Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-27 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі Банк) звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого вказав, що відповідно до укладеного договору про відкриття та обслуговування рахунку і випуск платіжної картки № 1753977 від 20.09.2013 відповідач отримав кредит у розмірі 15000 грн зі сплатою 24% річних, зобовязуючись повернути кредит та сплатити відсотки у строки та у порядку, встановленими кредитним договором. У звязку з порушенням відповідачем зобовязань за кредитним договором за станом на 01.06.2018 заборгованість за кредитом склала 8569,10 грн, заборгованість за процентами за користуванням кредитом 7781,18 грн, за інфляційним збільшенням заборгованості 2413,87 грн, 3% річних від прострочених сум заборгованості 593,00 грн, заборгованість за розрахунково-касове обслуговування 34 грн, а всього 19391,15 грн, які позивач просить стягнути на свою користь з відповідача та понесені ним судові витрати у сумі 1762 грн судового збору. Ухвалою суду вд 16.11.2018 відкрито спрощене позовне провадження. Позивач до суду не зявився, про час і місце слухання справи сповіщений належним чином, письмово повідомив суд про розгляд справи у відсутність представника, про те, що він наполягає на позові і не заперечує проти розгляду справи заочно у разі неявки відповідача до суду. Відповідач, будучи двічі сповіщеним про час і місце слухання справи, у тому числі через розміщення судового виклику на офіційному веб-сайті Судової влади України, у судове засідання не зявився без повідомлення причин, відзиву на позов не подав. Згідно з вимогами ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не зявився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом установлено,\~що 20.09.2013\~між сторонами\~був укладений\~договір про\~відкриття та\~обслуговування рахунку,\~випуск та\~надання платіжної\~картки №\~1753977\~та додатковий\~договір №\~1\~до договору\~№ 1753977,\~ за\~якими [PERSON] отримав кредит у розмірі 15000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% річних та зі ставкою за несанкціонованим овердрафтом 35% річних за користування кредитом, що підтверджується відповідними договорами, заявою позичальника, випискою по рахунку, розрахунком заборгованості (а.с.4, 5, 6, 10-11, 12, 13-15, 16-20). Підписи сторін під договорами свідчать про укладання договірних відносин між сторонами та про досягнення між ними згоди за всіма умовами договору. Відповідно до п.1.3 основного договору позичальник зобовязався здійснювати оплату послуг Банку за проведення операцій за рахунком у розмірі, встановленому тарифами. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно за ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно за ст.599 ЦК України зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до вимог ч.1 ст.1048, ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо неповернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту та одержання від позичальника процентів від суми позики. Відповідно до п.4.4 додаткового договору відповідач зобовязався у разі виникнення заборгованості за кредитом погасити її шляхом поповнення рахунку у безготівковому порядку чи шляхом внесення готівки до 25 числа місяця, наступного за звітним. Відповідно до п.4.6 додаткового договору при виникненні простроченої заборгованості за рахунком та кредитом, її непогашення у строки, визначені правилами, клієнт гарантує повернення сум такої заборгованості Банку всіма належними йому коштами, майном, майновими правами тощо. Згідно за\~розрахунком Банку\~заборгованість відповідача\~перед позивачем\~за станом\~на 01.06.2018\~за кредитом\~склала 8569,10\~грн,\~за процентами\~за користуванням\~кредитом \~7781,18\~грн (а.с.10-11). За приписами ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України, за якою боржник зобов'язаний на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно за розрахунком Банку у відповідача за період з 01.06.2015 по 01.06.2018 в наслідок припинення сплати кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом виникла прострочена заборгованість за вказаний період, інфляційні витрати від прострочених сум заборгованості згідно зі ст.625 ЦК України становлять 762,65 грн та 1651,22 грн відповідно, а всього 2413,87 грн. Три проценти річних від прострочених сумм заборгованості за кредитним договором та відсотками за користування кредитом дорівнює 189,46 грн та 403,54 грн відповідно, а всього 593,00 грн (а.с.13-15). Таким чином, неповерненням кредиту, несплатою процентів відповідач в односторонньому порядку порушив зобовязання, що витікають з умов кредитного договору, що є неприпустимим, тому з нього на користь Банку підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту, за нарахованими відсотками за користування кредитом, інфляційні нарахування, три відсотки річних від простроченої заборгованості та за розрахунково-касове обслуговування. При цьому суд зауважує, що за приписами п.3.1. та п.3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідність за порушення грошових зобовязань» від 17.12.2013 № 14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст.625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. В силу ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати в сумі 1762 грн судового збору підлягають стягненю з відповідча на користь Банку (а.с.1). На підставі ст.ст.526, 527, 530, 546, 549, 1048, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved