Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

Позивач 17.07.2018 року звернувся до суду з зазначеним позовом (а.с.1-4), який згодом уточнив 19.10.2018 року (а.с.150-152), та просить постановити рішення, яким: - визнати причину звільнення його, позивача незаконною та поновити його на роботі на займаній посаді економіста в ДП «Дослідне господарство ім. О.В. Суворова» ННЦ «Інституту виноградарства і виробництва ім. В.Є. Таїрова» Національної академії аграрних наук України; - стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 30 415.36 гривен; - стягнути з відповідача на користь позивача не сплачені суми за лікарняними листами за квітень та травень 2018 року; - стягнути з відповідача на його, позивача користь матеріальну компенсацію за несвоєчасну виплату суми за лікарняними листами в сумі 24 555.52 гривен; - стягнути з відповідача грошову компенсацію за спричинену моральну шкоду в розмірі 100 000 гривен. Ухвалою від 18.07.2018 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.31-32). 27.07.2018 року представником відповідача через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с.37), однак ухвалою суду від 14.08.2018 року було відмовлено в задоволенні даного клопотання. 21.08.2018 року позивачем до суду подано заяву про забезпечення доказів, а саме про виклик і допит свідків (а.с.63-64). 28.08.2018 року представником відповідача [PERSON] також подано клопотання про виклик і допит свідків (а.с.65). Також до суду 28.08.2018 року надійшли пояснення третьої особи - директора ДП «Дослідне господарство ім. О.В. Суворова» ННЦ «Інституту виноградарства і виробництва ім. В.Є. Таїрова» Національної академії аграрних наук України Русанжика І.Г. (а.с.66-67). 04.09.2018 року позивач подав до суду клопотання про витребування доказів у відповідача, що стосуються нарахування та виплати йому заробітної плати, плати за лікарняні, відомостей про видачу заробітної плати, копії табелів обліку робочого часу, копію правил внутрішнього трудового розпорядку з його підписом (а.с.75). Ухвалою суду від 17.09.2018 року заяву та клопотання позивача про забезпечення доказів задоволено та оголошено перерву до 14:00 години 17 жовтня 2018 року (а.с.81-82). 16 жовтня 2018 року через канцелярію суду представником відповідача повторно подано клопотання про розгляд даної справи у порядку загального позовного провадження (а.с.95). Ухвалою суду від 17.10.2018 року клопотання представника відповідача [PERSON] задоволено та призначено підготовчий розгляд по даній справі на 16.11.2018 року о 13:00 годині (а.с.97). Тоді ж, 17.10.2018 року позивач [PERSON] подав письмові пояснення до позовних вимог (а.с.98-100), клопотання по суті з викладенням уточнення позовних вимог та клопотання про витребування доказів (а.с.102-104). В судовому засіданні судом було роз`яснено позивачу та його представнику про необхідність оформлення належним чином як заяви про уточнення позовних вимог та і клопотання про витребування доказів. 17 жовтня 2018 року представник відповідача на виконання ухвали суду про забезпечення доказів надав заяву та ряд доказів (а.с.105-148). 19 жовтня 2018 року позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог та клопотання про витребування доказів без підтвердження надіслання цих документів відповідачу та третій особі по цій справі (а.с.150-152, 153-157). Крім цього, позивачем подано клопотання про витребування доказів (а.с.158-159). 16.11.2018 року в судовому засіданні позивача та його представник вручили представнику відповідача копію уточнених позовних вимог від 19.10.2018 року, та зобов`язались надіслати копію заяви третій особі. Ухвалою суду від 16.11.2018 року прийнято заяву позивача про уточнення позовних вимог до розгляду, запропоновано відповідачу та третій особі подати відзив, клопотання позивача про витребування доказів задоволено (а.с.161-162, 163, 164). 28.11.2018 року ухвалою суду закрито підготовчий розгляд та призначено справу до судового розгляду на 27.12.2018 року о 13:00 годині (а.с.177-178). 27.12.2018 року в судовому засіданні оголошено перерву у зв`язку з клопотанням представника позивача про виклик та допит свідків та продовження судового розгляду призначено на 30.01.2019 року о 13:00 годині. 30 січня 2019 року в судовому засіданні оголошено перерву у зв`язку з клопотанням представника позивача про допит її у якості свідка та продовження судового розгляду призначено на 13.03.2019 року о 09:00 годині. 13.03.2019 року в судовому засіданні оголошено перерву у зв`язку з клопотанням представника позивача про привід свідків для допиту та продовження судового розгляду призначено на 11 квітня 2019 року о 13:00 годині. Також ухвалою суду від 13.03.3019 року клопотання позивача та його представника задоволено та зобов`язано Болградський ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області здійснити свідків [PERSON] , [PERSON] в судове засідання. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, та уточнення позовних вимог, і доводи викладені в них, просив суд позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на те, що його звільнення відбулось з порушенням вимог трудового законодавства. Фактично прогулу не було, він дійсно затримався в ранці на півгодини, так як підвернув ногу, та після надання рідним братом йому допомоги, він пішов на роботу, але потім весь час був на робочому місці. Протягом дня він періодично виходив до вбиральні, та перев`язував ногу, яка дуже боліла. Інспектор з кадрів 04.06.2018 року його попереджувала, що він буде звільнений 07.06.2018 року як такий, що не пройшов випробувальний термін. Тому знаючи про це, прийшовши на роботу, він подав інспектору з кадрів заяву про видачу йому документів згідно переліку, які потрібні були б йому для подальших судових позовів. На робочому місці його бачили працівники: [PERSON] , [PERSON] , та інші. Після отримання заробітної плати в розмірі 562.88 гривен, він зрозумів, що це не повний розрахунок при звільненні. Після 15:00 години дня, саме у присутності головного економіста [PERSON] інспектор з кадрів намагалася вручити йому накази про продовження випробувального терміну його роботи, вимагала пояснення про відсутність його на робочому місці. Однак, він відмовився будь що підписувати, та отримувати, побоюючись, що всі ці дії будуть спрямовані проти нього, і саме так рекомендував йому діяти [PERSON]. На наступний день, 08.06.2018 року він потрапив до травматологічного відділення Болградської ЦРЛ. 18.06.2018 року після виходу на роботу після лікарняного, інспектор з кадрів вручила йому трудову книжку та наказ про звільнення за прогул. Вважає, що як при прийнятті його на роботу, та і при звільненні було грубо порушено трудове законодавство. Розрахунок при звільненні здійснено не вірно, та неповно. Оскільки по твердженню позивача його звільнення є незаконним, то такими діями йому спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в 100 000.00 гривен. На підставі заяви позивача від 09.10.2018 року, до участі у розгляді справи був допущений його представник [PERSON] (а.с.87). Представник позивача [PERSON] , діюча на підставі довіреності від 02.10.2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Станєвою В.Б., зареєстрована в реєстрі за №1460 (а.с.88), підтримала пояснення позивача, його доводи та твердження. Надала пояснення з підстав не згоди звільнення сина (а.с.217-228). Наполягала на не законності звільненні її сина, та не здійсненні з ним повного розрахунку при звільненні. Стверджувала, що 07.06.2018 року, її син [PERSON] був на робочому місці протягом усього робочого дня, і усі працівники його бачили. Тим не менш, усі документи були сфальсифіковані, аби будь-яким способом звільнити сина з роботи. Спочатку мали намір звільнити в зв`язку з невідповідністю займаній посаді, та не проходженням випробувального терміну роботи, про що навіть письмово його попередили, хоча жодних документів та перевірок щодо його невідповідності не було. В зв`язку з цим, позивач подав заяву про переведення його на іншу роботу, яка не була задоволена. Вважає, що господарство допустило порушення ст.149 КЗпП України, п.31 Типових правил внутрішнього трудового розпорядку №213 від 20.07.1984 року, не ознайомивши позивача про дисциплінарне стягнення в триденний строк, тим самим допустив порушення порядку застосування дисциплінарного стягнення. При прийнятті позивача на роботу, він не був ознайомлений під підпис з правилами внутрішнього трудового розпорядку, з графіком про зміну робочого часу, він також не був ознайомлений. Мають місце розбіжності в оформлених документах щодо часу відсутності позивача на роботі 07.06.2018 року. Інспектор з кадрів вимагала пояснення у позивача його відсутності на роботі, але при цьому самостійно не перевірила поважність причини відсутності, не намагалася перевірити ці дані, не було нею опитано сусідів за місцем проживання позивача, його близьких родичів, а виключно керувалася доповідною [PERSON] про те, що позивача [PERSON] не має на роботі. При звільненні не було здійснено повного і необхідного розрахунку з позивачем. На його неодноразові усні прохання надіслати йому кошти поштовим переказом, лише в жовтні 2018 року були надіслані кошти за лікарняні. В табелі обліку робочого часу за червень місць 2018 року, за 07.06 [PERSON] , не проставлено відмітку про прогул, а проставлено 2 години часу роботи, тоді як керівника господарства Русанжика І.Г. на робочому місці не було, а йому проставлено 7.30 годин роботи. Усі ці обставини свідчать про незаконність звільнення позивача з роботи за прогул. Наполягала на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача, діюча на підставі довіреності від 25.07.2018 року (а.с.38-39) надала письмовий відзив (а.с.40), висказала заперечення щодо доводів позивача та його представника. В задоволенні усіх позовних вимог просила відмовити з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність. Відсутність позивача на робочому місці 07.06.2018 року з ранку і до 14:00 години було зафіксовано актом комісії господарства. Позивач був попередньо повідомлений про можливе звільнення 07.06.2018 року в зв`язку з тим, що не пройшов випробувальний термін, тому він і не прибув на роботу. Однак, врахувавши, що за весь період роботи, позивач перебував 40 днів на лікарняному, вирішено було продовжити його роботу з випробувальним терміном ще на 40 днів, що і намагалася інспектор з кадрів довести до відома позивача 07.06.2018 року з самого ранку робочого дня, проте позивача не було на роботі. Начальник виноградарства [PERSON] , того ж самого ранку шукав [PERSON] для того, що б останній перевірив і підписав наряди по виконаній роботі, які терміново потрібно було здати до бухгалтерії господарства, так як головний економіст [PERSON] перебував у відпустці. Не виявивши позивача [PERSON] на робочому місці до обідньої перерви [PERSON] склав і подав відповідну доповідну. Всі ці обставини, сприяли створенню комісії, і фіксації відсутності позивача на робочому місці понад трьох годин, що і було безумовною підставою для подальшого його звільнення за прогул. Розрахунок при звільненні позивача було здійснено у повному обсязі. Разом з цим, кошти за лікарняні листи на господарство були перераховані, значно пізніше, про, що господарство повідомляло позивача про можливість отримання цих коштів. Однак, позивач умисно ухилявся від їх отримання, не прибував до господарства. Після спливу досить значного часу, господарство вимушено було надіслати кошти позивачу поштовим переказом. Третя особа на стороні відповідача, керівник підприємства Русанжик І.Г. в судовому засіданні заперечував щодо задоволення заявлених позовних вимог та просив в задоволені таких відмовити. Також подав письмові пояснення (а.с.66-67). Пояснив, що в господарстві завжди була одна посада головного економіста. [PERSON] , працюючи бухгалтером в господарстві з 1976 року неодноразово зверталася до нього, як директора з проханням про прийняття на роботу в господарство на будь-яку посаду її обох синів. Саме за його, Русанжика І.Г. наполяганням, було введено нову посаду економіста, з посадовим окладом в 6000.00 гривен. На цю посаду і було прийнято на роботу сина [PERSON] [PERSON] з випробувальним терміном 6 місяців. Однак за цей період позивач не проявив себе як позитивний, ініціативний, відповідальний працівник, відмовлявся виконувати роботу, яку він йому, як керівник доручав, допускав помилки в звітах, за одне із невиконаних завдань було оголошено йому догану. Тому він як керівник, схилявся до висновку, що [PERSON] не пройшов випробувальний термін, про що йому і було повідомлено. Особисто [PERSON] вважав, що усі завдання які йому надавалися для виконання, мали б бути оформлені особисто наказом керівника господарства, в протилежному випадку підстав для виконання доручень керівника господарства у нього не було. За період роботи з випробувальним терміном 6 місяців, позивач 40 днів перебував на лікарняному, саме з цих підстав було прийнято рішення про продовження випробувального терміну, про що і намагалася довести до відома позивача інспектор по кадрам [PERSON] з самого ранку 07.06.2019 року, і наміру звільняти його, позивача в цей день не було. Однак, ознайомити позивача з даним наказом інспектор по кадрам спромоглася лише після 14:00 години, після з`явлення позивача на роботі. Взагалі плинності кадрів в господарстві не відбувалося. Працівники працюють тривалий час понад 20-30 років, не зважаючи на зміну керівництва господарства. Мати позивача [PERSON] також працювала в господарстві бухгалтером з 1976 року. Неприязних відносин до позивача не було і не має, єдиною вимогою було якісне і своєчасне виконання роботи, згідно посадової інструкції. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, пояснення сторін по справі, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення. Судом достовірно встановлено, що відповідно до наказу № 377 від 17.11.2017 року [PERSON] було прийнято на посаду економіста Державного підприємства «Дослідне господарство ім. О.В. Суворова» ННЦ «Інституту виноградарства і виробництва ім. В.Є. Таїрова» Національної академії аграрних наук України (надалі ДП ДГ ім. Суворова) зі строком випробування шість місяців (а.с.7). В трудову книжку позивача [NUMBER] було внесено відповідний запис (а.с.53-54). 17 листопада 2017 року позивача під підпис було ознайомлено з посадовою інструкцією економіста, затвердженою директором ДП ДГ імені Суворова (а.с.131-133). 11.04.2018 року відповідно до наказу № 49 у зв`язку з виробничою необхідністю у ДП «Дослідне господарство ім. О.В. Суворова» ННЦ «Інституту виноградарства і виробництва ім. В.Є . Таїрова» Національної академії аграрних наук Українивстановлено розпорядок дня (а.с.134). Копія зазначеного наказу була розміщена на дошці «Об`яв та наказів» ДП ДГ імені Суворова (а.с.106). Наказом № 50 від 13.04.2018 року економісту ДП «Дослідне господарство ім. О.В. Суворова» ННЦ «Інституту виноградарства і виробництва ім. В.Є. Таїрова» Національної академії аграрних наук України[PERSON] винесено догану, у зв`язку з невиконанням покладених на нього трудових обов`язків (а.с.139). Згідно зі ст. 26 КЗпП України, при укладенні трудового договору угодою сторін може бути обумовлене випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Отже, випробувальний термін (строк) - це період часу, протягом якого роботодавець перевіряє працівника на придатність до виконання певної роботи. Умова про випробування працівника під час прийняття на роботу відноситься до додаткових умов трудового договору. Таку умову сторони можуть ввести незалежно від кваліфікації та досвіду особи, яка приймається на роботу. Відповідно до частини 2 ст. 26 КЗпП, у період випробування на працівника поширюються всі вимоги і гарантії законодавства про працю, у тому числі й щодо оплати праці. Встановлення під час прийняття на роботу випробувального терміну для перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається, за вимогами законодавства про працю, не є підставою для не нарахування та невиплати заробітної плати за виконану ним роботу. Уклавши трудовий договір з найманим працівником, роботодавець зобов`язаний виплачувати йому заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. А працівник, зі свого боку, зобов`язаний виконувати роботу, визначену цією угодою, та всі правила внутрішнього трудового розпорядку (ст. 21 КЗпП). Наказом директора господарства № 50 від 13.04.2018 року [PERSON] оголошено догану за невиконання покладених на нього обов`язків (а.с.139), попередньо було запропоновано позивачу подати письмове пояснення (а.с.138), і яке ним було подано з посиланням на відсутність часу на виконання завдання (а.с.140). 04.06.2018 року [PERSON] було винесено попередження про звільнення 07.06.2018 року у зв`язку з неналежним виконанням службових обов`язків та на підставі ст.28 КЗпП України (а.с.10). Від отримання цього повідомлення і підпису позивач відмовився, про що інспектором по кадрам [PERSON] . було здійснено відповідну відмітку на повідомленні. 05.06.2018 року позивач подав на ім`я директора ДП ДГ імені «Суворова» Русанжика І.Г . заяву про переведення його на вільну посаду начальника цеху механізації (водопостачання) або сторожем на холодильник (а.с.9). Таким чином, цією заявою позивач погодився з тим, що він не пройшов випробувальний термін на посаді економіста господарства. Згідно листків непрацездатності № 389348 від 20.04.2018 року, № 389381 від 08.05.2018 року, №389734 від 29.05.2018 року, №389409 від 30.05.2018 року позивач перебував на лікарняному, загальною кількістю 40 днів (а.с.21-25). Термін випробувального строку, установлений за ст. 27 КЗпП, може подовжуватися на кількість днів, протягом яких працівник був відсутнім на роботі у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю чи з інших поважних причин. З цих підстав, наказом № 86 від 07.06.2018 року Державного підприємства «Дослідне господарство ім. О.В. Суворова» ННЦ «Інституту виноградарства і виробництва ім. В.Є. Таїрова» Національної академії аграрних наук України (надалі ДП ДГ ім. Суворова) економісту [PERSON] продовжено строк випробувального терміну на 40 (сорок) календарних днів (а.с.11). Від отримання і підпису про ознайомлення з вказаним наказом позивач також відмовився, про що є відмітка на ньому. Начальник цеху виноградарства ДП ДГ імені Суворова [PERSON] подав на ім`я заступника директора ДП ДГ імені Суворова письмову доповідну про відсутність на робочому місці економіста [PERSON] 07.06.2018 року з 08:30 години до 13:00 години (а.с.136). На вказаній доповідній було здійснено резолюцію інспектору по кадрам про створення комісії та фіксації відсутності на роботі економіста [PERSON] Наказом заступника директора №88 від 07.06.2018 року створено комісію з приводу відсутності на роботі економіста господарства (а.с.137). Комісією ДП «ДГ ім. О.В. Суворова» ННЦ «Інституту виноградарства і виробництва ім. В.Є. Таїрова» у складі: головного бухгалтера [PERSON]., начальника цеху виноградарства [PERSON], інспектора по кадрам [PERSON]., бухгалтера [PERSON] . складено Акт про відсутність на роботі економіста [PERSON] 07.06.2018 року з 08:30 години до 14:00 години. Час складення акту 14:15 година (а.с.44). В зв`язку з відсутністю позивача на робочому місці 07.06.2018 року протягом часу з 08:30 до 14:00 години, позивачу письмово було запропоновано надати письмове пояснення (а.с.12), від отримання цієї вимоги позивач відмовився. Разом цим, позивач в судовому засіданні усі ці обставини підтвердив, а також те, що по рекомендації головного економіста [PERSON] . він відмовився від отримання будь-яких документів від інспектора по кадрам, оскільки вважав, що всі ці дії спрямовані не на його користь і будуть використані виключно проти нього. Позивач стверджував, що до кінця робочого часу він надав письмові пояснення інспектору по кадрам [PERSON] , що він перебував на робочому місці протягом дня 07.06.2018 року, проте жодним чином надати докази цьому твердженню не змін. В зв`язку з цим, позивач подав на ім`я директора Русанжика І.Г. заяву про видачу йому копії документів згідно переліку, що стосуються його роботи в господарстві, яка була прийнята інспектором з кадрів [PERSON] ., про що є відмітка на копії заяви про прийняття, тоді як копії письмових пояснень з аналогічною відміткою про прийняття, позивачем не надано. Згідно листа непрацездатності серії АДЖ № 388328 від 08 червня 2018 року позивач перебував на лікарняному з 08.06.2018 року по 15.06.2018 року включно (а.с.23, 100, 154). Відповідно до наказу № 151 від 18.06.2018 року ДП «Дослідне господарство ім. О.В. Суворова» ННЦ «Інституту виноградарства і виробництва ім. В.Є. Таїрова» Національної академії аграрних наук України [PERSON] на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України звільнено з займаної посади (а.с.43). В черговий раз позивач відмовився від підпису та ознайомлення з цим наказом. Відповідний запис було внесено в трудову книжку позивача, та видано йому на руки, що не заперечувалося самим відповідачем, копія якої додано до позовної заяви (а.с.7). Відповідачем надано табелі обліку робочого часу за період з листопада 2017 року по червень 2018 року (а.с.141-148). За період робот позивача в господарстві з листопада 2017 року по червень 2018 року, останній отримував заробітну плату згідно посадового окладу. Заробітна плата виплачувалась готівкою в касі господарства, про що свідчать відомості про виплату заробітної плати (а.с.108-122). Детально вивчивши вказані відомості, вбачається, що в деяких відомостях в графі з прізвищем [PERSON] (3005400956) стоїть підпис [PERSON] (а.с.109, 110, 114, 119). З табелю обліку робочого часу за червень 2018 року вбачається, що [PERSON] , економіст працював: 04-06.06.2018 по 7.30 години, 07.06.2018 року - 2 години, з 08.06.2018 по 15.06.2018 року перебував на лікарняному, 18.06.2018 року працював - 7.30 годин, з 19.06.2018 року - звільнений (а.с.148). В червні було нараховано заробітну плату в розмірі 3682.76 гривен (а.с.76). Згідно розрахункового листа за червень 2018 року позивачу [PERSON] нараховано 3 682.76 гривен, з яких в аванс виплачено 562.88 гривен. Залишок не виплачених коштів на кінець місяця становив 2 701.46 гривен, в тому числі нараховано індексацію відпустки, та оплату лікарняних (а.с.77). Аналогічна інформація міститься і в довідці Форми ОК-5 Пенсійного фонду України «Індивідуальні відомості про застраховану особу» (а.с.78-79), де в графі «Звітний рік 2018», місяць «6», сума заробітку значиться 3683.76 гривен. У відомості на виплату готівки №247 за червень 2018 року на суму 2701.46 гривен стоїть підпис [PERSON] (а.с.120). Тоді як, у відомостях за травень 2018 року № 264, та червень 2018 року №311 навпроти прізвища [PERSON] ., відповідно сума 2 421.48 гривен та сума 263.16 гривен - проставлено відмітку «Деньги не получены» (а.с.122, 121). Відповідачем надано довідки про нарахування та виплату коштів: - по лікарняному листу №00000000061 від 31.05.2018 року в сумі 1 366.80 гривен (а.с.123-124); - по лікарняному листу №00000000062 від 31.05.2018 року в сумі 799.56 гривен (а.с.125-126); - по лікарняному листу №00000000063 від 31.05.2018 року в сумі 1154.92 гривен (а.с.127-128); - по лікарняному листу №00000000069 від 18.06.2018 року в сумі 701.76 гривен (а.с.129-130). Дані суми були підтверджені довідкою Фонду соціального страхування Болградського району Одеської області (а.с.155-156). На ім`я позивача [PERSON] господарство надсилало лист від 16.07.2018 року за №162 з проханням в черговий раз з`явитися в касу підприємства для отримання матеріального забезпечення з тимчасової втрати працездатності, яке виплачується за рахунок УВДФСС (а.с.135, 168). Позивач підтвердив в судовому засіданні, що такі листи від господарства йому надходили, однак кошти умисно не йшов не отримувати, не бажаючи з`являтися в господарстві. Вважав, що кошти господарство мало б перерахувати йому поштовим переказом, аби не допускати конфліктної ситуації. Центр поштового зв`язку №5 Одеської дирекції Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» листом №690 від 30.10.2018 року підтвердив про вручення грошового переказу [PERSON] : 15.10.2018 року на суму 2 684.64 гривен, 17.10.2018 року 214.55 гривен, всього 2899.19 гривен (а.с.159, 173). Відповідно до ст.139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Стаття 147 КЗпП України визначає, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Згідно зі ст.147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Судом було встановлено, що позивачу листом від 07.06.2018 року за №123 письмово було запропоновано подати пояснення причин відсутності його на роботі 06.07.2018 року (а.с.12). Позивач стверджує, що такі пояснення ним були надані інспектору по кадрам, проте жодного доказу суду не представлено. Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих працівнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у своїй постанові від 19 жовтня 2016року у справі № 6-2801цс15. Таким чином, відповідач мав намір і пропонував позивачу надати письмове пояснення з приводу причин відсутності на робочому місці 07.06.2018 року, втім позивач скористався своїм правом на власний розсуд, і такого пояснення не надав, і суду не довів, що він писав таке пояснення, оскільки заяву про видачу йому копій документів з відміткою інспектора з кадрів про отримання, він суду представив, а копії письмового пояснення - ні, що є досить важливим. Клопотання позивача від 21.08.2019 року про виклик і допит свідків з метою підтвердження перебування його на робочому місці 06.07.2017 року (а.с.63-64) було задоволено ухвалами суду від 17.09.2018 року та від 16.11.2018 року (а.с.81-82, 161-162). Свідок [PERSON] (а.с.205), суду пояснив, що 07 червня 2018 року біля 08:00 години, його рідний брат [PERSON] пішов на роботу, але згодом повернувся додому так як підвернув ногу. Він, [PERSON] надав брату першу медичну допомогу та запропонував викликати швидку допомогу, але [PERSON] відмовився так як йому необхідно було йти на роботу. Разом з цим, свідок не пояснив, чи перебував [PERSON] на роботі цього дня чи ні, сам він не працює в господарстві, та достовірно не може знати таких відомостей. Свідок [PERSON] (а.с.206-207), працює 7 років начальником цеху виноградарства. Суду повідомив, що 07 червня 2018 року о 09:30 годині він прибув в контору, розташовану за адресою: по вул.Суворова, 12 в с. Оксамитне Болградського району Одеської області , де економіста [PERSON] не виявилось на робочому місці, а головний економіст [PERSON] перебував у відпустці. Приблизно через годину він, [PERSON] зайшов до бухгалтерії підприємства та запитав [PERSON] де її син, на що остання відповіла що [PERSON] скоро прийде. Однак до 13:00 години економіст [PERSON] так і не з`явився, у зв`язку з чим він, [PERSON] вимушений був написати доповідну заступнику директора, так як він не міг вчасно здати наряди по виконаній роботі працівниками господарства. Також повідомив суду, що бригадири здають йому наряди на перевірку, після чого [PERSON] їх підписує та передає економісту для підпису, а лише потім наряди передаються до бухгалтерії. Наряди були за три попередні дні 04, 05, 06 червня 2018 року, тому їх негайно потрібно було підписати і здати до бухгалтерії, так як 07.06 - був день заробітної плати. Усі наряди підписує головний економіст, однак у зв`язку з його відпусткою повинен підписувати економіст, а саме [PERSON] Він, [PERSON] намагався з`ясувати причини відсутності [PERSON] на роботі, тому відразу ж і не написав доповідної. При зверненні до [PERSON] щодо відсутності на роботі її сина, остання не повідомила що [PERSON] травмувався, у зв`язку з чим запізнюється. Він був включений до складу комісії, яка склала акт про відсутність економіста [PERSON] на робочому місці 07.06.2018 року з 08:30 години до 14:00 години. Свідок [PERSON] (а.с.208-210) працює головним бухгалтером господарства потягом 8 років. Повідомила суду, що 07 червня 2018 року [PERSON] був відсутній на робочому місці, оскільки його шукали і [PERSON] , і [PERSON] .. Робочий день на підприємства триває з 08:30 години і до 17:00 години. Економіст [PERSON] на роботу не вийшов та до 15:00 години його в конторі не було. Неодноразово бачила, що [PERSON] підходив до кабінету економіста та шукав [PERSON] .. Кабінет цілий день був зачинений, так як вона не раз проходила повз кабінет економістів, та перевіряла чи зачинені двері, аби сказати [PERSON] , що його всі шукають. Повідомила, що в програмі «Мідок» працюють бухгалтера, економісти, інспектор по кадрам, та керівництво господарства. Завжди фіксується вхід до самої програми, та можливо побачити коли та хто заходив, і яку роботу здійснював. Свідок наголошувала, що [PERSON] на роботі не бачила, він їй не підпорядкований, але в бухгалтерії працює [PERSON] , мати позивача, у якої не раз інші співробітники запитували де її син [PERSON], і коли він буде. На що [PERSON] відповідала, що він буде на роботі. Щодо перебоїв з інтернетом в цей день, їй нічого не відомо, так як усі працювали у звичайному режимі, і жодних скарг від працівників не надходило. Свідок [PERSON] , працює в господарстві бухгалтером по оплаті праці з 1984 року (а.с.211-212). Суду пояснила, що 07.06.2018 року це був день заробітної плати. Начальник цеху виноградарства [PERSON] прийшов з ранку біля 09:30 годині з нарядами по виконаній роботі, однак вона їх не прийняла, так як не було підпису економіста. Потім, впродовж дня до обіду ще декілька разів заходив, і запитував про [PERSON] Вона особисто виходячи з кабінету, та проходячи біля кабінету економістів перевіряла, чи з`явився [PERSON] , але двері були зачинені. Її було включено до складу комісії щодо фіксації відсутності економіста на роботі, і вона особисто підписувала акт про відсутність [PERSON] на роботі 07.06.2018 року з 08:30 години до 14:00 години, так в дійсності [PERSON] в цей час на роботі не було. Свідок [PERSON] (а.с.214-215), повідомила, що вона працює два роки інспектором з кадрів в Державному підприємстві «Дослідне господарство ім. О.В. Суворова» ННЦ «Інституту виноградарства і виробництва ім. В.Є. Таїрова» Національної академії аграрних наук України (надалі ДП ДГ ім. Суворова). 07.06.2018 року з ранку вона мала намір довести до відома економіста [PERSON] наказ керівника про продовження його роботи в господарстві з випробувальним терміном ще на сорок днів, так як до цього економіста попередили про можливе звільнення 07.06.2018 року в зв`язку з не проходженням випробування. Однак, [PERSON] біля 09:00 години на робочому місці не було. Вона декілька разів приходила до кабінету, але він був зачинений. Також [PERSON] шукав начальник цеху виноградарства [PERSON] . Після подання письмової доповідної [PERSON] заступнику директора, їй було надано резолюцію про створення комісії та фіксації відсутності [PERSON] на роботі. Нею було підготовлено проект наказу, який підписав заступник директора Койчев, так як директор Русанжик І.Г. перебував на виїзді в робочих справах. У подальшому комісією було зафіксовано факт відсутності [PERSON] на роботі. В кінці того ж дня, після з`явлення [PERSON] на роботі, між 15:00 та 16:00 годинами вона, [PERSON] зайшла до кабінету економістів та запропонувала [PERSON] ознайомитися з наказом про продовження його роботи з випробувальним терміном. До кабінету відразу ж зайшла [PERSON] , яка сказала сину нічого не підписувати і не отримувати. Також вона намагалася вручити [PERSON] письмову вимогу про надання ним письмового пояснення про відсутність на роботі. Усі надані документи [PERSON] відмовлявся отримувати, та проставляти підпис. Письмових пояснень [PERSON] їй не надавав, однак подав заяву про видачу йому копій документів пов`язаних з його роботою в господарстві. Головний економіст не був присутній на роботі 06.07.2018 року, так як перебував у щорічній відпустці по 18.06.2018 року, тому і була нагальна потреба присутності на роботі економіста [PERSON] , та підписання ним нарядів по виконаній роботі. Свідок [PERSON] (а.с.240-241) пояснила суду, що працює в господарстві бригадиром тваринницької ферми протягом 37 років. З позивачем та його представником є близькими родичами, так як позивач є її племінником, а його представник її рідною сестрою. Відмовилася давати свідчення з цих підстав. Свідок [PERSON] (а.с.243-246) суду пояснив, що працює в господарстві на посаді головного економіста 32 роки. 07 червня 2018 року на роботі не був присутнім, так як перебував у щорічній відпустці. Щодо обставин звільнення [PERSON] нічого повідомити не може, так як дізнався лише після виходу з відпустки 19.06.2018 року, і зі слів співробітників господарства. Пояснення усіх свідків співвідносяться між собою, та мають певну послідовність та логічність. Таким чином, твердження позивача [PERSON] спростовуються не тільки дослідженими письмовими доказами, а і показами свідків, які однозначно підтвердили відсутність [PERSON] на робочому місці 07.06.2018 року з 08:30 години до 14:00 години. В своїх поясненнях позивач стверджував про відсутність прогулу 07.06.2018 року, і що його на роботі бачили головний економіст [PERSON] ., та бригадир тваринницької ферми [PERSON] , з якими він провів пів дня в своєму кабінеті. Однак, свідок [PERSON] будучи близькою родичкою позивача та його представника взагалі відмовилася давати суду свідчення. Свідок [PERSON] суду підтвердив, що в цей період перебував у відпустці, та не був і не міг бути на роботі. Таким чином, не підтверджуються пояснення позивача і в тому, що інспектор з кадрів [PERSON] вручала йому усі документи після 15:00 години у присутності [PERSON] , який саме і рекомендував не підписувати жодного документу, так як ці пояснення спростував свідок [PERSON] Надалі позивач змінивши свої пояснення, стверджував, що першу половину дня він працював в своєму кабінеті в програмі «Мідок» готуючи план роботи господарства на перше півріччя, та готуючи необхідні звіти. Однак, такі пояснення позивача не знайшли свого підтвердження з огляду на пояснення свідків, а також суду надано роздруківку з програми «Мідок» з фіксацією роботи за 07.06.2018 року (а.с.200-203). Посилання позивача, що на всі вказівки та доручення керівника підприємства мали б бути видані накази, а у разі відсутності таких, він не зобов`язаний виконувати доручення керівника, а тому керівник підприємства мав до нього неприязне відношення, суд вважає безглуздими, та такими які протирічать посадовій інструкції економіста, в якій чітко визначено права та обов`язки економіста господарства (а.с.131-133). За правилами п. 4 ч. 1ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (у тому числі у разі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» прогулом під час розгляду позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів. Чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального навчального закладу). У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. При цьому, відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 13.09.2017 р. по справі №6-1412цс17, прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня. Невихід на роботу у зв`язку із самовільним використанням працівником відпустки, відгулів за відпрацьовані раніше дні, залишення роботи без попередження власника або уповноваженого ним органу визнаються прогулом і можуть бути причиною звільнення працівника. За наслідками досліджених доказів, судом встановлено, що дійсно позивач був відсутній без поважних причин на робочому місці 07.06.2018 року з 08:30 години до 14:00 години, а тому така відсутність підпадає під ознаки прогулу. У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення(стаття 229 ЦПК України). Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України. При розгляді даної справи предмет доказування не доведений позивачем відповідними доказами. Вимоги позивача, що з ним не проведено повного розрахунку при звільненні, не виплачено кошти по лікарняним, спростовуються дослідженими доказами: - довідкою господарства від 03.08.2018 року про заробітну плату позивача за період з листопада 2017 року по червень 2018 року (а.с.76). - розрахунковим листом за червень 2018 року, де зазначено суму до виплати всього 2 964.62 гривен (а.с.77). З яких суму в розмірі 562.88 гривен позивач підтвердив, що отримав 07.06.2018 року. Не виплаченою залишилась сума 2 701.46 гривен. - відомістю на виплату готівки№ 247 за червень 2018 року, де є особистий підпис позивача про отримання коштів в розмірі 2 701.46 гривен 18.06.2018 року (а.с.120). - довідкою пенсійного фонду України про «Індивідуальні відомості про застраховану особу» на ім`я позивача [PERSON] (а.с.78-79). - нарахування коштів господарством по лікарняним позивача (а.с.124, 126, 128, 130) співвідносяться з інформацією Фонду соціального страхування Болградського району Одеської області (а.с.155-156). - відомістю на виплату готівки №311 за червень 2018 року в розмірі 263.16 гривен з відміткою не виплачено (а.с.121) та відомістю на виплату готівки №264 за травень 2018 року в розмірі 2 421.48 гривен також з відміткою не виплачено (а.с.122), так як це є суми коштів нараховані за лікарняними листами, які були переведені на господарство значно пізніше Фондом соціального страхування Болградського району Одеської області в розмірі 2 684.64 гривен (а.с.165). Господарство надсилало листи позивачу про можливість отримання цих коштів в касі підприємства (а.с.135), що також підтвердив позивач в судовому засіданні. Дані кошти в розмірі 2 684.64 гривен (263.16 гривен + 2 421.48 гривен) були переведені поштовим переказом на ім`я позивача, та отримані ним 15.10-17.10.2018 року (а.с.159). Таким чином, позивач отримав усі кошти, які нараховані йому були при звільненні, в тому числі і по лікарняним листам. Стаття 237-1 КЗпП містить у собі перелік юридичних фактів, які складають підставу виникнення правовідносин по відшкодуванню власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові. Першим таким юридичним фактом є порушення власником законних прав працівника. До юридичного складу, що є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. Ці обставини повинні бути належно доведені. Позивач заявляє, що діями відповідача під час звільнення йому завдано моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі 100 000 гривен, однак під час розгляду справи судом не встановлено будь-яких винних дій відповідача відносно позивача, а також обставин порушення його законних прав роботодавцем. Таким чином, заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди з відповідача задоволенню не підлягають. Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: -у разі задоволення позову - на відповідача; -у разі відмови в позові - на позивача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач [PERSON] згідно ст.5 ч.1 п.1 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, в задоволенні позову йому відмовлено, то судові витрати щодо сплати судового збору слід віднести на рахунок держави. На підставі вищенаведеного та

Outcome: dismissed