Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

Позивач - [PERSON] ( [ADDRESS] ) звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до [PERSON] ( [ADDRESS] ) про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 24 червня 2000 року між позивачем - [PERSON] та відповідачем - [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований 24.06.2000 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ужгородської міської ради, про що складено відповідний актовий запис № 260, від 24.06.2000 року та підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , яке видано 24 червня 2000 року. [INFO] у подружжя народився син - [PERSON] , [INFO] . Як стверджує позивач, протягом останніх років сімейне життя між подружжям постійно погіршувалося. Подальше спільне життя стало неможливим, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, а збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини сторони не вбачають через відсутність прагнення до примирення, відтак збереження сім`ї неможливе. Позивач в судове засідання не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи був судом належним чином повідомлений, однак в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за його відсутності, із якого також вбачається, що позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не прибула, хоча про час і місце розгляду справи був судом належним чином повідомлена, разом з тим, в матеріалах справи міститься її клопотання із якого вбачається, що відповідач позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить розглянути вищенаведену справу за її відсутності. Судове засідання у справі було призначене на 27.09.2021 року на 15 год. 30 хв., однак через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 24 червня 2000 року між позивачем - [PERSON] та відповідачем - [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований 24.06.2000 року відділом державної реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради Закарпатської області, про що складено відповідний актовий запис № 260, від 24.06.2000 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . [INFO] у подружжя народився син - [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх років сімейне життя між подружжям постійно погіршувалося. Подальше спільне життя стало неможливим, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, а збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини сторони не вбачають через відсутність прагнення до примирення, відтак збереження сім`ї неможливе. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Враховуючи вищенаведені, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] , слід розірвати. У відповідності до ст. 142 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача 50% витрат із сплати судового збору, а також 50% судового збору сплаченого при поданні позову повернути позивачеві з Державного бюджету України у зв`язку з повним визнанням позову відповідачем за заявою від 27.09.2021 року. На підставі викладеного, ст.ст. 21, 24, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved