Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-20 00:00:00

Позивач 14.05.2020 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . В обгрунутвання позову зазначав, що оригінал правовстановлюючого документа ним втрачено. У нього наявна лише копія свідоцтва про право власності на вказаний будинок, реєстрація права власності на який проведена КП ДОР «Криворізьке БТІ». Бажаючи отримати дублікат правовстановлюючого документа на житловий будинок, він звернувся до відповідача, як суб`єкта, яким видавався правовстановлюючий документ, але отримав відповідь про відсутність у Красівській сільській раді Криворізького району оригіналу такого свідоцтва та рішення про його видачу. Стверджуючи, що вказані обставини ставлять під сумнів його право власності на спірний будинок, оскільки таке право фактично не визнається, він позбавлений можливості його підтвердити у позасудовому порядку, просив позов задовольнити, визнавши за ним право власності на вказаний будинок. Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач - Красівська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області, участь свого представника у розгляді справи не забезпечила, надала суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення. Оскільки сторони та їх представники до суду не з`явилися, відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Красівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області № 55-б від 26.02.2020 (а.с. 17). У матеріалах справи наявна копія свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок від 19.07.1989, яке видано Красівською сільською радою Криворізького району Дніпропетровської області, на підставі рішення Криворізької районної ради народних депутатів № 309 від 27.11.1987, на ім`я [PERSON] , щодо житлового будинку [ADDRESS] . Вказане свідоцтво не містить підпису голови виконавчого комітету сільської ради (а.с. 3). Оригінал свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок позивачем втрачено. Ним вживалися заходи для отримання дублікату вказаного свідоцтва, однак сільська рада надала [PERSON] відповідь про відсутність оригіналу свідоцтва та рішення, на підставі якого видано свідоцтво про право власності, у зв`язку з чим, відмовила у видачі дубліката свідоцтва про право власності на житловий будинок (а.с. 17, 19). Однак, право власності [PERSON] на вказаний житловий будинок, зареєстровано відповідно до чинного на той час законодавства, а саме в КП ДОР «Криворізьке БТІ», про що в реєстровій книзі № 16-247-6090 здійснено відповідний запис, що підтверджується довідкою КП ДОР «Криворізьке БТІ» №176368 від 30.01.2020 (а.с. 15) та даними технічної інвентаризації будинку (а.с.4-14). Вказані докази, в їх сукупності та взаємозв`язку між собою, вказують на те, що [PERSON] набув право власності на вказаний будинок. Оскільки оригінал правовстановлюючого документу позивачем втрачено, отримати його дублікат в позасудовому порядку не має можливості, суд приходить до висновку, що його право власності порушено та він має право на його захист. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічні положення містить ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантуючи кожній фізичній або юридичній особі право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Беручи до уваги встановлені в судовому засіданні обставини, зокрема факт видачі позивачу свідоцтва про право власності на житловий будинок, реєстрації такого права в порядку визначеному законом, втрати позивачем оригіналу правовстановлюючого документа на майно, неможливості отримання його дубліката та за відсутності заперечень відповідача проти позову, його визнання, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] , визнавши за ним право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Згідно з висновком про вартість об`єкта оцінки, ринкова вартість житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , становить 181370,00 грн. Звертаючись до суду з позовною заявою, позивачем сплачено судовий збір у загальному розмірі 2700,00 грн, на рахунок UA848999980000031219206004097, одержувач Криворізьке УК/Криворізький район/ 22030101, код ЄДРПО 38032070, код банку отримувача 899998, що підтверджується квитанцією № 0.0.1696195635.1 від 05.05.2020 (а.с.2) Згідно зі ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання фізичною особою до суду позову майнового характеру має бути сплачено судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 840,80 грн. Таким чином, з урахуванням вимог ст. 4 Закону України «Про судовий збір», позивач, за подання позовної заяви мав сплатити судовий збір у розмірі 1813,70 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, у разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. З огляду на вказане, сума зайво сплаченого [PERSON] судового збору, яка становить 886,30 грн, який підлягає поверненню останньому.

Outcome: approved