Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

Позивач 14.07.2017р. звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] (третя особа - Управління-служба у справах дітей Соборної районної у м. Дніпрі ради) про припинення права осіб на частку в квартирі [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. № 3 - 10). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 18.07.2017р. відкрито провадження у справі і справу призначено до судового розгляду (а.с. № 38). В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що квартира належить сторонам у справі на праві спільної часткової власності трьом співвласникам: позивачеві [PERSON] (10/12) і відповідачам [PERSON] і її сину [PERSON] по 1/12 кожному. Сторони не є членами сім'ї, не проживають спільно, а мають лише родинні зв'язки. Тому, посилаючись на те, що його частка є найбільшою, а частки відповідачів незначними, з урахуванням висновку спеціаліста про неможливість виділення часток в натурі, за умови внесення ним на депозитний рахунок суду суми компенсації вартості квартири, беручи до уваги, що відповідачі забезпечені житлом, посилаючись на норми ст. 365 ЦК України, просить суд припинити право спільної часткової власності на квартиру відповідачів і визнати за ним право власності на 2/12 частки квартири. Представник позивача - [PERSON] (діє за довіреністю від 12.06.2017р. - а.с. № 111) заявою від 19.11.2018р. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити (а.с. № 110). Позивач [PERSON] заявою від 30.01.2019р. просив суд розглянути справу в судовому засіданні 30.01.2019р. за його відсутністю та без технічної фіксації судового процесу (а.с. № 122-123). Відповідачка [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина, своєю заявою від 30.01.2019р. просила суд справу розглядати за її відсутності, направивши їй рішення суду поштою (а.с. № 117). Раніше, а саме 12.06.2018р. відповідачка [PERSON] надала суду відзив на позов, в якому просила в задоволенні позову відмовити, оскільки іншого житла в них з сином немає, син зареєстрований у її батьків, вони з сином проживають у її батьків за адресою: [ADDRESS] (а.с. № 84-85). Представник Управління-служби у справах дітей Соборної районної у м. Дніпрі ради Вєтрова Т.І. (діє за довіреністю від 23.03.2018р. - а.с. № 83) в заяві від 13.06.2018р. зазначила, що проти виплати грошової компенсації відповідачам за їх частки в квартирі вона заперечень не має (а.с. № 82). Під час розгляду справи в підготовчому та судовому засіданнях 19.11.2018р. та 30.01.2019р. вирішено питання про розгляд справи за відсутності представника Управління-служби у справах дітей Соборної районної у м. Дніпрі ради з урахуванням їх належного повідомлення (а.с. № 102, 113) та заяв представників третьої особи Вєтрової Т.І. та Свердліна О.В. від 13.06.2018р. та 30.01.2019р. (відповідно) про розгляд справи за їх відсутності (а.с. № 82, 121). З урахуванням поданих суду зазначених вище заяв суд відповідно до ст. 223, ч.2 ст. 247 ЦПК України розглянув справу з винесенням рішення за відсутності усіх сторін (їх представників) та без технічної фіксації судового процесу. Підстав для винесення по справі заочного рішення не має, оскільки відповідачка надала суду відзив, з якого вбачається, що вона позов не визнає. При розгляді справи, суд враховує норму п. 9 ч. 1 Розділу XI «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІІ від 03.10.2017р., який набрав чинності з 15.12.2017р., згідно якого справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до вимог ст. 197 ЦПК України та положень п. 9 ч. 1 Розділу XI «Перехідні положення» ЦПК України підготовче засідання в справі проведено 19.11.2018р. (а.с. № 112). Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (ч. 1. ст.13 ЦПК України) Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивачеві [PERSON] і відповідачам - [PERSON] і її неповнолітньому сину [PERSON] на праві спільної часткової власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], кв. [NUMBER]. Так, позивачеві належить 10/12 частки квартири, з яких (ј частина, що дорівнює 3/12) належить на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого чотирьом співвласникам ([PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON]) виконавчим комітетом Ради народних депутатів у порядку Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 24.12.1997р. (а.с. № 11). 7/12 часток належить позивачеві на підставі договору дарування квартири від 26.07.2013р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Петрушенською І.Р., зареєстрованого в реєстрі за № 34, на підставі якого попередні власники [PERSON] та [PERSON], подарували свої частки квартири позивачеві (а.с. № 12 - 15). Відповідачці [PERSON] належить 1/12 частина квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.01.2010р., яку вона успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] Її сину [PERSON] також належить 1/12 частки квартири, що видно з технічного паспорта та Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.06.2007р.(а.с.№ 14 - 17). На замовлення позивача ФОП [PERSON] виготовлено висновок від 14.06.2017р. № 14-06/17 спеціаліста з будівельно-технічних питань щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна, яким встановлено, що розподіл частин квартири [NUMBER], яка знаходиться в [ADDRESS], в натурі відповідно до ідеальних часток співвласників в розмірі 10/12 (складаються з 7/12 та 1/4), 1/12 та 1/12 з технічної точки зору не можливий, частини об'єкту не є відокремленими, не мають окремих виходів, не можуть бути виділені в натурі (а.с. [NUMBER]). Позивачеві належить 83,33 % частини квартири, в той час як відповідачам - 16,67 % (по 8,34 % кожному), отже частка кожного з відповідачів і в цілому частки обох є незначними. На замовлення позивача оцінювачем [PERSON] (який працює у суб'єкта оціночної діяльності ТОВ «Віконт - Консалтинг») визначено ринкову вартості часток у нерухомому майні (квартирі [ADDRESS]) виготовлений Звіт про оцінку нерухомого майна від 14.06.2017р., у відповідності до якого ринкова вартість 1/12 частини квартири складає - 71 476,92 грн., всього ринкова вартість 2/12 частин кватири складає - 142 953,84 грн. (а.с. № 19). На депозитний рахунок суду позивачем внесена сума 142 953,84 грн., що підтверджується квитанцією від 16.03.2018р. № 0.0.988393955.1 (а.с. № 62). В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Тобто для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. При цьому право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02.07.2014р. № 6-68цс14. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім'ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном. З аналізу судової практики вбачається, що поняття «незначна частка» є оціночним, тому при вирішенні спору в судовому порядку суд враховує співвідношення вартості всього майна, часток кожного, тощо. Згідно з правовою позицією, викладеною у Постанові Верховного Суду України від 15.07.2016р. у справі №6-1599ц16, тягар доказування, що частки відповідачів є незначними і вони не можуть бути виділені в натурі, несе позивач. Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в пункті 6 статті 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 13.01.2016р. № 6-2925цс16. Отже, наведене свідчить, що відсутність технічної можливості реального поділу об'єкта нерухомого майна - не є безумовною підставою для припинення права власності власника на відповідну частку майна, але допускається при наявності низки обставин. Сторонами не заперечується та обставина, що вони не є членами сім'ї, проживають окремо. Крім того, судом встановлено, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.12.2017р. у справі № 205/4245/17 (провадження № 2/205/2522/17) задоволені вимоги позивача [PERSON] до [PERSON] і [PERSON] про усунення позивачеві перешкод у користуванні квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] (а.с. № 73). Як зазначала відповідачка, заочне рішення переглядається і справа до цього часу не розглянута остаточно. Вона з сином досі проживають у вказаній квартирі. За даними сайту «Судова влада України» справа № 205/4245/17 (провадження № 22ц/803/2271/19) призначена Дніпровським апеляційним судом до розгляду на 23.04.2019р. (а.с. №124). Судом також встановлено, що відповідачка [PERSON] (її дошлюбне прізвище «[PERSON]») має у власності 1/3 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с. № 118, 119). Ця квартира була набута нею у власність у порядку участі у процедурі приватизації у 1997р. разом з членами родини - батьками [PERSON] і [PERSON] згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», що видно зі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Ради народних депутатів від 10.01.1997р. і Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно і Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 13.06.2018р. (а.с. № 87-89, 118, 119). З урахуванням того, що відповідачі фактично не проживають у спірній квартирі, мають інше житло, а відповідачка має у власності 1/3 частину квартири, що також знаходиться у межах м. Дніпра, завдяки чому відповідачі мають можливість забезпечити себе житлом і права дитини на житло порушені не будуть, з урахуванням того, що частки відповідачів є незначними, а позивачем внесено на депозитний рахунок суду суму компенсації за спірні частки, то припинення за рішенням суду права власності відповідачів на частку у спільному майні, не завдасть істотної шкоди інтересам відповідачів, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог про припинення права спільної часткової власності і визнання права власності за позивачем з компенсацією вартості часток. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦК України та приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволено в повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки [PERSON] (повнолітня) на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору при подачі позову у розмірі 1% від ціни позову, а саме - 1 429грн.54коп. (а.с. № 2). На підставі викладеного,

Outcome: approved