Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-28 00:00:00

Позивач - [PERSON] 26.09.2016 року звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON], приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON], в якій, з урахуванням уточнень до позовної заяви, просить суд: визнати недійсним договір позики від 07.11.2015року, укладений між нею - [PERSON] та [PERSON], визнати недійсним іпотечний договір від 07.11.2015року, укладений між нею - [PERSON] та [PERSON], стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 20000,00грн., а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 6890,00грн. В обґрунтування заявленого позову [PERSON] посилається на те, що 26 жовтня 2015року її чоловік - [PERSON] взяв в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 160000 доларів США на строк до 07.11.2015р., про що було складено розписку від 26.10.2015р. У подальшому, як вказує позивачка - [PERSON], у звязку з тим, що[PERSON], не маючи можливості повернути борг у вказаний строк, з метою забезпечення виконання зобовязань, її чоловіком [PERSON] було вирішено закласти майно - земельну ділянку та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: Одеська обл., Овідіопольський р-н, с. Санжійка, вул. Грибівська, 33, яке належить їй - [PERSON], під іпотеку. При цьому, позивачка зазначає, що чоловік запевнив її, що борг буде повернуто [PERSON] в строк до 06.05.2016р. Отже, [PERSON] вказує, що07 листопада 2015р. під впливом тиску чоловіка -[PERSON], вона з [PERSON] уклали договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №1547. Позивачка вказує, що за умовами договору позики вона нібито отримувала у [PERSON] грошові кошти у сумі 3667200 грн., що в еквіваленті складає 160000 доларів США, згідно з офіційним курсом НБУ, на день підписання договору позики. 07 листопада 2015р. у забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за договором позики, між [PERSON] та [PERSON] було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрований в реєстрі за № 1548. Згідно умов п. 1.1. іпотечного договору, іпотекодавцем передано в іпотеку наступне нерухоме майно: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Одеська обл., Овідіопольський р-н., с. Санжійка, вул. Грибівська, 33; земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, площею 0,1000 га, у тому числі земельними угіддями, що розташована за адресою: Одеська обл.., Овідіопольський р-н, с. Санжійка, вул. Грибівська, 33, кадастровий номер: 5123781300:03:001:0349. 17 травня 2016р. було повернуто частину боргу у розмірі 13000 доларів США. 10 червня 2016р. було повернуто частину боргу у розмірі 12000 доларів США. Позивачка вказує, що 07 вересня 2016р. нею було отримано лист з вимогою про усунення порушень (іпотечне повідомлення), в якому [PERSON] попереджував, що у випадку несплати позики у сумі 135000 доларів США, в еквіваленті в гривню за офіційним курсом НБУ на день повернення, а також 3 процентів річних від простроченої суми позики у розмірі 36896,40 грн. у 30-денний строк, ним буде прийнято рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, або на підставі рішення суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, тобто [PERSON], у позасудовому порядку передбаченому п.4.8.2. іпотечного договору. Однак, позивачка зазначає, що на момент укладення договору позики та іпотечного договору від 07.11.2015р. вона діяла під натиском свого чоловіка [PERSON], її волевиявлення було невільним та не відповідало її внутрішній волі, гроші по договору позики від 07.11.2015 р. вона не отримувала. Викладені обставини, на думку позивачки, свідчать про порушення умов догорів та підставою для визнання їх недійсними. Крім того, позивачка вважає, що їй була нанесена значна моральна шкода та душевні страждання внаслідок завданих дій з боку відповідача, внаслідок переживань у неї погіршився стан здоровя, загострилися хронічні хвороби, почались випадки безсоння. Також факт того, що майно, в якому вона проживає постійно, докладала довгі роки зусиль для його придбання та подальшого підтримання, раптом може його втратити, призводить до постійних хвилювань та погіршення самопочуття, що в свою чергу призводить до зміни графіку життя, не є скритним фактом та є моральними стражданнями. З урахуванням викладеного, [PERSON] звернулася до суду з відповідним позовом про визнання договору позики та іпотечного договору недійсними, та відшкодування моральної шкоди. У судовому засіданні 26.10.2016року представник [PERSON] [PERSON], будучи незгодним з позовом [PERSON], надав зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, яка в свою чергу була прийнята судом для спільного розгляду з первісним позовом. Під час розгляду справи представник [PERSON] [PERSON] вточнив зустрічний позов та згідно з останньою редакцією позову, [PERSON] просить суд стягнути зі [PERSON] на свою користь заборгованість за договором позики від 07.11.2015року у розмірі 135000,00 доларів США у гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення рішення, три проценти річних від простроченої суми позики за період з 07.05.2016 року по 23.01.2017 року у розмірі 80952 гривні 00 копійок, а також витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування наданого зустрічного позову представник [PERSON] посилається на те, що 07.11.2015року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрований в реєстрі за № 1547, за умовами якого, позичальник отримав у позикодавця грошові кошти у сумі 3667200 (три мільйони шістсот шістдесят сім тисяч двісті) гривень, що в еквіваленті складає 160000 доларів США, згідно з офіційним курсом НБУ, на день підписання цього договору. Згідно п.3 договору позики позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю в строк до 06.05.2016року грошові кошти, на дату повернення позики, сума поверненої позики повинна бути еквівалента 160000 доларів США, згідно з офіційним курсом НБУ на день повернення, але не може бути меншою ніж 3667200 гривень. Представник позивача за зустрічним позовом вказує, що в порушення умов договору позики щодо строку повернення позики та суми, позичальником 17.05.2016 року та 10.06.2016 року була частково повернута позика у розмірі 13000 та 12000 доларів США в еквіваленті в гривню на день повернення, залишок неповернутої частини позики складає 135000 доларів США, у еквіваленті згідно з офіційним курсом НБУ до гривні на день повернення. У звязку з тим, що до теперішнього часу відповідачем не було повернуто борг у встановленій у договорі позики термін, [PERSON] звернувся до суду із відповідним зустрічним позовом. У судовому засіданні 29.06.2017року представник [PERSON] позовні вимоги, з урахуванням уточнень, підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, у задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовити у повному обсязі з підстав, зазначених у письмових запереченнях. У судовому засіданні 29.06.2017року представник [PERSON] зустрічні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, у задоволенні позову [PERSON]відмовити у повному обсязі з підстав, зазначених у письмових запереченнях. У судовому засіданні 29.06.2017року представник третьої особи - [PERSON] первісний позов [PERSON] підтримав у повному обсязі, просив суд його задовольнити, у задоволенні зустрічного позову [PERSON] просив суд відмовити у повному обсязі. Крім того, 25.10.2016року представник [PERSON] надав до суду письмові пояснення, в яких [PERSON] підтвердив факти, викладені [PERSON] у первісній позовній заяві, а також вказав, що [PERSON] не відмовляється від боргових зобовязань та готовий продовжувати виплачувати [PERSON] борг. У судове засідання 29.06.2017року третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] не зявилась, однак надіслала на адресу суду заяву, в якій просила суд розглядати справу за її відсутності, а також вказала, що не має підстав вважати договір позики та іпотечний договір недійсними, оскільки нею, як нотаріусом, були перевірені усі вимоги ст. 203 Цивільного кодексу України, їй були надані усі необхідні документи, достатні для вчинення правочинів; нею були з'ясовані дійсні наміри сторін по вищевказаним договорам; змісти договорів не суперечили діючим нормативним актам України; особи, які були учасниками вищевказаних правочинів мали необхідний обсяг цивільної дієздатності; крім того, відповідно Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, була перевірена відсутність заборон відчуження, арештів майна та податкових застав. Заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні первісного позову та необхідність задоволення зустрічного позову, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, 07 листопада 2015року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого, позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти у сумі 3667200,00грн., що в еквіваленті складає 160000 доларів США, згідно з офіційним курсом НБУ, на день підписання цього договору, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів без нарахування процентів за користування грошовими коштами на умовах, визначених цим договором. Грошові кошти, які є предметом цього договору, передані позикодавцем та одержані позичальником до підписання цього договору. Сторони усвідомлюють, що цим договором підтверджена передача грошових коштів Позичальникові. Відповідно до п.3 договору позики, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) в повному розмірі 3667200,00грн., що в еквіваленті складає 160000 доларів США, згідно з офіційним курсом НБУ, на день підписання цього договору, згідно умов цього договору з кінцевим терміном погашення 06 травня 2016року. На дату повернення позики, сума поверненої позики повинна бути еквівалентна 160000 доларів США, згідно з офіційним курсом НБУ на день повернення, але не може бути меншою ніж 3667200,00грн. Вказаний договір позики було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 07 листопада 2015року, зареєстровано в реєстрі за №1547. У забезпечення виконання зобовязань за договором позики, 07 листопада 2015року між [PERSON] та [PERSON] було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого, іпотекодавець передає в іпотеку, а іпотекодержатель приймає в іпотеку об'єкт нерухомості, а саме: житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Санжійка, вул. Грибівська, під № 33, що належить іпотекодавцю на підставі рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 27.08.2008 року (справа №2-1829/08), та земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, площею 0,1000 га., у тому числі за земельними угіддями: рілля - 0,1000 га., що розташована за адресою: Овідіопольський район, с. Санжійка, вул. Грибівська, під №33, кадастровий номер якої: 5123781300:03:001:0349, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що належить іпотекодавцю на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку (бланк серії ЯЕ №677330), виданого Овідіопольським районним відділом земельних ресурсів Одеської області 10.01.2008року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010852900005. Відповідно до п. 1.2. іпотечного договору, цим договором забезпечуються виконання зобов'язань іпотекодавця, що випливають із договору позики, укладеного між іпотекодавцем та іпотекодаржателем та посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 07.11.2015 року за реєстровим №1547, згідно з яким іпотекодержатель передав у власність іпотекодавцю грошові кошти у сумі 3667200 грн., що в еквіваленті складає 160000 доларів США, згідно з офіційним курсом НБУ, на день підписання Договору позики. Вказаний іпотечний договір було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 07 листопада 2015року, зареєстровано в реєстрі за №1548. Оригінали вказаних договорів позики та іпотеки були оглянуті судом у судовому засіданні 19.04.2017року. З матеріалів справи вбачається, що 17.05.2016року [PERSON] частково повернула суму позики у розмірі 13000,00доларів США та 12000,00доларів США. Даний факт підтверджується копіями розписок від 17.05.2016року та від 10.06.2016року, які наявні в матеріалах справи. Крім того, факт часткового повернення грошових коштів [PERSON] за спірним договором позики підтверджено представником відповідача, що в свою чергу у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України, додатковому доказуванню не підлягає. Таким чином, залишок неповернутої частини позики за договором від 07.11.2015 року складає 135000,00доларів США. 07 вересня 2016року [PERSON] надіслав на адресу [PERSON]Г, вимогу по усунення порушень (іпотечне повідомлення), в якій попередив, що у випадку несплати позики у сумі 135000 доларів США, в еквіваленті в гривню за офіційним курсом НБУ на день повернення, а також трьох процентів річних від простроченої суми позики у розмірі 36896,40 грн. у тридцяти-денний строк, ним буде прийнято рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, або на підставі рішення суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, у позасудовому порядку передбаченому п.4.8.2. іпотечного договору. Однак, до теперішнього часу [PERSON] своє зобовязання щодо повернення грошових коштів не виконала. Згідно\~ст. 215 ЦК України\~ підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до пункту 7 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до пункту 8 цієї ж постанови, згідно частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання сторонами (стороною) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Статтею 203 ЦК України\~встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 229-233ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Згідно п. 21 цієї ж постанови при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов'язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім'ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов'язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі. Згідно ч. 1 ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. У наданій позовній заяві [PERSON] вказує на те, що на момент укладення договору позики та іпотечного договору від 07.11.2015р. вона діяла під натиском свого чоловіка [PERSON], її волевиявлення було невільним та не відповідало її внутрішній волі, гроші по договору позики від 07.11.2015 р. вона не отримувала. Не приймаються судом до уваги вищезазначені посилання позивачки, оскільки належних доказів в обґрунтування вказаних обставин позивачкою, в порушення вимог ст. 60 ЦПК України, суду надано не було. Розписка від 26 жовтня 2015року про отримання [PERSON] від [PERSON] в борг грошових коштів у розмірі 160000,00доларів США, не є належним доказом того, що [PERSON] діяла під натиском свого чоловіка [PERSON], а її волевиявлення не було вільним та не відповідало її внутрішній волі. Крім того, не приймаються судом до уваги посилання [PERSON] про те, що грошові кошти по договору позики від 07.11.2015 р. вона не отримувала, оскільки відповідно до п.2 договору позики, грошові кошти, які є предметом цього договору, передані позикодавцем та одержані позичальником до підписання цього договору, і вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] Підсумовуючи вищенаведене, суд зазначає, що наявні в матеріалах справи документи та надані сторонами під час розгляду справи докази не свідчать про наявність підстав для визнання недійсним договору позики та визнання недійсним іпотечного договору, а тому позовні вимоги [PERSON] в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки у відповідності до ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування,а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Постанова Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995року передбачає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Однак, моральна шкода на стягненні якої наполягає [PERSON] судом вважається не доведеною, позивачкою за первісним позовом не надано доказів спричинення їй такої шкоди. Довідка консультації невролога від 24.05.2017року не є доказом спричинення їй моральної шкоди внаслідок укладення спірних договорів позики та іпотеки, оскільки договори укладені 07 листопада 2015року, а дата візиту до лікаря у вказаних довідках зазначена 24 травня 2017року. З урахуванням викладеного, позов [PERSON] в частині стягнення грошових коштів в сумі 20000,00 гривень у відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України у звязку з відмовою у задоволенні первісного позову, судові витрати [PERSON] не відшкодовуються. Разом з тим, суд вважає за необхідне задовольнити зустрічний позов [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики це угода, за якою одна особа (позикодавець) передає іншій особі (позичальникові) безоплатно або за певну винагороду у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або з інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно до ст. 524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Курс НБУ станом на день ухвалення рішення, тобто станом на 29.06.2017року становить 2608,0120 грн. за 100 доларів США. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що в порушення вищезазначених приписів закону та договору позики, [PERSON] не було повернуто у строк, зазначений у договорі позики, [PERSON] позику, а саме: грошові кошти у сумі 135000 доларів США, що по курсу НБУ станом на день ухвалення рішення складає 3520816,20 грн., що є істотним порушенням умов договору, внаслідок якого друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, зустрічні позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення зі [PERSON] заборгованості за договором позики у сумі 135000 доларів США, що складає 3520816,20 грн., є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо вимог [PERSON] про стягнення зі [PERSON] трьох процентів річних у розмірі 80952,00грн. за період з 07.05.2016року по 23.01.2017року, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги невиконання відповідачем обовязків по договору позики щодо своєчасного повернення грошових коштів, суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивача за зустрічним позовом щодо стягнення з відповідачки за зустрічним позовом трьох процентів річних від простроченої суми за період з 07.05.2016року по 23.01.2017року, що складає 80952,00грн., заявлені на підставі розрахунку, який перевірено судом. Відповідно до ст. 88 ЦПК України витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідачки за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом. При вищевикладених обставинах та

Outcome: approved