Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-05 00:00:00

Позивач [PERSON] 01.08.2018 р. звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просить: визначити розмір ідеальних часток, належних [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в приватній спільній сумісній власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 70,76 кв.м., по 1/4 ідеальній частці за кожним співвласником. Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності, позивач [PERSON] посилається на наступне. Так, відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 15 жовтня 1993 р., за реєстровим №633-1, квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної спільної сумісної власності позивачу [PERSON] та відповідачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Вказана квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію житлового фонду». Також факт права приватної спільної сумісної власності сторін на квартиру встановлений рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 15.03.2018 р. по справі №760/9882/16-ц. Підставою для звернення до суду з позовом став спір, який виник між позивачем та відповідачами щодо порядку користування вказаною квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Між ними склалася напружена ситуація через постійні сварки та конфлікти. Сумісне проживання в квартирі з відповідачами є неможливим. Позивач бажає розпорядитися належною їй часткою у вказаній квартирі, проте вона позбавлена права такої можливості, оскільки частки співвласників не визначено. При цьому, вона письмово зверталася до відповідачів з пропозицією визначити частки кожного з співвласників у спільному майні, проте відповідачі через неприязні стосунки, добровільної згоди на визначення часток не надають. Таким чином, враховуючи те, що відповідачі відмовляються у добровільному порядку визначити частки у спільній квартирі, що належить їм на праві спільної сумісної власності, чим перешкоджають позивачу вільно розпоряджатися, володіти та користуватися своїм майном, позивач звернулася до суду із зазначеним позовом за захистом своїх прав. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 01.08.2018 р. зазначена цивільна справа передана в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 14.08.2018 р., відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Солом`янська районна в м. Києві державна адміністрація про визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності, та призначено підготовче судове засідання. 20.02.2019 р. до суду від відповідачів [PERSON] , [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідачі просять відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Ухвалою суду від 12.03.2019 р., залучено до участі у справі в якості третьої особи Солом`янську району в м. Києві державну адміністрацію, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити та визначити розмір ідеальних часток, належних [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в приватній спільній сумісній власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 70,76 кв.м., по 1/4 ідеальній частці за кожним співвласником, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовні заяві, та надані докази. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та представник відповідачів в судовому засіданні заперечували щодо позовних вимог, просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнав, не заперечував щодо задоволення позову. Представник третьої особи Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи третю особу було повідомлено належним чином. 02.08.2019 р. до суду від представника третьої особи надійшли письмові пояснення, відповідно до яких Солом`янська районна в м. Києві державна адміністрація просить проводити розгляд справи без участі їх представника та за результатами розгляду справи прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, врахувавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Згідно із частиною 1статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина 4статті 41Конституції України). Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 15.10.1993 року, реєстровий №633-1, квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам її сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Дана квартира приватизована згідно з законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Загальна площа квартири становить 70,76 кв.м., що підтверджується даними технічного паспорту на квартиру. Факт права спільної сумісної власності сторін на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , підтверджується також даними інформаційної довідки Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» КВ-2020 №21885 від 29.07.2020 р., відповідно до якої згідно з даними реєстрових книг Бюро. Кв. [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 15.10.1993 р. Органом приватизації Жовтневої райдержадміністрації м. Києва, та зареєстрованого в Бюро 22.10.1993 р. за реєстровим №6331. Згідно даних свідоцтва про шлюб, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, вбачається, що 11.11.2014 р. [PERSON] зареєструвала шлюб з гр. [PERSON] (актовий запис № 3265), в зв`язку з чим змінила прізвище на « [PERSON] ». Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності, позивач [PERSON] посилається на те, що підставою для звернення до суду з позовом став спір, який виник між позивачем та відповідачами щодо порядку користування вказаною квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Між ними склалася напружена ситуація через постійні сварки та конфлікти. Сумісне проживання в квартирі з відповідачами є неможливим. Позивач бажає розпорядитися належною їй часткою у вказаній квартирі, проте вона позбавлена права такої можливості, оскільки частки співвласників не визначено. При цьому, вона письмово зверталася до відповідачів з пропозицією визначити частки кожного з співвласників у спільному майні, проте відповідачі через неприязні стосунки, добровільної згоди на визначення часток не надають. Таким чином, враховуючи те, що відповідачі відмовляються у добровільному порядку визначити частки у спільній квартирі, що належить їм на праві спільної сумісної власності, чим перешкоджають позивачу вільно розпоряджатися, володіти та користуватися своїм майном, позивач звернулася до суду із зазначеним позовом за захистом своїх прав. Так, з матеріалів справи вбачається, що між сторонами дійсно існує спір щодо порядку користування вказаною квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 15.03.2018 р. у справі №760/9882/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , яка діє і інтересах малолітньої [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, Відділ Державної міграційної служби Солом`янського району міста Києва, [PERSON] . [PERSON] , [PERSON] , Центр надання адміністративних послуг Солом`янської РДА в м. Києві про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яким у задоволенні позову - відмовлено. Вбачається, що позивач [PERSON] зверталася до відповідачів з пропозицією визначити частки кожного з співвласників у спільному майні, що підтверджується відповідними письмовими заявами позивача, які містяться в матеріалах справи. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідачі не оспорюють право власності позивача, а також її частку у спільному майні на квартиру за адресою: [ADDRESS] , що також було підтверджено відповідачами в судовому засіданні. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно із ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Порядок та підстави визначення часток у праві спільної часткової власності визначено у ст. 357 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному майні. Згідно із частиною 1 статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного із них є спільною сумісною власністю. У частинах 1, 2 ст. 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Відповідно до положень ч. 1 ст. 368 і ч. 2 ст. 372 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. Частиною 1 ст. 370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Згідно з положеннями статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 370 ЦК України, якою регулюється питання про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності та якою передбачено, що співвласники спільної сумісної власності, як і співвласники спільної часткової власності мають право на виділ у натурі частки із спільного майна з тією лише різницею, що учасники першої не мають завідомо визначених ідеальних часток у праві спільної власності, а відтак, вони мають бути передусім визначені, після чого стає можливим виділ частки в натурі. При визначені розміру часток співвласників у спільній сумісній власності вважається, що вони є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду. За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд звертає увагу на те, що згідно з п. 6 ч. 1 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд враховує, що виключно позивачу належить право обирати спосіб захисту порушеного права і що в результаті визначення розміру частки позивача між останньою і відповідачами припиняється право спільної сумісної власності та виникає право спільної часткової власності. За результатами судового розгляду, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, даючи юридичну оцінку поясненням сторін та доказам наявним в матеріалах справи, враховуючи закріплений чинним законодавством принцип рівності часток у спільній сумісній власності, суд прийшов до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене, а також те, що ніяких домовленостей про розмір часток між співвласниками не було, в зв`язку з конфліктною ситуацією в сім`ї, жодних доказів того, що участь когось з учасників спільної сумісної власності у надбанні майна була більшою або меншою - суду не надано, суд приходить до висновку, що частки співвласників є рівними, тобто по 1/4 кожного співвласника. Таким чином, суд вважає необхідним визнати за кожним із співвласників право часткової власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , - по 1/4 частини кожному.

Outcome: approved