Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-15 00:00:00

Позивач [PERSON] від імені якого діє адвокат Пронін Є.І. звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики від 18 вересня 2019 року. В обгрунтування позову посилається на те, що 18.09.2019 року між Позивачем та Відповідачем в м. Чортків, Тернопільської області було укладено Договір позики грошових коштів, за умовами якого Позивач є Позикодавцем, а Відповідач - Позичальником. Згідно п. 1.1. Договору позики Позикодавець в порядку і на умовах, визначених цим Договором, передав у власність Позичальника за цим Договором грошові кошти в розмірі 3 000 (три тисячі) доларів США, що є еквівалентом 72 106 (сімдесят дві тисячі сто шість гривень) 73 коп. за офіційним курсом Національного банку України станом на дату отримання Позики, а Позичальник зобов`язався повернути Позикодавцю вказану Позику у визначений цим Договором строк. Позивач на виконання Договору позики передав Відповідачу грошові кошти Позики у розмірі 3 000 (три тисячі) доларів США, що є еквівалентом 72 106 (сімдесят дві тисячі сто шість гривень) 73 коп. за офіційним курсом Національного банку України станом на дату отримання Позики, про що свідчить розписка від 18.09.2019 року за підписом Відповідача. Незважаючи на це, станом на момент подання цієї заяви Відповідач так і не виконав свої обов`язки, що передбачені Договором позики грошових коштів від 18.09.2019 року, оскільки не повернув Позивачу грошові кошти Позиви в розмірі 3 000 (три тисячі) доларів США після завершення встановленого Договором позики строку повернення коштів (15.06.2020 року). Позивач здійснив розрахунок заборгованості за Договором позики від 18.09.2019 року, згідно якого розмір неустойки становить: штраф в розмірі 8 319,75 грн., пеня в розмірі 2 291,34 грн., сума відсотків за користування грошовими коштами за період з 16.06.2020 року по 07.09.2020 року складає 20,66 доларів США. На підставі викладеного, просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] суму основного боргу за Договором позики від 18 вересня 2019 року в розмірі 3 000 (три тисячі) доларів США, штраф за неналежне виконання умов договору в розмірі 8 319 (вісім тисяч триста дев`ятнадцять) гривень 75 коп., пеню в розмірі 2 291 (дві тисячі двісті дев`яносто одна) гривня 34 коп., три відсотки річних в розмірі 20 (двадцять) доларів США 66 центів та судові витрати по справі. Ухвалою суду від 01 жовтня 2020 року провадження у зазначеній справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 12.03.2021 року представник позивача адвокат Пронін Є.І. через систему «Електронний суд» подав заяву, у який просить в порядку ч. 10 ст. 265 ЦПК України, зазначити в резолютивній частині рішення про нарахування відсотків та пені, а саме: органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду у даній справі: нараховувати 3% річних за формулою: сума 3% річних = сума залишку боргу х 3% х кількість днів прострочення: 365, починаючи з 16.06.2020 р. до моменту виконання рішенняв даній справі та нараховувати пеню за формулою: пеня = сума залишку боргу х подвійну облікову ставку Національного банку України % х кількість днів прострочення: 365, починаючи з 16.06.2020 р. до моменту виконання рішення. (а.с.64-65). Учасники справи в судове засідання не з`явились. Адвокат Пронін Є.І., який діє в інтересах позивача [PERSON] заявив клопотання про дистанційну участь в засіданні через додаток «EasyCon», в призначений час на звязок не вийшов, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, клопотань про відкладення розгляду справи та відзив на позовну заяву не подавав. (а.с.30-31). Суд вирішує справу на підставі наявних в справі доказів та матеріалів. Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступного. Правовідносини сторін ґрунтуються на вимогах ст. 526, 527, 545, 549, 610-611, 625, 629, 1046-1049 ЦК України. Судом установлено, що 18 вересня 2019 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено Договір позики грошових коштів. (а. с. 6). Позивач є Позикодавцем, а Відповідач - Позичальником. Згідно п. 1.1. Договору Позикодавець в порядку і на умовах, визначених цим Договором, передає у власність Позичальника за цим Договором грошові кошти в розмірі 3 000 (три тисячі) доларів США, що є еквівалентом 72 106 (сімдесят дві тисячі сто шість гривень) 73 коп. за офіційним курсом Національного банку України станом на дату отримання Позики, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю вказану Позику у визначений цим Договором строк. Відповідно до п. 2.3. Договору позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю Позику в гривнях до «15» червня 2020 року включно, що є останнім днем повернення Позики, з якого Позикодавець має право вимагати повернення суми позики в судовому порядку. Позика повертається в гривнях у відповідності до офіційного курсу Національного банку України, актуальному на день здійснення платежу. Також, згідно п. 3.3. Договору Позичальник зобов`язується не пізніше «15» червня 2020 року включно, повернути Позикодавцю Позику. На виконання Договору позики, Позивач [PERSON] передав Відповідачу [PERSON] грошові кошти у розмірі 3 000 (три тисячі) доларів США, що є еквівалентом 72 106 (сімдесят дві тисячі сто шість гривень) 73 коп. за офіційним курсом Національного банку України станом на дату отримання Позики, про що свідчить розписка від 18.09.2019 року за підписом Відповідача (а.с.7). У статті 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і сплата неустойки. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання-ч.1 ст.625 ЦК України. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Як встановлено, боргова розписка про отримання коштів підписана власноручно відповідачем, є документом, який виданий боржником кредитору, тобто позивачу, за договором позики, що підтверджує його укладення і умови цього договору, засвідчує отримання відповідачем від позивача певної грошової суми. Зазначена правова позиція висловлена в постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року в справі № 707/2606/16-ц. Відповідно до ст.ст. 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як встановлено, факт отримання [PERSON] грошових коштів в розмірі 3 000 доларів США за договором позики, наявність оригіналу боргової розписки в позивача [PERSON] та, відповідно, невиконання боржником боргового зобов`язання, відповідачем [PERSON] не оспорюється. Як слідує із матеріалів справи, відповідач не повернув позивачу грошові кошти в розмірі 3 000 (три тисячі) доларів США після завершення встановленого Договором позики строку повернення коштів (15.06.2020 року). Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Така правова позиція викладена Великою Палатою Верховного суду в постанові від 16 січня 2019 року № 14-446цс18. Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми позики в розмірі 3 000 (три тисячі) доларів США. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. З ст. 549 ЦК України), а штрафом - є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Згідно п. 4.3. Договору у разі прострочення повернення Позики, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю пеню в розмірі, що дорівнює подвійній обліковій ставці НБУ за кожен день прострочення. Якщо таке прострочення повернення Позики триває більше, ніж 14 календарних днів, Позичальник зобов`язаний додатково сплатити Позикодавцю штраф - в розмірі 10 % (десять відсотків) від простроченої суми. Позивач здійснив розрахунок заборгованості за Договором позики від 18.09.2019 року, згідно якого розмір неустойки наступний: штраф в розмірі 8 319,75 грн., пеня в розмірі 2 291,34 грн.(а.с.8), який суд визнає обґрунтованим. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як встановлено, позивач здійснив розрахунок заборгованості за Договором позики від 18.09.2019 року, згідно якого сума відсотків за користування грошовими коштами за період з 16.06.2020 року по 07.09.2020 року складає 20,66 доларів США . (а.с.8). При обрахунку 3 % річних стороною позивача вірно взято за основу прострочену суму, визначену у договорі, а не її еквівалент у національній валюті України. Такі висновки містяться, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6- 49цс12 та в постанові Великої Палати Верховного суду від 16 січня 2019 року № 14- 446цс18. Таким чином є обґрунтованими та підлягають до задоволення також вимоги позову про стягнення з відповідача на користь позивача штрафу в розмірі 8 319,75 грн., пені в розмірі 2 291,34 грн. та 3 % річних в розмірі 20,66 доларів США. Що стосується вимог позивача щодо посилання на ч.10 ст.265 ЦПК України, а саме зазначення в рішенні суду про нарахування відповідної пені та відсотків, до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування, суд приходить до наступного. Відповідно до положень ч. 10 ст. 265 ЦПК, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Отже, встановлення подальшого нарахування відсотків або пені є правом, а не обов`язком суду. Тому, враховуючи обставини справи, з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування, а також те, що позивач належно не обґрунтував доцільності застосування цієї норми, суд не вбачає підстав для встановлення подальших нарахувань відсотків та пені до виконання рішення суду. Також, згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved