Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

Позивач 26 липня 2016 року звернулася до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що з 13 липня 2012 року перебуває з відповідачем у шлюбі, який було зареєстровано виконавчим комітетом Олександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, за актовим записом № 05. Спільне життя з відповідачем не склалося, почуття любові між сторонами втрачене, сімейно-шлюбні стосунки припинені з липня 2014 року, сторони проживають окремо, примирення між сторонами не є можливим, у зв'язку із чим позивач просила суд шлюб розірвати. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2016 року вказану цивільну справу було прийнято до свого провадження суддею Ходаківським М.П. та призначено її до судового розгляду на 09 годину 20 хвилини 07 листопада 2016 року. Позивач надала до суду заяву, в якій позов підтримала та просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала на їх задоволенні наполягала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і постановити заочне рішення суду за правилами ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач з 13 липня 2012 року перебуває з відповідачем у шлюбі, який було зареєстровано виконавчим комітетом Олександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, за актовим записом № 05 (а.с. 7). Спільне життя у сторін не склалося, почуття любові між ними втрачене, сімейно-шлюбні стосунки згідно з доводами, наведеними позивачем, припинені з липня 2014 року, примирення між ними не є можливим, що підтверджено обома сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 25 СК України визначено, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України унормовано, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Аналізуючи правовідносини, що існують між сторонами, суд вважає за необхідне зазначити про те, що позивачем висловлено чітке рішення про бажання розірвання шлюбу та неможливості подальшого спільного проживання. Як встановлено судом, сторони фактичні сімейно-шлюбні відносини припинили, проживають окремо. За викладених обставин суд приходить до висновку про те, що шлюб розпався остаточно і не може бути поновлений, а його подальше формальне існування суперечило б правам та інтересам сторін, в тому числі праву на вступ до іншого шлюбу. З урахуванням викладеного суд вважає за необхідне позов задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved