Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

Позивач 27 серпня 2015 року звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що 03.03.2012 року о 14.00 год. на вул. Набережна Заводська в м. Дніпропетровську сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER], що належить [PERSON], під керуванням водія [PERSON] Вина відповідача у скоєнні ДТП підтверджується постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.04.2012 р. Розмір завданих збитків за пошкоджений транспортний засіб, відповідно до висновку експерта складає 13485,28 грн. (з урахуванням ПДВ 20%) та був сплачений позивачем в розмірі 11237,73 грн. Крім того МТСБ України понесло витрати на аварійного комісара в розмірі 790 грн., а всього 12027,73 грн., оскільки цивільна-правова відповідальність відповідача не була застрахована. Позивач просив у порядку регресу стягнути з відповідача суму в розмірі 12027,73 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, надійшла письмова заява з проханням слухати справу у його відсутність, підтримав позовні вимоги та просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, письмових заяв від нього не надходило. З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню по наступних підставах. Встановлено, що [PERSON] 03 березня 2012 року о 14.00 год., керуючи автомобілем [NUMBER], рухався на перехресті нерівнозначних доріг вул. Комунарівська та вул. Набережна Заводська в м. Дніпропетровську, де в порушення правил проїзду перехресть, перед початком руху, при виїзді з другорядної дороги не надав перевагу в русі автомобілю [NUMBER], під керуванням [PERSON], який рухався по головній дорозі - вул. Набережна Заводська, внаслідок чого допустив зіткнення з останнім. Своїми діями [PERSON] порушив п.п. 16.11 Правил дорожнього руху України, спричинивши пошкодження зазначеним транспортним засобам. В силу ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Так, постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2012 року [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.23). Згідно висновку № 049/2012 експертного дослідження експерта - автотоварознавця [PERSON], матеріальна шкода, заподіяна володільцю автомобіля [NUMBER] в результаті його пошкодження у ДТП складає 13\~485,28 грн. (а.с.12-21). Встановлено, що власником автомобіля [NUMBER] є [PERSON], цивільно-правова відповідальність на вказаний автомобіль була застрахована згідно полісу № АВ/1801765 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.9). В той саме час встановлено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована. Згідно п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обовязкове стархування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Так, наказом Моторного (транспортного) страхового бюро України від 11 червня 2012 року № 1833, фінансовому управлінню було наказано перерахувати на рахунок [PERSON], в рахунок відшкодування шкоди 11\~237,73 грн. за пошкодження транспортного засобу марки «Тайота Корола», д/н [NUMBER], внаслідок ДТП 03.03.2012 року (а.с.25). Встановлено, що сума страхового відшкодування у розмірі 11\~237,73 була повністю сплачена [PERSON] позивачем, про що свідчить платіжне доручення № 1/1-17008 від 11 червня 2012 року (а.с.26). В силу ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Таким чином, суд приходить до висновку, що особою, яка на відповідній правовій підставі володіла автомобілем [NUMBER] під час ДТП є [PERSON]. Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Отже, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суми виплаченого відшкодування в розмірі 11\~237,73 грн. Натомість, позовні вимоги в частині стягнення витрат на аварійного комісара в розмірі 790 грн. не підлягають задоволенню, оскільки доказів в підтвердження вказаних витрат суду не представлено, зокрема платіжного доручення. Також не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення правової допомоги за нижченаведеним. Відповідно до п.\~48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Проте, позивачем не надано доказів документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, у звязку чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. В силу ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial