Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

Позивач [PERSON] 22.07.2014 року у строк, визначений ст. ст. 150, 233 КЗпП України, звернувся в суд за вирішенням трудового спору з позовною заявою, двічі уточненою у ході судового розгляду, в якій просить скасувати як незаконний Наказ відповідача - ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат», зокрема Наказ № 59-к «Про звільнення з роботи», виданий 01.07.2014 року тимчасово виконуючим обов'язки директора [PERSON] про звільнення його з посади начальника Сколівського військового лісгоспу, поновити його на раніше займаній посаді. Також просить стягнути з відповідача - ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» у свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, розмір якого, після його уточнення, складає 10388 грн., із зобов'язанням тимчасово виконуючого обов'язки директора [PERSON] у порядку ст. 237 КЗпП України покрити вказану шкоду, заподіяну ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» у зв'язку з оплатою йому часу вимушеного прогулу. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що оскаржуваний Наказ грубо порушує його трудові права, як начальника Сколівського військового лісгоспу, а звільнення з роботи відбулося з порушенням трудового законодавства. Так, згаданим Наказом його звільнено з роботи у перший день виходу після тимчасової втрати працездатності (з лікарняного) за порушення трудової дисципліни у період з 05.05.2014 року по 15.05.2014 року на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, так як він нібито був відсутній на роботі у вказаний період без поважних на те причин і не подав жодних документів на підтвердження поважності причин відсутності на робочому місці. Вказує, що викладені обставини не відповідають дійсності, так як у вказаний період він перебував на листку непрацездатності, який згодом, а саме 04.07.2014 року надав у бухгалтерію підприємства, для проведення відповідних виплат. У зв'язку з цим, він 10.07.2014 року, отримавши за допомогою поштового зв'язку оскаржуваний Наказ, ознайомившись з його змістом та з метою досудового врегулювання спору, надіслав відповідачу заяву із роз'ясненнями про причини відсутності на роботі у період з 05.05.2014 року по 15.05.2014 року, у якій також просив скасувати цей Наказ у встановленому порядку. Однак, відповідач надалі трактує відсутність його на роботі у вказаний період, як прогул, що є неправомірним. 21.07.2014 року він після лікарняного вийшов на роботу, однак його не було допущено до виконання посадових обов'язків. Оскільки його 21.07.2014 року фактично звільнено з роботи без законної на те підстави, то він повинен бути поновлений на раніше займаній посаді з одночасною виплатою йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу (за період з 21.07.2014 року по 08.10.2014 року включно), розмір якого у відповідності до положень Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» складає 10388 грн.. З огляду на вказане, він був змушений звертатись до суду із даним позовом за захистом своїх трудових прав та інтересів. Позивач [PERSON] та його належним чином уповноважений представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві (а. с. 2-3), заявах про збільшення позовних вимог (а. с. 17, 64) надали пояснення, аналогічні наведеним у позові та заявах про збільшення позовних вимог. Крім того позивачем [PERSON] 08.10.2014 року надано письмовий відзив на заперечення відповідача проти позову (а. с. 69), де наведені обставини порушення ним режиму, що, на його думку, тягне за собою лише відсутність підстав для подальшої виплати уповноваженим органом допомоги по тимчасовій непрацездатності, однак не свідчить про її відсутність чи одужання після хвороби. Вказує, що порушення режиму до закриття листка непрацездатності не перериває випадок тимчасової непрацездатності. Оскільки у листку непрацездатності у графі «Стати до роботи» вказано дату - 26.06.2014 року, відтак він до вказаного періоду вважався непрацездатним. Ці ж обставини наведені і його представником у судовому засіданні. Належним чином уповноважена представник відповідача ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» - заступник директора по юридичних питаннях та правовому забезпеченні [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила у повному обсязі з підстав, наведених у письмових запереченнях проти позову від 03.09.2014 року (а. с. 23-24). Надала додаткові пояснення, згідно з якими позивача [PERSON] 22.04.2014 року на підставі виконавчого документа, виданого Сколівським районним судом Львівської області поновлено на посаді начальника Сколівського військового лісгоспу і запропоновано 24.04.2014 року, а згодом 28.04.2014 року з'явитися на підприємство для обговорення робочих питань. Однак, позивач ані 24.04.2014 року ані 28.04.2014 року на підприємство не з'явився, про причини свого невиходу на роботу не повідомив. Так тривало аж до 12.05.2014 року, доки його не зобов'язано надати пояснення з приводу такого тривалого невиходу на роботу та з'явитися на роботу, на що позивач за допомогою електронної пошти повідомив про неможливість прибути на роботу у зв'язку із тимчасовою втратою працездатності. Позивач надалі не виходив на роботу і відмовився повідомляти про свій стан здоров'я та про медичний заклад, де йому нібито відкрито листок непрацездатності, зокрема у період з 05.05.2014 року по 14.05.2014 року включно, що найбільше цікавив підприємство. Враховуючи таке неадекватне поводження позивача тимчасово виконуючий обов'язки підприємства, зачекавши ще до 01.07.2014 року і при подальшій відсутності будь-яких даних з приводу перебування позивача на листку непрацездатності у вказаний період, зазначеного числа, з метою недопущення порушення встановленого ст. 148 КЗпП України строку для застосування дисциплінарного стягнення, видав Наказ № 59-к «Про звільнення з роботи», яким останнього вирішено звільнити з роботи у перший день його виходу після тимчасової втрати працездатності за порушення трудової дисципліни - прогулу у період з 05.05.2014 року по 15.05.2014 року на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Позивач вийшов після тимчасової втрати працездатності на роботу лише 21.07.2014 року, що і вважається днем його звільнення і у цей день були проведені всі передбачені законом виплати. Отримати трудову книжку позивач відмовився і таку він може одержати на підприємстві у будь-який час. Разом з тим, отримавши поштовим зв'язком копію оскаржуваного Наказу, позивач дійсно 04.07.2014 року надав у бухгалтерію підприємства листок непрацездатності серії АГД № 186452 (дублікат серії АГД № 011510), де йдеться про звільнення його від роботи у зв'язку із тимчасовою втратою працездатності лише у період з 05.05.2014 року по 08.05.2014 року включно. Що стосується періоду з 09.05.2014 року і надалі аж до 27.06.2014 року, то згаданим листком непрацездатності період непрацездатності не зафіксований у зв'язку із порушенням режиму та неявкою жодного разу до лікуючого лікаря на огляд, про що безпосередньо вказано у цьому листку непрацездатності. Відтак, ознайомившись із зазначеним листком непрацездатності, а саме 07.08.2014 року виконуючий обов'язки підприємства видав Наказ № 91-к «Про внесення змін до Наказу № 59-к від 01.07.2014 року», яким період прогулу змінено «з 05.05.2014 року по 15.05.2014 року» на «з 12.05.2014 року по 15.05.2014 року», зокрема мова йде про три дні прогулу - 12, 13 та 14.05.2014 року. Враховуючи, що позивачем не надано будь-яких доказів про його захворювання і перебування непрацездатним у згадані три робочі дні, то відсутність позивача у вказаний період на роботі визначено як прогул, а тому про будь-яке обмеження його трудових прав не йдеться. З огляду на вказане, підстав для задоволення позовних вимог на думку представника відповідача немає. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника на підтвердження уточнених позовних вимог, пояснення представника відповідача на підтвердження заперечень проти позову, давши належну оцінку письмовим доказам по справі, суд вважає, що позов пред'явлений у визначений законом строк, а в його задоволенні слід відмовити повністю у зв'язку із недоведеністю з наступних підстав. За змістом ст. 150 КЗпП України дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава XV цього Кодексу). Згідно положень ст. 233, що міститься у главі XV КЗпП України, працівник може звернутись з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду у тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права, а у справах про звільнення - у місячний строк з дня вручення копії Наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Предметом оскарження у даній справі є Наказ ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» № 59-к «Про звільнення з роботи» від 01.07.2014 року. Як вбачається із поданої позовної заяви, така зареєстрована судом 22.07.2014 року, тобто менш, аніж за один місяць навіть з дня видачі оскаржуваного Наказу про звільнення і самого звільнення, яке фактично відбулось 21.07.2014 року у перший день виходу позивача на роботу після тимчасової непрацездатності. Таким чином, встановлений законом строк звернення до суду за вирішенням трудового спору не пропущений. По суті спору у судовому засіданні встановлено, що позивача [PERSON] з 22.04.2014 року поновлено на посаді начальника Сколівського військового лісгоспу ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» на підставі виконавчого документа, виданого Сколівським районним судом Львівської області згідно рішення, ухваленого 11.04.2014 року у цивільній справі № 453/312/14-ц. (провадження № 2/453/198/14 р.), залишеного без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області, постановленою 14.08.2014 року (а. с. 65-68). З копії оскаржуваного Наказу відповідача ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» № 59-к «Про звільнення з роботи» від 01.07.2014 року (а. с. 6, оригінал оглядався у судовому засіданні) вбачається, що пунктом 1 позивача [PERSON] - начальника Сколівського військового лісгоспу ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» вирішено звільнити з роботи у перший день виходу його на роботу після тимчасової втрати працездатності (з лікарняного) за порушення трудової дисципліни - прогулу у період з 05.05.2014 року по 15.05.2014 року, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Також цим-же Наказом пунктом 2 бухгалтерію підприємства зобов'язано йому виплатити грошову компенсацію за 13 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 18.02.2014 року по 01.07.2014 року. З вказаним Наказом позивача не було ознайомлено у цей-же день, так як той перебував на листку непрацездатності, у зв'язку з чим копію такого Наказу позивачу було скеровано у встановленому порядку 02.07.2014 року, для можливості ознайомитись і з таким він ознайомився 09.07.2014 року, коли отримав. Зазначені обставини сторонами у судовому засіданні не заперечувались. Оскаржуваний Наказ відповідача ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» № 59-к «Про звільнення з роботи» від 01.07.2014 року виданий у передбачений ст. 148 КЗпП України строк для застосування дисциплінарного стягнення, який, без врахування часу звільнення позивача від роботи у зв'язку із тимчасовою втратою працездатності, не перевищує одного місяця з дня виявлення проступку. Згідно належним чином завіреної копії Наказу відповідача ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» № 91-к «Про внесення змін до Наказу № 59-к від 01.07.2014 року» від 07.08.2014 року (а. с. 26, оригінал також оглядався у судовому засіданні), внесено зміни у пункт 1 описової частини згаданого вище Наказу у частині періоду прогулу, а саме період прогулу вказано з 12.05.2014 року по 15.05.2014 року. Разом з тим, Наказ № 91-к від 07.08.2014 року «Про внесення змін до Наказу № 59-к від 01.07.2014 року» позивачем не оспорювався, хоча право про збільшення позовних вимог шляхом подання відповідної заяви судом роз'яснювалось і позивач таким правом не скористався. Прогул позивача після внесення змін в оскаржуваний Наказ відповідача № 59-к «Про звільнення з роботи» від 01.07.2014 року визначений 12, 13 та 14.05.2014 року включно, що було зафіксовано відповідними актами про відсутність останнього на робочому місці протягом усього робочого часу без поважних причин, складеними посадовими особами Сколівського військового лісгоспу 12.05.2014 року, 13.05.2014 року та 14.05.2014 року відповідно (а. с. 36, 37, 38, оригінали оглядалися у судовому засіданні). Судом встановлено, що фактично звільнення позивача із проведенням нарахування всіх сум, передбачених законом, відбулося 21.07.2014 року - у перший день виходу його на роботу після втрати працездатності, що також не заперечувалося сторонами у судовому засіданні. Своє незаконне звільнення з роботи позивач обґрунтовує перебуванням 12, 13 та 14.05.2014 року включно тимчасово непрацездатним і неможливістю з'явитися на роботу за станом здоров'я (травма коліна), що не може кваліфікуватись як прогул. Разом з тим, вказані твердження позивача та його представника не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та не доводяться належними і допустимими доказами у розумінні вимог ст. ст. 58, 59 ЦПК України. За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. ст. 10, 11 ЦПК України, а також п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, суд розглядає цивільні справи у межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Як йдеться у п. 6 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України, при ухваленні рішення суд відповідно до ст. 212 ЦПК України оцінює докази з урахуванням вимог ст. ст. 58 та 59 вказаного Кодексу про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. На підтвердження тимчасової непрацездатності за період з 12.05.2014 року по 15.05.2014 року позивачем надано копію листка непрацездатності серії АГД № 186452 (дублікат серії АГД № 011510), виданого поліклінічним відділенням Державного закладу «Вузлова лікарня станції Стрий» ДТГО «Львівська залізниця» 27.06.2014 року (а. с. 8), Разом з тим, виходячи із вказаних вище процесуальних положень, враховуючи заперечення представником відповідача тверджень про перебування позивачем за період з 12.05.2014 року по 15.05.2014 року тимчасово непрацездатним, такий доказ, як листок непрацездатності серії АГД № 186452 (дублікат серії АГД № 011510), виданий поліклінічним відділенням Державного закладу «Вузлова лікарня станції Стрий» ДТГО «Львівська залізниця» 27.06.2014 року (а. с. 8) суд вважає такими, що не доводить обставини тимчасової непрацездатності позивача у згаданий період і неможливості його явки на роботу 12, 13 та 14.05.2014 року за станом здоров'я, не містить конкретну інформацію щодо предмету доказування, а, відтак, є неналежним. Так, із змісту зазначеного листка непрацездатності вбачається, що позивач звільнений від роботи з 05.05.2014 року до 08.05.2014 року включно, перебував на амбулаторному режимі, причина непрацездатності - загальне захворювання. У графі «Стати до роботи» міститься відмітка про те, що позивач 26.06.2014 року з'явився вже працездатним для отримання листка непрацездатності. Також міститься вказівка про те, що позивач з 08.05.2014 року по 25.06.2014 року на огляд до лікаря не з'являвся, у зв'язку з чим зроблено відмітку про порушення ним режиму у згаданий період. Відповідно до п. п. 1.1., 1.2. Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров'я України № 455 від 13.11.2001 року, тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності. Видача інших документів про тимчасову непрацездатність забороняється окрім випадків, встановлених законодавством. Як зазначено у п. 1.7. вказаної вище Інструкції, видача та продовження документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність, здійснюються тільки після особистого огляду хворого лікуючим лікарем, про що робиться відповідний запис у медичній карті амбулаторного чи стаціонарного хворого з обґрунтуванням тимчасової непрацездатності. Відповідно до п. 2.2. цієї ж Інструкції при втраті працездатності внаслідок захворювання або травми (що є у даному випадку за твердженнями самого ж позивача) лікуючий лікар в амбулаторно-поліклінічних закладах може видавати листок непрацездатності особисто терміном до 5-ти календарних днів з наступним продовженням його, залежно від тяжкості захворювання, до 10-ти календарних днів. Якщо непрацездатність триває понад 10 календарних днів, продовження листка непрацездатності до 30-ти календарних днів проводиться лікуючим лікарем спільно із завідувачем відділення, а надалі - ЛКК, яка призначається керівником лікувально-профілактичного закладу. Після комісійного огляду хворого, з періодичністю не рідше одного разу на 10 днів, але не більше терміну, встановленого для направлення у МСЕК. Відтак, якщо брати до уваги твердження позивача та його представника, надані у судовому засіданні про перебування тимчасово непрацездатним у період з 05.05.2014 року по 26.06.2014 року включно (майже два місці) і підтвердження такого факту саме листком непрацездатності серії АГД № 186452 (дублікат серії АГД № 011510) від 27.06.2014 року, то у такому випадку позивач повинен був 08.05.2014 року з'явитися на особистий огляд до лікуючого лікаря, після чого останнім мав бути зроблений запис у медичній карті амбулаторного хворого з обґрунтуванням тимчасової непрацездатності та наступним продовженням листка непрацездатності до 10-ти днів. Після цього, оскільки непрацездатність тривала понад 10 днів, то листок непрацездатності мав би продовжуватись лікуючим лікарем вже спільно із завідувачем відділенням, а надалі ЛКК. При цьому, комісійний огляд мав проводитись не рідше одного разу на 10 днів. Як уже йшлося, жодної із перелічених вище дій вчинено не було. Більше того, на вимогу суду поліклінічним відділенням Державного закладу «Вузлова лікарня станції Стрий» ДТГО «Львівська залізниця» за вих. № 745 від 22.09.2014 року надано детальні роз'яснення (виписку) на підставі первинної медичної документації амбулаторного хворого щодо перебування позивача [PERSON] на листку непрацездатності серії АГД № 186452 (дублікат серії АГД № 011510) від 27.06.2014 року (а. с. 61), де підтверджено факт порушення позивачем режиму у зв'язку із неявкою його до лікаря (тай взагалі у медичний заклад) з 08.05.2014 року по 26.06.2014 року для огляду і, таким чином, позбавлення лікуючого лікаря встановити йому тимчасову непрацездатність за вказаний період за станом здоров'я. Зазначене повністю спростовує згадані вище твердження позивача та його представника з приводу тимчасової непрацездатності 12, 13 та 14.05.2014 року, такі є надуманими і у суду є всі підстави вважати, що відповідні обставини трактуються позивачем на власний розсуд, хибно, без будь-якого правового обґрунтування. Відмітка на листку непрацездатності у графі «Стати до роботи» про те, що позивач з'явився працездатним 26.06.2014 року аж ніяк не свідчить про ту обставину, що його працездатність відновилася саме вказаного числа. Інших доказів на підтвердження поважності причин відсутності позивача на роботі 12, 13 та 14.05.2014 року, зокрема через стан здоров'я (через хворобу), останнім не подано, відповідних клопотань з вказаного приводу стороною позивача не заявлялось. Не надано навіть довідки про звернення до лікаря чи будь-якої медичної установи із скаргами на здоров'я чи травму, що дає підстави суду стверджувати про те, що такі звернення не мали місця. Докази на підтвердження відновлення працездатності позивача не 08.05.2014 року, а пізніше, у матеріалах справи відсутні. Крім того, судом встановлено, що позивачу було добре відомо про зміст листка непрацездатності серії АГД № 186452 (дублікат серії АГД № 011510) від 27.06.2014 року та про те, що лікуючим лікарем Державного закладу «Вузлова лікарня станції Стрий» ДТГО «Львівська залізниця» не взято на себе відповідальності встановлювати позивачу тимчасову непрацездатність після 08.05.2014 року і аж до часу з'явлення позивача у вказану медичну установу для отримання листа непрацездатності, а також визначати дату відновлення працездатності після 08.05.2014 року, однак не вчинено жодних дій для усунення таких розбіжностей. Зокрема позивач міг скористатися правом, визначеним Положенням про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженим Наказом Міністерства охорони здоров'я України № 189 від 09.04.2008 року і провести експерту оцінку для встановлення дійсної дати відновлення його працездатності (чи 08.05.2014 року, коли не з'явився для огляду до лікаря, чи 26.06.2014 року, коли з'явився працездатним для отримання лікарняного), оскільки посилається на той факт, що з 08.05.2014 року і надалі аж до часу фактичного виходу на роботу його працездатність не відновлювалась, що суперечить одне одному і зібраним у матеріалах справи доказам. Як роз'яснюється у згаданих вище роз'ясненнях Державного закладу «Вузлова лікарня станції Стрий» ДТГО «Львівська залізниця» за вих. № 745 від 22.09.2014 року (а. с. 61), на даний час провести експерту оцінку для встановлення дійсної дати відновлення працездатності позивача вже не представляється можливим у зв'язку із спливом часу. Не надані суду і будь-які висновки комісійного обстеження позивача відповідними фахівцями у галузі медицини, де було б вказано про активне лікування останнього при встановленому діагнозі внаслідок травми і необхідність звільнення від роботи у період з 12.05.2014 року по 15.05.2014 року. Судом також встановлено, що листок непрацездатності серії АГД № 186452 (дублікат серії АГД № 011510) від 27.06.2014 року не включено у заву-розрахунок ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» і Стрийською міжрайонною виконавчою дирекцією Львівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності не проведено її фінансування у вказаній частині, так як на бланку зазначеного листка непрацездатності міститься відмітка про порушення режиму з 08.05.2014 року по 25.06.2014 року, що відповідає положенням ст. ст. 35, 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням». Зазначена обставина стверджується листом виконавчої дирекції Львівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності вих. № 03-16-2653 від 22.09.2014 року (а. с. 59). Таким чином, суд дійшов до висновку про дотримання відповідачем вимог чинного трудового законодавства, яке визначає порядок звільнення працівників із займаних посад у зв'язку із прогулом на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, так як працівник [PERSON] не надав належних доказів на підтвердження того, що він був відсутній на роботі 12, 13 та 14.05.2014 року внаслідок хвороби (тимчасової непрацездатності). Відсутність позивача на роботі у згадані робочі дні вірно визначені як прогул, а допущення прогулу було підставою звільнення саме за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку з чим немає необхідності зміни формулювання причин звільнення. Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України працівник може бути поновлений на попередній роботі лише у разі його звільнення без законної на те підстави. Разом з тим стороною позивача не подано, а суд, у ході розгляду справи, не знайшов жодних доказів на підтвердження того, що позивач був звільнений із займаної ним посади начальника Сколівського військового лісгоспу ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» без законної на те підстави. Звільнення проходило у відповідності із діючим трудовим законодавством з дотриманням встановленого порядку. Відтак, позовні вимоги про визнання незаконним та скасування Наказу № 59-к від 01.07.2014 року «Про звільнення з роботи» та про поновлення на роботі не підлягають до задоволення. У зв'язку із відмовою у задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі, не можуть бути задоволені також і вимоги про стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу за період з 21.07.2014 року по 08.10.2014 року у розмірі 10388 грн. із зобов'язанням тимчасово виконуючого обов'язки директора ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» [PERSON] покрити шкоду, заподіяну підприємству у зв'язку з оплатою такого вимушеного прогулу. Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, аналізу матеріалів справи та враховуючи все вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача [PERSON] є не обґрунтованими, не доведеними належними та допустимими доказами, у зв'язку з чим не можуть підлягати до задоволення.

Outcome: dismissed