Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON] 24 червня 2021 року звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому зазначила, що вона знаходилась у шлюбі з відповідачем з 24.10.1998 р. по 7.03.2017 р., від шлюбу має дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . За рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 28.11.2016 року з відповідача на її користь стягувались аліменти на утримання дітей до досягнення ними повноліття. На даний час донька [PERSON] перебуває на стаціонарному навчанні в Національному університеті «Львівська політехніка» , навчання закінчує 30.06.2024 року, донька знаходиться на її утриманні. Однак вона позбавлена можливості одноосібно утримувати дочку, забезпечувати їй належний рівень життя та розвитку. Відповідач має можливість матеріально утримувати дитину, так як має постійний дохід у вигляді заробітної плати. Просить суд стягнути з відповідача на її користь на утримання [PERSON] по ј частини всіх доходів щомісячно до закінчення нею навчання, але не пізніше досягнення нею 23 років. Ухвалою суду визначено здійснювати судовий розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач на позовну заяву наддав відзив, в якому зазначив, що не згоден з позовом, він добровільно щомісяця надає обом донькам грошові кошти, переказує гроші на їх електронні картки, дає кошти готівкою, робить подарунки. Він працює завідуючим науково-дослідної лабораторії Львівського державного університету безпеки життєдіяльності, має невелику заробітну плату. Також він сплачує кредит за житло - 6000грн. Йому невідома зарплата позивача, однак позивач щороку їздить на море, в Турцію, Єгипет, відвідує туристичні маршрути, що підтверджується її фотографіями у Фесбуці. При цьому він 15 років не їздить до моря, так як не має фінансової можливості. Також відповідач відмовилась від спадщини, що залишилась після смерті її батька на користь своєї сестри, що свідчить про відсутність в неї потреби в грошах. Просив у позові відмовити. У зв`язку із тим, що відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 24 жовтня 1998 року, шлюб розірвано за рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 7 березня 2017 року, що підтверджується копією рішення суду. Як вбачається з копії свідоцтва про народження, від сумісного життя сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з довідки №1152 від 3 лютого 2021 року, виданої Національним університетом «Львівська політехніка», [PERSON] є студентом першого курсу денного відділення, закінчує навчання 30 червня 2024 року. Відповідно до ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). У постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 208/3075/16, від 10 жовтня 2018 року у справі № 216/3757/16-ц та від 05 грудня 2018 року у справі № 701/699/16-ц акцентовано увагу на тому, що витрати на навчання дітей після досягнення ними повноліття покладаються на обох батьків незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Такий правовий висновок грунтується на принципі рівності прав та обов`язків батьків, встановленому Сімейним кодексом України. Відповідно до ч.3 ст.199 СК право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. Відповідно до ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. Згідно до ст..182 СК України обставинами, які враховуються судом при визначені розміру аліментів є: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що позов підлягає відмові, оскільки позивач не надала доказів про розмір своїх витрат у зв`язку з навчанням доньки, розміру своїх доходів, доказів, що дитина проживає з нею, також не надала доказів, що відповідач має можливість надавати їй допомогу у зв`язку з такими витратами. Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved