Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 25.09.2017 року звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики та договором відступлення права вимоги за договором позики, мотивуючи позовні вимоги тим, що 26.02.2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого відповідач останній отримав від [PERSON] в борг 799 300 грн. 00 коп., які виходячи з встановленого сторонами курсу 1 USD = 7,9930 гривні, є еквівалентом 100 000 доларів США, та взяв на себе зобов'язання повернути таку ж саме суму грошових коштів без нарахування процентів до 26.02.2016 року. 05.12.2016 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги за договором позики від 26.02.2013 року між [PERSON] та [PERSON], відповідно до умов якого у [PERSON] виникло право кредитора у зобов'язанні. Відповідач в обумовлений строк гроші не повернув та добровільно виконати зобов'язання відмовляється, в зв'язку з чим, позивач була вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Просить суд стягнути з відповідача [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 26.02.2013 року на її користь 70 000 грн. 00 коп., 65 000 грн. 00 коп. та 60 000 грн. 00 коп., що в цілому складає 195 000 грн. 00 коп., а також понесені нею судові витрати. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, надали суду клопотання з підтриманням позовних у повному обсязі, просять суд провести слухання справи за їх відсутності та проти винесення заочного рішення у справі не заперечували. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце слухання справи. Згідно ст. ст. 280-282 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договору не вимагалася. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно договору позики від 26.02.2013 року посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Соболєвою В.Л., між [PERSON] отримав від [PERSON] в борг 799 300 грн. 00 коп., які виходячи з встановленого сторонами курсу 1 USD = 7,9930 гривні, є еквівалентом 100 000 доларів США, та взяв на себе зобов'язання повернути таку ж саме суму грошових коштів без нарахування процентів до 26.02.2016 року. Слід зауважити, що договір позики між [PERSON] та [PERSON] укладений у письмовій формі та його зміст підтверджує факт передачі позикодавцем грошової суми позичальнику та отримання останнім цих коштів. У відповідності до ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно договору про відступлення права вимоги від 05.12.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Харківської області Алексєєвою Л.В., [PERSON] відступив [PERSON] право вимоги за договором позики від 26.02.2013 року. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] отримав грошові кошти відповідно до умов договору позики, але належним чином не виконав свої обов'язки за договором щодо їх повернення. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, а саме: з відповідача на користь позивача необхідно стягнути в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 26.02.2013 року 195 000 грн. 00 коп. У відповідності до ст. ст. 133, 141, Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 700 грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved