Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

Позивач [PERSON] 01 грудня 2016 року звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на його користь в розмірі 50% з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання чотирьох неповнолітніх дочок: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], до їх повноліття. В обґрунтування позову вказував, що 30 квітня 1999 року він зареєстрував шлюб з відповідачем [PERSON] і проживав з нею до кінця грудня 2015 року. Від шлюбу вони мають чотирьох дочок. З кінця грудня 2015 року відповідачка залишила сім'ю та почала проживати з іншим чоловіком та винаймати з ним житло. Фактично шлюбні відносини були припинені у грудні 2015 року. Останні дев'ять місяців він не одержує від [PERSON] ніякої матеріальної допомоги на малолітніх дітей. Вона ухиляється від покладеного на неї обов'язку утримувати дітей. На даний час вона десь неофіційно працює, яку заробітну плату отримує, йому не відомо. Він не може отримувати допомогу на дитину від держави в розмірі 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, так як йому не відомо про заробітну плату дружини. Його пропозицію домовитися про її участь в утриманні дітей відповідач залишила без відповіді, аліменти вона нікому не сплачує, стягнень за виконавчими листами з неї не проводиться, інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків вона не має. На даний час він працює, але отримує невелику заробітну плату, так як постійно допомагає дітям у навчанні, роботі в будинку, готує їм їжу, займається їх вихованням, що потребує багато уваги. Його рідні не мають можливості надавати йому матеріальну допомогу, а тому просить стягувати з відповідача аліменти на його користь примусово за рішенням суду. Позивач [PERSON] та його представник по угоді адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали, в його обгрунтування пояснили так, як викладено вище в описовій частині рішення, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, згідно поштової довідки остання відсутня за адресою її місця реєстрації, а відтак в силу ч.5 ст.74 ЦПК України вважається, що судовий виклик вручений їй належним чином (а.с. 18). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові докази справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом установлено, що сторони від шлюбу мають чотирьох неповнолітніх дочок: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а.с.4,5,6,7), які проживають з батьком та знаходяться на його утриманні. Відповідач, як мати дітей, в достатньому розмірі добровільно матеріального утримання на своїх дочок не надає, хоч повинна надавати таке утримання. Згідно статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частинами 7-10 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ч.1,2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч.1 статті 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. За таких обставин суд постановляє рішення про стягнення аліментів у визначеному позивачем розмірі, який є реальним, відповідає принципам розумності та справедливості та вимогам закону. Відповідно до статті 88 ЦПК України суд стягує з відповідача [PERSON] в дохід держави судовий збір в розмірі 640 гривень.

Outcome: approved