Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

Позивач [PERSON] 26 грудня 2014 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 25 листопада 1995 року уклала з відповідачем шлюб. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], народження 23 січня 2009 року. Спільне життя з відповідачем не склалося у звязку з втратою взаємних почуттів, постійними сварками та різними поглядами на сімейне життя, що призвело до розпаду сімї. Позивач уважає збереження шлюбу неможливим та просить його розірвати. У судове засідання позивач не зявився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлений у визначений законом спосіб, у заяві на адресу суду позов підтримав, посилаючись на обставини, указані в позовній заяві. Суд уважає, що особисті пояснення позивача в судовому засіданні необовязкові, справа може бути розглянута в його відсутність на підставі наявних у ній доказів. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, уважає примирення та збереження сім'ї неможливими. Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 25 листопада 1995 року Каплинцівською сільською радою Пирятинського району Полтавської області, актовий запис № 7 (а.с. 10). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], народження 23 січня 2009 року (а.с. 6). Спільне життя позивача з відповідачем не склалося в звязку з втратою взаємних почуттів, постійними сварками та різними поглядами на сімейне життя, що призвело до розпаду сімї. За змістом положень ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України (далі СК) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі ст. 56 СК кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Частинами 3,4 ст. 56 СК передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 109 СК передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з роз'ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, міри, прийняті судом для збереження сім'ї, виявились безрезультатними, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя та збереження шлюбу між позивачем та відповідачем неможливо і суперечить їх інтересам та їх малолітньої дитини, збереження сім'ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. Приписами ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), установлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач квитанцією № k9/А/115 від 10.10.2014 сплатив судовий збір у розмірі 243 грн 60 коп, тому вказану суму суд стягує на користь позивача з відповідача.

Outcome: approved