Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

Позивач 30.07.2018 року звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на той факт, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] , на її ім`я відкритий особовий рахунок. АТ\~«Херсонська ТЕЦ» \~надає відповідачу послуги з централізованого опалення. Протягом тривалого часу відповідач не сплачує витрати, пов`язані зі споживанням послуг з централізованого опалення. У зв`язку з чим утворилась заборгованість за період з лютого 2011 року по лютий 2017 року в сумі 5138,78 гривень, яку відповідач виплачувати відмовляється. Просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також судовий збір у сумі 1762,00 гривень. Заочним рішенням від 16.12.2019 року позовні вимоги АТ «Херсонська ТЕЦ» \~задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» заборгованість за спожиту теплову енергію за період з лютого 2011 року по лютий 2017 року в сумі 5138,78 гривень та судові витрати. Ухвалою суду від 07.12.2020 року заочне рішення від 16.12.2019 року скасовано та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, представник відповідача надав до суду заяву про розгляд справи без участі відповідача, зазначив, що позовні вимоги не визнає, просить відмовити у їх задоволенні та застосувати строк позовної давності, вказав, що згідно довідки №560748 від 07.05.2015 року останнє погашення боргу відповідачем відбулося в травні 2012 року в сумі 1670,70 гривень. Також у заяві про перегляд заочного рішення стороною відповідача було зазначено, що відповідач у червні 2012 року здійснила відчуження житлового будинку [ADDRESS] . Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (божник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитору) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною другою цієї статті зазначено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо - та електропостачанням, опаленням. Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до ч.3 ст.31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 28, 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні, органи місцевого самоврядування затверджують ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі економічного обґрунтованих витрат на їх виробництво. Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до п.20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 визначено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункові книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Судом встановлено, що позивач АТ «Херсонська ТЕЦ» за адресою: м.Херсон, вул.Чапаєва, 68 надає послуги з централізованого опалення. Ухвалою Херсонського\~міського суду\~Херсонської області\~від 08.02.2017\~року відмовлено\~у прийнятті\~заяви ПАТ\~«Херсонська теплоелектроцентраль» до [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення боргу за спожиту теплову енергію і гаряче водопостачання. Судом встановлено з договору дарування житлового будинку від 12.06.2012 року, що [PERSON] подарувала [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] . Згідно розрахунку, наданого позивачем, заборгованість за централізоване опалення за адресою: [ADDRESS] за період з лютого 2011 року по лютий 2017 року складає 5138,78 гривень. Таким чином, пред`явлені позовні вимоги до [PERSON] підлягають розгляду за період з лютого 2011 року по 12.06.2012 року. Відповідно до ст.ст.256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Судом встановлено, що позивач надає послуги з теплопостачання, але в порушення вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідачем належним чином не оплачено спожиті послуги за період з лютого 2011 року по 12.06.2012 року, чим порушено право позивача на отримання належної плати за надані послуги, яке підлягає судовому захисту. Представник відповідача заявив про застосування позовної давності. Як встановлено судом, з даним цивільним позовом позивач звернувся до суду 30.07.2018 року. При цьому, судом встановлено, що позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості за вказаний вид житлово-комунальних послуг, у видачі якого 08.02.2017 року відмовлено, а тому в силу наведеної вище норми ст.264 ЦК України та висновку Верховного Суду України, перервав перебіг позовної давності, який з цього часу підлягає обчисленню заново. Проте, суд приходить до висновку, що заборгованість за період з лютого 2011 року по 12.06.2012 року знаходиться поза межами строку позовної давності та стягненню з відповідача не підлягає. З урахуванням викладеного, заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed