Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-30 00:00:00

Позивач [PERSON] державний університет внутрішніх справ предявив до суду позов до відповідача [PERSON] про стягнення витрат, пов'язаних з утриманням відповідача у вищому навчальному закладі МВС України у розмірі 15687,59 гривень. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що наказом Прикарпатського юридичного інституту [PERSON] державного університету внутрішніх справ від 12 серпня 2010 року за №276 [PERSON] було зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання ПЮІ ЛьвДУВС. 21 серпня 2010 року між ЛьвДУВС, УМВС України в Тернопільській області та [PERSON] було укладено договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України. Відповідно до наказу ПЮІ ЛьвДУВС від 30 серпня 2011 року №109 о/с [PERSON] було відряджено для подальшого проходження служби та навчання до ЛьвДУВС. Відповідно до п.2.3.6 про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України [PERSON] зобовязаний у разі звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до спливу встановленого трирічного терміну перебування на службі відшкодувати витрати, повязані з його утриманням у навчальному закладі. 28 лютого 2014 року відповідач закінчив навчання та 03 березня 2014 року був призначений оперуповноваженим сектору кримінальної міліції у справах дітей кримінальної міліції Тернопільського МВ УМВС України у Тернопільській області. Однак, 26 квітня 2016 року наказом ГУНП у Тернопільській області №76 о/с відповідача [PERSON] було звільнено за власним бажанням. Згідно з проведеним розрахунком витрат, пов'язаних з утриманням курсанта у ЛьвДУВС становить 15687,59 гривень. На адресу відповідача [PERSON] державним університетом внутрішніх справ направлялись претензії про повернення коштів пов'язаних з утриманням у вищому навчальному закладі. Однак, станом на день звернення до суду, вказана сума коштів у розмірі 15687,59 гривень не повернута відповідачем [PERSON] Представник позивача [PERSON] державного університету внутрішніх справ у судове засідання не зявився, зазначивши у\~позовній заяві\~клопотанняпро розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, вказавши, що не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON]будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, не повідомивши про причини неявки. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 липня 2018 року провадження у зазначеній справі було відкрито, та справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Відповідач [PERSON] отримав матеріали позовної заяви, копію ухвали про відкриття провадження у справі та судову повістку про виклик до суду, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відзиву на позовну заяву відповідач [PERSON] не подавав. За вказаних обставин, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Відповідно до\~ст.\~280\~ЦПК України\~суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов:\~відповідач належним\~чином повідомлений\~про дату,\~час і\~місце судового\~засідання;\~відповідач не\~зявився в\~судове засідання\~без поважних\~причин або\~без повідомлення\~причин;\~відповідач не\~подав відзив;\~позивач не\~заперечує проти\~такого вирішення\~справи. За положеннями\~ч.\~2\~ст.\~281\~ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Судом установлено: Згідно наказу\~Прикарпатського юридичного\~інституту [PERSON]\~державного університету\~внутрішніх справ\~від 12\~серпня 2010\~року за\~№275\~[PERSON]\~було зараховано\~курсантом першого\~курсу денної\~форми навчання\~у Прикарпатський\~юридичний інститут [PERSON] державного університету внутрішніх справ. 21 серпня 2010 року між Прикарпатським юридичним інститутом [PERSON] державного університету внутрішніх справ, УМВС України в Тернопільській області та [PERSON] було укладено договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України. Наказом Прикарпатського юридичного інституту [PERSON] державного університету внутрішніх справ №109 о/с від 30 серпня 2011 року №109 о/с [PERSON] було відряджено для подальшого проходження служби та навчання до [PERSON] державного університету внутрішніх справ з 30 серпня 2011 року. Як убачається із наявної у матеріалах справи копії послужного списку №М-132895 [PERSON], 28 лютого 2014 року відповідач [PERSON] закінчив [PERSON] державний університет внутрішніх справ. Також, із зазначеного послужного списку №М-132895 убачається, що з 03 березня 2014 року [PERSON]був призначений оперуповноваженим сектору кримінальної міліціїу справах дітей кримінальної міліції Тернопільського МВ УМВС України у Тернопільській області. У п.2.1.3 договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України укладеного 21 серпня 2010 року між Прикарпатським юридичним інститутом [PERSON] державного університету внутрішніх справ, УМВС України в Тернопільській області та [PERSON], позивач зобов'язався забезпечити відповідача харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами Міністерства внутрішніх справ України. Пунктом 2.3.5 договору передбачено, що після закінчення навчання відповідач зобовязується прибути до місця призначення в термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обовязків за посадою, на яку призначений Замовником, і відпрацювати не менше трьох років. Згідно пункту 2.3.6 договору, у разі звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі, [PERSON] зобовязався відшкодувати витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі. Відповідно до п. 3.2 договору підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання. Відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, повязаних з: грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв-п.4.1 договору. \~\~У пункті 4.4 договору визначено, що у разі відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати на утримання їх стягнення здійснюється в судовому порядку. Відповідно до Витягу з Наказу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області №76 о/с від 26 квітня 2016 року лейтенанта поліції [PERSON] звільнено зі служби в поліції на підставі п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» (за власним бажанням). Як убачається із довідки-розрахунку витрат, повязаних з утриманням у Прикарпатському юридичному інституті ЛьвДУВС рядового міліції [PERSON] №13 від 30 вересня 2016 року, загальна сума витрат період з 01 вересня 2010 року по 31 серпня 2011 року становить 2618,30 гривень. Згідно довідки-розрахунку у №69 від 29 травня 2017 року витрат, повязаних з навчанням у [PERSON] державному університеті внутрішніх справ курсанта [PERSON] з серпня 2011 року по лютий 2014 року загальна сума витрат становить 15687,59, з яких: 7167,90 гривень грошове забезпечення; 1864,72 гривень продовольче забезпечення; 2693,80 гривень речове забезпечення; 3961,17 гривень оплата комунальних послуг та спожитих енергоносіїв. Як убачається із матеріалів справи, 21 серпня 2017 року позивачем [PERSON] державним університетом внутрішніх справ направлялась відповідачу [PERSON] претензія за №8/19 з проханням, у місячний термін з моменту отримання претензії сплатити суму витрат за утримання в університеті у розмірі 15687,59 гривень. Також, 10 лютого 2018 року позивачем повторно направлялась відповідачу [PERSON] претензія про повернення вказаної суми коштів. Однак, відповідач у добровільному порядку не повернув суму коштів витрачених на його утримання за час навчання в університеті. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. На момент виникнення спірних правовідносин, підстави та порядок відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України були врегульовані чинними на той час Законом України «Про міліцію» №565-ХІІ від 20.12.1990 року, постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 року №313, про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України (далі - Порядок № 313), а також діючими на даний час Порядком відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №964 від 12.07.2006 року(надалі-Порядок №964) та Порядком розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженим наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16 липня 2007 року №419/831/240/605/537/219/534 ( далі Порядок №419/831/240/605/537/219/534 У відповідності до п.п.3,4 Порядку №964 відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом з Мінфіном, МВС, Адміністрацією Держприкордонслужби, Управлінням державної охорони, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбою. Розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів. Відповідно до п. 2.1 Порядку № 419/831/240/605/537/219/534 відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у ВНЗ, а саме витрат на: грошове забезпечення; продовольче забезпечення; речове забезпечення ; медичне забезпечення; перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад; оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв. Згідно з пунктами 2.1.1., 2.1.2., 2.1.3., 2.1.4., 2.1.6. Порядку розрахунку витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання. Витратами на продовольче забезпечення є витрати, пов'язані із забезпеченням курсанта продовольством згідно з нормами харчування. Витратами на речове забезпечення є витрати, пов'язані із забезпеченням курсанта речовим майном згідно з нормами забезпечення та лазне-пральними послугами. Витратами на медичне забезпечення є витрати, пов'язані з наданням медичної допомоги, у тому числі стоматологічної, безпосередньо у ВНЗ, та вартість лікування у військових госпіталях. До спожитих курсантом ВНЗ комунальних послуг та енергоносіїв належать тепло, гаряча та холодна вода, водовідведення та електроенергія. Розрахунок здійснюється виходячи з середнього обсягу споживання на одного курсанта за добу. При проведенні розрахунків застосовуються тарифи, що встановлені для бюджетних установ і діють у місцевості, в якій розташований ВНЗ, у відповідному навчальному році. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, закінчивши навчання у лютому 2014 року, відповідач [PERSON] за вимогами договірних зобовязань, повинен був пропрацювати не менше трьох років в органах внутрішніх справ, який був замовником навчання, однак звільнився з роботи за власним бажанням у квітні 2016 року, тобто до закінчення вищевказаного терміну. Згідно із ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Станом на день розгляду справи стороною відповідача не надано жодних доказів на спростування заявлених позовних вимог. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, повязані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. На підставі наведеного та

Outcome: approved