Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

Позивач [PERSON]. А.Л. звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] такою, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 41 в будинку № 9 по провулку Бульварному в місті Кривому Розі та примусово зняти її з реєстраційного обліку в його квартирі. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що він є власником квартири № 41 у будинку № 9 на м-н. Гірницький у м. Кривий Ріг. 18.11.2006 року він одружився з відповідачем та зареєстрував її місце проживання за вищезазначеною адресою. 06.06.2018 року рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу шлюб між ним та [PERSON] було розірвано. Однак відповідач, починаючи в же з літа 2017 року не проживає за місцем своєї реєстрації. Тому позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Позивач [PERSON] до зали судового засідання не з'явився, надав до канцелярії суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Крім того, просив суд судові витрати з відповідача не стягувати. Відповідач [PERSON] до зали судового засідання також не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, приходить до висновку про часткове задоволення позову за таких підстав. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № С-126 від 06.03.2003 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно [PERSON] на праві приватної власності належить квартира 41 в будинку 9 на м-н. Гірницький, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область ( а.с. 4; 5). Згідно акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 27 січня 2019 року [PERSON]В з 01 жовтня 2017 року не проживає в спірній квартирі ( а.с.8). Відповідно до\~статті 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ч.1\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій\~\~розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Разом з тим, положенням ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачено юридичну підставу втрати членом сім'ї власника (у тому числі колишнім членом сім'ї власника) права на користування житлом власника, а саме - відсутність члена сім'ї власника житла без поважних причин понад один рік за таким місцем проживання (у житлі), якщо інше не встановлено домовленістю із власником або законом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідний правовий висновок, викладено ВСУ у постанові від 15.05.2017 року по справі № 6-2931цс16. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнав учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих сумнівів щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно п.1 ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищевикладене, беручи до увагу визнання відповідачем позову, суд вважає за можливе позовні вимоги в частин визнання [PERSON] такою, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 41 в будинку № 9 по провулку Бульварному в місті Кривому Розі задовольнити. Щодо позовних вимог про примусове зняти [PERSON] з реєстраційного обліку в квартирі [ADDRESS], суд зазначає таке. Стаття 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~передбачає процедуру реєстрації місця проживання особи, зокрема ч. 1\~ст. 6 цього Закону\~передбачає, що «Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобовязані протягом тридцяти календарних днів після\~зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобовязані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної\~реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом\~реєстрації з одночасним\~зняттям з попереднього місця проживання». Окрім того, згідно із статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Функції реєстрації та зняття з реєстрації фізичних осіб покладено виключно на органи реєстрації. При відмові відповідача знятися з реєстрації добровільно, його зняття з реєстрації можливе за остаточного рішення суду. Питання зняття з реєстрації вирішується спеціально уповноваженим органом і не входить до компетенції суду, тобто, рішення суду є лише підставою для зняття з реєстрації. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч.3\~ст.7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору сплаченого при поданні позову. З урахуванням вищезазначеного, та зважаючи на те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, а саме 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial