Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] 21 квітня 2015 року звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про виселення без надання іншого жилого приміщення. В своїй позовній заяві посилався на те, що він та треті особи [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] проживає в квартирі, не працює, зловживає спиртними напоями, систематично порушує правила співжиття, вчиняє сварки. Вказував, що проживання з відповідачем в одному приміщенні є нестерпним. Просив суд виселити відповідача [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. В судовому засіданні позивач [PERSON] та треті особи [PERSON] та [PERSON], повністю підтримали вимоги позовної заяви, посилаючись на обставини, що викладені в поданій до суду заяві. Вказували на систематичне порушення відповідачем правил співжиття та безрезультатність вжитих заходів громадського впливу. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений судом про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотань до суду не подавав. За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав, передбачених ст. 169 ЦПК України, для відкладення розгляду справи, вважає за можливе провести розгляд справи без участі осіб, які не з'явилися. Суд, заслухавши пояснення позивача, пояснення третіх осіб, дослідивши зібрані в справі докази, приходить наступних до висновків. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 26 квітня 1995 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є власниками на праві приватної спільної сумісної власності квартири [ADDRESS]. Також встановлено, що відповідач [PERSON] є сином позивача [PERSON], знаходиться за вказаною адресою на реєстраційному обліку та фактично проживає в квартирі в якості члена сім'ї власника квартири. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. За змістом ст. 116 ЖК України, виселення члена сім'ї наймача (власника) будинку та інших осіб, які проживають разом з ним, можливо в тому випадку, коли вони систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. Тобто, для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] систематично порушує правила співжиття, створює позивачам неможливі умови для проживання. У зв'язку з зазначеним позивач [PERSON] та треті особи [PERSON] та [PERSON] неодноразово були змушені звертатися до органів внутрішніх справ. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, з ним було проведено профілактичну роботу та винесено попередження. Проте своєї поведінки відповідач [PERSON] не змінив. Як встановлено судом, щодо поведінки відповідача [PERSON] також надходять скарги до Київського РВ ПМИУ УМВС України в Полтавській області від мешканців суміжних квартир. На підставі викладеного, враховуючи систематичне порушення відповідачем правил співжиття, створення ним неможливих для інших умов проживання в одній квартирі, та враховуючи, що заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] і виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Також з відповідача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи судом в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved