Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

Позивач [PERSON] 08.12.2008 р. звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із вищезазначеним позовом. Мотивуючи свої вимоги тим, що під час шлюбу з [PERSON] ними було придбано у власність автомобіль марки DAEWOO MATIS, 2002 року випуску, держаний номер [NUMBER]. Без його згоди [PERSON] у травні 2008 р. здійснила відчуження вказаного автомобілю на користь [PERSON], чим порушила його права. В процесі розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги, згідно останньої редакції позовних вимог просив визнати правочин по відчуженню автомобілю недійсним та визнати право особистої приватної власності [PERSON] на автомобіль. Позивач та його представник за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідачка та її представник [PERSON] позовні вимоги не визнали повністю, просили відмовити у їх задоволені. Згідно довідки відділу [PERSON] України в Одеській області від 02.06.09 р. №42/1-2609, встановлено що 22.05.2008 р. автомобіль марки DAEWOO MATIS, 2002 року випуску, держаний номер [NUMBER] знятий з обліку для реалізації за дорученням ВКО 314805 від 19.05.2008 р. довіреною особою [PERSON] Та 23.05.2008 р. зареєстрований на імя [PERSON], [INFO] на підставі довідки-рахунку ЦБР 312632 від 23.05.2008р., свідоцтва про реєстрацію ВНС-060318. 02.02.2009 р. автомобіль зареєстрований на імя [PERSON], [INFO] на підставі довідки-рахунку ДДР 842518 від 31.01.2009 р., свідоцтво про реєстрацію ВНС-134579. Видано д/н [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію ВНС-196700. У судовому засіданні сторони по справі визнали, що спірний автомобіль у серпні 2007 р. був придбаний у [PERSON] під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] Після отримання грошових коштів за проданий автомобіль від [PERSON], згідно розписки від 13.08.2007р., [PERSON] була видана довіреність від 13.08.2007 р. на імя [PERSON] та [PERSON] на право розпорядження автомобілем марки DAEWOO MATIS, 2002 року випуску, держаний номер [NUMBER], без повного переоформлення автомобілю на нового власника. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. 23.10.2008 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] за рішенням Малиновського райсуду м. Одеси розірвано. Між сторонами існує спір про поділ майна подружжя. З аналізу вищенаведеного вбачається, що [PERSON] у травні 2008 р. здійснила відчуження спірного автомобілю на імя [PERSON] без згоди [PERSON] Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згоди на відчуження [PERSON] спірного автомобілю [PERSON] не надавав. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази, що спростовують наведені обставини відповідачкою суду не надано. Згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» N9 від 06.11.2009 р. правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON], про визнання правочину по відчуженню спірного автомобілю недійсним підлягають задоволенню. Згідно статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Доказів щодо належності грошових коштів особисто [PERSON], за які здійснено у 2007 р. придбання спірного автомобілю у [PERSON] суду позивачем не надано. Тому суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання права особистої приватної власності [PERSON] на спірний автомобіль задоволенню не підлягають, у звязку з необґрунтованістю та недоведеністю.

Outcome: partial