Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

Позивач [PERSON] 26.05.2016 року звернулася до суду із позовом до [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що їй на підставі договору дарування від 28.03.1991 року належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] 19.12.2003 року вона зареєструвала за вищевказаною адресою відповідачку, яка є дружиною її брата [PERSON], тобто її невісткою, а отже членом сім»ї. З 2006 року відповідачка у спірному житловому приміщенні не проживає, що підтверджується актом, складеним 06.05.2016 року головою квартального комітету Веретельник А.М. та зареєстрованим Родинською міською радою 13.05.2016 року. На теперішній час відповідачка виїхала з міста та місце її знаходження позивачці невідомо. Позивач [PERSON] у судове засідання не з»явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримала вимоги позивача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився по невідомій суду причині, про день слухання справи повідомлений належним чином, тому, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріли справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача законні, обгрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі за наступних підстав: Судом встановлено, що позивачу на підставі договору дарування від 28.03.1991 року належить житловий будинок, розташований за адресою: вул.. Ватутіна, 46, м.Родинське, Донецька область (а.с.6-9). 19.12.2003 року вона зареєструвала за вищевказаною адресою відповідачку, яка є дружиною її брата [PERSON], тобто її невісткою, а отже членом сім»ї (а.с.10-12). З 2006 року відповідачка у спірному житловому приміщенні не проживає, що підтверджується актом, складеним 06.05.2016 року головою квартального комітету Веретельник А.М. та зареєстрованим Родинською міською радою 13.05.2016 року (а.с.15). На теперішній час відповідачка виїхала з міста та місце її знаходження позивачці невідомо. Відповідно до ст.. 319 ЦК України: «Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону». Згідно ст.. 391 ЦК України: «Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном». З абзацу 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вбачається, що рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved