Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

Позивач 12.09.2016 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] громади в особі Дніпропетровської міської ради, третя особа: Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора про встановлення факту належності домоволодіння померлому спадкодавцю, визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом першої черги. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 17 січня 2013 року помер її чоловік [PERSON], який на день смерті постійно проживав і був зареєстрований за адресою: [INFO]. Після смерті чоловіка відкрилась спадщина у вигляді домоволодіння №46 по вул.. Десантна в м. Дніпропетровську, яке належало померлому на підставі договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований Товариною біржею «міська товарна біржа», 28.10.1997 року, реєстр №205-97. Спадкове домоволодіння №46 по вул.. Десантна у м. Дніпро розташоване на земельній ділянці площею 600 кв.м. та складається з: житлового будинку А-1 загальною площею 57,2 кв.м., житловою 29,9 кв.м., (коридор 6,8 кв.м., коридор 9,1 кв.м., кухня 12 кв.м., житлова 12,6 кв.м., житлова 16,7 кв.м.) ганок 6,1 кв.м., козирок над «а» - 1,5 кв.м., літня кухня Б-19,7 кв.м., підвал під Б-12 кв.м., вхід в підвал «б» - 4,5 кв.м., сарай В-6,9 кв.м., вбиральня Г 1,4 кв.м., навіс Д 15,8 кв.м., споруди. КП ДМБТІ» відмовило [PERSON] у державній реєстрації прав від 30.05.2012 року, оскільки згідно ст..227 ЦК УРСР, договір купівлі-продажу повинен бути нотаріально посвідчений. [PERSON] прийняла спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори . Разом з тим, Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку з відсутністю державної реєстрації на спадкове майно. На підставі вищезазначеного просить встановити факт належності померлому 17 січня 2013 року [PERSON] домоволодіння №46 по вул.. Десантна в м. Дніпропетровську, що розташоване на земельній ділянці площею 600 кв.м. та складається з: житлового будинку А-1 загальною площею 57,2 кв.м., житловою 29,9 кв.м., (коридор 6,8 кв.м., коридор 9,1 кв.м., кухня 12 кв.м., житлова 12,6 кв.м., житлова 16,7 кв.м.) ганок 6,1 кв.м., козирок над «а» - 1,5 кв.м., літня кухня Б-19,7 кв.м., підвал під Б-12 кв.м., вхід в підвал «б» - 4,5 кв.м., сарай В-6,9 кв.м., вбиральня Г 1,4 кв.м., навіс Д 15,8 кв.м., споруди, що належало спадкодавцю на підставі Договору купівлі-продажу від 28.10.1997 року, зареєстрованого Товарною біржею «Міська товарна біржа», реєстр №205-97 та визнати за [PERSON], право власності в порядку спадкування першої черги за законом на домоволодіння №46 по вул.. Десантна в м. Дніпропетровську, яке розташоване на земельній ділянці площею 600 кв.м., та складається з житлового будинку А-1 загальною площею 57,2 кв.м., житловою 29,9 кв.м., (коридор 6,8 кв.м., коридор 9,1 кв.м., кухня 12 кв.м., житлова 12,6 кв.м., житлова 16,7 кв.м.) ганок 6,1 кв.м., козирок над «а» - 1,5 кв.м., літня кухня Б-19,7 кв.м., підвал під Б-12 кв.м., вхід в підвал «б» - 4,5 кв.м., сарай В-6,9 кв.м., вбиральня Г 1,4 кв.м., навіс Д 15,8 кв.м., споруди, після смерті померлого 17 січня 2013 року чоловіка [PERSON], що належало на підставі договору купівлі-продажу 28.10.1997 року, реєстр №205-97, зареєстрований Товарною біржею «Міська товарна біржа». Представник позивача [PERSON] - [PERSON] письмово просила справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Представник відповідача [PERSON] громади в особі Дніпропетровської міської ради- Романчук М.М. письмово просила справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги не визнала в повному обсязі та просила відмовити. В судове засідання представник третьої особи Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора, не зявивсь. Про день, місце та час судового засідання сповіщені належним чином. До суду надіслали письмову заяву, в якій просять розгляд справи провести за відсутності їх представника відповідно до вимог діючого законодавства. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 28 жовтня 1997 року укладеного Товарною біржею «Міська товарна біржа» домоволодіння №46 по вул.. Десантна у м. Дніпропетровську належить [PERSON]./а.с.24-25/ Згідно технічного паспорта домоволодіння №46 по вул.. Десантна у м. Дніпропетровську складається з: житлового будинку А-1 загальною площею 57,2 кв.м., житловою 29,9 кв.м., (коридор 6,8 кв.м., коридор 9,1 кв.м., кухня 12 кв.м., житлова 12,6 кв.м., житлова 16,7 кв.м.) ганок 6,1 кв.м., козирок над «а» - 1,5 кв.м., літня кухня Б-19,7 кв.м., підвал під Б-12 кв.м., вхід в підвал «б» - 4,5 кв.м., сарай В-6,9 кв.м., вбиральня Г 1,4 кв.м., навіс Д 15,8 кв.м., споруди./а.с.19-23/ З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є дружиною [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження./а.с.6/ 17 січня 2013 року помер [PERSON]. Після його смерті відкралась спадщина на домоволодіння №46 по вул.. Десантна у м. Дніпропетровську. Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON]. Згідно матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON], померлого 17 січня 2013 року з заявою про прийняття спадщини звернулася дружина - [PERSON]. 30 серпня 2016 року [PERSON], яка діє на підставі довіреності від імені [PERSON] звернулася до Другої дніпропетровської державної нотаріально контори із заявою про видачу на імя [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилось після смерті [PERSON], а саме: домоволодіння №46, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Десантна. 30 серпня 2016 року державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] , було відмовлено [PERSON], представнику по довіреності у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на імя [PERSON] на домоволодіння №46, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вулиця Десантна, після смерті [PERSON], померлого 17 січня 2013 року , у звязку з відсутністю реєстрації права власності на дане домоволодіння за померлим. Вирішуючи позовні вимоги в частині встановлення факту належності померлому 17 січня 2013 року [PERSON] домоволодіння №46 по вул.. Десантна в м. Дніпропетровську, суд виходить з наступного. Встановлено, що при укладенні договору купівлі-продажу від 28 жовтня 1997 року сторони виконали умови договору: [PERSON] отримав у право власності домоволодіння №46 по вул.. Десантна у м. Дніпропетровську. Однак нотаріально сторони договір не посвідчили, оскільки він був укладений на товарній біржі. Відповідно до\~ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно\~ст. 16 Закону України «Про товарну біржу», брокери є фізичними особами, зареєстрованими на біржі відповідно до її статуту, обов'язки яких полягають у виконанні доручень членів біржі, яких вони представляють, щодо здійснення біржових операцій шляхом підшукування контрактів і поданні здійснюваних ними операцій для реєстрації на біржі. У відповідності до ч. 4 прикінцевих положень Цивільного\~кодексу України, до правовідносин, які виникли до набрання чинності Цивільного кодексу України\~застосовуються положення\~Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963 року. Відповідно до ч. 2\~ст. 47 Цивільного кодексу УРСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується. Відповідно до\~ст. 224 Цивільного кодексу УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно\~ст. 225 Цивільного кодексу УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. Статтею 227 Цивільного кодексу УРСР\~передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Зважаючи на норми ст.\~ст. 224-227 Цивільного кодексу УРСР, реєстрація права власності як обов'язкова умова виникнення права власності не визначена. Умови біржового контракту сторонами виконано у повному обсязі (сплачена вартість будинку, будинок прийнято у користування) зміст та вимоги до складання біржового контракту відповідають вимогам зазначеним у\~ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», тому [PERSON] правомірно набув право власності на домоволодіння №46 по вул.. Десантна у м. Дніпропетровську.\~\~ Згідно рішення КП «ДМБТІ» ДМР від 30 травня 2012 року [PERSON] відмовлено в державній реєстрації прав на домоволодіння №46 по вул.. Десантна у м. Дніпропетровську, оскільки договір купівлі продажу від 28 жовтня 1997 року посвідчений Товарною біржею «Міська товарна біржа» нотаріально не посвідчений./а.с.8/ На теперішній час перереєструвати, зареєструвати або отримати правовстановлюючий документ, на домоволодіння позивач не може, так як відповідно до Закону Україні «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за померлими право власності не реєструється. Крім того, пунктом 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 р. № 703\~встановлено вичерпний перелік документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, і серед документів в даному переліку не перелічений біржовий контракт. Враховуючі вказані обставини суд вважає, що вимога позивача про встановлення факту належності померлому 17 січня 2013 року [PERSON] домоволодіння №46 по вул.. Десантна в м. Дніпропетровську, підлягає задоволенню. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Так, відповідно до частин 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття, тобто з дня смерті спадкодавця. Крім того, відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з п.п. 212, 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 р. за N 20/5, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно пункту 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальної конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, суд, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, вважає, що позовні вимоги в частині визнання за [PERSON], права власності в порядку спадкування першої черги за законом на домоволодіння №46 по вул.. Десантна в м. Дніпропетровську, яке розташоване на земельній ділянці площею 600 кв.м., та складається з житлового будинку А-1 загальною площею 57,2 кв.м., житловою 29,9 кв.м., (коридор 6,8 кв.м., коридор 9,1 кв.м., кухня 12 кв.м., житлова 12,6 кв.м., житлова 16,7 кв.м.) ганок 6,1 кв.м., козирок над «а» - 1,5 кв.м., літня кухня Б-19,7 кв.м., підвал під Б-12 кв.м., вхід в підвал «б» - 4,5 кв.м., сарай В-6,9 кв.м., вбиральня Г 1,4 кв.м., навіс Д 15,8 кв.м., споруди, після смерті померлого 17 січня 2013 року чоловіка [PERSON], що належало на підставі договору купівлі-продажу 28.10.1997 року, реєстр №205-97, зареєстрований Товарною біржею «Міська товарна біржа», є цілком обґрунтованими, законними, в повному обсязі доведеними з її боку, внаслідок чого підлягають задоволенню. На основі повного і всебічного зясування обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved