Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

Позивач [PERSON] 26.03.2018 звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON], визначивши третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, про визнання втратившими право користування квартирою, а саме квартирою [ADDRESS] В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] йому належить квартира [ADDRESS]. З відповідачем [PERSON] з 20.02.2009 по 02.03.2015 вони перебували у шлюбі і вона з 06.11.2009 була зареєстрована разом зі своєю донькою за його місцем проживання. З березня 2013 року сторони припинили свої шлюбні відносини і з того часу [PERSON] та її донька [PERSON] не проживають у квартирі № [ADDRESS] . Оскільки позивач не має можливості вільно розпорядитися належною йому квартирою, а відповідачі не проживають в квартирі більше трьох років, не приймають участі у її утриманні, належних їм речей у квартирі не зберігають, позивач самостійно сплачує комунальні послуги, оскільки відповідачі добровільно не знялися з місця реєстрації, тому змушений звернутися до суду з позовом про визнання [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON]такими, що втратив право користуватися житловим приміщенням, так як збереження реєстрації створює перешкоди у здійсненні прав позивача як власника нерухомого майна. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, від його представника [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, прохав їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував (а.с. 30). Відповідач [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON],повторно у судове засідання не з'явилася, належним чином повідомлялася про час та місце слухання справи, про причини своєї неявки суд не повідомила (а.с.28,41). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради повторно у судове засідання не з'явився, належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, про причини своєї неявки суд не повідомив (а.с.37,51). Згідно ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, якщо відповідач не з»явився без поважних причин або без повідомлення причини, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З цих підстав суд, відповідно до ст.ст. ч.4 ст. 223, 280 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло виданого 01 липня 2008 року Управлінням житлово-комунального господарства квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с.6) Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20057082 від 29 серпня 2008 виданого ПП ПБТІ «Інвентаризатор» власником квартири № [ADDRESS] є [PERSON] право приватної власності зареєстровано за № 2452556, номер запису 17994 в книзі 136, підстава виникнення права власності свідоцтво про права власності [NUMBER] від 01.07.2008 (а.с. 6) Згідно технічного паспорту виданого ПП ПБТІ «Інвентаризатор» власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.7-8). Відповідно довідки № 138 від 09 січня 2018 року виданої КП «Житлово-експлуатаційною організацією № 2» Полтавської міської ради за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [INFO], - власник, [PERSON], [INFO], - дружина, [PERSON], [INFO] - дочка дружини (а.с.5). 02 березня 2015 року відповідно до рішення Октябрського районного суду м. Полтави № 554/19322/14-ц шлюб зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 4). З довідки № 2250 від 07 червня 2018 року виданої КП «Житлово-експлуатаційною організацією № 2» Полтавської міської ради вбачається, що за адресою [ADDRESS] зареєстровані чотири особи, в тому числі [PERSON], [INFO], - власник, [PERSON], [INFO] (а.с.53). Згідно акту від 15 березня 2018 року, який підписали сусіди [PERSON], [PERSON], [PERSON] вбачається, що у квартирі [ADDRESS] на протязі більш як три роки, починаючи з березня 2013 року, не проживає [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що слідує зі змісту ст. 391 ЦК України. Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 150 ЖК України встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Конституцією України у ст.41 та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди,відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому, на зміст права власності не впливають місце проживання власника, місце його реєстрації та місце знаходження майна. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Оскільки [PERSON] та донька [PERSON], яка на дату ухвалення рішення досягла повноліття, за місцем реєстрації у квартирі [ADDRESS] не проживають, власних речей не зберігають понад три роки, а саме з березня 2015 року, що підтверджено зібраними по справі доказами, ними не надано жодних доказів на підтвердження наявності права користування квартирою, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання [PERSON] та [PERSON]такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України, а тому стягує з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача [PERSON] судові витрати по справі у вигляді судового збору у сумі по 352 грн. 40 коп. з кожної (а.с.3).

Outcome: approved