Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

Позивач [PERSON] 08.05.2018 р. звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення на його користь заборгованості за договором позики в сумі 150 000 грн. та судовий збір. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 02 березня 2018 року ним надано позику відповідачу [PERSON] - грошову суму в розмірі 150 000 грн., що підтверджується розпискою. Відповідно до вказаного договору, відповідач зобов'язався повернути позику до 28 березня 2018 р., однак станом на день звернення до суду, відповідачем не було повернуто суму позики, чим порушено взяті на себе зобов'язання за договором позики. Ухвалою від 29.05.2018 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, 18.06.2018 р. подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення у справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, відзив на позовну заяву не подав. Зі згоди позивача [PERSON], який у заяві від 18.06.2018 р. вказав, що у разі неявки у судове засідання відповідача, не заперечує проти розгляду справи за його відсутності та ухвалення заочного рішення по справі, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду або такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до статей 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Згідно з ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, між сторонами 02.03.2018 р. укладено договір позики, відповідно до умов якого позикодавець [PERSON]) надав позичальнику ([PERSON].) позику у сумі 150 000 грн. та зобов'язався повернути вказану суму до 28 березня 2018 року. Факт передачі позикодавцем [PERSON] відповідачу коштів підтверджується письмовою розпискою (а.с.4). Беручи до уваги те, що відповідач [PERSON] доказів належного виконання умов договору не надав, а також не надав доказів того, що невиконання зобов`язань за договором сталося не з його вини, а відтак, заборгованість у розмірі 150 000 грн. підлягає стягненню на користь позивача з відповідача [PERSON], як позичальника. Окрім цього, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, в розмірі 1 500 грн.

Outcome: approved