Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-14 00:00:00

Позивач [PERSON] в квітні 2018 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на дитину. Позовна заява мотивована тим, що 21.11.2015 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] Вказаний шлюб було зареєстровано відділом ДРАЦС Вінницького МУЮ у Вінницькій області, актовий запис № 3695. 04.10.2017 року вищезазначений шлюб було розірвано Вінницьким міським судом Вінницької області. Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] не здійснює утримання дитини, не надає фінансової допомоги. Знаючи, що син потребує постійної батьківської уваги та підтримки, [PERSON] не навідується до нього та взагалі не цікавиться дитиною. За таких обставин, позивач просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 2500,00 грн., щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття та витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позові. Представник відповідача [PERSON] адвокта [PERSON] позов визнав частково, не заперечив щодо стягнення з нього аліментів в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 21.11.2015 року Відділом ДРАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], який було розірвано згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04.10.2017 року. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-АМ № 339360 від 13.05.2016 року. В судовому засіданні зясовано, що відповідач добровільно належної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча має можливість її надавати. Між сторонами виникли правовідносини врегульовані нормами\~Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов'язку батьків утримувати дитину і його виконання. Згідно\~ст. 180 СК України\~батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно положень\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1\~ст. 183 СК України\~передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» 17.05.2017 року № 2037-VIII внесено ряд змін та доповнень до\~Сімейного кодексу України, так зокрема внесено зміни в ч. 2\~ст. 182 СК України\~та згідно даних змін передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд, визначаючись щодо стягнення аліментів, враховує те, що відповідач здорова, працездатна особа та може надавати матеріальну допомогу, яка на даний час офіційно не працює, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, взаємний обов'язок батьків по їх утриманню, встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає справедливим та обґрунтованим визначити аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 1500,00 грн. але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини, тобто суд приходить до висновку до часткове задоволення позову. Судом враховані всі обставини, передбачені\~ст. 182 СК України. Аліменти в контексті\~ст.\~191\~СК України підлягають стягненню з дня звернення до суду, тобто з 20.04.2018 року. У відповідності до ч. 2 \~ст.\~430\~ЦПК України суд, ухвалюючи рішення, може допустити негайне його виконання у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 - 3 частини першої цієї статті. Відповідно до\~ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Представником [PERSON] в судовому засіданні просив стягнути з відповідача понесені судові витрати на правову допомогу, понесені [PERSON] Відповідно до квитанції № 1 від 20.04.2018 року [PERSON] за виконану роботу перерахувала виконавцю 3000,00 грн. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений\~Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, № 33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, № 37246/04). Як вбачається з матеріалів позовної заяви адвокат [PERSON] надав наступні юридичні послуги: складання позовної заяви, збирання доказів для написання даної позовної заяви. Суд, виходячи із суті спору та зважаючи на складність цієї справи, тривалий час розгляду, вважає, що позивачем [PERSON] не обґрунтовано зазначений затрачений час на надання цих послуг і їх об'єм, а тому визначена представником позивача сума витрат на правову допомогу є дещо завищеною. \~ \~ \~ \~Відтак, ураховуючи засади виваженості, розумності та справедливості, а також те, що [PERSON] просила стягнути з [PERSON] витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн. суд приходить до висновку до часткового задоволення про стягнення судових витрат з [PERSON] на користь [PERSON] 1500,00 грн. з урахуванням складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт (зокрема, написання позовної заяви та збирання доказів); ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ст.ст.\~137,\~141 ЦПК України\~з відповідача підлягає до стягнення в дохід держави судовий збір в сумі 704, 80 грн., а на користь позивача витрати на правову допомогу в сумі 1500,00 грн.\~\~\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: partial