Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON],\~в інтересах\~якого на\~підставі ордеру\~та договору\~про надання\~правничої допомоги\~діє адвокат\~ [PERSON],\~звернувся до\~суду з\~позовом про\~відшкодування моральної\~шкоди у\~звязку з\~професійним захворюванням,\~отриманим під\~час роботи\~на виробництві. В обґрунтування вимог зазначив, він перебував у трудових відносинах з відповідачем з 15.01.2013 по 01.08.2013. 01.08.2013 звільнився з роботи за власним бажанням. Його загальний стаж складає 30 років, а за професією машиніста гірничих виїмкових машин 7 років 7 місяців і 8 днів. 28 років 28 днів його стажу отримано в умовах впливу шкідливих факторів. Йому встановлено діагноз: хронічна попереково-крижова радикулопатія в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями і больовим синдромом; гіпертонічна хвороба І-ІІ, ступінь 2, ризик СНо; варикозна хвороба нижніх кінцівок. Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 20.10.2014 встановлено, що професійне захворювання виникло у звязку із тривалим періодом роботи у шкідливих умовах, обумовлених впливом промислового фактору важкість праці. Згідно з гігієнічною оцінкою умови і характер праці віднесені до 3 класу 3 ступеню шкідливих та важких умов праці. Після звільнення довго лікувався. Висновком МСЕК йому з 23.10.2014 була встановлена ІІІ група інвалідності та 60% (сукупно) втрати працездатності, рекомендоване медикаментозне і санаторно-курортне лікування. Вважає, що умовами виробництва йому спричинена моральна шкода, яку має відшкодувати саме відповідач. Так, ставши інвалідом, він не може задовольняти свої потреби і потреби своєї родини. Функції організму суттєво погіршилися, він змушений лікуватися, відчуває себе неповноцінною людиною. Його не залишає почуття відчаю, тривоги перед майбутнім, і все це спричиняє постійні моральні страждання. Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює в 60000,00 гривень та просить суд стягнути з відповідача цю суму на його користь. Позивач [PERSON]Г до судового засідання не зявився, надав заяву з клопотанням розглянути\~ справу у його відсутність за участі представника [PERSON], на задоволенні позову наполягав. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала заявлені вимоги, обґрунтувавши їх викладеними в позові обставинами, та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] також до судового засідання не прибув, надавши суду відзив на позовну заяву, в якому висловив свою незгоду із позовними вимогами, оскільки захворювання позивача мають тривалий характер та могли виникнути ще до прийняття його на роботу до відповідача. В акті за формою П-4 відсутнє зазначення про вину підприємства в професійному захворювання [PERSON], а стаж його роботи на підприємстві становив всього 6 місяців 15 днів, і такий строк, на думку відповідача, не міг спричинити захворювання. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю і розглянути справу у його відсутність. Представник третьої особи Покровського відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області до судового засідання також не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та письмові пояснення, згідно яких 27.10.2014року обласною МСЕК [PERSON] встановлено сукупно 60% втрати працездатності у звязку з професійним захворюванням: 30% повторно і 30% первинно, на підставі чого [PERSON] вдруге звернувся до Покровського відділення з заявою про призначення йому страхових виплат у звязку з професійним захворюванням. 21.11.2014року [PERSON] на підставі постанови управління було призначено страхові виплати: одноразову допомогу у звязку з вищим ступенем втрати стійкої професійної працездатності з урахуванням іншої професійної хвороби в сумі 82824,00грн. та призначено щомісячні страхові виплати в розмірі 2444,99грн., які з 01.03.2018 становлять 5968,10грн. Дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з такого. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював у ДП «Мирноградвугілля» (на той час ДП «Красноармійськвугілля») на шахті «Центральній» з 15.01.2013 по 01.08.2013 машиністом гірничих виїмкових машин, 01.08.2013 був звільнений за власним бажанням наказом №52/к від 01.08.2013 на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України. До цього [PERSON] працював у ДП «Красноармійськвугілля» у 1987-1993 роках. З 1979 по 1987 роки та з 1993 по 2012 роки позивач працював на інших підприємствах вугільної промисловості. Відомості встановлені за даними трудової книжки позивача (а.с.38-48). Під час трудової діяльності, як зазначив позивач, він набув професійних захворювань. Такі твердження [PERSON] базуються на виписці з медичної карти позивача, епікризу історії його хвороби (а.с.11,12), якими підтверджена наявність у нього хронічної попереково-крижової радикулопатії в ст. затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями і больовим синдромом; гіпертонічної хвороби І-ІІ, ступінь 2, ризик СНо; варикозної хвороби нижніх кінцівок; та відомостях акту за формою П-4 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 20.10.2014, складеного ВП «Шахта «Центральна» ДП «Красноармійськвугілля» (а.с.9-10), у п.17 якого причиною професійного захворювання зазначено: «…потужність зовнішньої роботи (Вт) при роботі за участю мязів нижніх кінцівок та тулуба 90,0 Вт (ПДР 90 Вт), те ж при роботі з переважною участю мязів плечового поясу 45,0 Вт (ПДР 45 Вт), статична загрузка: за зміну при утриманні вантажу (кГс) однією рукою 97000 (кГс) при ПДР (43000 кГс), двома руками 208000 (кГс) при ПДР (97000 кГс), знаходження у вимушеному положенні 50% часу робочої зміни». Ще під час трудової діяльності 05.05.2008 [PERSON] за наслідками\~ огляду медико-соціальною комісією встановлено первинно ІІІ групу інвалідності безстроково (а.с.13). 27.10.2014 [PERSON] за наслідками\~ огляду медико-соціальною комісією встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково з 60% (сукупно) втрати працездатності за професійним захворюванням (а.с.8), позивачеві розроблено індивідуальну програму реабілітації інваліда (а.с.14). Відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України, життя і здоровя людини визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Стаття 43 Конституції України\~гарантує, що держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. За вимогами ст.153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно з ч.1\~ст.1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При цьому частина 2\~ст.1167 ЦК України\~передбачає, що моральна шкода відшкодовується, зокрема, незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоду завдано каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. Статтею ст. 38 Гірничого Закону України\~до обовязків гірничого підприємства віднесене й відшкодування шкоди, завданої фізичній особі.\~ Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування. Положення статті ст.173 КЗпП України\~встановлюють, що шкода, заподіяна працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до частини 1\~ст.237-1 КЗпП України\~відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові провадиться, якщо порушення законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків, і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу, що є підставою правовідносин з відшкодування моральної шкоди. Відтак, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обовязку власника відшкодувати моральну шкоду, а саме: наявність моральних страждань працівника, втрата нормальних життєвих звязків або необхідність для працівника вживати додаткових зусиль для організації свого життя. В пункті 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-9/2004\~зазначено, що ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання. На підтвердження факту ушкодження здоровя позивачем було надано відповідні акт форми П-4, медичні документи та висновок МСЕК, які безумовно підтверджують звязок професійного захворювання з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах, тому відповідальність з відшкодування моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство). Отже, надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоровя призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого позивач змушений прикладати додаткових зусиль для організації свого життя. Все викладене обумовлює право позивача отримати відшкодування моральної шкоди саме з відповідача у справі. Щодо визначення розміру відшкодування,

Outcome: partial