Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

Позивач, 18 травня 2016 року, звернувся до суду з позовом до відповідача про поновлення строку позовної давності та визнання права власності на спадкове майно, що залишилося після смерті матері [PERSON], померлої 28 листопада 2005 року. В позовній заяві позивач [PERSON] посилалася на те, що 28 листопада 2005 року померла мати [PERSON]. Після смерті матері залишилося спадкове майно: земельна ділянка площею 1,79 га вартістю 49776,85 грн., наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території [PERSON] сільської ради на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №084734, виданого Кодимською райдержадміністрацією на ім»я померлої; право на земельну частку (пай) члена колективного сільськогосподарського підприємства «Загнітківське», с. Загнітків, Кодимського району Одеської області, розміром 2,29 в умовних кадастрових гектари, вартістю 74597,88 грн. на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0134109, виданого Кодимською районною державною адміністрацією Одеської області, яку мати успадкувала після смерті батька [PERSON], померлого 30 травня 1996 року. Він, як спадкоємець за заповітом прийняв спадщину як особа, що постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Звернувся до нотаріуса за оформленням спадщини, однак отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки, відсутні правовстановлюючі документи (їх оригінали) на спадкове майно державний акт на право власності на землю. Про втрату державного акту на право власності на землю він публікувала оголошення в газеті «Вісті Кодимщини». Відділ Держгеокадастру в Кодимському районі теж відмовив йому у видачі дублікату правовстановлюючого документу. Все вище назване і змусило його звернутися до суду за захистом свого права. Просить визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на: земельну ділянку площею 1,79 га вартістю 49776,85 грн., надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території [PERSON] сільської ради на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №084734, виданого Кодимською райдержадміністрацією на ім»я померлої 28 листопада 2005 року [PERSON], який був утрачений; земельну частку (пай) члена колективного сільськогосподарського підприємства «Загнітківське», с. Загнітків, Кодимського району Одеської області, розміром 2,29 в умовних кадастрових гектари, вартістю 74597,88 грн. на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0134109, виданого Кодимською районною державною адміністрацією Одеської області на ім»я [PERSON], яку мати успадкувала після смерті батька. В судове засідання позивач не з»явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача ([PERSON] сільської ради, Кодимського району, Одеської області) в судове засідання не з»явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши вимоги позивача, заяву відповідача, матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно частини 3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов»язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом установлено наступне. [PERSON] була власником земельної ділянки площею 1,79 га, вартістю 49776,85 грн., наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташованої на адміністративній території [PERSON] сільської ради за межами села (Інформація відділу Держгеокадастру в Кодимському районі №29-1516-0. 13-906/2-16 від 29 квітня 2016 року); земельної частки (паю) члена колективного сільськогосподарського підприємства «Загнітківське» Кодимського району Одеської області с. Загнітків, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ОД-12 №0134109, яку вона успадкувала після смерті чоловіка [PERSON], померлого 30 травня 1996 року. Згідно дослідженої в судовому засіданні довідки [PERSON] сільської ради №1535 від 07 вересня 2015 року, [PERSON] до дня своєї смерті проживав [INFO] разом зі своєю дружиною [PERSON]. 28 листопада 2005 року [PERSON], померла (свідоцтво про смерть серії І-ЖД №441641, видане 23 лютого 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції в Одеській області). Як убачається з дослідженого судом Заповіту від 20 січня 1998 року, зареєстрованого в реєстрі [PERSON] сільської ради Кодимського району Одесьокї області, [PERSON] на випадок своєї смерті заповідала все своє майно [PERSON]. Отже, судом встановлено, що позивач є спадкоємцем за заповітом. Частиною першою статті 1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Своїм правом спадкоємця за заповітом позивач скористався, подавши заяву до нотаріуса про прийняття спадщини, однак, отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину з огляду на те, що відсутній оригінал державного акту на право власності на землю (лист державного нотаріуса №398/02-14 від 13 травня 2016 року). В пункті 23 постанови №7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» роз»яснюється, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Те, що зазначений правовстановлюючий документ був утрачений підтверджується дослідженим в судовому засіданні оголошенням про його втрату в газеті «Вісті Кодимщини» (№19 від 07 травня 2016 року). До того ж, згідно Інформації відділу Держгеокадастру у Кодимському районі Одеської області №29-1516-0. 13-906/2-16 від 29 квітня 2016 року, видати новий Державний акт на право власності на землю або дублікат цього документу на ім»я [PERSON] не є можливим у зв»язку з тим, що оформлення правовстановлюючого документу на право власності на земельну ділянку здійснюється у вигляді свідоцтва або витягу про право власності на нерухоме майно територіальними органами Міністерства юстиції України, які є органами державної реєстрації прав. Докази, надані позивачем є належними і допустимими (ст.ст.58,59 ЦК України). Водночас, частиною 5 статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини. З цього приводу свою позицію висловив і Верховний Суд України в своїй постанові по справі №6-42цс14 від 14 травня 2014 року, зазначивши, що оскільки відповідно до ч.2 ст548 ЦК Української РСР прийнята спадщина належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (аналогічні положення містяться в ч.5 ст. 1268 ЦК України), то факт отримання чи неотримання таким спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не впливає на його право власності. Отже, звернення до суду за захистом свого права (ст. 16 ЦК України) позивачем є обґрунтованим, оскільки воно продиктоване тою обставиною, що при зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, з»ясувалося, що відсутні документи на спадкове майно. З огляду на викладене суд констатує, що позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON], набувши тим самим право власності на спадкове майно - земельну ділянку площею 1,79 га вартістю 49776,85 грн., надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території [PERSON] сільської ради на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №084734, виданого Кодимською райдержадміністрацією на ім»я померлої 28 листопада 2005 року [PERSON], який був утрачений; земельну частку (пай) члена колективного сільськогосподарського підприємства «Загнітківське», с. Загнітків, Кодимського району Одеської області, розміром 2,29 в умовних кадастрових гектари, вартістю 74597,88 грн. на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0134109, виданого Кодимською районною державною адміністрацією Одеської області на ім»я [PERSON], яку мати успадкувала після смерті батька. Стосовно вимоги позивача про поновлення строку позовної давності, то суд прийшов до такого. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною п»ятою статті 267 ЦК України передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Як убачається з досліджених судом матеріалів справи позивач неодноразово звертався до різних установ з метою отримання дублікату правовстановлюючого документу, що потягло за собою несвоєчасне звернення до суду за захистом порушеного права. Зазначені причини несвоєчасного звернення позивача до суду за захистом порушеного права, суд вважає поважними, а тому поновлює строк позовної давності. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 1235 ч.1, 1268 ч.5 ЦК України,

Outcome: approved