Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

Позивач [PERSON] 07.06.2016 року звернулася до суду із позовом про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без дозволу батька, в обґрунтування позову зазначила, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 22.10.2005 року по листопад 2008 року. Від спільного шлюбу мають малолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. У звязку з проведенням АТО на території Донецької області та необхідністю оздоровлення дитини, позивач має намір тимчасово виїхати з дитиною за кордон, натомість батько дитини своєї згоди на це не дає, в звязку з чим, вона була вимушена звернутися до суду. Просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди батька [PERSON], [INFO]. Позивача, належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не зявився, надав заяву з підтриманням позову, просив винести по справі заочне рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату та місце слухання справи повідомлений належним чином. Суд вважає можливим розглянути справу без його участі. Згідно ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутності відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право, а також інший спосіб, що встановлений законом (ст. 16 ч. 2 ЦК України). Згідно зі ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. У відповідності до ч. 2 ст. 150 цього ж Кодексу батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до свідоцтва про шлюбу серія І-НО № 029539 від 18.04.2006 року, виданого виконкомом Красногорівської міської ради Марїнського району Донецької області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 22.10.2005 року, після реєстрації шлюбу прізвище дружині присвоєно «Тамаркіна». Згідно свідоцтва про народження серія І-НО № 064139 від 19.04.2006 року, виданого виконкомом Старомихайлівської селищної ради Марїнського району Донецької області, [PERSON] народився 09.04.2006 року, його батьками є [PERSON] та [PERSON]. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серія І-НО № 143223 від 23.12.2008 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Петровського районного управління юстиції м. Донецька, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, актовий запис № 288. Після розірвання шлюбу між подружжям, сторони почали проживати окремо. Дитина проживає спільно із своєю матір'ю. Судом встановлено, що мати дитини бажає тимчасово вивезти дитину за кордон у звязку з проведенням АТО на території Донецької області та необхідністю оздоровлення, що вимагає надання батьком дитини відповідачем по справі дозволу на виїзд дітей за кордон. Статтею 33 Конституцією України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Згідно зі ст. 64 ч.1 Конституції України конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені. Згідно ч. 7, ч. 8 ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Відповідно до ст.4 зазначеного Закону оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків . За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Вказана норма Закону повністю відображена в постанові Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231 «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення . Проїзний документ дитини видається органом внутрішніх справ за місцем проживання. У відповідності з п.2-2 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» чітко визначено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріального посвідчення копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків . Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Також необхідно зазначити, що згідно із Конвенцією про права дитини (ратифікована Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до вимог ст.ст.7,155 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що бажання позивачки отримати дозвіл на вивезення дітей за кордон узгоджується з її правами та обов'язками, покладеними на неї Сімейним кодексом України, а тому суд не вбачає жодних обставин, що обмежують згідно із законодавством право виїзду дитини за кордон і вважає, що надання такого дозволу буде відповідати інтересам дитини. Будь - яких обмежень для реалізації права на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньої дитини судом не встановлено.

Outcome: approved