Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

Позивач [PERSON] 20.10.2016 року звернулась до суду з позовом до Держави України в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди, завданої майну терористичним актом під час проведення антитерористичної операції. Позовні вимоги мотивовані тим, що вона є власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на житло від 04.03.2002 року, в якій вона проживала до лютого 2015 року. 02 лютого 2015 року в результаті терористичного акту під час проведення антитерористичної операції в м. Авдіївка, належне їй житло було зруйноване, що підтверджується Актом попереднього обстеження об`єктів, які постраждали внаслідок проведення бойових дій на території м. Авдіївка від 15.12.2015 року та звітом про технічний стан № Р13-СМ-01. 31.03.2015 року позивач звернулась до СВ Авдіївського ВП Покровського ВП з заявою про скоєння злочину. Вищевказану заяву було прийнято СВ Авдіївського ВП Покровського ВП та зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань від 31.03.2015 р. за № 12015050140000085. У зв`язку з чим, просить суд стягнути з Держави України в особі Кабінету Міністрів України за рахунок Державного бюджету України шкоду, заподіяну терористичним актом, у вигляді зруйнування житлової квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , у розмірі 412 456, 70 грн. шляхом стягнення з Державної казначейської служби України. В подальшому неодноразово позивач надавала уточнення позовних вимог, в остаточному варіанті просить суд стягнути з Держави України в особі Кабінету Міністрів України за рахунок Державного бюджету України шкоду, заподіяну терористичним актом, у вигляді зруйнування житлової квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , у розмірі 627 513,20 грн. шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 21.10.2016 року провадження по вищевказаній справі відкрито, та призначено у справі попереднє судове засідання. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 27.10.2016 року цивільну справу за зазначеним позовом призначено до розгляду. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 18.01.2018 року продовжений судовий розгляд справи за правилами загальною позовного провадження. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 23.07.2018 року зупинене провадження по цивільній справі. Постановою Донецького апеляційного суду від 21.11.2018 року ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 23.07.2018 року скасована, справа направлена до суду для продовження розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву, в якій просить суд слухати справу у її відсутність. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити, пославшись в обґрунтування позову на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача Держави України в особі Кабінету Міністрів України в судовому засідання позовні вимоги не визнав, надав суду пояснення, підтримавши доводи, викладені в відзиві на позов. Просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представники відповідача Головного управління Державного казначейства України в Донецькій області в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, надали суду пояснення, підтримавши доводи, викладені в відзиві на позов. Просять в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вивчивши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд встановив наступне. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 04 березня 2020 року, виданого виконавчим комітетом Авдіївської міської ради, квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] , загальною площею 46,1 кв.м. Зареєстровано в БТІ м. Донецька за реєстровим № 4985 від 14.03.2002 р. Згідно технічного паспорту від 04.03.2020 року, квартира за адресою [ADDRESS] знаходиться у приватній власності [PERSON] , загальна площа 46,10 кв.м, житлова площа 32,20 кв.м. Згідно акту по попередньому обстеженню об`єктів, які постраждали внаслідок проведення бойових дій на території м. Авдіївка від 15.12.2015 року, було проведено попереднє візуальне обстеження квартири за адресою [ADDRESS] , виявлено пошкодження зовнішньої лицьової кладки 4 (м2), руйнування віконного блоку в спальні, пошкодження міжквартирної перегородки з квартирою [ADDRESS] , пошкодження матеріалів оздоблення в спальні, пошкодження скління оконних блоків в залі та на кухні, пошкодження системи опалення. Згідно звіту про технічний стан № Р13-СМ-01, посвідченого директором ТОВ «Содружество» від серпня 2016 року, квартира за адресою [ADDRESS] знаходиться в аварійному стані - експлуатацію квартири заборонено. Згідно довідки, виданої Авдіївським ВП Покровського ВП ГУНП в Донецької області 31.03.2015 року, в ЧЧ Авдіївського ВП зареєстрована заява громадянки [PERSON] , яка зареєстрована за адресою [ADDRESS] за фактом пошкодження належної їй квартири 06.02.2015 року в результаті артилерійського обстрілу м. Авдіївка невстановленими особами. Вказана заява зареєстрована до журналу ЕУ № 723 від 31.03.2015 року та внесена до ЄРДР під №12015050140000085. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Згідно ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Право на відшкодування матеріальної шкоди за рахунок держави закріплено також у статях 13, 41 статтях 1166, 1177 Цивільного кодексу України. Частиною 4 статті 41 Конституції України гарантовано, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з частиною першою статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частин першої-третьої статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Згідно з частиною першою статті 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Суд звертає увагу, що позивач в обґрунтування позову зазначала, що не отримала від держави відшкодування за пошкодження (знищення) її майна, вважає, що вона має право згідно з чинним законодавством України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Також позивач зазначала, що право на судовий захист гарантовано Конституцією України, у тому числі щодо захисту права власності, а право на відшкодування шкоди передбачено статтею 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», статтею 86 Кодексу цивільного захисту України. Зобов`язання держави стосовно поваги та захисту прав людини не зникають і в умовах збройних конфліктів. Положення преамбули Конвенції вказують на те, що Високі Договірні Сторони зобов`язалися забезпечити повагу до прав людини шляхом гарантії цих прав. Гарантування прав людини з боку держави може здійснюватися як активними діями, так і утриманням від вчинення будь-яких дій. Така діяльність держави по гарантуванню прав людини пов`язана з видами зобов`язань з боку держав-учасниць Конвенції, якими є негативні та позитивні. Негативні зобов`язання - це зобов`язання держави утримуватися від втручання в права та свободи, а позитивні зобов`язання - навпаки, тобто держава повинна щось зробити, вчинити певні дії, щоб особа могла скористатися своїми правами за Конвенцією. Це, наприклад, може включати в себе прийняття законодавства, що допоможе забезпечити користування гарантованими Конвенцією правами, або забезпечення реальних умов для реалізації прав. Так, за певних обставин захистом статті 1 Першого протоколу до Конвенції може користуватися легітимне очікування (legitimate expectation) успішної реалізації майнових прав (право вимоги). Для того, щоб «очікування» було «легітимним», воно має бути заснованим на нормі закону або іншому правовому акті, такому як судове рішення, пов`язаному із майновим інтересом (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 28 вересня 2004 року у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia), заява № 44912/98, § 49-50). Тобто, особа, яка має майновий інтерес, може розглядатись як така, що має «легітимне очікування» успішної реалізації її права вимоги (зокрема, відшкодування державою шкоди) у сенсі статті 1 Першого протоколу до Конвенції, коли для цього інтересу є достатні підстави у національному законодавстві. Позивач обґрунтувала розмір завданої їй шкоди опосередкованою вартістю знищеної квартири станом на 01 січня 2016 року, виходячи з наказу Мінрегіону від 02 жовтня 2015 року №252 «Про показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, зокрема по Донецькій області,

Outcome: partial