Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-27 00:00:00

Позивач 28.04.2017 року звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та просила визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] , укладений між ТОВ «Фірма «ШИК» з одного боку та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з іншого, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кобзар О.Ю. 14.11.2013 року, р/н 1042. Позовні вимоги мотивовані тим, що договір дарування укладений на користь учасників ТОВ «Фірма «Шик». В силу ст. 98 ЦК України рішення про відчуження квартири могло бути прийняте лише ѕ голосів Загальних зборів учасників, крім тих, на чию корись було відчужене майно. Втім набувачі права власності єдині учасники товариства. А квартира, яку було відчужено є єдиним цінним майном товариства. Спір між учасниками справи виник у зв`язку з тим, що після виходу позивача зі складу учасників товариства їй відмовились виплачувати компенсацію зі її частку в статутному капіталі. Справа надійшла до провадження судді Свяченої Ю.Б. та ухвалою від 03.05.2017 року провадження у справі відкрите. Ухвалою суду від 14.08.2017 року провадження у справі було закрито, у зв`язку з тим, що тотожний спір між сторонами вже було вирішено судом. [PERSON] не погоджуючись з ухвалою про закриття провадження у справі подала апеляційну скаргу, в результаті розгляду якої Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 23.11.2017 року ухвалу Приморського районного суду від 14.08.2017 року було скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Скасовуючи ухвалу апеляційний суд виходив з того, що правові підстави позову уже вирішеного судом та даної справи різні, адже на разі оскаржується правочин на підставі ст. 203 ЦК України, а у справі №522/11043/14-ц на підставі ст. 234 ЦК України. Справа повернулася до Приморського районного суду м. Одеси та була передана судді Кравчук Т.С.. ухвалою якої від 14.12.2017 року прийнята до провадження. На підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа надійшла до провадження судді Бойчука А.Ю. та ухвалою якого від 05.05.2018 року прийнята до свого провадження. До суду 01.08.2018 року надійшов відгук на позовну заяву від [PERSON] - представника [PERSON] , згідно якого просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що на момент укладення договору дарування [PERSON] вже не була членом ТОВ «Фірми «Шик», тому її права жодним чином укладений договір дарування не порушує. Рішення ТОВ «Фірми «Шик» про відчуження квартири на момент укладення договору та на сьогоднішній день залишається чинним. Також, оскільки ТОВ «Фірма «ШИК» вже не існує, у разу визнання договору дарування не дійсним, спірна квартира залишиться без власника. 05.09.2018 року представник позивача [PERSON] подав відповідь, згідно якої вказав, що [PERSON] має право оскаржувати договір дарування, адже відчуження квартири спричинило неможливість виконання рішення господарського суду про стягнення на користь позивача грошових коштів з ТОВ «Фірми «ШИК» коштів за частку у статутному капіталі. Вказує, що доводи відповідача про те, що у випадку визнання договору недійсним майно залишиться без власника не заслуговують на увагу, адже цивільним законодавством не передбачено такої підстави для відмови у визнані договору не дійсним. До суду 12.11.2018 року надійшли заперечення на відповідь на відзив, згідно яких представник [PERSON] - [PERSON] вказав, що визнання договору недійсним не буде ефективним способом захисту, як встановлено Верховним судом при розгляді тотожної справи. На підставі розпорядження керівника апарату суду №660/19 від 29.01.2019 року по справі проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, в результаті якого справа надійшла до провадження судді Бондаря В.Я. Ухвалою суду від 31.01.2019 року справа прийнята до провадження судді Бондаря В.Я. та призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 14.03.2019 року. У підготовче засідання 14.03.2019 року з`явився представник позивача [PERSON], у зв`язку з неявкою відповідачів розгляд справи було відкладено на 25.04.2019 року. Ухвалою суду від 25.04.2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 04.07.2019 року. Судове засідання призначене на 04.07.2019 року було відкладено у зв`язку з задоволенням відповідного клопотання позивача, на 28.08.2019 року. У судовому засіданні 28.08.2019 року представник позивача [PERSON] наполягав на задоволенні позову. Інші учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи і вислухавши пояснення осіб, присутніх на засіданнях, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що[PERSON] була учасником Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірми «Шик», що вбачається з установчого договору від 10.08.1994 року (т.1 а.с.6-10). [PERSON] належала 202,84 грн. частки у Статутному фонді Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірми «Шик», що вбачається зі Статуту ТОВ «Фірми «Шик», зареєстрованого Приморською райадміністрацією Одеської міської ради, реєстраційний номер 1676 від 30.03.2004 року (т.1 а.с.11-15). [PERSON] заявою від 23.02.2012 року повідомила про свій добровільний вихід зі складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірми «Шик» (т.1 а.с.18). 14.11.2013 року ТОВ «Фірма «Шик» подарувало учасникам товариства, а саме [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] квартиру [ADDRESS] (т.1 а.с.26-27). 31.12.2014 року за рішенням засновників було зареєстровано припинення юридичної особи ТОВ «Фірми «Шик», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб. Фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (т.1 а.с.32-34). Постановою Одеського апеляційного господарського суду у справі №916/1600/13 від 04.06.2015 року задоволено позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «Фірми «Шик» про стягнення 85057,70 грн. вартості частки майна та прибутку товариства (т.1 а.с.28-31). Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частина 7 ст. 81 ЦПК України передбачає, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд приходить до висновку, що позивачем не наведено та не надано жодного переконливого та належного доказу, згідно якого вбачалось би, що права [PERSON] порушені оскаржуваним договором. Підставою даного позову як і вже вирішеного раніше спору між сторонами у справі №522/11043/14-ц є те, що відповідачі як учасники ТОВ «Фірми «Шик» відчужили спірну квартиру за договором дарування з метою уникнення можливого звернення стягнення на нерухоме майно в порядку виконання рішення господарського суду. Фіктивність договору дарування спірної квартири від 14.11.2013 року не встановлено, адже у позові [PERSON] відмовлено, що вбачається зокрема з Постанови Верховного суду від 24.05.2018 року (т.1 а.с.200-204). Варто звернути увагу до твердження представника відповідача про те, що в разі визнання договору дарування квартири [ADDRESS] недійсним, майно залишиться нічиїм, адже ТОВ «Фірма «Шик» припинено. Згідно ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Застосування наслідків недійсності договору є неможливим, адже ТОВ «Фірма «Шик» ліквідовано, застосування іншого способу захисту з метою виконання рішення господарського суду є недоцільним та не ефективним. З метою виконання рішення господарського суду позивач має звертатися до органів державної виконавчої влади. Статтею 263 ЦПК України закріплено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено порушення її прав відповідачами по справі, як набувачами квартири за договором дарування. Підстав для визнання договору недійсним, зважаючи на відсутності ефективності такого способу захисту, відсутні.

Outcome: dismissed