Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

Позивач [PERSON] 03.06.2019 року звернувся до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка мотивована тим, що він з 28.07.2017 року по 16.04.2019 року перебував з відповідачем у трудових відносинах, працював на відокремленому підрозділі «Шахта «1-3 Новогродівська» ДП «Селидіввугілля». З 16.04.2019 року наказом № 65-К від 16.04.2019 року його було звільнено на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України за станом здоров`я з виплатою одноразової вихідної допомоги. Після звільнення відповідач заборгував йому заробітну плату та не виплатив її до теперішнього часу. Вважає, що відповідач таким чином порушив трудове законодавство, тому з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість із заробітної платі у розмірі 55 534 грн. 64 коп. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 16.04.2019 року і по день винесення судового рішення, а також понесені ним судові витрати.. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 07.06.2019 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 19.06.2019 року відкрито провадження по справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, надав суду заяву, в якій просить слухати справу без його участі та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача ДП «Селидіввугілля» в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, надав суду відзив на позовну заяву в якій позовні вимоги не визнав та зазначив, що позивач в день звільнення не працював, у зв`язку з чим на нього не розповсюджуються норми ст. 116 КЗпП України та вказані суми повинні бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Натомість до теперішнього часу позивачем до підприємства не було пред`явлено з цього приводу ніяких письмових заяв. Крім того, надав суду довідку № 05-337 від 11.07.2019 року, згідно якої 13.06.2019 року та 03.07.2019 року позивачу була проведена часткова виплата заборгованості по заробітній платі у розмірі 2992 грн. 00 коп. У зв`язку з чим, просить суд відмовити в задоволені позову у в частині суми вже виплаченої заборгованості по заробітній платі та в повному обсязі в частині позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. Відповідно до вимог ст.\~279\~ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно запису № 24 трудової книжки серія [NUMBER] від 28.07.2014 року, [PERSON] з 28.07.2014 року прийнятий до відокремленого підрозділу «Шахта «1-3 Новогродівська» ДП «Селидіввугілля». Згідно запису № 30 трудової книжки серія [NUMBER] від 28.07.2014 року, [PERSON] наказом № 65-к від 16.04.2019 року його було звільнено на підставі п. 2 ст. 40КЗпП України за станом здоров`я з виплатою одноразової вихідної допомоги. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган, повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, обов`язок із проведення з працівником розрахунку покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану плату. Стаття 117 КЗпП України застосовується у разі несвоєчасної виплати належних працівнику від підприємства сум незалежно від наявності клопотання працівника про таку виплату. Оформивши звільнення позивача та видавши йому трудову книжку, відповідач свій обов`язок із проведення з працівником розрахунку не здійснив, а тому є підстави для застосування до відповідача відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст. 117 КЗпП України. Згідно п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» за своєю структурою заробітна плата складається: з основної - винагороди за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норм часу, виробітку, обслуговування, посадових обов`язків); із додаткової - винагороди за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці (доплати, надбавки, гарантійні й компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій); а також із заохочувальних та компенсаційних виплат - винагороди за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційних та інших грошових і матеріальних виплат, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад установлені цими актами норми. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до роз`яснень, які надані Верховним судом України в постанові Пленуму № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі застосування ст. 117 КЗпП України перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відсутність письмової вимоги позивача про розрахунок при звільненні не виключає обов`язок роботодавця здійснити працівникові всі належні йому виплати в день звільнення. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню, оскільки відповідно до довідки № 05-337 від 11.07.2019 року, згідно якої 13.06.2019 року та 03.07.2019 року позивачу була проведена часткова виплата заборгованості по заробітній платі у розмірі 2992 грн. 00 коп. Крім того, з довідки № 05-337 від 11.07.2019 року, виданої ВП «1-3 Новогродівська» ДП «Селидіввугілля», вбачається, що середньоденний заробіток [PERSON] становить 795 грн. 98 коп. З урахування листа № 78/0/206/18\~від 08.08.2018\~року Мінсоцполітики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу в 2019 році» кількість робочих днів позивача в 2019 році з розрахунку 16.04.2019 року (день звільнення) по 04 вересня 2019 року (день ухвалення судового рішення) склала 92 дні, а саме: квітень 2019 року 6 днів; травень 2019 року 21 день, червень 2019 року 18 днів, липень 2019 року 23 дні, серпень 2019 року 21 день; вересень 2019 року 3 дні. Таким чином, сума компенсації за час затримки розрахунку станом на день розрахунку складає: 795 грн. 98 коп. (середньоденна заробітна плата) Х 92 (кількість днів затримки розрахунку) = 73 230 грн. 16 коп. Повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, надані суду докази, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, відповідно до ст. 263 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі у розмірі 52\~542 грн. 64 коп. та середнього заробітку за час затримки розрахунку у сумі 73 230 грн. 16 коп. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає суму, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. З огляду на те, що судом позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, задоволено у повному обсязі, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача по справі на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до\~задоволеної частини\~вимог в розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial