Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] 16 січня 2018 року звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Ухвалою суду від 17 січня 2018 року позовну заяву залишено без руху у звязку із виявленими недоліками позовної заяви. 31 січня 2018 року [PERSON] подано до суду уточнену позовну заяву про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 14 липня 2001 року було укладено шлюб між ним та відповідачкою. Під час шлюбу ним було отримано у користування квартиру [ADDRESS] (далі спірна квартира). Вказану спірну квартиру внаслідок приватизації отримали у спільну часткову власність [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частці. Вважає, що 1/2 частка спірної квартири, яка належить [PERSON] є спільним сумісним майном подружжя та підлягає поділу між ним у рівних частинах. У звязку з наведеним просить суд поділити спільне майно подружжя, яке є обєктом спільної сумісної власності; виділити у власність позивача та відповідача по 1/4 частки спірної квартири. Ухвалою суду від 14 лютого 2018 року було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 02\~квітня 2018\~року відповідачем\~подано до\~суду відзив\~на позовну\~заяву,\~згідно якого\~[PERSON]\~позовні вимоги\~не визнала\~та просила\~суд у\~їх задоволенні\~відмовити.\~Зазначила,\~що спірна\~квартира приватизована\~згідно Закону\~України «Про\~приватизацію державного\~житлового фонду»,\~а тому\~1/2\~її частки\~спірної квартири належить відповідачу на праві особистої приватної власності та не може бути визнана спільним сумісним майном подружжя. 02 квітня 2018 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. 11 травня 2018 року [PERSON] подала заяву до суду про залишення зустрічної позовної заяви без розгляду. Ухвалою суду від 11 травня 2018 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя залишено без розгляду. Ухвалою суду від 11 травня 2018 року було закрито підготовче провадженні у справі та справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 06 червня 2018 року судом призначено за клопотанням позивача судову будівельно-технічну експертизу та на час проведення експертизи провадження у справі зупинене. Ухвалою суду від 01 серпня 2018 року провадження у справі відновлено у звязку із отриманням висновку експерта. Ухвалою суду від 26 вересня 2018 року визнано заяву про відвід судді необґрунтованим та провадження у справі зупинено на час розгляду вказаної заяви суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві та просив суд їх задовольнити. У судовому засіданні відповідач та її представник позовні вимоги не визнали в повному обсязі та просили у його задоволенні відмовити з підстав зазначених у письмовому відзиві. В судовому засіданні 16 жовтня 2018 року було проголошено вступну та резолютивну частину рішення. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає встановленим наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, 14 липня 2001 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Чирва) М.Ю., що підтверджується свідоцтвом про одруження Серії 1-КИ № 120132 від 14.01.2001 (а.с.41). 13 жовтня 2009 року народився [PERSON], батьками якого записано: батько [PERSON], мати [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження Серії 1-КИ №257356 виданого 06.11.2009 (а.с.12). Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2016 року, яке набрало законної сили 29.01.2016 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.6-7). 24 лютого 2018 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (після укладення шлюбу прийняла прізвище [PERSON]) [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії І-КИ №189541 (а.с.30). Згідно висновку експерта з питань судової оціночно-будівельної експертизи №42-18 від 23 липня 2018 року [PERSON] ринкова вартість квартири [ADDRESS] визначена на дату оцінки 23.07.2018 порівняльним підходом становить 367548,00 грн. без ПДВ (а.с.74-95). Згідно до ч. 2 ст. 355 ЦК України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно свідоцтва про право власності на житло №Ж-826 від 28.10.2008 квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної часткової власності [PERSON] 1/2 частка, [PERSON] 1/2 частка. Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (а.с.11). Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Як встановлено судом та не заперечувалось сторонами, [PERSON] належить на праві спільної часткової власності 1/2 частка спірної квартири, яку остання набула у власність під час шлюбу з позивачем. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя. Так, відповідач заперечує факт того, що 1/2 частка у спірній квартирі є спільним сумісним майном подружжя, з огляду на підстави її набуття у власність, а саме приватизацію цієї квартири. За таких обставин вбачається, що між сторонами існує спір щодо віднесення ? частки спірної квартири до спільного майна подружжя, водночас позивачем не заявлено позовні вимоги про визнання належної [PERSON] ? частки спірної квартири спільним сумісним майном подружжя. За положеннями ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Згідно до положень ч. 4, 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У відповідності до розяснень викладених у п. 25 пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року за № 11, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Так, із змісту позовної заяви вбачається, що позивач бажає саме визнати ідеальні частки подружжя в спірному майні без його реального поділу, водночас ним заявлено позовні вимоги про виділення частки у спірному майні. За таких обставин вбачається, що позивачем обрано невірний спосіб захисту прав, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити. У звязку із відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати згідно до положень ст. 141 ЦПК України, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed