, місця роботи, прізвища, імені та по батькові особи, яка приймає рішення про тимчасове затримання і доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку; типу, марки, державного реєстраційного номера, переліку візуальних недоліків та пошкоджень транспортного засобу, що тимчасово затримується і доставляється на спеціальний майданчик чи стоянку; найменування, місцезнаходження та номера телефону підприємства, установи або організації, які доставляють транспортний засіб на спеціальний майданчик чи стоянку, державного реєстраційного номера евакуатора; адреси місця зберігання транспортного засобу; посади, прізвища, імені та по батькові особи, яка виконує роботи з доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку. Зазначений акт підписують присутні під час його складання особи: особа, яка прийняла рішення про тимчасове затримання транспортного засобу, особа, що виконує роботи з доставлення такого засобу на спеціальний майданчик чи стоянку, два свідки, а також водій і страховий комісар у разі їх присутності. До акта огляду та тимчасового затримання транспортного засобу за можливості додається фотографія транспортного засобу, що підлягає тимчасовому затриманню, і перелік речей, які перебувають у ньому. У разі коли водій, що вчинив правопорушення, присутній під час тимчасового затримання транспортного засобу і порушення неможливо усунути на місці в максимально короткий строк, поліцейський оформляє протокол про адміністративне правопорушення. У протоколі робиться відповідний запис про тимчасове затримання транспортного засобу із зазначенням інформації про складення акта огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, що долучається до протоколу, а у випадках, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення, виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складення протоколу. У разі відсутності водія, транспортний засіб якого доставляється на спеціальний майданчик чи стоянку або блокується, поліцейський залишає на місці, де був автомобіль, або під його склоочисниками повідомлення про тимчасове затримання транспортного засобу та необхідність прибуття такого водія до територіального органу Національної поліції для оформлення протоколу про адміністративне правопорушення або винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення. Форма повідомлення про тимчасове затримання транспортного засобу затверджується МВС. Про місце зберігання тимчасово затриманого транспортного засобу поліцейський повідомляє водієві під час складання протоколу про адміністративне правопорушення або винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, а в разі його відсутності - до чергової частини територіального органу Національної поліції. Повернення тимчасово затриманого транспортного засобу, який зберігається на спеціальному майданчику чи стоянці, здійснюється за письмовим зверненням його водія, власника (співвласника) за умови оплати ним витрат, пов`язаних з транспортуванням та зберіганням такого транспортного засобу, та пред`явлення відповідної постанови у справі про адміністративне правопорушення або протоколу про адміністративне правопорушення у разі їх складення. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно. Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Законом визначено, що обов`язок відшкодувати завдану потерпілому шкоду покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю службової особи органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, інші докази. Таким чином, з урахуванням положень ст.ст. 1173, 1174 ЦК України, обов`язок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади виникає саме у держави, а не в органу державної влади, посадовою чи службовою особою якого є особа, чиїми незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю завдано шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 2 ЦК України, учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Таким чином, Держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. При цьому, відповідно до п. 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011 центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Пунктом 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 845 від 03 серпня 2011 року, визначено, що Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Разом з тим, позивачем заявлено вимоги не до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, а до ДПП, який є державним органом та, в разі задоволення судом вказаних вимог, відшкодування шкоди буде здійснено за рахунок коштів на утримання ДПП, як безпосереднього відповідача у справі, що суперечить закону. Відтак, посилання позивача на ст. 1172 ЦК України як на підставу своїх позовних вимог є помилковим, оскільки інспектор є службовою особою органу державної влади, а тому в даному випадку застосовуються норми ст. 1174 ЦК України, які встановлюють обов`язок держави відшкодувати шкоду, завдану юридичній чи фізичній особі незаконними діями, бездіяльністю чи рішенням службової особи органів державної влади. Частинами 1, 2 ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України). Разом з тим, позивачем до позовної заяви не додано жодних доказів на підтвердження факту завдання їй моральної шкоди як і доказів, які підтверджують розмір такої шкоди. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (ч. 2 ст. 264 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію» держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем пред`явлено позов не до Держави України в особі Державної казначейської служби України, а до Департаменту патрульної поліції, який не є належним відповідачем в даній справі, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоди у розмірі 1813 грн. 00 коп., що включає в себе витрати за зберігання транспортного засобу та послуги евакуатора, а також моральної шкоди. Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed