Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

Позивач 18.05.2016 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зобов'язання вчинити дії та приведення приміщення у попередній стан. Позов обґрунтовано тим, що відповідач є власником нежитлового приміщення [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу від 05.12.2014 року. 24.03.2016 року працівниками ТОВ «Перший український експертний центр» було обстежено місця загального користування біля нежитлового приміщення [ADDRESS] та зафіксовано самовільне демонтування в МЗК всі, передбачені проектною документацією, технічного обладнання наявність, а саме: електрощит, тепло-вентиляційна та пожежна шафи, частково демонтовано підлогу та підвісну стелю. На поверсі знаходиться будівельне сміття та залишки будівельних матеріалів, з приводу чого ТОВ «Перший український експертний центр» було складено відповідний акт від 24.03.2016 року. 04.04.2016 року представниками ТОВ «Перший український експертний центр» була здійснена спроба вручення припису позивачу, однак через його відсутність припис не був вручений. Позивач вважає, що відповідач проектно-дозвільної документації на демонтаж місця загального користування не отримував, чим самовільно провів роботи по демонтажу та переобладнанню місць загального користування. Посилаючись на норми ст.ст. 10, 24, 177, 179 ЖУ Української РСР, ст.ст. 20, 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», на п. 4, 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків» затверджених постановою КМУ від 24.01.2006 року №45, на п. 1.4, п. 1.4.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 року №76, позивач змушений був звернутися до суду з відповідним позовом в якому просив зобов'язати відповідача за власні кошти в місячний термін виконати роботи по проведенню до попереднього стану місць загального користування на 18-му поверсі вказаного будинку та вирішити питання щодо судових витрат. У судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти позову зазначивши, що позивач не є співвласником будинку [ADDRESS], не є належним виконавцем чи виробником житлово-комунальних послуг, оскільки відсутній відповідний розпорядчий акт місцевої адміністрації, а відтак його права не є порушеними, про що зазначив у письмових запереченнях (а.с. 40-41). Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, з'ясувавши обставини справи, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позову, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Згідно із ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 152 ЖК Української РСР виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об'єкта в експлуатацію не потребується. Відповідно до ст. 177 ЖК Української РСР громадяни зобов'язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об'єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під'їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках та в інших місцях загального користування. Судом встановлено, що відповідач є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 05.12.2014 року (а.с. 4-6). 24.03.2016 року працівниками ТОВ «Перший український експертний центр» було обстежено місця загального користування біля нежитлового приміщення [ADDRESS] та зафіксовано самовільне демонтування в МЗК всі, передбачені проектною документацією, технічного обладнання наявність, а саме: електрощит, тепло-вентиляційна та пожежна шафи, частково демонтовано підлогу та підвісну стелю. На поверсі знаходиться будівельне сміття та залишки будівельних матеріалів, з приводу чого ТОВ «Перший український експертний центр» було складено відповідний акт від 24.03.2016 року (а.с. 12). Разом з тим, жодних доказів належності відповідачу нежитлового приміщення [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу від 05.12.2014 року сторонами суду не надано. Як вбачається із матеріалів справи 01.07.2015 року між позивачем та відповідачем укладено договір №878/06/15 про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території (а.с. 10-11). Проте, позивачем посилання щодо невиконання відповідачем умов згаданого договору перед судом не ставилось, та не зазначалось про ці обставини в позовній заяві. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи із змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Водночас, заявивши даний позов, позивачем не виконано, передбаченого статтею 60 ЦПК України, процесуального обов'язку із доказування належними і допустимими доказами факту порушення його прав зі сторони відповідача, а також не надано жодних допустимих доказів порушення відповідачем правил користування приміщень чи порушень проектної документації будинку. Із матеріалів справи вбачається, що позивач не є співвласником будинку №11 по вул. Коперніка, не є належним виконавцем чи виробником житлово-комунальних послуг в розумінні ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», оскільки відсутній відповідний розпорядчий акт місцевої адміністрації, а також не є управителем в розумінні Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, оскільки відсутнє рішення співвласників щодо обрання позивача управителем. Судом встановлено, що, на даний час відповідачем [PERSON] здійснюється поточний ремонт нежитлового приміщення набутого у власність та облаштування місць загального користування, які передбачені для проходу до цього приміщення. Дії [PERSON] щодо такого ремонту жодним із співвласників згаданого будинку у встановленому законом порядку не оскаржувалися та відповідачем не було порушено правила користування приміщень чи порушено проектну документацію будинку. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed