Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-19 00:00:00

Позивач [PERSON] в інтересах та від імені якої діють представники: [PERSON], [PERSON] звернулася до суду з позовом до Гримайлівської селищної ради Гусятинського району Тернопільської області, [PERSON] та просить визначити частку померлого [PERSON], який помер [INFO], у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку загальною площею 0,1455 га за кадастровим номером: [NUMBER], яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] у розмірі 13/100 земельної ділянки (під житловим будинком) загальною площею 0,1455 за кадастровим номером [NUMBER] та просить визнати за нею право власності на 57/100 часток земельної ділянки загальною площею 0,1455 га за кадастровим номером [NUMBER], яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та визнати за нею право спільної сумісної власності на 13/100 часток земельної ділянки (під житловим будинком) загальною площею 0,1455 га за кадастровим номером [NUMBER], яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] помер її дід [PERSON], який за життя склав заповіт. Відповідно до заповіту, померлий [PERSON] все належне йому майно заповів їй. 27 червня 2014 року вона звернулась до Гусятинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої заведено спадкову справу щодо майна померлого [PERSON]. Державним нотаріусом Гусятинської державної нотаріальної контори Мороз Л. С. 24 червня 2015 року їй видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Водночас, нотаріус відмовилася видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку з кадастровим номером: [NUMBER], мотивуючи тим, що згідно Цивільного кодексу України у разі смерті одного із учасників спільної сумісної власності його частка може бути визначена судом за позовом спадкоємців. Між [PERSON] та [PERSON] було визначено порядок користування земельною ділянкою, згідно з яким перший користувався частиною земельної ділянки, яка орієнтовно становить 57/100 від її загальної площі. [PERSON] користувався часткою у розмірі 30/100 від загальної площі земельної ділянки, решта частина земельної ділянки (13/100) площею 0,0184 га перебуває під житловим будинком, другий поверх якого належав [PERSON], а зараз [PERSON], а перший поверх належав [PERSON], а зараз перебуває в користуванні його спадкоємців. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, проте подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача Гримайлівської селищної ради Гусятинського району в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи, про причини неявки не повідомив, а тому зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце судового засідання і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, а також не подано відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, щодо ухвалення заочного рішення вважає за необхідне провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] був власником квартири №1, загальною площею 77,4 м2, житловою площею 44,3 м2, яка знаходиться у [ADDRESS] що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 22 жовтня 1993 року, виданим Гримайлівською селищною радою народних депутатів. Крім того, [PERSON] був співвласником земельної ділянки площею 0,1455 га, яка розташована у [ADDRESS] цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 29.05.2009 року. 17 лютого 2011 року [PERSON] на випадок своєї смерті зробив заповідальне розпорядження, яким заповів належну йому квартиру, яка знаходиться у [ADDRESS] та земельну ділянку [PERSON] - позивачу по справі, що стверджується копією заповіту, посвідченого секретарем Гримайлівської селищної ради 09 грудня 1997 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1316, який на день смерті не змінений і не скасований. [INFO] помер [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] виданого Гримайлівською селищною радою Гусятинського району Тернопільської області [INFO]. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі і квартиру №1, загальною площею 77,4 м2, житловою площею 44,3 м2, яка знаходиться у [ADDRESS] а також на земельну ділянку площею 0,1455 га, яка розташована у [ADDRESS], цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд, співвласником якої він був. 27 червня 2014 року [PERSON] звернулась до Гусятинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яку зареєстровано в книзі обліку та реєстрації спадкових справ 27 червня 2014 року за № 273. За результатом цього звернення було заведено спадкову справу №112/2014. Державним нотаріусом Гусятинської державної нотаріальної контори Мороз Л. С. 24 червня 2015 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом [NUMBER], яке зареєстровано в реєстрі за № 1-382. Спадщина, на яку було видано зазначене свідоцтво, включала квартиру №1 за адресою: [ADDRESS] Тоді ж нотаріус зареєструвала за позивачем право власності на квартиру та видала витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 39633460 від 24.06.2015 року. Водночас, нотаріусом відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку з кадастровим номером: [NUMBER], що підтверджується інформаційною довідкою від 24.06.2015 року № 804/02-14 виданою державним нотаріусом Гусятинської державної нотаріальної контори Мороз Л. С., у якій зазначено, що згідно Цивільного кодексу України у разі смерті одного із учасників спільної сумісної власності його частка може бути визначена судом за позовом спадкоємців. У зв'язку з цим пропонує [PERSON] звернутися до суду для вирішення цього питання. Інших заяв про прийняття спадщини чи відмови від прийняття спадщини після смерті [PERSON] до вказаного нотаріуса не надходило. Як вбачається із кадастрового плану та акту встановлення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та погодження її землекористувачами (кадастровий номер: [NUMBER], площа 0,1455 га, у спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON] перебувала частина земельної ділянки під житловим будинком площею 0,0184 га, [PERSON], а зараз його спадкоємець [PERSON], користується частиною земельної ділянки площею 0,0830 га, [PERSON], а зараз його спадкоємці користуються частиною земельної ділянки площею 0,0440 га. Відповідно, у спільному користуванні перебуває 13/100 частин земельної ділянки, в користуванні [PERSON] перебувала частка 57/100, а [PERSON] користувався часткою 30/100. Відповідно до вимог ст.ст. 1216, 1217, 1268 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з вимогами ст. ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із нормою ст. 131 ЗК України, громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки, серед іншого, шляхом успадкування. Ст. 1225 ЦК України вказує, що спадкування земельної ділянки здійснюється на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку до її визначення та виділу в натурі. Згідно із ст. 89 ЗК України, співвласники земельної ділянки, яка перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Положенням ч. 2 ст. 370 та п. 1 ч. 2 ст. 372 ЦК України, встановлено правило, згідно з яким, у разі поділу майна, що перебуває у спільній сумісній власності чи виділу частки з нього, вважається, що частки кожного із співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 372 ЦК України, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Між сторонами існувала домовленість, згідно із якою користування земельною ділянкою відбувалось в таких частках: [PERSON] користувався частиною земельної ділянки, яка становить 57/100 від її загальної площі. [PERSON], користувався часткою у розмірі 30/100 від загальної площі земельної ділянки, решта частина земельної ділянки (13/100) перебуває під житловим будинком, а отже знаходиться у спільній сумісній власності. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді земельних справ» № 7 від 16.04.2004, що порядок користування спільною земельною ділянкою визначається спільною угодою співвласників залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок. Суд відповідно до ст. 88 ЗК України бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів між ними. Отже, позивач являється єдиним спадкоємцем за заповітом майна померлого [PERSON], яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину, а тому набула права на спадкування майна покійного за заповітом. Позивач прийняла спадщину, однак не може оформити свої спадкові права у нотаріальній конторі, оскільки згідно Цивільного кодексу України у разі смерті одного із учасників спільної сумісної власності його частка може бути визначена судом за позовом спадкоємців. Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачем, як спадкоємцем за заповітом, права власності на будинок з господарськими будівлями і спорудами судом не встановлено, відповідач позов визнає, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог. Враховуючи те, що зазначені обставини є перешкодою для набуття позивачем права власності на зазначене спадкове майно, іншого порядку виготовлення і видачі позивачу правовстановлюючого документа на успадковане майно законодавством не визначено, є підстави у судовому порядку визнати за позивачем право на спадкування зазначеного майна за заповітом після смерті [PERSON]. На підставі наведеного, ст. ст. 392, 1223, 1268, 1269, 1270 Цивільного кодексу України, ст. ст. 88, 89, 131 Земельного кодексу України,

Outcome: approved