Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

Позивач 17.01.2017 року звернувся до суду з вищевказаним позовом та просить визнати за нею право власності на земельну ділянку яка розташована на території Борщовицької сільської ради Пустомитівського району Львівської області. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер її батько [PERSON], до складу спадкової маси після смерті якого, серед іншого увійшло право власності на вказану вище земельну ділянку. Позивач на підставі рішення суду здійснила державну реєстрацію права власності на частину майно померлого, але не в змозі оформити за собою право власності на земельну ділянку, так як втрачений оригінал державного акта на право власності на таку. З цих підстав просить позов задовольнити. У судове засідання позивач не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав. Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Так як всі учасники справи не явилися в судове засідання, фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Відповідно до ч. 6 ст. 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Частино 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, враховуючи те, що заява про визнання відповідачем позову не порушує прав, свобод чи законних інтересів інших осіб, та не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу, а позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як слідує з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] та про укладення шлюбу серії [NUMBER], позивач [PERSON] народилася [INFO], її батьками значаться [PERSON] та [PERSON], яка у зв'язку з реєстрацією шлюбу змінила своє дошлюбне прізвище на прізвище чоловіка «[PERSON]». Встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 07.07.2009 року. До складу спадкової маси після смерті [PERSON], у відповідності до ст. 1218 ЦК України, серед іншого увійшло право власності на земельну ділянку, розташовану на території [ADDRESS], цільове призначення якої ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,2871 га, що належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності серії [NUMBER] від 12.01.2011 року. Як вбачається з довідки Борщовицької сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 26 від 15.01.2018 року, [PERSON] з дня її народження була зареєстрована та проживала разом із своїм батьком [PERSON], в [ADDRESS], та продовжує проживати в даному будинку до сьогоднішнього дня. Таким чином судом встановлено, що спадкодавець [PERSON], проживав у [ADDRESS] та являвся власником вказаної вище земельної ділянки, оригінал державного акту на яку був втрачений, та не може бути відновлений. Згідно інформації приватного нотаріуса Леон М.В. від 17.01.2018 року № 14/01-16 у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку в с. Борщовичі відмовлено, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу. З вищенаведених положень законодавства України, вбачається, що позивач, являється єдиними спадкоємцями майна свого батька [PERSON], яка фактично прийняла спадщину після його смерті, та претендує на спадкове майно, оскільки постійно проживала разом із ним на час відкриття спадщини, та протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не заявила про відмову від неї, але не може оформити за собою таке право власності із-за відсутності правовстановлюючих документів. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин 3, 4 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Статтями 328, ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 16 Цивільного кодексу України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Приписами ст.328 ч.2 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З врахуванням наведеного вище, позовні вимоги підставні та підлягають задоволенню.

Outcome: approved