Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

Позивач 30.11.2018 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа Відділ з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру громади Лозівської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що на підставі рішення адміністрації та профкому центру «Укрспецвагон» у звязку з перебуванням у трудових відносинах з підприємством [PERSON] була надана жила площа в гуртожитку за адресою: Харківська область, м. Лозова, смт. Панютине, вул. Слобожанська (колишня Комінтерну), буд. 20, кім. 134-135. Гуртожиток перебуває на балансі Філії «ПВРЗ» ПАТ «Укрзалізниця» (ДП «Укрзалізниця»). Відповідачі по справі хоча і зареєстровані за вказаною адресою, але з 2015 року у гуртожитку не мешкають, комунальні послуги не сплачують, що призвело до утворення заборгованості на суму 25325,92 грн. 27.10.2008 року між [PERSON] та ДП «Укрспецвагон» трудові відносини припинено, в звязку з чим вона та члени її сімї втратили право на проживання у відомчому гуртожитку. В звязку з чим позивач просить суд визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, а саме кімнатами № 134-135 по вулиці Слобожанській (колишня Комінтерну), м. Лозова, смт. Панютине, Харківської області, внаслідок відсутності в жилому приміщенні понад шість місяців; стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати, понесені ним при зверненні до суду з позовом у розмірі 1762 грн. 25.02.2019 року було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін. Представник позивача надав клопотання, в якому прохав справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного вирішення справи. Відповідачі відзив на позовну заяву ПАТ «Українська залізниця» в особі філії «Панютинський вагоноремонтний завод» публічного акціонерного товариства « Українська залізниця» не надали. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає за можливе, відповідно до ст.279 ЦПК України, розглянути справу за наявними в матеріалах доказами. Неявка сторін та ненадання відзиву на позов відповідачем не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Із карточок реєстрації за адресою: Харківська область, м. Лозова, смт. Панютине, вул. Слобожанська (колишня Комінтерну), буд. 20, кім. 134-135 зареєстровані: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.22,23,24). Вказаний гуртожиток перебуває на балансі філії «Панютинський вагоноремонтний завод» ПАТ «Укрзалізниця» (а.с.8). У зв'язку з перебуванням у трудових відносинах з позивачем, жила площа в гуртожитку за адресою: Харківська область, м. Лозова, смт. Панютине, вул. Слобожанська (колишня Комінтерну), буд. 20, кім. 134-135 на підставі ордера №33 від 12.11.1997 року була надана відповідачу [PERSON] зі складом сімї 4 осіб, яка працювала у Панютинському ордена «Знак пошани» ВРЗ ім. Ф.Е. Дзержинського у період з 16.11.1988 року транспортувальником у Деревообробному цеху (наказ №175-К від 16.11.1988 р.) по 27.10.2008 р. (наказ №1811/ОС від 27.10.2008 р.) прибиральник виробничих приміщень Вагоноремонтного цеху. Звільнена за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України (а.с.13,15,16,18,19-20). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] на підприємстві взагалі ніколи не працювали. Після припинення трудових відносин з підприємством [PERSON] та члени її сімї втратили право на проживання у гуртожитку. Однак, відповідачі залишаються бути зареєстрованими у гуртожитку, проте з 2015 року не проживають за місцем реєстрації, що підтверджується актами від 18.03.15 р., 11.04.2016 р.,16.02.2017 р., 16.05.2017 р., 12.12.2017 р., 19.04.2018 р. (а.с.25-30). В довідці Лозівського ВП ГУНП в Харківській області від 05.09.2018 року зазначено, що відповідачі з 2015 року у гуртожитку філії «ПВРЗ» ПАТ «Укрзалізниця» за адресою: смт. Панютине, вул. Слобожанська, буд. 20 не проживають. Фактичне місце їх знаходження встановити не можливо, так як було встановлено, що [PERSON] може знаходитись в м. Харків, [PERSON] їздить на заробітки за межі країни, а [PERSON] вже довгий час не зявлявся в смт. Панютине, де може перебувати невідомо (а.с.17). Окрім цього, відповідачі ігнорували зобовязання по сплаті житлово-комунальних послуг, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 28.11.2018 року становить 25325,92 грн, що підтверджується довідкою філії «ПВРЗ» ПАТ «Укрзалізниця» від 26.11.2018 року (а.с.14). Своєю відсутністю за місце реєстрації тривалий час [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що ці кімнати для проживання їм не потрібні. Згідно ст. ст. 10, 68\~Житлового кодексу\~Української РСР громадяни зобов'язані використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержуватися правил користування жилими приміщеннями. У відповідності до ст.\~71\~ч.\~1\~Житлового кодексу\~Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 Житлового кодексу Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені законом строки, провадиться у судовому порядку. Відповідачі не мешкають у гуртожитку, чим створюють фінансові і матеріальні труднощі підприємству, а також займає місце іншого робітника підприємства, який стоїть у черзі на отримання кімнати у гуртожитку. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» №2 від 12.04.1985 року, у справах щодо визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). У зв'язку з вищенаведеним, суд вважає, що відповідачі не проживають за місцем реєстрації понад шість місяців без поважних причин, витрат по оплаті комунальних послуг та утриманню житла не здійснюють, а тому вони втратили право на користування жилим приміщенням. Згідно ст.6\~ЗУ «Про\~свободу пересування\~та вільний\~вибір місця\~проживання в\~Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Згідно ст.ст.13,81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже, заявлені позовні вимоги, в частині визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням, є обґрунтованими та відповідають вимогам закону. Суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Щодо позовних вимог, в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, то вони не підлягають задоволенню, оскільки він був знятий з реєстрації місця проживання у спірному приміщення 20.12.2018 року. Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved