Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач [PERSON] ( [ADDRESS] ) звернувся до суду\~ з позовом до відповідача\~ [PERSON] ( [ADDRESS] ) про визнання усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом визнання втрати права користування,\~в обґрунтування своїх вимог вказує, що між сторонами укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Згідно п. 5 договору купівлі-продажу відповідач зобов`язується знятися з реєстрації. На неодноразові звернення відповідач не виписався з квартири, чим порушив права позивача. В наслідок порушення прав позивач поніс моральні переживання, а саме нервував з приводу того, що повинен оплачувати додаткові комунальні послуги, з приводу того, що відповідач порушив умови договору, з приводу можливості розпоряджатися власним майном. Також позивач був змушений звернутися до адвоката за юридичним послугами. Просить суд усунути перешкоди у користуванні жилим приміщенням шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування, стягнути 1000 грн. моральної шкоди та 2000 грн. юридичні послуги. В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи в його відсутність, протягом судового розгляду позивач та його представник адвокат Хворов В.В. позовні вимоги підтримали, просили задоволити. Відповідач\~в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзиву на позов не подав. Відповідно до п.3\~розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. \~\~ \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується укладеним сторонами договором купівлі-продажу квартири від 11.05.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. Згідно п. 5 договору купівлі-продажу відповідач як продавець зобов`язався погасити заборгованість з комунальних послуг, знятись з реєстрації особисто та з іншими особами, які проживають у квартирі, звільнити квартиру від речей, вилучити ключі від квартири в осіб, які їх мали, і передати квартиру покупцеві до 25 травня 2019 року включно. В порушення взятих на сееб зобов`язань відповідач після продажу квартири залишається зареєстрованим і на даний час. Згідно відповіді від Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 10.07.2019 року № 6222-2, відповідно до адресної картки особи, за адресою: [ADDRESS] станом на 08.07.2019 року зареєстровано дві особи. Відповідно до відповіді відділу реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 30.09.2019 року [PERSON] зареєстрований з 14.01.2019 року. \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпоряджання своїм майном, відповідно до ст.391 ЦК України. Як роз`яснено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року, вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. ( ст.ст. 71, 72, 116, 156, ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Право на реєстрацію у житловому приміщенні є похідним від наявності права на користування житлом. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.ст.317,383ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Судом встановлено, що відповідач був зареєстрований у спірній квартирі як власник, а після відчуження права власності на цю квартиру він втратив право користування житловим приміщенням, оскільки в укладеному сторонами договорі купівлі-продажу не передбачено збереження відповідачем права користування спірною квартирою після її продажу. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним приміщення, оскільки після відчуження права власності на цю квартиру відповідач втратив право користування житловим приміщенням, однак в порушення договірних зобов`язань не припинив свою реєстрацію у відчуженій квартирі, реєстрація відповідача у спірному житловому приміщенні створює перешкоди позивачу у користуванні його квартирою, чим порушує його права як власника, збільшуючи витрати по оплаті комунальних послуг, порушені права та законні інтереси позивача підлягають до поновлення та судового захисту. Право на реєстрацію у житловому приміщенні є похідним від наявності права на користування житлом. Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають до задоволення, вих-одячи з такого. Підставою для\~стягнення моральної\~шкоди є\~делікт,\~оскільки \~право на\~відшкодування шкоди\~ виникає із цивільного правопорушення, а не з договору. В даному випадку між сторонами спору існують договірні зобов`язання та за порушення договору моральна шкода не стягується. Аналогічна правова позиція сформульована Верховним Судом України 9 листопада 2016р. у справі № 6-1575цс1. При подачі позову позивач був звільнений від оплати судового збору відповідно до ст. 5 п. 13 ЗУ «Про судовий збір»як особа, яка має правона пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, тому відповідно до ст.141 ЦПК України оплата судового збору покладається на відповідача в дохід держави. Позивачем понесені\~судові витрати\~на оплату\~правовничої допомоги\~адвокатом в\~сумі 2000\~грн.,\~що підтверджено\~квитанцією,\~детальним описом\~робіт та\~витягом з\~договору про\~надання правничої\~допомоги.\~Попередній орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу в сумі 2000 грн. позивачем був зазначений у позовній заяві. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4\~ст.137 ЦПК України). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5\~ст.137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6\~ст.137 ЦПК України). Вирішуючи вимоги позивачки про відшкодування понесених витрат на правничу допомогу, суд виходить з такого. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Проаналізувавши зроблений адвокатом розрахунок, враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, враховуючи обсяг складених адвокатом в рамках даної справи документів, час, витрачений адвокатом на надання таких послуг, а також представництво інтересів у судових засіданнях, суд вважає, що наявні підстави для відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу в сумі 2000 грн. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що передбачено ст.280 ЦПК України.

Outcome: approved