Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

Позивач [PERSON] 09.02.2017 року звернулася у суд із позовом, в якому просить зобов'язати відповідача [PERSON] усунути їй перешкоди у користуванні житловим будинком, розташованим у [ADDRESS], шляхом надання доступу до приміщення коридору (позначеного у технічному паспорті літерою 1-1), зокрема надати ключі від навісного замка дверей до цього приміщення або демонтажу такого навісного замка, а також зобов'язати відповідача [PERSON] не чинити членам сім'ї позивача перешкоди у користуванні вищезгаданим коридором. Судові витрати у справі позивач просить покласти на відповідача. Відповідач [PERSON] 02.10.2017 року звернулася у суд із зустрічним позовом до [PERSON], в якому просила провести реальний розподіл житлового будинку, розташованого у [ADDRESS], між його співвласниками пропорційно їх ідеальних часток у вказаному домоволодінні - по Ѕ частині у кожного, з урахуванням даних, котрі містяться у технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок, а також схематичного плану земельної ділянки, на якій він розташований. Судові витрати у справі позивач просить покласти на відповідача. Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області від 15.02.2017 року (головуючий - суддя Ясінський Ю.Є.) відкрито провадження у справі. Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області від 02.10.2017 року (головуючий - суддя Ясінський Ю.Є.) прийнято до провадження зустрічний позов та об'єднано до спільного розгляду з первісним позовом. Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області від 19.10.2018 року (головуючий - суддя Микитин В.Я.) дану справу прийнято до свого провадження у зв'язку із закінченням п'ятирічного терміну повноважень судді Ясінського Ю.Є.. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого засідання. Ухвалою підготовчого засідання від 25.01.2019 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON], з участю третьої особи - Тухлянської сільської ради Сколівського району Львівської області, про реальний розподіл житлового будинку, залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України. У частині первинних позовних вимог [PERSON] до [PERSON], з участю третьої особи - Тухлянської сільської ради Сколівського району Львівської області, про усунення перешкод у користуванні допоміжним приміщенням будинку, підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляду. Позов обґрунтовано тим, що сторони у справі є власниками по Ѕ ідеальній частині житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого у [ADDRESS]. Фактично зазначений будинок поділений на дві окремі частини, однак порядку користування таким між сторонами офіційно не встановлено, як і не здійснювалось його реального розподілу у визначеному законом порядку. Між такими двома половинами будинку наявне допоміжне приміщення - коридор, площею 18, 4 кв. м. (позначений у технічному плані 1-1), до котрого у позивача та членів її сім'ї немає доступу, так як відповідач на дверях у цей коридор повісила навісний замок, що постійно зачинений. Позивач стверджує, що їй у такий спосіб чиняться перешкоди відповідачем, так як вона не може увійти до спільного коридору, пересуватися по ньому, як і не має через такий стан речей доступу до горища та комену будинку. Оскільки відповідач у добровільному порядку відмовляється усунути їй перешкоди у користуванні спільним допоміжним приміщенням будинку, вона, посилаючись на ст. ст. 15-16, 316-319, 356, 358 ЦК України, була змушена звертатися у суд із даним позовом. Позивач та її уповноважений представник - адвокат Олексишин І.Б. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Уповноважений представник третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору - Ріжнів В.І. у судовому засіданні позов [PERSON] також підтримав, вважав його підставним та у повній мірі обґрунтованим. Відповідач та її уповноважений представник - адвокат Горох В.В. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі з тих підстав, що спільне приміщення коридору насправді має декілька дверей, а відповідач у спосіб повішення навісного замка зачинила насправді лише ті двері, котрі ведуть до належної їй частини будинку. Відповідач стверджує, що позивач та члени її сім'ї мають вільний доступ до горища та комену будинку через інший вхід туди, котрим, власне і можуть користуватись. Ще відповідач посилається на ту обставину, що фактично належна їй частина спільного житлового будинку уже починає завалюватись, включно із спільним коридором, у зв'язку з чим немає підстав для відновлення позивачу туди доступу. Враховуючи наведене, просили у позові відмовити за недоведеністю. Розглянувши матеріали справи, заслухавши присутніх у судовому засіданні учасників справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід'ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із наведених вище процесуальних норм, суд, перевіряючи порушення прав позивача щодо користування спільним майном, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.02.2017 року, індексний № 79639375 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 33718931 від 06.02.2017 року (копії містяться у справі, а. с. 5, 6), позивач є власником Ѕ частин житлового будинку та відповідної частини господарських будівель і споруд, розташованого у [ADDRESS]. Інша частина зазначеного об'єкта нерухомого майна, а саме Ѕ частини, належить на праві власності відповідачеві у справі, що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 17.05.2017 року, реєстр. № 206 та рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 299680354 від 20.05.2016 року (копії містяться у справі, а. с. 38, 39). Зазначені обставини щодо належності сторонам у справі вищевказаного житлового будинку на праві спільної часткової власності та щодо розміру ідеальних часток у такому майні ними не оспорюються, визнаються у встановленому порядку. Позивач зареєструвала своє місце проживання у вказаному будинку, там проживає, що відповідачем також не заперечувалось. У свою чергу, відповідач у вказаному будинку не проживає, в силу незадовільного стану частини будинку, котра нею використовується, має зареєстроване місце проживання в іншому житлі. Як вбачається з технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого на замовлення позивача 02.02.2016 року КП ЛОР «Стрийське МБТІ» (копія міститься у справі, а. с. 45-47), а також наявної у справі належно засвідченої копії матеріалів інвентаризаційної справи на житловий будинок (а. с. 60-75), такий будинок навпіл розділений коридором площею 18,4 кв. м. (позначений у технічному плані 1-1). Сторонами не заперечувалося, що відповідачем у справі на дверях до приміщення такого коридоруплощею 18, 4 кв. м. (позначений у технічному плані 1-1) почеплено металевий навісний замок, а такі двері постійно зачинені. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК Украни кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 ст. 16 ЦК України закріплено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України припинення дії, яка порушує право, а також відновлення становища, яке існувало до порушення, визначено одними із способів захисту цивільних прав та інтересів. Визначення права власності особи наведено у ст. 316 ЦК України, частиною 2 якої визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності, у відповідності до ч. 1 ст. 317 ЦК України складають правомочності власника щодо володіння, користування та розпоряджання своїм майном.У свою чергу, визначення права спільної власності наведено у ст. ст. 355, 356 та 358 ЦК України, котрими визначено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. В силу ч. 2, 4-5 ст. 319 ЦК України власник (співвласники) мають право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власність зобов'язує. Власник (співвласники) не можуть використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян. Статтею 321 ЦК України закріплений принцип непорушності права власності, за яким ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтями 380 та 381 ЦК України визначені поняття житлового будинку та садиби як об'єктів права власності. Права власника житлового будинку регламентовані статтею 383 ЦК України. У відповідності до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Статтею 391 ЦК України встановлена можливість захисту права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, а саме власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що право спільної часткової власності сторін по справі на даний час ніким не спростовано, їх спільне майно не розподілено, а тому позивач є законним співвласником спірного будинку. Суд відзначає, що право користування - це юридично закріплена можливість власника щодо використання майна та вилучення з нього корисних властивостей власником чи уповноваженими особами. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачу як співвласнику спірного майна, належить право володіння, користування та розпорядження цим майном, у тому числі й наявним у ньому допоміжним приміщенням - коридором площею 18, 4 кв. м. (позначений у технічному плані 1-1), що становить зміст його права власності, а тому, позбавлення одного з трьох складових цього права є незаконним, так як право власності є непорушним. Як роз'яснено у п. 33 Постанови ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року, відповідно до положень ст. ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Враховуючи той факт, що позивач довела суду своє законне право спільної власності на спірний житловий будинок, то суд дійшов висновку, що у даному випадку має місце порушення права користування майном позивача і таке право підлягає судовому захисту. Вирішуючи питання про шлях усунення перешкод у здійсненні права користування позивачу суд враховує, що остання, окрім того, що є співвласником спірного будинку, також є зареєстрованою у ньому відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», а тому підставно просить суд зобов'язати відповідача не чинити їй перешкод у користуванні одним із допоміжних приміщень у такому будинку. Суд вважає, що такі перешкоди можуть бути усунені у запропонований позивачем спосіб, зокрема шляхом демонтажу зачиненого навісного замка на дверях до зазначеного допоміжного приміщення будинку, котрий буде найбільш доцільним. Покликання відповідача на ту обставину, що вона у спосіб повішення навісного замка зачинила насправді лише ті двері, котрі ведуть до належної їй частини будинку, як і те, що позивач має вільний доступ до горища та комену будинку через інший вхід, суд до уваги не приймає, так як зазначені обставини не знайшли свого підтвердження та спростовані зібраними матеріалами справи, у тому числі наявною у справі належно засвідченою копією матеріалів інвентаризаційної справи на житловий будинок (а. с. 60-75). Не заслуговують на увагу суду й твердження відповідача про те, що частина спільного житлового будинку, котрою вона користується, уже починає завалюватись, включно із спільним коридором, у зв'язку з чим немає підстав для відновлення позивачу туди доступу, так як зазначена обставина аж ніяк не може служити підставою для позбавлення позивача здійснення нею права користування своєю власністю, незалежно від технічного стану будинку. Разом з тим, суд не вправі захищати порушені права членів сім'ї позивача, як вона про це просить у пред'явленому позові у запропонований спосіб, оскільки такі члени сім'ї з позовними вимогами до суду не звертались та заходів для відновлення своїх прав не вживали, не є сторонами у справі. За таких усіх перелічених вище встановлених обставин справи суд дійшов висновку, що пред'явлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Зокрема слідзобов'язати відповідача усунути позивачу перешкоди у користуванні коридором площею 18, 4 кв. м. (позначений у технічному плані 1-1) у належному їм на праві спільної часткової власності житловому будинку, розташованому у [ADDRESS], шляхом демонтажу зачиненого навісного замка на дверях до зазначеного допоміжного приміщення. У задоволенні решти позовних вимог, зокрема щодо зобов'язання відповідача не чинити перешкоди членам сім'ї позивача у користуванні вищевказаним коридором, - слід відмовити.

Outcome: partial