Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувсь до суду з позовом до Борівської сільської ради Макарівського району Київської області про визнання права власності на земельну ділянку, посилаючись на те, що [INFO] року померла [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина за заповітом, до якої, окрім іншого майна, увійшло право на земельні ділянки: - площею 0,250 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку; - площею 0,193 га, цільове призначення - для ведення особистого підсобного господарства, які розташовані в [ADDRESS]. Спадкоємцем за заповітом є він, позивач, прийнявший спадщину та на частину спадкового майна отримав відповідні свідоцтва. Проте отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказані земельні ділянки не має можливості, у зв'язку з тим, що документ, що посвідчує право власності спадкодавця на дане нерухоме майно відсутній (державний акт на право приватної власності на землю був виготовлений, але не отриманий спадкодавцем за життя); за результатами проведення пошуків у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно встановлено, що інформація у ДРРП щодо зареєстрованих прав власності на вищезазначене майно відсутня. Позивач просить: визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом до майна померлої [INFO] року [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,250 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташовану в [ADDRESS], та право власності на земельну ділянку площею 0,193 га, цільове призначення - для ведення особистого підсобного господарства, розташовану в [ADDRESS]. Позивач [PERSON] надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідач Борівська сільська рада Макарівського району Київської області, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи у судове засідання свого представника не направила, заяв, клопотань до суду не надано. Дослідивши письмові матеріали справи та матеріали спадкової справи №349 за 2006 рік до майна померлої [INFO] року [PERSON], заведеної Макарівською районною державною нотаріальною конторою Київської області, судом встановлено наступне. [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], видане 22.08.2001 року Борівською сільською радою Макарівського району Київської області, актовий запис №17(а.с.9). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за заповітом, до якої, окрім іншого майна, увійшло право на земельні ділянки:- площею 0,250 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку;- площею 0,193 га, цільове призначення - для ведення особистого підсобного господарства,розташовані в [ADDRESS]. Зазначені земельні ділянки надані померлій [PERSON] на підставі рішення 14 сесії Борівської сільської ради від 28.05.2001 року №35, що вбачається з Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого на ім'я [PERSON] (а.с.12). Між сторонами склались правовідносини, що регулюються вимогами ст.524, 534, 548, 549 ЦК Української РСР 1963 року. Відповідно до вимог ст.524 ЦК Української РСР 1963 року, що діяв на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON], спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ст.534 ЦК Української РСР 1963 року, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно заповіту, посвідченого [PERSON], секретарем виконкому Борівської сільської ради народних депутатів Макарівського району Київської області від 15.02.1999 року, зареєстрованого в реєстрі за №12, померла [PERSON] все своє майно заповіла позивачу по даній справі [PERSON] (а.с.35). Відповідно до вимог ст.548 ЦК Української РСР 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст.549 ЦК Української РСР 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно довідки №64 від 11.04.2006 року Борівської сільської ради Макарівського району Київської області, [PERSON] після смерті громадянки [PERSON], в шестимісячний строк спадщину фактично прийняв (а.с.34). Згідно довідки №62 від 11.04.2006 року Борівської сільської ради Макарівського району Київської області, [PERSON], була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS], до дня смерті [INFO] року одна (а.с.34 зворот). 12.04.2006 року позивач [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за №2-1011 на частину спадкового майна померлої, а саме: на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Борівка», місцезнаходження якого: Борівська сільська рада Макарівського району Київської області, розміром 4,25 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (а.с.11). 02.02.2007 року позивач [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за №1-463 на частину спадкового майна померлої, а саме на майновий пай КСП «Борівка», місцезнаходження якого: [ADDRESS] (а.с.10). Згідно п.п.3.14 п.3 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Відповідно до положень частин другої та третьої пункту 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Проте позивачу було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки площею 0,250 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку та площею 0,193 га, цільове призначення - для ведення особистого підсобного господарства, розташовані в [ADDRESS], у зв'язку з тим, що документ, що посвідчує право власності спадкодавця на дане нерухоме майно відсутній (державний акт на право приватної власності на землю був виготовлений, але не отриманий спадкодавцем за життя); за результатами проведення пошуків у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно встановлено, що інформація у ДРРП щодо зареєстрованих прав власності на вищезазначене майно відсутня (відповідь на заяву щодо роз'яснення порядку оформлення спадщини № 954/02-31 від 03.06.2017 року) (а.с.23). Враховуючи те, що позивач [PERSON] прийняв спадщину за заповітом після смерті [PERSON] та отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину майна померлої, а саме: на майновий пай КСП «Борівка», місцезнаходження якого: [ADDRESS], та на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Борівка», місцезнаходження якого: Борівська сільська рада Макарівського району Київської області, розміром 4,25 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі; інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом немає, вважається, що позивач прийняв усю спадщину померлої [PERSON], в тому числі і вищевказані земельні ділянки площею 0,250 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку та площею 0,193 га, цільове призначення - для ведення особистого підсобного господарства, розташовані в [ADDRESS]. Відповідно вимог п.3.5 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених у пунктах 10,11 ППВСУ від 30.05.2008 року №7 про те, що відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що позивач є спадкоємцем за заповітом, своєчасно прийняв спадщину, що залишилась після смерті спадкодавця, спадкодавцю на законних підставах належали земельні ділянки, правовстановлюючий документ на які був виготовлений, але не отриманий спадкодавцем за життя.

Outcome: approved