Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

Позивач [PERSON] 15 вересня 2014 р. звернулася до Дружківського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 19 лютого 2005 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню дитину, сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, в зв'язку з тим, що у них різні погляди на життя, на підставі чого постійно виникають непорозуміння. Сторони не ведуть спільного господарства, шлюбні відносини припинили та разом не мешкають з липня 2014 року . Дитина залишилась жити із матір'ю, відповідач на утримання дитини добровільно допомогу не надає. Позивачка вважає, що шлюб зберегти неможливо, просить розірвати шлюб та стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини. Позивачка [PERSON] у судове засідання з'явилася, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання з'явився, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вислухавши сторони, дослідивши докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Сторони зареєстрували шлюб 19 лютого 2005 року, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції Донецької області зроблено актовий запис № 35 (а.с 3). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Відповідно актового запису № 90 від 03 березня 2006 року батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4 ) У відповідності зі ст.. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст.. 180 Сімейного Кодексу батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні було встановлено, що спільне життя у сторін не склалось, в зв'язку з тим, що у них різні погляди на життя, на підставі чого постійно виникають непорозуміння. Сторони не ведуть спільного господарства, шлюбні відносини припинили та разом не мешкають з липня 2014 року . Шлюб існує лише формально, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO] необхідно залишити на виховання матері [PERSON] . Оскільки в наступний час відповідач проживає окремо від сім'ї, матеріально сім'ю не підтримує та грошей на утримування сина не надає, то він згідно ст. 180 СК України повинен сплачувати аліменти на утримання дитини. Згідно зі ст.. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде сплачуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, що він не має інших неповнолітніх дітей, інші обставини, суд вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти на свою неповнолітню дитину в розмірі 1/4 частини свого заробітку, але не менше розміру встановленому законом. Таким чином, заяву задоволено повністю.

Outcome: partial