Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-20 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника [PERSON] , 12.02.2020 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, визначення місця проживання дитини. В обгрунтування позову посилається на те, що вона 14.04.2015 року уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований Звенячинською сільською радою Заставнівського району Чернівецької області, за актовим записом №05. Від спільного проживання в шлюбі мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає біля неї та знаходиться на її утриманні. Причиною розпаду сім`ї є несумісність характерів, різниця у поглядах на життя, втрата любові один до одного та часті сварки між ними. Зловживання відповідачем спиртними напоями. Внаслідок чого з листопада 2019 року не підтримують фактичних шлюбних відносин, спільного господарства не ведуть, кожен з них живе своїм життям. З цих підстав вважає, що їх шлюб розпався, носить формальний характер та просила його розірвати. Вказала, що після розірвання шлюбу бажає відновити своє дівоче прізвище [PERSON] . Також зазначила, що після припинення спільного проживання із відповідачем біля неї залишився проживати їх малолітній син на його якого відповідач добровільно не надає допомоги для його утримання, не цікавиться його життям, а тому того просила суд постановити рішення про стягнення із відповідача на її користь аліменти для утримання сина у твердій грошовій сумі 2000 грн. щомісячно і до досягнення ним повноліття. Крім цього позивач просить суд постановити рішення яким залишити проживання малолітнього сина [PERSON] із нею. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву підтримав, просив задовольнити з підстав викладених в заяві. Відповідач [PERSON] \~в судове\~засідання не\~з`явився, про\~розгляд справи\~повідомлявся належним\~чином судовою\~повісткою,\~причини неявки\~суду не\~вказав,\~заяви про\~відкладення розгляду\~справи та\~відзиву на\~позовну заяву\~до суду\~від нього\~ не\~надходило, а тому справу, зі згоди представника позивача розглянуто в порядку заочного розгляду на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Представник третьої особи - служби у справах дітей Заставнівської РДА Чернівецької області Лазарко О.О. в судовому засіданні підтримала наданий висновок, вказала, що після обстеження умов проживання дитини та проведеної перевірки вони вважають за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] разом з матір`ю. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що являється батьком позивачки [PERSON] . Зазначив, що в лютому 2020 року між дочкою та зятем був конфлікт, останній її побив. Вказав, що відповідач знаходиться за кордоном. Сином не цікавиться. В липні передав посилку та 150 Євро, які привіз його брат. Донька з сином проживає в його будинку. Після одруження також проживали з ним. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, свідка, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов доведений та обґрунтований та підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 2 ст.\~112\~СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 14.04.2015 [INFO] , що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 14.04.2015 року (а.с.83). Причиною розпаду сімї є несумісність характерів, різниця у поглядах на життя, втрата любові один до одного та часті сварки між сторонами, внаслідок чого сторони з листопада 2019 року не підтримують фактичних шлюбних відносин, спільного господарства не ведуть. Враховуючи відсутність у сторін бажання зберегти сім`ю, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, збереження сім`ї суперечить їх інтересам, шлюб розпався, носить формальний характер, а тому його слід розірвати. Згідно ст.\~113\~Сімейного кодексу\~України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На виконання вимог ст.\~113\~СК України та зважаючи на вибір позивача, прізвище останньої слід змінити на [PERSON] . Статтею 180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ч. 3 ст.\~181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 ст.\~191\~СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судом встановлено, що сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Наведене вбачається з копії свідоцтва про народження (а.с.9). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Утримання дитини є рівним обов`язком як матері, так і батька. Судом встановлено, що до складу сім`ї позивача [PERSON] входить син [PERSON] , який перебуває на її утриманні. Позивач офіційно не працевлаштована, проживає з сином разом з батьками, бабусею та дідусем та перебуває на їх утриманні, що вбачається із довідок та акту обстеження матеріально-побутових умов Звенячинського страстинського округу №1 виконокму Кострижівської селищної ради (а.с.37, 40). Згідно ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст.\~82\~ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] проживає біля матері, фізично здоровий, у нього відсутні інші діти, є працездатним. Офіційно не працевлаштований. В центрі зайнятості, як безробітній не зареєстрований. Наведене підтверджується, довідками Звенячинського страстинського округу №1 виконокму Кострижівської селищної ради, довідки Заставнівської районної філії Чернівецького обласного центру зайнятості (а.с.54,63). Крім цього в судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] знаходиться на роботі за кордоном. У відповідності з ч. 2 ст.\~182\~СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При призначенні аліментів суд також враховує, матеріальне становище та стан здоров`я дитини. Таким чином суд, врахувавши вимоги статті 182\~СК України та інші обставини, що мають істотне значення вважає, що без погіршення матеріального становища відповідача, на користь позивача з відповідача необхідно стягувати аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі розміром 2000 грн., щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення повноліття, починаючи з дня подачі заяви 12.02.2020 року. Згідно ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч.2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.ч. 6, 8, 9 ст.7\~СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Судом встановлено, що сторонни [PERSON] та [PERSON] _4 є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 21.09.2016 року Заставнівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області (а.с.9). 14.04.2015 року між сторонами було укладено шлюб, що вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.8). Встановлено, що на даний час сторони з листопада 2019 року разом не проживають, між ними склались неприязні відносини. Сторони проживають окремо, згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина між ними не досягнуто. Як передбачає ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності до положень ст.157\~СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. За правилами ч. 1 ст.161\~СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У п. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. З матеріалів справи вбачається, що після припинення спільного проживання сторін, малолітній [PERSON] залишився проживати біля матері [PERSON] , яка проживає біля своїх батьків. Мати піклується сином, матеріально його забезпечує всім необхідним для його нормального життя та розвитку. Батько знаходиться за кордоном, життям сина не цікавиться. Згідно ч. 4, 5 ст.\~19\~СК України передбачена обов`язкова участь органу опіки та піклування при розгляді спору щодо місця проживання дитини. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З наданого суду висновку про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , №01-39/21-1087 від 16.07.2020р., вбачається, що служба у справах дітей Заставнівської РДА Чернівецької області вважає за доцільне визначити місце проживання дитини за місцем його реєстрації, тобто з матір`ю [PERSON] . При ухваленні даного рішення суд враховує вимоги п. 2 Декларації прав дитини про те, що дитині повинні бути надані можливості і сприятливі умови, які б дозволили їй розвиватися розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи і гідності при найвищому забезпеченні інтересів дитини. З огляду на наведене суд вважає, що визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] найбільше відповідатиме інтересам дитини, де з урахуванням взаємовідносин сторін створено всі необхідні умови для належного розвитку дитини, забезпечення всіх її потреб, а тому позовні вимоги щодо проживання [PERSON] разом з матір`ю слід задовольнити. Згідно ч. 1 ч. 3 ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, то, відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача у дохід держави. На підставі викладеного, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, ст. 110, 112-115 СК України, ст.ст.. 180, 181, 182, 184, 191,

Outcome: approved