Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON] (в особі представника - адвоката Стефківського В.І.) звернулася до суду з позовом в якому просить: 1) стягнути з відповідача ПрАТ «СК «Страхування» на її користь суму страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника у розмірі 67 014 грн.; 2) стягнути з відповідача ПрАТ «СК «Страхування» на її користь суму страхового відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою у розмірі 14 892 грн.; 3) стягнути з відповідача ПрАТ «СК «Страхування» на її користь витрати на правову допомогу у розмірі 9 000 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та пояснив, що 01.09.2018 близько 16.30 години в с. Радолівка Приморського району Запорізької області відбулася ДТП за участю автомобіля «AC-G 3309 АХІ-2» д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та мопеда «Delta» під керуванням [PERSON] , в результаті якої водій мопеда [PERSON] та пасажир мопеда [PERSON] з тілесними ушкодженнями були доставлені до КП «Приморська ЦРЛ». [INFO] [PERSON] помер у КУ «Запорізька обласна клінічна лікарня». Враховуючи наслідки ДТП, позивачу була спричинена матеріальна та моральна шкода. Спричинена матеріальна шкода проявилася у втраті годувальника, яким був загиблий для своїх дітей - [PERSON] та [PERSON] . Спричинена моральна шкода проявилася у тому, що через втрату батька діти позивача перенесли сильні душевні страждання та переживання, вони назавжди втратили свого батька, змінився звичний уклад їх життя, який неможливо повернути до того стану, який існував до смерті батька. На момент настання ДТП, цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована у відповідача за спричинену шкоду майну, життю та/або здоров`ю третіх осіб, відповідно до полісу АК/8279922, що діяв станом на дату спричинення такої шкоди. 02.10.2019 до відповідача, як до відповідальної особи за відшкодування спричиненої шкоди його страхувальником, були пред`явлені вимоги сплатити страхове відшкодування в якості компенсації у зв`язку із втратою позивачем годувальника в сумі не менше 134 028 грн. та страхове відшкодування, пов`язане із заподіяною моральною шкодою в розмірі 29 784 грн., а все разом - 163 812 грн. Будь-яких підстав вважати, що [PERSON] володів транспортним засобом «AC-G 3309 АХ1-2», д/н [NUMBER] (джерелом підвищеної небезпеки) на момент настання ДТП не на відповідній правовій підставі - немає. 26.12.2019 позивачу було виплачено відповідачем частина страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника в розмірі 67 014 грн. та страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди в розмірі 14 892 грн., що становить 50 % належної до виплати суми страхового відшкодування. Позивач не був повідомлений відповідачем про розмір виплаченого страхового відшкодування та не отримував жодного обґрунтування виплаченої суми. До числа осіб, яким належить компенсація від відповідача моральної шкоди входять батько загиблого - [PERSON] , син загиблого - [PERSON] та дочка загиблого - [PERSON] . Зважаючи на коло осіб, яким належить право на одержання компенсації від відповідача моральної шкоди, належна до виплати позивачу частка по відшкодуванні моральної шкоди становить 2/3 розміру страхового відшкодування, що в грошовому еквіваленті становить: 12 : 2/3 * 3 723 грн. = 29 784 грн. Станом на день смерті, право на одержання від загиблого утримання мали його діти: неповнолітній [PERSON] , [INFO] , та малолітня [PERSON] , [INFO] . Зважаючи на коло осіб, яким належить право на одержання страхового відшкодування від відповідача у зв`язку із втратою годувальника, належна до виплати позивачу частка становить 1/1, що в грошовому еквіваленті становить: 36 : 1/1 * 3 723 грн. = 134 028 грн. Загальний розмір належного до виплати страхового відшкодування становить 163 812 грн. Відповідач виплатив половину цієї суми в розмірі 81 906 грн. Таким чином, до стягнення з відповідача на користь позивача належить сума недоплаченого страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника та заподіяною моральною шкодою в розмірі 81 906 грн. Позивач не є фахівцем в галузі права, а справа є складною і має дуже велике значення для позивача, оскільки внаслідок ДТП загинув годувальник неповнолітнього сина та малолітньої доньки. Виплативши страхове відшкодування в неповному обсязі відповідач порушив законне право позивача на отримання страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, тому для захисту своїх прав він був змушений звернутися до адвокатського об`єднання «Автопоміч». Представник відповідача Мамедова І.Р. в порядку ст. 178 ЦПК України подала до суду відзив на позовну заяву, в якому вказує, що 01.09.2018 сталася ДТП за участю вантажного фургона «AC-G 3309 АХІ-2» р/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] та мопеду «Delta» б/н під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП водій мопеду «Delta» б/н отримав тілесні ушкодження, від яких помер у лікарні. Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20.02.2019 встановлено, що в діях водіїв [PERSON] та [PERSON] наявні порушення ПДР України та дії обох водіїв перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з виникненням ДТП та настанням наслідків у вигляді смерті [PERSON] . Цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу «АС AC-G 3309 АХІ-2» р/н [NUMBER] було застраховано у страховика за полісом № АК/8279922 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Страховиком від представника позивача [PERSON] отримано заяви на виплату страхового відшкодування, повідомлення про настання події, що має ознаки страхового випадку та інші документи щодо справи. Відповідно до наданих представником позивача документів було встановлено, що правом на отримання страхового відшкодування, пов`язаного із смертю [PERSON] , володіють його діти [PERSON] та [PERSON] , а позивач, в свою чергу, є їхнім законним представником. Оскільки відповідальними за заподіяння шкоди є дві особи: водій [PERSON] та водій [PERSON] , розмір страхового відшкодування визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб, тобто на два. За результатами проведеного страховиком розслідування, на підставі наданих представником позивача документів, з урахуванням положень ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком було визначено загальний розмір завданої позивачу шкоди - 163 812 грн. З урахуванням п. 36.3., ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 1187, 1188 ЦК України, страховиком було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування представнику позивача у розмірі 81 906 грн., про що позивача та його представника було повідомлено відповідними листами. Отримання зазначеної суми підтверджує у позовній заяві представник позивача. Таким чином, виплата страхового відшкодування була здійснена страховиком у повному обсязі у порядку, передбаченому Законом, а тому підстави для задоволення позову - відсутні. Страховик здійснив виплату страхового відшкодування за свого страхувальника [PERSON] , розрахувавши розмір відшкодування шляхом поділу загального розміру шкоди на два, чим в повному обсязі виконав свій обов`язок перед позивачем. Cмерть [PERSON] , як водія та володільця джерела підвищеної небезпеки, настала також і внаслідок його дій, що мають причинно-наслідковий зв`язок із ДТП, тому страховик не має обов`язку відшкодовувати шкоду за нього. Заявлений позивачем позов до страховика є безпідставним та задоволенню не підлягає, а тому у його задоволенні має бути відмовлено та судові витрати покладено на позивача (а.с.49-52). Також представником відповідача подано клопотання щодо необґрунтованості витрат на правову допомогу (а.с.56-58). В судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти позову за викладеними у відзиві на позовну заяву обставинами, просила у задоволенні позовних вимог відмовити. Заслухавши сторони та перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20.02.2019 [PERSON] визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Вирок набрав законної сили 23.03.2019 (а.с.10-13). Згідно вироку 01.09.2018 приблизно о 16.30 годині, в світлу пору доби, водій [PERSON] , керуючи вантажним фургоном «AC AC-G 3309 AXI-2» реєстраційний номер [NUMBER] , здійснював рух проїзною частиною по вул. Центральна в с. Радолівка Приморського району Запорізької області в напрямку с. Гюнівка Приморського району. В порушення вимог пункту 12.4 «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год» і п. 12.9 «Водієві забороняється: перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» Правил дорожнього руху, [PERSON] рухався у населеному пункті зі швидкістю 64,2 км/год. В цей же час, водій [PERSON] , керуючи мопедом «Delta» без реєстраційного знаку та перевозячи в якості пасажира малолітнього [PERSON] , [INFO] , здійснював рух проїзною частиною по пров. Південному в напрямку нерегульованого перехрестя з вул. Центральна, перед виїздом на яке встановлено дорожній знак 2.1 «Дати дорогу» Правил дорожнього руху. Не дотримавшись вимог вказаного дорожнього знаку, не надавши дорогу вантажному фургону «AC AC-G 3309 AXI-2» реєстраційний номер [NUMBER] , який під керуванням водія [PERSON] здійснював рух проїзною частиною по вул. Центральна в с. Радолівка Приморського району Запорізької області в напрямку с. Гюнівка Приморського району, водій [PERSON] виїхав на перехрестя доріг справа по ходу руху водія [PERSON] , що призвело до зіткнення транспортних засобів. В результаті зіткнення транспортних засобів [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження, з якими його було доставлено до КП «Приморська ЦРЛ». [INFO] о 06.00 годині [PERSON] помер у КУ «Запорізька обласна клінічна лікарня» Запорізької обласної ради. Отримані [PERSON] внаслідок ДТП тяжкі тілесні ушкодження знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З свідоцтва про смерть серія [NUMBER] вбачається, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (а.с.14). Дітьми померлого [PERSON] є [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.20,21). Згідно інформації № 1686/17.19-06-103 від 09.10.2019, наданої Приморським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, по м. Приморську та по Приморському району та за даними Державного реєстру виявлено актові записи: актовий запис про народження № 14 від 07.12.1970 року, складений виконавчим комітетом Гюнівської сільської ради Приморського району Запорізької області на [PERSON] , [INFO] , батьками якого є [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; актовий запис про смерть № 07 від 08.08.2019, складений виконавчим комітетом Гюнівської сільської ради Приморського району Запорізької області на [PERSON] , [INFO] , при державній реєстрації смерті було видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 08.08.2019 (а.с.15). Згідно довідки № 1014 від 27.08.2019, наданої Гюнівською сільською радою Приморського району Запорізької області, загиблий [PERSON] , [INFO] , на день смерті - [INFO] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] , разом з: співмешканкою - [PERSON] , [INFO] , сином - [PERSON] , [INFO] , дочкою - [PERSON] , [INFO] (а.с.16). Згідно довідки № 850 від 12.08.2019, наданої УСЗН Приморської РДА Запорізької області, [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , перебуває на обліку в УСЗН Приморської РДА Запорізької області, їй призначена допомога дитині померлого годувальника з 11.09.2018 по 28.07.2032 (а.с.17). Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «AC-G А» державний номер [NUMBER] , була застрахована у відповідача, що не заперечується сторонами (а.с.22). 30 вересня 2019 року представником позивача подано до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» повідомлення про ДТП та заяву про виплату страхового відшкодування (а.с.7,8,9). З листа ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» № 211219-01520/к/цв від 21.12.2019 вбачається, що позивачам було вирішено виплатити відповідно до п.36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхового відшкодування шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість відповідальних за заподіяння шкоди осіб в сумі 81 906 грн., з них: 7 446 грн. - відшкодування моральної шкоди [PERSON] ; 7 446 грн. - відшкодування моральної шкоди [PERSON] ; 33 507 грн. - відшкодування пов`язане із втратою годувальника [PERSON] ; 33 507 грн. - відшкодування пов`язане із втратою годувальника [PERSON] (а.с.53). З матеріалів справи вбачається, що спірні відносини виникли з приводу відшкодування шкоди, яка спричинена смертю особи в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, а отже врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Цивільним кодексом України. За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе особа, яка її завдала. Відповідно до ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Частиною 1 статті 1200 ЦК України визначено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з положеннями статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п.27.2). Дорожньо-транспортна пригода трапилась 01.09.2018, розмір мінімальної заробітної плати на той момент становив 3 723 грн. Таким чином, загальний розмір відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника становить 134 028 грн. (3 723 х 36 = 134 028 грн.). Страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (п.27.3). Коло осіб, яким належить право на одержання відшкодування від відповідача моральної шкоди: батько загиблого - [PERSON] , син загиблого - [PERSON] та дочка загиблого - [PERSON] . Дорожньо-транспортна пригода трапилась 01.09.2018, розмір мінімальної заробітної плати на той момент становив 3 723 грн. Належна до виплати позивачу частка по відшкодуванні моральної шкоди становить 2/3 розміру страхового відшкодування. Таким чином, загальний розмір відшкодування моральної шкоди позивачу становить 29 784 грн. (3 723 х 12 / 3 х 2 = 29 784). Відповідач неправомірно здійснив ділення страхової виплати належної позивачу на 2, оскільки до спірних правовідносин не мають застосовуватися положення п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», бо нею регулюються відносини завдання неподільної шкоди іншій (третій) особі спільними діями декількох винних осіб. Доводи ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» стосовно того, що Страховиком було вірно застосовано до спірних правовідносин п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо поділу розміру заподіяної шкоди на кількість відповідальних осіб, не ґрунтуються на правильному застосуванні згаданої норми Закону. Пунктом 36.3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Вказане положення щодо поділу розміру заподіяної шкоди на кількох осіб застосовуються у тому випадку, коли шкоду заподіяно внаслідок взаємопов`язаних, сукупних дій декількох осіб. У даній справі відсутні взаємопов`язані, сукупні дії декількох осіб, внаслідок яких заподіяно шкоду. Шкода, пов`язана зі смертю потерпілого, як це визначено ч. 3 ст. 1193 ЦК України, відшкодовується незалежно від його вини. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу була застрахована у встановленому законом порядку, тому у зв`язку з настанням страхового випадку обов`язок відшкодувати шкоду у зв`язку із смертю потерпілого у межах встановленого ліміту відповідальності лежить на ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» як на страховику. Положення пункту 36.3 ст. 36 Закону стосується того випадку, коли внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, тому особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Положення про ділення страхової виплати на кількість осіб, винних у заподіянні шкоди застосовується у разі здійснення страхової виплати потерпілому внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, тому твердження страховика про те, що порушення потерпілим ПДР є взаємопов`язаними, сукупними діями, внаслідок яких виникла така шкода, є помилковими, оскільки неможливо визнати, що потерпілий, який помер внаслідок ДТП навіть за наявності його вини у порушенні вимог ПДР, але за відсутності у нього умислу на заподіяння собі шкоди, діяв у взаємозв`язку разом з водієм цього джерела підвищеної небезпеки. Стосовно доводів відповідача щодо відмови в задоволенні позову у зв`язку з тим, що саме груба необережність потерпілого, його нехтування правилами безпеки руху сприяла в даному випадку виникненню ДТП, суд зазначає наступне. Так, за змістом ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Разом з тим, спеціальним Законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено саме ліміт страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим) без визначення випадків зменшення цього розміру, зокрема, залежно від ступеня вини потерпілого. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 1193 ЦК України, вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених ч. 1 ст. 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Таким чином, враховуючи, що позивач звернувся до Страховика з вимогою про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи в межах ліміту відповідальності, зменшенню такий розмір відшкодування не підлягає. Крім того, суд вважає за необхідне зауважити, що при нарахуванні страхових виплат позивачу відповідач не посилався на необхідність зменшення відшкодування у зв`язку із наявністю вини потерпілого, мотивувавши відповідний розмір сум, що підлягають виплаті, виключно нормами ст. 36.3 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відповідач неправомірно застосував норми ст.36.3 Закону, тобто здійснив ділення страхової виплати, належної позивачу на два, а тому є всі підстави для стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» недоплачене страхове відшкодування моральної шкоди та шкоди, завданої смертю годувальника в розмірі 81 906 грн. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, враховуючи клопотання представника відповідача клопотання щодо необґрунтованості витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, відносяться, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Із наданого представником позивача детального розрахунку робіт (наданих послуг) виконаних для надання правничої (правової) допомоги від 14.05.2020, слідує, що правнича (правова) допомога надавалась у виді: правового аналізу наявних доказів (документів) по справі 2 години - вартість 2 000 грн.; опрацювання законодавчої бази, що регулюють відносини між позивачем та відповідачем, формування правової позиції по веденню справи та вибір стратегії, аналіз судової практики 2 години - вартість 2 000 грн.; написання, підготовка, копіювання та надсилання позовної заяви з додатками в суд (в т.ч. сторонам) 5 годин - вартість 5 000 грн. Вартість однієї години адвоката відповідно до укладеного сторонами договору становить 1 000 грн. (а.с.27-29). Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача понесених нею витрат на правову допомогу в сумі 9 000 грн. є співмірними зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами) та витраченим на це часом, а також значенням справи для сторони, і підтверджені належними доказами. Наявність підстав для зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката судом не встановлена і відповідачем не доведена. Тому, заявлені стороною позивача до стягнення з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 9 000 грн. підлягають до задоволення. Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» тому, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн. На підставі ст.ст. 1167, 1168, 1187, 1193, 1200 ЦК України, ст.ст. 6, 27, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: approved