Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

Позивач [PERSON] 29.11.2013 року звернулася в суд із позовною заявою, в якій просить визнати недійсним договір № 001498, укладений між нею та відповідачем - ТзОВ «Укр Фін Стандарт», стягнути з відповідача у її користь завдану майнову шкоду у розмірі 5328 грн. 00 коп., а також моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі 2000 грн. 00 коп.. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 09.09.2013 року між нею та відповідачем був укладений вказаний договір про надання послуг системи «Укрфінстандарт», згідно якого вона, ставши учасником зазначеної системи послуг (замовником), взяла на себе зобов'язання здійснювати щомісячні внески та отримати право на отримання безвідсоткової позики, а відповідач, у свою чергу, взяв на себе зобов'язання забезпечити обслуговування учасників системи послуг, акумулювати кошти від учасників системи (замовників), організовувати та проводити розподіл грошового фонду замовників, здійснити надання безвідсоткової позики на користь замовників і ін.. Уклавши договір та ознайомившись з його змістом та численними додатками до договору (до цього реальної інформації про послуги відповідача у неї не було), вона побачила, що договір містить умови, які є несправедливими та такими, що, на її думку, порушують її права та суперечать принципу добросовісності. Так, для неї, як споживача послуг, встановлені жорсткі обов'язки, а відповідач, в свою чергу, при наданні послуги керується власним розсудом. Важливим є і той факт, що відповідальність відповідача за спірним договором стосовно його зобов'язань значно обмежена, а сама вона, як споживач, ні до підписання договору, ні під час його укладення, не мала реальної інформації про такий стан речей, як і щодо послуги, яка їй надається. У період з 09.09.2013 року по 18.10.2013 року вона щомісячно сплачувала внески, які у загальній сумі становлять 5328 грн. 00 коп.. Згодом, у зв'язку із важким матеріальним становищем, а також зрозумівши про реальний стан речей, вона була змушена припинити оплачувати подальші внески, внаслідок чого неодноразово повідомляла відповідача в усній формі про розірвання договору та повернення сплачених внесків без отримання безвідсоткової позики. Однак відповідач не реагує на її звернення, уникає відповідей на телефонні дзвінки. Таким чином вважає, що її завідомо поставили у вкрай невигідне становище, що суперечить чинному договірному законодавству. У зв'язку з вказаним, вона була змушена звернутися в суд із даним позовом про захист її права, як споживача послуг, визнання недійсним спірного договору та відшкодування майнової шкоди у зазначеному розмірі. Також вказує, що згаданими вище неправомірними діями відповідача їй завдано ще й моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях та хвилюваннях щодо її ошукання відповідачем, страху неповернення висланих коштів. Таку шкоду вона оцінює у розмірі 2000 грн. 00 коп.. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити з підстав, що у ньому викладені. У судовому засіданні надала пояснення, аналогічні наведеним у позовній заяві (а. с. 2-4). Відповідач ТзОВ «Укр Фін стандарт» явку компетентного представника у судове засідання не забезпечив, однак перед початком судового розгляду справи надіслав письмові заперечення проти задоволення позовних вимог вх. № 5/2014 від 03.01.2014 року (а. с. 25-27), а також клопотання вх. № 388 від 03.02.2014 року (а. с. 53), у якому просив суд проводити розгляд справи у відсутності такого представника на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Розглянувши матеріали справи, вивчивши позовну заяву (а. с. 2-4), заслухавши пояснення позивача [PERSON] на підтримання вказаної позовної заяви, ознайомившись із письмовими запереченнями відповідача ТзОВ «Укр Фін Стандарт» проти позову (а. с. 25-27), давши належну оцінку доказам по справі, суд вважає, що порушене право підлягає захисту, а позовні вимоги є підставними та підлягають до часткового задоволення. У судовому засіданні встановлено, що 09.09.2013 року між позивачем [PERSON] та ТзОВ «Укр Фін Стандарт» було укладено договір № 001498 (а. с. 6, 59) про надання послуг, за умовами якого замовник взяла на себе зобов'язання здійснювати щомісячні платежі та отримати право на отримання безготівкової позики у розмірі 50000 грн. 00 коп., а виконавець, у свою чергу, взяв на себе зобов'язання надати послуги учасникам системи «Укрфінстандарт», акумулювати кошти від замовників, здійснити надання безвідсоткової позики на користь замовників за рахунок грошового фонду замовників. Для виконання вимог спірного договору позивач у вересні 2013 року здійснила оплату вступного внеску у розмірі 5000 грн. 00 коп. і у жовтні 2013 року здійснила перший щомісячний платіж у розмірі 328 грн. 00 коп., що підтверджується оригіналами наданих позивачем квитанцій (а. с. 54, 55). Згідно додатку № 1 до договору № 001498 від 09.09.2013 року (а. с. 7, 60), який є його невід'ємною частиною, позивач, як замовник системи послуг, отримала право на безвідсоткову позику у розмірі 50000 грн. 00 коп., яку у відповідності до п. 2.4.5 ст. 2 договору відповідач мав перерахувати на наданий розрахунковий рахунок позивача протягом п'яти календарних днів після виконання позивачем ряду умов, зокрема надання та підписання усіх необхідних документів, у тому числі вчасної сплати запропонованих внесків, підписання додатку № 2 до договору і таке інше. Правовідносини, які склалися між позивачем та відповідачем у зв'язку із укладенням вказаного вище договору, підпадають під ознаки тих, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», з положень якого суд насамперед виходить, вирішуючи даний спір. Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» споживачем, права якого захищаються вказаним вище Законом, є лише громадянин (фізична особа), котрий замовляє або має намір замовити послуги для власних потреб, яким і є позивач [PERSON]. При цьому, Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією або ж фізичною особою-підприємцем, які надають послуги незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва, яким і є відповідач - ТзОВ «Укр Фін Стандарт». Відповідно до ч. 1 ст. 626 ат ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Із спірного договору вбачається, що відповідач здійснює діяльність по організації та проведенню розподілу коштів (грошового фонду замовників) в групах і такий договір пов'язаний із наданням відповідачем зазначених послуг. Відтак, суд, враховуючи положення ст. 628 ЦК України - про зміст договору, керується згаданими вище нормами ЦК України, беручи за основу право сторін укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає його загальним засадам і право сторін врегульовувати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Про це йдеться також і у пунктах 2 та 3 згаданої вище Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», згідно яких відносини щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які йому не суперечать, а вирішуючи питання про характер правовідносин між споживачем та виконавцем послуг, про наявність підстав і умов їх виникнення, про права і обов'язки сторін за договором, суд виходить як із норм Закону України «Про захист прав споживачів» і прийнятих згідно з ним актів законодавства, так і з відповідних норм ЦК України та іншого законодавства, що регулює ті ж питання. Надаючи у судовому засіданні оцінку спірному договору (а. с. 59), додатку № 1 та додатку № 2 до спірного договору (а. с. 60, 61-62), суд дійшов до висновку, що такий, хоч і спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків сторін у ньому, проте укладений із грубим порушенням порядку його укладення, який ґрунтувався би на вільному виборі сторін, вільному визначенні умов цього договору та врахуванням всіх обов'язкових вимог цивільного законодавства. Так, позивач, як сторона у спірному договорі і споживач послуг під час його укладення не мала реальної інформації про послуги, що їй будуть надаватися, так як вважала, що це звичайний договір позики, і, відповідно, не могла здійснити свідомий вибір, так як детально ознайомилася із змістом договору лише після сплати вступного внеску у розмірі 5000 грн. і лише після підписання та проведення зазначеної оплати. Оскільки зміст договору з додатками є складним і незрозумілим, детальну інформацію, яка міститься у договорі, позивач отримала ще пізніше, після роз'яснення його положень правником. Вказане не відповідає вимогам п. 4 ст. 4, ч. 2 ст. 19 та ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», які повинні бути врахованими та застосовуватися при укладенні будь-яких видів договорів (контрактів) про надання послуг. При цьому, суд не бере до уваги надану відповідачем копію заяви від 09.09.2013 року (а. с. 30) про те, що позивач уважно прочитала та зрозуміла умови спірного договору, так як відібрання такої заяви не передбачено при укладенні договору, а сама заява являє собою бланк, що був заповнений не самою позивачем, а на ній лише стоїть підпис позивача, зроблений нею власноручно. При укладенні спірного договору про надання послуг не були враховані також і інші норми згаданого Закону, зокрема зміст ст. 18, яка забороняє включати у договори із споживачами умови, що є несправедливими. Так, спірний договір містить жорсткі обов'язки позивача, як споживача послуг поряд із обов'язками відповідача, а також санкції за невиконання зобов'язань за угодою; встановлення в угоді умов, з якими позивач не мав реальної можливості ознайомитися перед її укладенням; обмеження відповідальності відповідача стосовно прийнятих ним зобов'язань (вся угода сформована так, що у випадках порушення взятих на себе зобов'язань, відповідач не буде нести відповідальності, або ж буде нести незначну відповідальність). Важливим є і той факт, що більшість положень спірного договору не містять чітких тверджень, а в таких зазначаються додаткові умови, що робить даний договір нечітким, незрозумілим і складним для сприйняття клієнтів, у тому числі і позивача. Таким чином, у даному випадку має місце порушення принципу рівності сторін контракту (договору), обмеження певним чином права на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про послуги, що у відповідності із ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» є порушенням права споживача. Вказане вище безперечно підтверджує той факт, що зміст спірного договору суперечить нормам чинного ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, зокрема і Закону України «Про захист прав споживачів», хоча додержання відповідної вимоги у відповідності з п. 1 ст. 203 ЦК України, є обов'язковим для чинності правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України недодержання у момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч. 1 ст. 203 цього Кодексу, є підставою недійсності такого правочину, у зв'язку з чим договір № 001498 про надання послуг, укладений 09.09.2013 року між позивачем та відповідачем слід визнати недійсним. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків. У разі недійсності правочину кожна сторона зобов'язана повернути іншій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. З огляду на вказане, з відповідача у користь позивача підлягають стягненню кошти, а саме вступний та місячний внески, які були сплачені останньою на виконання договору, у сумі 5328 грн. 00 коп.. Що стосується відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000 грн. 00 коп., то у задоволенні такої вимоги суд вважає за необхідне відмовити, оскільки позивачем не подано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння такої шкоди, у зв'язку з чим суд вважає зазначену позовну вимогу безпідставною.

Outcome: partial