Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника [PERSON] , звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] , треті особи на стороні позивача [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Посилається на те, що на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25.02.2010 року серії [NUMBER] вона та треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] являються співвласниками житлового будинку, який розташований в [ADDRESS] . Частки кожного співвласника є рівними. Позивач зазначає, що вона не має можливості безперешкодно на свій розсуд користуватись, розпоряджатись своїм майном, оформити субсидію, саме тому просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування вище зазначеним житловим приміщенням, внаслідок його відсутності в будинку більше 10 років. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримав, просив її задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся судовою повісткою, однак до суду повернувся конверт, з відміткою Укрпошти про те, що він за зазначеною адресою, а саме в [ADDRESS] - відсутній. З відповіді на запит до виконавчого комітет Заставнівської міської ради № 969/09-20 від 14.09.2020 року стосовно місця реєстрації відповідача видно, що відповідач [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] куди і направлялася судова повістка. Приймаючи до уваги те, що відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до ст. 280-282 ЦПК України. Треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином. В матеріалах справи містяться їх заяви, в яких вони вказують, що позовні вимоги підтримують просять їх задовольнити. Вивчивши матеріали справи, заслухавши доводи представника позивача, показання свідків [PERSON] , [PERSON] , суд вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 25.02.2010 року (а.с.12), являються співвласниками житлового будинку, який розташований в [ADDRESS] . Частки кожного співвласника є рівними. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. У відповідності до положень ст.ст. 321, 383 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З акту обстеження матеріально-потутових умов проживання від 06.07.2020 року вбачається, що у житловому будинку [ADDRESS] зареєстровані позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] , який протягом 10 років за даною адресою в будинку не проживає. Свідок [PERSON] , [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що проживає по сусідству із позивачем. В даному господарстві позивач проживає одна. Відповідач її син [PERSON] в будинку не проживає більше 10 років. На сьогоднішній день позивач [PERSON] не може вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідача у її домоволодінні, тому просить суд визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] . Оскільки об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира, а права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, отже обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст. 319, 321 ЦК Українизакріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином суд вважає, що вимога позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] підлягає до задоволення. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 16, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved