Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

Позивач, [PERSON], в особі свого представника [PERSON], звернувся 24 березня 2014 року до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень до позову від 16 жовтня 2014 року, просив: 1). встановити юридичний факт, а саме факт володіння 1/2 частиною житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] [PERSON], як спільною сумісною власністю подружжя; 2). встановити юридичний факт, а саме факт проживання [PERSON] в житловому будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] з часу народження по день смерті; 3). визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування за заповітом від 7 жовтня 1997 року, яке було видане нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області та зареєстроване в спадковому реєстрі за № 2-1955, спадкова справа № 229/94, на ім'я [PERSON], після смерті [PERSON], на 10/13 часток в будинку та зазначити частку в спадковому майні 67/104 часток без урахування прибудов; 4). визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на 6/26 частин будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS], після смерті [PERSON], яке було посвідчене нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області від 29 серпня 2008 року та зареєстровано в реєстрі за № 2-998, спадкова справа № 494/2006, та виключити зі свідоцтва відомості про примітку щодо прибудови літ. «А1-1»; 5). визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/8 частину будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS], після смерті [PERSON], яка не була включена в свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування за законом, посвідченого нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області від 29 серпня 2008 року та зареєстровано в реєстрі за № 2-998, спадкова справа № 494/2006. В обґрунтування позову представник позивача [PERSON] вказував, що дід та баб позивача, [PERSON] і [PERSON], які перебували у шлюбі, збудували за адресою: [ADDRESS], в період з 1947 по 1950 роки спірний житловий будинок літ. «А-1», але своє право власності на нього по завершенню будівництва не оформили. Спірний будинок мав належати на праві власності [PERSON] і [PERSON] як подружжю, в рівних частках. Після смерті [INFO] року [PERSON] 1/2 частина будинку успадкували в рівних частках, по 1/4 частині, її чоловік, [PERSON] та її син, [PERSON] Тобто дідові позивача, [PERSON], як власнику мали належати лише 3/4 частини житлового будинку. Після смерті дружини, [PERSON] одружився вдруге з [PERSON]. На початку 1961 року [PERSON] оформив документи про право власності на житловий будинок в цілому на своє ім'я, після чого, в травні того ж року, подарував на користь [PERSON] 7/13 частин будинку. В 1976 році частина житлового будинку, а саме площею 14,1 кв.м, була зруйнована та на її місці була зведена прибудова літ. «А1-1», право власності на яку по завершенню будівництва ніхто не оформив. Таким чином, обсяг житлового будинку в його основній частині зменшився. Після смерті [PERSON] у 1983 році його спадкоємцями були син, [PERSON], який є батьком позивача, та дружина, [PERSON], які мали успадкувати лише 11/52 часток житлового будинку, які залишилися після [PERSON] Після прийняття спадщини спадкоємцям [PERSON] мали б належати 37/104 часток житлового будинку, а [PERSON] - 67/104 часток. Після смерті у 1994 році [PERSON] спадщину прийняла за заповітом [PERSON], відповідач у справі, а після смерті у 2006 році [PERSON], спадщину прийняв [PERSON], які й отримали відповідні свідоцтва про право власності на спадщину. Але в обох свідоцтвах в обсяг спадкового майна була включена прибудова до житлового будинку, яка ні за ким не була зареєстрована на праві власності. Отже, до складу спадщини мала б увійти лише основна частина житлового будинку, через що відомості про прибудову слід виключити зі свідоцтв про право на спадщину. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовну заяву та просив її задовольнити. В доповнення до обставин, викладених в позові, [PERSON] пояснив, що на час смерті [PERSON] житловий будинок вже було збудовано, а тому він є таким, що належав подружжю як спільна власність. [PERSON] та його друга дружина [PERSON] проживали в старій частині будинку, які на теперішній час визначені в технічному паспорті як приміщення 1-3 і 1-4, а батько позивача, [PERSON], з сім'єю проживав в іншій частині, яку пізніше знесли. Тобто [PERSON] володів частиною будинку, виходячи з того, що він прийняв спадщину після смерті матері у виді 1/4 частини будинку, хоча й не оформив про це відповідні документи. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, пояснивши, що будівництво старого будинку фактично завершили [PERSON] та його друга дружина, [PERSON], а тому акт введення будинку в експлуатацію є неправильним. Інший акт про введення в експлуатацію прибудови до житлового будинку вона, [PERSON], подала на затвердження у 1994 році, вже після смерті [PERSON], коли оформляла документи на спадщину за заповітом. Щодо батька позивача, [PERSON], відповідач [PERSON] підтвердила, що той проживав в іншій половині будинку разом з сім'єю та був прописаний в будинку до часу смерті. За життя той ніколи не оспорював своє частки у будинку. [PERSON] - представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на подані ним письмові заперечення, в яких вказував наступне. [PERSON] померла в 1951 році, тому вона не набула ніяких прав на будинок, будівництво якого було завершено лише в 1955 році. Єдиними власниками житлового будинку були [PERSON] та [PERSON], які й розпочали в 1959 році будівництво прибудови до житлового будинку, яке тривало до 1970 року. Після смерті співвласників [PERSON] та [PERSON] розподіл часток у житловому будинку між спадкоємцями [PERSON] та [PERSON] зроблений правильно, а тому підстав для скасування виданих свідоцтв про право власності на спадщину немає. Також [PERSON] вказував на відсутність підстав для визнання за позивачем права власності на 1/8 частину житлового будинку, через що його вимоги не підлягають задоволенню. До того ж, [PERSON], на думку представника відповідача пропустив строк позовної давності на звернення з такими вимогами, оскільки будівництво прибудови до житлового будинку було завершено у 1979 році, а [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину у 1997 році. Відповідач - Люботинська міська рада Харківської області, згідно з поданою заявою просила розглянути справу за відсутності їх представника. Третя особа Друга Державна нотаріальна контора Харківського району Харківської області направила до суду заяву про відсутність заперечень проти позову та про розгляд справи за відсутності їх представника. Вислухавши пояснення всіх осіб, які беруть участь у справі, дослідивши подані сторонам докази, суд встановлено наступне. Згідно ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Спірним є житловий будинок літ. «А-1», розташований за адресою: [ADDRESS], який належав на праві власності [PERSON] на підставі договору про право забудови ділянки землі від 25 березня 1947 року, посвідченого Люботинською державною нотаріальною конторою 07 квітня 1947 року, реєстр № 1260. [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON], який було зареєстровано 02 березня 1921 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 03 серпня 2010 року. Під час шлюбу у [PERSON] і [PERSON] народився [INFO] року син [PERSON] 17 квітня 1957 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], від шлюбу у них народився син [PERSON] - позивач у справі. Вказані обставини були встановлені рішенням Люботинського міського суду Харківської області у цивільній справі № 2-37/10 (т.1 а.с. 122, 123). Згідно зі ст. 125 Кодексу законів про сім'ю, опіку, шлюб та акти громадянського стану Української РСР 1926 року, в редакції від 15 вересня 1945 року, чинній станом на 1954 рік, визначено, що майно, набуте подружжям працею в період зареєстрованого шлюбу, вважається таким, що належить подружжю на засадах спільної власності. Розмір належної кожному з подружжя частки у разі спору визначається судом. Праця дружини по веденню домашнього господарства або догляд за дітьми прирівнюється у правах на майно до праці чоловіка по отриманню засобів до існування. Як вбачається з акту про завершення будівництва і введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 03 липня 1959 року, приймальною комісією від [PERSON] було прийнято домоволодіння, будівництво якого було розпочато з травня 1947 року і завершено в серпні 1950 року. Отже, спірний житловий будинок літ. «А-1», що розташований за адресою: [ADDRESS], набутий подружжям [PERSON] і [PERSON] працею в період зареєстрованого шлюбу, а тому його слід розцінювати як майно, що належить їм на праві спільної власності. Таким чином, [PERSON] фактично володіла певною частиною будинку, яка дорівнює частці, якою мав володіти її чоловік, [PERSON], тобто 1/2 частиною. [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 13 лютого 2009 року. У відповідності до ст.ст. 418, 420, 429 Цивільного кодексу УРСР 1922 року в редакції Указу Президії Верховної Ради УРСР від 17 грудня 1945 року, спадкоємцями за законом є діти померлого (в тому числі усиновлені), той з подружжя, який його пережив, та непрацездатні батьки, а також інші непрацездатні, які перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При одержуванні спадщини за законом спадкове майно ділиться на рівні частки між особами, закликаними до одержання спадщини в порядку черговості. Якщо спадкоємець, присутній в місці відкриття спадщини, на протязі трьох місяців з дня її відкриття не заявить належному нотаріальному органу про відмовлення від спадщини, він вважається таким, що прийняв її. Отже, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у виді 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS], яку прийняли у рівних частках, по 1/4 частині, спадкоємці померлої - чоловік [PERSON] та син [PERSON], які проживали у місці відкриття спадщини та не відмовились від неї. [PERSON] одружився [INFO] року вдруге з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження [INFO] від [INFO] року (т. 1 а.с. 83) За договором дарування від 22 травня 1961 року, посвідченого Люботинською державною нотаріальною конторою від 22 травня 1961 року, [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар 7/13 частин домоволодіння по [ADDRESS] (т. 1 а.с. 94-95). На зворотному боці цього договору міститься запис [PERSON] про те, що його дружина [PERSON], з якою він набув вказане домоволодіння у власність, померла. Такий запис посвідчено нотаріусом Люботинської державною нотаріальної контори [PERSON] та підтверджує те, що спірний житловий будинок набутий подружжям працею та належав [PERSON] і [PERSON] на праві спільної власності. Таким чином, після укладання договору дарування спірний житловий будинок мав належати трьом особам в наступних частках: [PERSON] - в 1/4 частині в порядку спадкування після матері; [PERSON] - 7/13 частин за договором дарування, та [PERSON] - в 11/52 частин в порядку набуття працею та спадкування після смерті дружини (1/2 + 1/4 = 3/4; 3/4 - 7/13 = 39/52 - 28/52 = 11/52). В судовому засіданні за ініціативою представника позивача [PERSON] були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] Так, свідок [PERSON], яка є двоюрідною сестрою позивача, пояснила суду, що зі слів її матері [PERSON], прізвище до шлюбу - [PERSON], їй відомо про те, що [PERSON] після весілля остаточно відокремив частину будинку в якій проживав, від тієї частини будинку, де проживав його батько, [PERSON], з дружиною [PERSON] Після народження сина [PERSON] продовжував з сім'єю проживати в наданій батьком частині будинку. Пізніше, [PERSON] на місці своєї частини будинку розпочав будівництво прибудови. Свідок [PERSON] пояснив, що в 70-х роках працював разом з [PERSON] на заводі ім. Шевченка в м. Харкові. Свідок підтвердив, що в цей час [PERSON] будував прибудову до житлового будинку та він допомагав йому з оформленням документів на отримання вантажного автомобілю та будматеріалів на заводі ім. Шевченка. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що частина житлового будинку літ. «А-1» за адресою: [ADDRESS], яка залишилася у виді спадщини після смерті [PERSON] була поділена спадкоємцями та вони розпоряджалися нею на власний розсуд. Під час проведення судових будівельно-технічних експертиз (висновок № 68 від 29 січня 2010 року у цивільній справі № 2-37/10 - т. 2 а.с. 45-50; висновок № 5755 від 14 листопада 2012 року у цивільній справі № 2026/271/2012 - т. 2 а.с. 2-28) судовим експертом Кириловою Л.І. було встановлено, що частина житлового будинку у виді кімнати площею 14,1 кв. м, ліквідована, та на місці знесеної частини будинку збудована прибудова літ. «А1-1», яку прийнято в експлуатацію лише у 1994 році, але право власності на неї не зареєстроване. [PERSON] помер [INFO] року, про що Люботинською міською радою було видано свідоцтво про смерть [NUMBER] від 14 лютого 1983 року (т. 1 а.с. 84). Після його смерті відкрилась спадщина у виді 11/52 частин житлового будинку літ. «А-1» без урахування самочинно збудованої прибудови, на яку право власності у нього не виникло. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] стали його дружина [PERSON] та син [PERSON], які спадщину прийняли фактично, в рівних частках, тобто по 11/104 частин. Після смерті [INFO] року [PERSON] (свідоцтво про смерть [NUMBER] від 14 квітня 1994 року - т. 1 а.с. 85) Другою Державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області було видано [PERSON] свідоцтво від 07 жовтня 1997 року про право на спадщину за заповітом на частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель. Спадкову масу після смерті [PERSON] складають 67/104 частин житлового будинку літ. «А-1» з надвірними будівлями (7/13 частин + 11/104 частин = 56/104 + 11/104 = 67/104). [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим 04 лютого 2009 року відділом РАЦС Люботинського міського управління юстиції Харківської області. Спадщину після смерті [PERSON] складають 37/104 частин житлового будинку літ. «А-1» з надвірними будівлями (1/4 частина + 11/104 частин = 26/104 + 11/104 = 37/104), яку прийняв син, [PERSON], - позивач по справі. Свідоцтво про право на спадщину за законом позивачу на частину спірного житлового будинку було видано 29 серпня 2008 року. На теперішній час власниками спірного житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS], є [PERSON] в 20/26 частинах (або 80/104) та [PERSON] в 6/26 частинах (або 24/104). При цьому, в свідоцтвах про право на спадщину, виданих на ім'я сторін у справі, визначено, що спадкове майно складається з житлового будинку літ. «А-1» без прибудов, орієнтовна житлова площа якого 42,0 кв.м., та надвірних будівель (т. 1 а.с. 28, 98). В технічних паспортах на спірний житловий будинок, виготовлених на замовлення сторін у справі в 2008 та 2011 роках (т. 1 а.с. 30-35, 99-102), зафіксована житлова площа будинку літ. «А-1» у розмірі лише 11,0 кв.м. Інші житлові приміщення знаходяться у прибудові літ. «А1-1» до житлового будинку, яка не увійшла до складу спадкового майна після смерті [PERSON] та [PERSON] Згідно з п. 117 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить жилий будинок та інше нерухоме майно, що підлягає реєстрації, державний нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно. Згідно з п. 216 Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 № 20/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Аналізуючи вищевказані вимоги Інструкцій про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, слід зробити висновок, що на момент видачі [PERSON] та [PERSON] свідоцтв про право на спадщину державний нотаріус мав пересвідчитися у наявності правовстановлюючих документів про належність спадкодавцям прибудови літ. «А1-1» до житлового будинку літ. «А-1», та за відсутності таких документів не мав права включати прибудову до житлового будинку в обсяг спадкового майна. Оскільки спадкову масу після смерті [PERSON], [PERSON] і [PERSON] складає лише житловий будинок літ. «А-1» в певних частках, свідоцтва про право на спадщину, видані [PERSON] і [PERSON], слід визнати частково недійсними через неправильне визначення часток спадкоємців та необхідність виключення з них відомостей щодо прибудови літ. «А1-1». На підставі викладеного, суд визнає за [PERSON] право власності на 1/8 частину (37/104 - 6/26 = 37/104 - 24/104 = 13/104 = 1/8) житлового будинку літ. «А-1», який розташований за адресою: [ADDRESS], яку він прийняв в порядку спадкування за законом після смерті батька, [PERSON], та яка не була включена у свідоцтво про право на спадщину від 29 серпня 2008 року. У задоволенні вимоги позивача про встановлення факту проживання [PERSON] в житловому будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] з часу народження по день смерті суд відмовляє з тих міркувань, що такий факт підтвердила відповідач [PERSON] в своїх поясненнях та встановлений державним нотаріусом перед видачею позивачу свідоцтва про право на спадщину від 29 серпня 2008 року, про що зазначено у тексті такого документу. Твердження представника відповідача [PERSON] про те, що [PERSON] пропущений строк позовної давності, суд не приймає до уваги. З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Оскільки позови про визнання права власності, пов'язані з невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна, то на ці позови не поширюються правила про позовну давність.

Outcome: partial