Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

Позивач [PERSON] 23.01.2019 року звернувся до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості із заробітної плати, коштів за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка мотивована тим, що він з 12.11.2012 року по 14.06.2018 року перебував з відповідачем у трудових відносинах, працював на відокремленому підрозділі «Шахта «Курахівська» ДП «Селидіввугілля». З 14.06.2018 року наказом № 128с/к від 14.06.2018 року його було звільнено на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Після звільнення відповідач заборгував йому заробітну плату та не виплатив її до теперішнього часу. Вважає, що відповідач таким чином порушив трудове законодавство, тому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість із заробітної платі, компенсації за відпустку, вихідну допомогу у розмірі 3-місчяного середнього заробітку у розмірі 32 387 грн. 45 коп. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 14.06.2018 року і по день винесення судового рішення. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 28.01.2019 року відкрито провадження по справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 25.02.2019 року задоволено заяву позивача про витребування доказів, зобовязано ДП «Селидіввугілля» надати до суду довідку про середньоденну заробітну плату [PERSON], розраховану відповідно до постанови КМУ від 08.02.1995 року № 100, довідку про розмір нарахованої та виплаченої (невиплаченої) суми заробітної плати на момент звільнення, розмір компенсації нарахованої та виплаченої (невиплаченої) суми вихідної допомоги на момент звільнення, помісячний розрахунок нарахованої заробітної плати за 2018 рік та відомостей щодо її виплати. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, надав суду заяву, в якій просить слухати справу без його участі та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача ДП «Селидіввугілля» в судове засідання не зявився, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, надав суду відзив на позовну заяву в якій позовні вимоги не визнав та зазначив, що позивач в день звільнення не працював, у звязку з чим на нього не розповсюджуються норми ст. 116 КЗпП України та вказані суми повинні бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Натомість до теперішнього часу позивачем до підприємства не було предявлено з цього приводу ніяких письмових заяв. Крім того, надав суду довідку № 129 від 22.03.2019 року, згідно якої 18.01.2019 року була проведена остання виплата заборгованості по заробітній платі [PERSON] У звязку з чим, просить суд відмовити в задоволені позову у повному обсязі. Відповідно до вимог ст.\~279\~ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно запису № 8 трудової книжки серія АХ № 370698 від 12.11.2012 року, [PERSON] з 12.11.2012 року прийнятий до відокремленого підрозділу «Шахта «Курахівська» ДП «Селидіввугілля». Згідно запису № 10 трудової книжки серія АХ № 370698 від 14.06.2018 року, [PERSON] наказом № 128 с/к від 14.06.2018 року його було звільнено на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Як вбачається з копії наказу № 128 с/к від 14.06.2018 року відокремленого підрозділу «Шахта «Курахівська» ДП «Селидіввугілля» [PERSON] було звільнено на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у звязку невиконанням умов колективного договору (несвоєчасною виплатою заробітної плати) з виплатою вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку. [PERSON] з наказом ознайомлений, про що свідчить його особистий підпис. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган, повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, обовязок із проведення з працівником розрахунку покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану плату. Стаття 117 КЗпП України застосовується у разі несвоєчасної виплати належних працівнику від підприємства сум незалежно від наявності клопотання працівника про таку виплату. Оформивши звільнення позивача та видавши йому трудову книжку, відповідач свій обовязок із проведення з працівником розрахунку не здійснив, а тому є підстави для застосування до відповідача відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст. 117 КЗпП України. Згідно п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» за своєю структурою заробітна плата складається: з основної - винагороди за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норм часу, виробітку, обслуговування, посадових обов'язків); із додаткової - винагороди за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці (доплати, надбавки, гарантійні й компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій); а також із заохочувальних та компенсаційних виплат - винагороди за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційних та інших грошових і матеріальних виплат, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад установлені цими актами норми. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до розяснень, які надані Верховним судом України в постанові Пленуму № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі застосування ст. 117 КЗпП України перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відсутність письмової вимоги позивача про розрахунок при звільненні не виключає обовязок роботодавця здійснити працівникові всі належні йому виплати в день звільнення. Крім того, суд звертає увагу, що з наказом № 128 с/к від 14.06.2018 року, [PERSON] був ознайомлений в день звільнення, про що свідчить його особистий підпис на наказі. Вказана обставина дає суду всі підстави вважати, що [PERSON] перебував на підприємстві в день звільнення та відповідач мав змогу здійснити з ним відповідні розрахунки. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, суд вважає, що вони задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до довідки № 129 від 22.03.2019 року, виданої ВП «Шахта «Курахівська» ДП «Селидіввугілля», 18.01.2019 року була проведена остання виплата заборгованості по заробітній платі [PERSON] Крім того, з довідки № 129 від 22.03.2019 року, виданої ВП «Шахта «Курахівська» ДП «Селидіввугілля», вбачається, що середньоденний заробіток [PERSON] становить 514 грн. 02 коп. Згідно листа № 224/0/103-17/214\~від 19.10.2017\~року Мінсоцполітики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу в 2018 році» відповідно до якого кількість робочих днів позивача з розрахунку з 14.06.2018 року (день звільнення) складала би 138 днів: червень 2018 року 10 днів; липень 2018 року 22 днів, серпень 2018 року 22 дні, вересень 2018 року 20 днів, жовтень 2018 року 22 дні, листопад 2018 року 22 дні, грудень 2018 року 20 днів. З урахування листа № 78/0/206/18\~від 08.08.2018\~року Мінсоцполітики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу в 2019 році» кількість робочих днів позивача в 2019 році з розрахунку до 18.01.2019 (день фактичного розрахунку) склала би 12 днів. Таким чином, сума компенсації за час затримки розрахунку станом на день розрахунку складає: 514 грн. 02 коп. (середньоденна заробітна плата) Х 150 (кількість днів затримки розрахунку) = 77 103 грн. 00 коп. Повно і всебічно зясувавши обставини по справі, надані суду докази, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, відповідно до ст. 263 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку у сумі 77 103 грн. 00 коп. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає суму, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача по справі підлягає стягненню судовий збір на користь держави пропорційно до\~задоволеної частини\~вимог в розмірі 768 грн. 40 коп., оскільки позивач на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від його сплати за подання позову до суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial