Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

Позивач [PERSON] 14.06.2016 року звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, який зареєстровано 09.01.1993 року міським відділом ЗАГС м. Вінниці, про що 09.01.1993 року зроблено запис №25. Позовна заява мотивована тим, що спільне життя подружжя не склалося через відмінність поглядів на сімейне життя і роль кожного з подружжя в сімї. Біля 4-х років тому відповідач поїхав в Росію відвідати хворих батьків і більше в сім»ю не повернувся. З того часу він раз на кілька місяців телефонував додому, під час однієї з розмов порадив дружині влаштовувати своє життя без нього. Подружжя припинило сумісне проживання та шлюбні відносини, шлюб існує формально. На примирення та відновлення подружніх відносин позивач не згодна, збереження сім»ї суперечить її інтересам. Неповнолітніх дітей, а також спільно нажитого майна у подружжя немає. Викладене стало підставою для звернення позивача до відповідача з позовом про розірвання шлюбу до суду. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила шлюб розірвати, проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений завчасно у встановлений законом спосіб, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи зазначені обставини, зважаючи на позицію позивача, судом ухвалено провести заочний розгляд справи за наявними у ній доказами, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. В ході дослідження позовної заяви та доданих до неї матеріалів судом, відповідно до ч. 1 ст. 112 СК України, з'ясовано фактичні взаємини подружжя, а також те, що подана до суду позовна заява відповідає дійсній волі позивача, його бажання розірвати шлюб є істинним та добровільним. Згідно п. 10 Постанови пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України (254к/96-ВР ) охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін. Досліджуючи вказані обставини, суд зважає на те, що фактично шлюбні відносини між сторонами по справі припинено біля 4-х років тому, шлюб між сторонами фактично розпався, існує формально, ведення спільного господарства припинено, подальше збереження шлюбу є неможливим та недоцільним і суперечитиме інтересам позивача, тому шлюб між сторонами слід розірвати, а позов задовольнити. Згідно ч. 1\~ст. 88 ЦПК України,\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Враховуючи наведене, з відповідача користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору в розмірі 551,20 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved