Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] 26.07.2021 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення інфляційної складової та 3 % річних, яким просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь інфляційну складову боргу та 3 % річних за тривале невиконання грошового зобов`язання у сумі 462783,17 грн. та понесені судові витрати у розмірі 4628,00 грн. В обґрунтування позову зазначив, що рішенням Святошинського районного суду м. Києві від 09.07.2018 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 1668000,00 грн. та суму судового збору в розмірі 8810,00 грн. Зазначив, що вказана сума боргу була виплачена йому тільки 14.04.2021 року, а тому у нього виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ст. 625 ЦК України, так як грошове зобов`язання виникло між сторонами з факту наявності боргу, встановленого рішенням суду. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 02.08.2021 року провадження у справі відкрито та розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні без виклику сторін. Відповідачі у встановлений судом строк до суду відзив не подали. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Оскільки, у справі достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе постановити рішення на підставі наявних доказів. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 09.07.2018 року у цивільній справі № 759/3237/21 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 1668000,00 грн. та суму судового збору в розмірі 8810,00 грн. (а.с.21). Предметом позову у цій справі є стягнення на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання, а саме виплати грошових коштів, стягнутих судовим рішенням. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За. ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ст. 610 цього ж кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ч. 2 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до статті 611, 612 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до правового висновку постанови Верховного Суду України від 15.11.2010 у справі № 3-11гс10, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання. Така правова позиція викладена і у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 16 травня 2018 р у справі № 14-16цс18 (№ 686/21962/15-ц). Проте з матеріалів справи не вбачається, що позивач отримував виконавчий лист на виконання рішення суду від 09.07.2018 року у цивільній справі № 759/3237/21 та пред`явив його до виконання в примусовому порядку. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази звернення до відповідачів з претензіями щодо не виконання рішення суду. Натомість позивач зазначив, що рішення суду було виконано у повному обсязі 14.04.2021 року. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. ст. 77 - 80 ЦПК України). Разом із тим, позивачем до суду не було надано достатніх доказів на підтвердження обставин викладених у позові. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що стороною позивача не було доведено достатніми доказами обставини викладені у позові, відтак в задоволенні позовних вимог слід відмовити за недоведеністю. В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі слід залишити за позивачем по фактично понесеним.

Outcome: dismissed