Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

Позивач [PERSON] 12.03.2014 року в особі належним чином уповноваженого представника за довіреністю [PERSON] звернулася в суд із позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку та господарських будівель і споруд (? домоволодіння), розташованого у [ADDRESS] як на майно, набуте за час проживання у шлюбі. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона разом із нині покійним дружиною колишнім чоловіком [PERSON], починаючи з 1987 року і до липня 1999 року проживали у [ADDRESS] у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі вони збудували вказаний вище житловий будинок за спільні кошти. У кінці 2013 року їй стало відомо про смерть свого колишнього чоловіка, який раптово помер [INFO] у с. Тернавка Сколівського району Львівської області. Враховуючи її проживання починаючи з 2002 року на території Російської Федерації, вона, дізнавшись про смерть колишнього чоловіка, одразу ж вирішила звернутися до суду із даним позовом про оформлення своїх прав на половину спірного домоволодіння, як на майно, набуте за час шлюбу, а, відтак, пропустила строк позовної давності з поважних причин. Тому, просить поновити їй строк звернення до суду з позовними вимогами про визнання права власності на ? частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд як на майно, набуте під час проживання у шлюбі, після чого захистити її право належним чином. Третя особа із самостійними вимогами на предмет спору [PERSON] 13.05.2014 року в особі належним чином уповноваженого представника за довіреністю [PERSON] звернулася в суд із позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в цілому (домоволодіння), розташований у [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті двоюрідного брата [PERSON], який помер [INFO]. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є двоюрідною сестрою покійного [PERSON] і, таким чином, являється спадкоємцем п'ятої черги за законом, оскільки інших родичів у останнього не було. Відтак, після смерті двоюрідного брата [PERSON] вона являється одним із спадкоємців прав та обов'язків останнього за законом п'ятої черги, оскільки заповіту брат не складав. На даний час вона має намір оформити спадщину після смерті двоюрідного брата, однак зробити цього не може, оскільки відсутній відповідний правовстановлюючий документ на вказаний вище житловий будинок. Крім того, на частину цього домоволодіння претендує колишня дружина [PERSON], як на майно, набуте за час шлюбу. З огляду на вказане, вона була змушена звертатися до суду із самостійними вимогами за захистом своїх порушених спадкових прав. Належним чином уповноважений представник позивача за первинним позовом [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги своєї довірительки підтримав у повному обсязі, просив поновити строк позовної давності, а позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві (а. с. 3-5). Проти задоволення позову третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору [PERSON] заперечив у частині визнання права власності на ? частину спірного домоволодіння, у іншій частині поклався на розсуд суду. Належним чином уповноважений представник третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги своєї довірительки підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, що у ньому викладені (а. с. 50-53). Проти задоволення позову [PERSON] заперечив у повному обсязі і просив у такому відмовити у зв'язку із пропуском позовної давності. Відповідач за первинним позовом та співвідповідач за позовом третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору Лавочненська сільська рада Сколівського району Львівської області у судове засідання явку компетентного представника не забезпечив, однак до початку судового розгляду справи по суті від такого представника - сільського голови Годзінця Я.Ф. на адресу суду надійшла заява вх. № 3085 від 17.07.2014 року (а. с. 80), в якій останній просив проводити розгляд справи у його відсутності, а при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Повноваження сільського голови Годзінця Я.Ф. підтверджені належним чином (а. с. 81). Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, що з'явилися у судове засідання, давши належну оцінку доказам по справі, суд вважає, що [PERSON] слід поновити строк позовної давності, а позовні вимоги [PERSON] є підставними та підлягають до задоволення у повному обсязі, позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України для захисту цивільного права або інтересу встановлюється позовна давність. Відповідно до ст. ст. 257 та 258 вказаного Кодексу встановлюється загальна та спеціальна позовна давність. До вимог про захист права, з якими звернулася [PERSON], застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки, оскільки така вимога не входить у чітко визначений перелік вимог, до яких застосовується спеціальна позовна давність. Перебіг позовної давності у відповідності до ч. 1 ст. 261 вказаного Кодексу починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З поданої [PERSON] позовної заяви, а також з пояснень її представника у судовому засіданні встановлено, що про порушення своїх прав останній стало відомо лише у кінці 2013 року, після смерті колишнього чоловіка [PERSON]. Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення, а сплив такої позовної давності є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч. 5 ст. 267 вказаного Кодексу, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Як роз'яснюється у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС чи з дати набрання рішенням суду законної сили, а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Враховуючи, що позивачу [PERSON] про порушення свого права власності, яке вказано у позовній заяві, стало відомо лише у кінці 2013 року, будь-яких доказів на спростування таких тверджень учасниками процесу впродовж розгляду справи не подано, як і не подана заява відповідачами до ухвалення судом рішення про застосування позовної давності і такі у матеріалах справи відсутні, суд приходить до висновку про поважність пропуску позовної давності, а порушені права [PERSON] підлягають захисту. У судовому засіданні встановлено, що 19.08.1987 року між позивачем [PERSON] та гр. [PERSON] в Індустріальному відділенні РАГС м. Павлодара Республіки Казахстан зареєстровано шлюб, про що було зроблено актовий запис № 785, а після одруження позивач [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. Вказаний факт підтверджується копією довідки вих. № 4055 від 11.05.2004 року, виданою Павлодарським міським відділенням РАГС Управління юстиції Павлодарської області Республіки Казахстан (а. с. 20). Вказаний шлюб було розірвано 27.07.1999 року, про що було зроблено актовий запис № 37, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого цього ж дня Сколівським районним відділом РАГС Львівської області (а. с. 11). Після розірвання шлюбу позивач повернула собі дівоче прізвище - [PERSON]. За час спільного проживання у шлюбі позивач [PERSON] з чоловіком [PERSON] побудували житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований у [ADDRESS]. Зокрема, з копії технічного паспорта на вказаний житловий будинок, виготовленого 10.02.2014 року ФОП [PERSON] (а. с. 6-8) вбачається, що такий (позначений у технічному паспорті літерою А-1), разом із господарськими будівлями та спорудами - погребом та трьома сараями (позначеними у технічному паспорті літерами а, Б, В, Г, Д), був збудований у 1991 році. В цілому, житловий будинок будувався у 1991 році на законних на те підставах, не вважається самочинним будівництвом, що підтверджується копією свідоцтва про забудову садиби у сільських населених пунктах Української РСР (а. с. 22), копією рішення виконавчого комітету Сколівської районної Ради народних депутатів Львівської області № 168 від 15.06.1989 року «Про надання дозволу на право проведення індивідуального житлового будівництва та видачу будівельного паспорта на забудову земельної ділянки гр. [PERSON]» (а. с. 23), копією акта виносу в натуру меж земельної ділянки і розбивки будівель від липня 1989 року (а. с. 24) та копією дозволу закладки фундаментів під індивідуальне будівництво від липня 1989 року (а. с. 25). Відсутня також відповідна відмітка про самочинне будівництво і на вказаному вище технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок. Судом також встановлено, що спірний житловий будинок збудовано на місці раніше існуючого старого дерев'яного житлового будинку, що був придбаний позивачем [PERSON] (на той час [PERSON]) згідно договору купівлі-продажу від 18.04.1989 року (а. с. 12). Зазначений факт не заперечувався також і представниками сторін у судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Статтею 22 КЗпШС України, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (1991 рік) передбачалося, що майно, яке набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Як йдеться у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них; продуктивна і робоча худоба; засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери; паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. З огляду на вказане, житловий будинок, розташований у [ADDRESS] являється спільною сумісною власністю позивача [PERSON] та гр. [PERSON]. На підставі вказаного вище, суд вважає за необхідне визнати за позивачем [PERSON] право власності на ? ідеальну частину житлового будинку по [ADDRESS] з відповідною частиною господарських будівель та споруд - як на частку у спільно нажитому майні подружжя, а, відтак, позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення у повному обсязі. Судом також встановлено, що гр. [PERSON], після смерті якої третя особа із самостійними вимогами на предмет спору [PERSON] має намір оформити спадщину, помер [INFO], що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Лавочненською сільською радою Сколівського району Львівської області 20.08.2013 року (а. с. 19). Спадщина відкрилася в цей же день, у відповідності до положень ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Заповіту [PERSON] не залишив. Відтак, спадкування повинно відбуватись за законом. За змістом ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1265 вказаного Кодексу, інші родичі спадкодавця до шостого ступеня спорідненості включно, мають право на спадкування у п'яту чергу за законом. Як встановлено судом, третя особа із самостійними вимогами на предмет спору [PERSON] є двоюрідною сестрою покійного [PERSON] (а. с. 56-61), а тому є спадкоємцем п'ятої черги за законом. Гр. [PERSON] вправі успадкувати все спадкове майно, оскільки інших спадкоємців першої, другої, третьої, четвертої та п'ятої черг за законом немає. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 зазначеного Кодексу спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Зазначена дія повинна бути вчинена протягом шести місяців з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що третя особа із самостійними вимогами на предмет спору [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті двоюрідного брата [PERSON] постійно не проживала з ним, а проживала і проживає постійно у Російській Федерації, що підтверджується відміткою про місце реєстрації у паспорті останньої (а. с. 54-55) та не заперечувалося її представником у судовому засіданні. Гр. [PERSON] не змогла звернутися вчасно у нотаріальну контору через значну територіальну віддаленість місця свого проживання, а тому, після одержання у нотаріальній конторі відмови у оформленні спадщини у зв'язку із пропуском строку та відсутністю відмітки про реєстрацію правовстановлюючого документа на спірний житловий будинок, звернулася до суду із даним позовом. Крім того, гр. [PERSON] протягом встановленого законом строку не заявила про відмову від спадщини. Спадковим майном, що залишилося після смерті [PERSON] і на яке він за життя мав право, є ? частина житлового будинку, що розташований у [ADDRESS] з відповідною частиною господарських будівель та споруд. Як уже йшлося вище, в цілому вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами не вважається самочинним будівництвом. Разом з тим, [PERSON] разом із колишньою дружиною [PERSON] ще за час перебування у шлюбі і по тому, не встигли провести реєстрацію вказаного нерухомого майна у встановленому порядку. На підставі вказаного вище, суд вважає за необхідне визнати за гр. [PERSON] право власності на ? ідеальну частину житлового будинку по [ADDRESS] з відповідною частиною господарських будівель та споруд - як на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON], який помер [INFO]. Відтак, позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення.

Outcome: partial