Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-03 00:00:00

Позивач [PERSON] 23.05.2018 року звернувся до суду з позовом до ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з відповідачем по справі він перебував у трудових відносинах з 03.07.1991 року, прийнятий на роботу електрослюсарем поверхні, 27.02.1992 року переведений електрослюсарем підземним 4 розряду з повним робочим днем в шахті. З 10.06.1995 року працював гірничим монтажником 4 розряду, з 01.04.1996 року 5 розряду. 05.01.2017 року був переведений учнем слюсаря-ремонтника на час практики до 28.02.2017 року. 22.02.2018 року був звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України в звязку з переходом на пенсію. В звязку з тривалим хворобливим станом та знаходженням на лікуванні, було проведено розслідування на складено акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 року від 22.02.2018 року, яким встановлено професійне захворювання: хронічна радикулопатія L-5, S-1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико динамічними порушеннями та стійким больовим синдромом; хронічний бронхіт ІІ ст. фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ступеня, захворювання професійні, встановлені вперше. 08.05.2018 року був вперше оглянутий на МСЕК за професійним захворюванням. Встановлено за сукупністю професійних захворювань, 65% втрати професійної з 04.05.2018 року безстроково (40% хронічний попереково-крестцовий радикуліт, 25% хронічний бронхіт), він визнаний інвалідом третьої групи. Вважає, що умовами виробництва йому заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він, пропрацювавши тривалий час в підземних умовах, під впливом шкідливих факторів, перебуваючи в трудових відносинах з відповідачем, був визнаний інвалідом, втратив можливість забезпечувати свої потреби та потреби своєї сімї. Зараз функції його організму суттєво погіршилися, що відображається не тільки на можливості працювати, але і в побуті. Він вимушений лікуватися, внаслідок поганого самопочуття знижується його настрій, він почуває себе неповноцінною людиною. Він зазнає моральні страждання, які повязані з тривалою хворобою, внаслідок захворювання він відчуває біль, розпач і хвилювання через стан здоровя, негативні наслідки захворювання не залишають йому сподівань на одужання та повернення до попереднього образу життя. Все це разом має вплив на його життя та стосунки з близькими, у нього зявилося почуття відчаю, тривоги перед майбутнім. Ці обставини негативно впливають на його душевний стан. Він постійно перебуває в стані тривоги з врахуванням незворотності наслідків набутого профзахворювання, неможливості відновлення стану здоровя. Заподіяну йому моральну шкоду позивач оцінює в 90000 грн. та просить стягнути її з відповідача. Позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких наполягали на задоволенні позовних вимог. В судове засідання представник відповідача ПАТ ШУ «Покровське» не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність та відзив на позовну заяву, згідно якому позовні вимоги визнав частково в розмірі 26000 грн., в задоволенні іншої частини позовних вимог просив відмовити. \~ \~ \~ \~Зясувавши обставини у справі, дослідивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем ПАТ «ШУ «Покровське» з 03.07.1991 року, прийнятий на роботу електрослюсарем поверхні, 27.02.1992 року переведений електрослюсарем підземним 4 розряду з повним робочим днем в шахті. З 10.06.1995 року працював гірничим монтажником 4 розряду, з 01.04.1996 року 5 розряду. 05.01.2017 року був переведений учнем слюсаря-ремонтника на час практики до 28.02.2017 року. 22.02.2018 року позивач був звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України в звязку з переходом на пенсію (а.с. 29-32). В звязку з тривалим хворобливим станом та знаходженням на лікуванні, було проведено розслідування на складено акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 року від 22.02.2018 року, яким встановлено професійне захворювання: хронічна радикулопатія L-5, S-1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико динамічними порушеннями та стійким больовим синдромом; хронічний бронхіт ІІ ст. фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ступеня, захворювання професійні, встановлені вперше (а.с. 17-20). 08.05.2018 року був вперше оглянутий на МСЕК за професійним захворюванням. Встановлено за сукупністю професійних захворювань, 65% втрати професійної з 04.05.2018 року безстроково (40% хронічний попереково-крестцовий радикуліт, 25% хронічний бронхіт), він визнаний інвалідом третьої групи (а.с. 21-22). Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Законом України Про охорону праці, а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоровя або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обовязків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Судом встановлено, що тяжкі та шкідливі умови праці призвели до професійних захворювань позивача. Висновком МСЕК від 08.05.2018 року позивачу вперше було встановлено 65% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності за сукупністю професійних захворювань (40% хронічний попереково-крестцовий радикуліт, 25% хронічний бронхіт) (а.с. 21-22). В звязку цим 23.05.2018 року позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування моральної шкоди. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обовязку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами статті 237-1 КЗпП України. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в звязку з професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив згідно висновку МСЕК 65% працездатності за сукупністю професійних захворювань, визнаний інвалідом третьої групи безстроково. Позивач, пропрацювавши тривалий час в підземних умовах, під впливом шкідливих факторів, перебуваючи в трудових відносинах з відповідачем, був визнаний інвалідом, втратив можливість забезпечувати свої потреби та потреби своєї сімї. Зараз функції його організму суттєво погіршилися, що відображається не тільки на можливості працювати, але і в побуті. Він вимушений лікуватися, внаслідок поганого самопочуття знижується його настрій, він почуває себе неповноцінною людиною. Внаслідок професійного захворювання він зазнає моральні страждання, які повязані з тривалою хворобою, внаслідок захворювання він відчуває біль, розпач і хвилювання через стан здоровя, негативні наслідки захворювання не залишають йому сподівань на одужання та повернення до попереднього образу життя. Все це разом має вплив на його життя та стосунки з близькими, у нього зявилося почуття відчаю, тривоги перед майбутнім. Зазначені обставини негативно впливають на його душевний стан. Він постійно перебуває в стані тривоги з врахуванням незворотності наслідків набутого профзахворювання, неможливості відновлення стану здоровя. Вищезазначене законодавство, а також розяснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» повязують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих звязків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, розясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на його відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоровя позивача, те, що професійна працездатність в звязку з професійним захворюванням втрачена згідно висновку МСЕК від 08.05.2018 року вперше на 65 %, він визнаний інвалідом третьої групи безстроково. Виходячи з викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 50000 грн. Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: partial