Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

Позивач 16.03.2017 р. звернувся в суд з позовом до відповідача про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у спілкуванні та вихованні сина. Після уточнення позовних вимог 05.12.2017 р. просив: 1) визначити спосіб його участі як батька у вихованні малолітнього сина [PERSON], [INFO], а саме побачення, спілкування та спільний відпочинок без присутності матері першої і третьої суботи місяця з 10 год. до 20 год., другої і четвертої неділі місяця з 09 год. до 19 год., щосереди з 16 год. до 19 год.; 2) зобовязати [PERSON] не чинити йому перешкод у спілкуванні із сином та у його вихованні у час, визначений для побачень, спілкування та спільного відпочинку батька і сина. Заявлені вимоги обґрунтовував тим, що він перебував у шлюбі з відповідачем [PERSON] з 24.05.2014 р. У шлюбі народився син [PERSON], [INFO]. Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 02.11.2016 р. шлюб між ними розірвано, малолітнього сина залишено проживати з матірю. Син [PERSON] проживає з матірю в с. Угринів, вул. Правди, 21, Тисменицького району Івано-Франківської області. Він належним чином виконує свої щомісячні аліментні зобовязання по утриманню сина згідно рішення Тисменицького районного суду від 09.02.2017 р. Після розірвання шлюбу відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, не дозволяючи йому бачитися із сином та приймати участь у його вихованні. Відповідач на початку 2017 р. ініціювала перед органом опіки та піклування Тисменицької РДА питання щодо позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON]. Згідно висновку комісії з питань захисту прав дитини Тисменицької РДА від 11.01.2017 р. вирішено вважати за доцільне не позбавляти його батьківських прав. Розпорядженням Тисменицької РДА від 13.01.2017 р. № 24 «Про визначення порядку участі [PERSON] у вихованні сина [PERSON]» йому надано право спілкуватися та брати участь у вихованні сина щопятниці з 16 год. до 18 год. у присутності матері [PERSON] Однак, відповідач ігнорує вказане рішення органу опіки та піклування, чинячи йому перешкоди у спілкуванні з дитиною. Він декілька разів у пятницю приїздив за адресою проживання відповідача із сином, маючи на меті побачитися з дитиною і поспілкуватися з ним, але відповідач жодного разу не відчинила вхідних дверей до будинку і не впустила його. Відповідач ігнорує його неодноразові прохання надати можливість бачитися з дитиною. Жодних обставин, які б давали підстави вважати, що його спілкування із сином завдасть шкоди дитині, не існує. Позивач та його представник у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач та її представник у судовому засіданні позов не визнали і пояснили, що у відповідача відсутні підстави для звернення до суду з даним позовом. Вона не заперечувала щодо визначення порядку участі позивача у вихованні сина [PERSON] згідно розпорядження Тисменицької РДА від 13.01.2017 р. та щодо побачень позивача з дитиною щопятниці з 16 год. до 18 год. у її присутності. Вона ніколи не чинила позивачу перешкод у зустрічах з дитиною. Натомість позивач не виконував вказане рішення органу опіки та піклування і не приходив на зустрічі із сином по пятницях. На даний час синові виповнилося три роки, свого батька [PERSON] не знає зовсім, а тому для нього буде великим стресом їхати без мами на тривалий час, перебувати у чужій для нього оселі та обстановці, харчуватися за незвичним режимом і стилем. Вона не заперечує щодо зустрічей позивача з дитиною у визначений вказаним розпорядженням час без її присутності як матері. Просили відмовити у задоволенні позову, залишивши в силі рішення органу опіки та піклування від 13.01.2017 р. Представник третьої особи органу опіки та піклування Тисменицької РДА у судове засідання не зявився, у поданій суду заяві просив справу розглянути у його відсутності. Ухвалою суду від 19.02.2018 р. у справі призначено підготовче засідання у рамках її розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 16.05.2018 р. закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Заслухавши вступне слово сторін, їх представників, показання свідків, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 24.05.2014 р. до 15.11.2016 р., коли набрало законної сили рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 02.11.2016 р. про розірвання між ними шлюбу, перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому народився син [PERSON], [INFO]. Згідно вказаного судового рішення малолітнього сина [PERSON] залишено проживати з матірю. Відповідач належно виконує свій батьківський обовязок по утриманню малолітньої дитини, сплачуючи щомісячні аліментні платежі, визначені судовим рішенням. Після розірвання шлюбу відповідач чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з дитиною, у кінці 2016 р. на початку 2017 р. ініціювала перед органом опіки та піклування Тисменицької РДА питання щодо позбавлення позивача батьківських прав відносно сина [PERSON]. Згідно висновку від 11.01.2017 р. комісія з питань захисту прав дитини Тисменицької РДА Івано-Франківської області вважає недоцільним позбавлення позивача батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] (а.с.14-15). Розпорядженням Тисменицької РДА від 13.01.2017 р. № 24 «Про визначення порядку участі [PERSON] у вихованні сина [PERSON]» позивачу надано право спілкуватися та брати участь у вихованні сина щопятниці з 16 год. до 18 год. у присутності матері [PERSON] (а.с.13). Судом встановлено, що відповідач не виконує вказане рішення органу опіки та піклування, чинячи позивачу перешкоди у спілкуванні з дитиною. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON], який є хресним батьком сина сторін, підтвердив, що він кілька разів, а саме 3-4 рази, у пятницю приїжджав з позивачем у с. Угринів Тисменицького району, де проживає відповідачка із сином. Жодного разу позивач не зміг поспілкуватися з дитиною, оскільки вхідні двері до будинку були зачинені, його у будинок не впустили; позивач дзвонив на мобільний до своєї колишньої дружини, яка не відповідала на дзвінки. Останній раз приїжджав з позивачем в кінці листопада на початку грудня 2018 р. у пятницю в 16 год. 16 год. 30 хв. Ярослав розповідав, що йому чиняться перешкоди з боку колишньої дружини та її матері у спілкуванні з дитиною. Було таке, коли свідок хотів привітати свого похресника, якому минув один рік, однак, відповідач відмовила йому в грубій формі та не дозволила зустрітись із хлопчиком. Суд вважає необґрунтованим посилання сторони відповідача на те, що факт чинення перешкод у спілкуванні з дитиною має підтверджуватися лише документально, письмовими доказами. При цьому суд враховує, що мова йде не за виконання судового рішення, зверненого у передбаченому законом порядку до виконання, а за добровільне виконання сторонами рішення органу опіки та піклування. Суд критично оцінює показання свідків зі сторони відповідача про те, що позивач жодного разу до дитини не приїжджав, з огляду на те, що ні сусідка [PERSON], ні двоюрідний брат відповідача [PERSON] не можуть достовірно знати обставин щодо спілкування батька із сином. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем порушено право позивача на участь у вихованні малолітнього сина, на безперешкодне особисте спілкування з ним. При вирішенні спору суд застосовує наступні норми права. У відповідності з вимогами ч.3 ст.9 Конвеції ООН про права дитини від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до положень ст.18 вказаної Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини, найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Вказаний принцип покладений в основу Закону України «Про охорону дитинства», ч.3 ст.11 якого встановлює, що предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, а ч.1 ст.12 передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Згідно ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобовязані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Відповідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 2 ст.157 СК України встановлено, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно ч.3 цієї статті той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до вимог ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу\~опіки та\~піклування є\~обовязковим до\~виконання. Згідно з ч. 1, 2 ст.159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоровя одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Суд вважає\~необґрунтованим посилання\~представника відповідача\~на необхідність\~дотримання принципу,\~закладеного у\~Декларації прав\~дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р., згідно якого малолітня дитина не повинна бути розлучена зі своєю матірю, крім тих випадків, коли наявні виключні обставини, оскільки позивачем не оспорюється визначене судовим рішенням місце проживання малолітньої дитини з матірю. З урахуванням викладеного, беручи до уваги ставлення кожного з батьків до виконання своїх батьківських обовязків, вік дитини, якій виповнилось три роки вісім місяців, яка, починаючи з однорічного віку, проживає з матірю після того, як батьки розлучились, особисту прихильність дитини до матері, відсутність протягом більше двох років особистих стосунків\~і прямих\~контактів батька\~із сином;\~з огляду\~на те,\~що таке\~спілкування не\~перешкоджатиме нормальному\~вихованню і\~розвиткові дитинита сприятиме забезпеченню найкращих інтересів дитини сторін, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявленого позову. Суд визначає спосіб участі позивача у вихованні малолітнього сина у формі побачень, спілкування та спільного відпочинку без присутності матері кожної суботи місяця з 15 год. до 17 год. та зобовязує відповідача не чинити позивачу перешкод у спілкуванні із сином та у його вихованні у час, визначений для побачень, спілкування та спільного відпочинку батька і сина. З огляду на те, що позивач не ставив питання щодо відшкодування йому відповідачем понесених судових витрат, суд дане питання не вирішує. На підставі\~наведеного,\~відповідно до\~ст.\~9,\~18\~Конвеції ООН\~про права\~дитини від\~20.11.1989\~р. (у\~редакції зі\~змінами,\~схваленими резолюцією\~50/155\~Генеральної Асамблеї\~ООН від\~21\~грудня 1995\~р.),ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., ст. 153, 157, 158, 159 СК України, ст. 11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: partial