Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON] 30.11.2016 року звернувся до суду з позовом до ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з відповідачем по справі він перебував у трудових відносинах з 02.11.1995 року по 16.06.2005 року, з 31.07.2006 року по 03.09.2012 року та з 25.11.2014 року по 18.03.2016 року, працюючи перед звільненням на посаді машиніста гірничих виїмкових машин підземним з повним робочим днем в шахті. Звільнений був на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України через невідповідність виконуваній роботі за станом здоровя. Під час роботи в шахті позивач отримав професійні захворювання, що підтверджується Актом розслідування причин6 виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 25.04.2016 року. Згідно з медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії Державної установи «Інститут медицини праці національної академії медичних наук України» Клініки професійних захворювань № 9/286 від 15.03.2016 року йому встановлено діагноз хронічний бронхіт П ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН 1-П ст., хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії затухаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом, хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, початкові явища (1 ст.) захворювання професійні, встановлені вперше. 01.06.2016 року згідно довідок МСЕК позивачу встановлено 65% первинно втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності строком до 01.07.2017 року. Внаслідок професійного захворювання, позивач зазнав моральну шкоду, яка полягає в тому, що він будучи здоровою працездатною людиною у віці 41 рік став непрацездатним, йому встановлена інвалідність, він втратив 65% професійної працездатності. Він тривалий час перебуває на лікуванні, вимушений нести матеріальні витрати на лікування, вказані обставини значно знизили його можливості реалізації матеріальних та духовних потреб, саме протікання хвороби повязано з фізичним болем, який носить постійний характер. Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює в 100000 грн. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги та доводи, викладені в позовній заяві, підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача ДП «ВК «Краснолиманська» [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив відмовити в їх задоволенні. Представник третьої особи Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Красноармійську Донецької області в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій просив рішення винести на розсуд суду. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з відповідачем по справі ДП «ВК «Краснолиманська» перебував у трудових відносинах з 02.11.1995 року по 16.06.2005 року, з 31.07.2006 року по 03.09.2012 року та з 25.11.2014 року по 18.03.2016 року, працюючи на різних роботах, перед звільненням працював на посаді машиніста гірничих виїмкових машин підземним з повним робочим днем в шахті (а.с. 6-14). Звільнений був на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України через невідповідність виконуваній роботі за станом здоровя. Під час роботи в шахті позивач отримав професійні захворювання, що підтверджується Актом розслідування причин6 виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 25.04.2016 року (а.с. 25-27). Згідно з медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії Державної установи «Інститут медицини праці національної академії медичних наук України» Клініки професійних захворювань № 9/286 від 15.03.2016 року йому встановлено діагноз хронічний бронхіт П ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН 1-П ст., хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії затухаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом, хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, початкові явища (1 ст.) захворювання професійні, встановлені вперше (а.с. 24). 01.06.2016 року згідно довідок МСЕК позивачу встановлено 65% первинно втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності строком до 01.07.2017 року (а.с. 15-17). Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Законом України Про охорону праці, а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоровя або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обовязків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Судом встановлено, що тяжкі та шкідливі умови праці призвели до професійних захворювань позивача. Висновком МСЕК від 01.06.2016 року йому було встановлено 65% втрати професійної працездатності в звязку з професійними захворюваннями, він визнаний інвалідом третьої групи, дата чергового переогляду 01.06.2017 року (а.с. 15-17). В звязку з цим 30.11.2016 року позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування моральної шкоди. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обовязку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами статті 237-1 КЗпП України. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в звязку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив 65% працездатності в звязку з професійними захворюваннями, визнаний інвалідом третьої групи. Після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина. Вищезазначене законодавство, а також розяснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» повязують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих звязків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу [PERSON] заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, розясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на її відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоровя позивача, те, що професійна працездатність в звязку з професійним захворюванням втрачена на 65 %, він визнаний інвалідом 3 групи. Виходячи із викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача ДП «ВК «Краснолиманська» на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 35000 грн. Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров»я. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати: по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial