Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

Позивач, [PERSON], в особі свого представника, звернулася до суду з позовом, в якому просить: визнати за нею право власності на 5/12 частину житлового будинку літ. А-1, житловою площею 31,60 кв.м., загальною площею 66,00 кв.м., з господарськими спорудами який розташований за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування після померлого [INFO] [PERSON]; визнати за нею в порядку набувальної давності право власності на 7/12 часток житлового будинку літ. А-1, житловою площею 31,60 кв.м., загальною площею 66,00 кв.м. з господарськими спорудами який розташований за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову представник позивача вказував, що [PERSON] проживає в житловому будинку який розташований за адресою: [ADDRESS], та який на підставі рішення Люботинського міського суду Харківської області від 25 травня 1998 року в 1/6 частині на праві приватної власності належить [PERSON], в 5/12 частині належить на праві власності [PERSON], та на 5/12 частин житлового будинку відкрита для оформлення іншими спадкоємцями. Однак, власники одразу після того як рішення суду вступило в законну силу відмовилися реєструвати своє право власності відносно даного житлового будинку та відмовилися нести витрати по збереженню даного майна, а також відмовилися від будь-яких виплат за свої частки. Так як, єдиним спадкоємцем, який проживає в житловому будинку по [ADDRESS] та відкрито здійснює догляд, несе витрати щодо нього є [PERSON], то вона була змушена звернутися до суду, щоб оформити право власності на данийжиловий будинок. В судове засідання позивач, [PERSON], та її представник не з'явилися, але подали до суду заяву про підтримання позовних вимог та про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з'явилася, але подала до суду заяву, в якій позов визнає в повному обсязі та просила розглядати справу без її участі. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з'явилася, але подала до суду заяву, в якій позов визнає в повному обсязі та просила розглядати справу без її участі. В судовому засіданні встановлене наступне. Спірним є житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 66,00 кв.м, житловою площею 31,60 кв.м, підсобною площею 23,80 кв.м., холодною площею 10,60 кв.м. з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] який в 1/2 частині зареєстрований на праві власності за [PERSON] на підставі договору на право забудови земельної ділянки, посвідченого нотаріальним відділом Харківського обласного суду 20 вересня 1936 року за № 2009/2; в іншій 1/2 частині житловий будинок зареєстрований на праві власності за [PERSON] на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області № 2-552 від 15 лютого 1995 року, що підтверджується довідкою Люботинського БТІ від 03 квітня 2015 року. Проте, постановою Президіуму Харківського обласного суду від 08 вересня 1995 року рішення Харківського районного суду Харківської області по справі № 2-552 від 15 лютого 1995 року було скасовано, а рішенням Люботинського міського суду Харківської області по справі № 2-2 від 25 травня 1998 року визнано право власності на 1/6 частину житлового будинку за [PERSON], на 5/12 частин житлового будинку за [PERSON], та 5/12 частин залишено відкритою для оформлення іншими спадкоємцями. Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 25 травня 1998 року по справі № 2-2 встановлено, що позивач, [PERSON], є онукою спадкодавця, [PERSON], а також даний факт перебування позивача із спадкодавцем в родинних відносинах ніким не оспорюється. Оскільки, зазначені обставини сторонами визнані та не оспорюються, суд відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України вважає їх встановленими та такими, що не підлягають доказуванню. Згідно ст. 529 ЦК УРСР 1963 року, діючого на час відкриття спадщини, при спадкоємстві за законом, спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визначається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини та вчинив зазначені дії протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно із рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 25 травня 1998 року по справі № 2-2 [PERSON] подавала заяву про прийняття спадщини після смерті свого батька - [PERSON] Тому суд вважає за необхідне визнати право власності за [PERSON] на відкриту для спадкування 5/12 частину житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS], після смерті дідуся - [PERSON] Щодо визнання права власності на 7/12 частин житлового будинку в порядку набувальної давності, то відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; Позивач, [PERSON], в особі свого представника, звернулася до суду з позовом, в якому просить: визнати за нею право власності на 5/12 частину житлового будинку літ. А-1, житловою площею 31,60 кв.м., загальною площею 66,00 кв.м., з господарськими спорудами який розташований за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування після померлого [INFO] [PERSON]; визнати за нею в порядку набувальної давності право власності на 7/12 часток житлового будинку літ. А-1, житловою площею 31,60 кв.м., загальною площею 66,00 кв.м. з господарськими спорудами який розташований за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову представник позивача вказував, що [PERSON] проживає в житловому будинку який розташований за адресою: [ADDRESS], та який на підставі рішення Люботинського міського суду Харківської області від 25 травня 1998 року в 1/6 частині на праві приватної власності належить [PERSON], в 5/12 частині належить на праві власності [PERSON], та на 5/12 частин житлового будинку відкрита для оформлення іншими спадкоємцями. Однак, власники одразу після того як рішення суду вступило в законну силу відмовилися реєструвати своє право власності відносно даного житлового будинку та відмовилися нести витрати по збереженню даного майна, а також відмовилися від будь-яких виплат за свої частки. Так як, єдиним спадкоємцем, який проживає в житловому будинку по [ADDRESS] та відкрито здійснює догляд, несе витрати щодо нього є [PERSON], то вона була змушена звернутися до суду, щоб оформити право власності на данийжиловий будинок. В судове засідання позивач, [PERSON], та її представник не з'явилися, але подали до суду заяву про підтримання позовних вимог та про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з'явилася, але подала до суду заяву, в якій позов визнає в повному обсязі та просила розглядати справу без її участі. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з'явилася, але подала до суду заяву, в якій позов визнає в повному обсязі та просила розглядати справу без її участі. В судовому засіданні встановлене наступне. Спірним є житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 66,00 кв.м, житловою площею 31,60 кв.м, підсобною площею 23,80 кв.м., холодною площею 10,60 кв.м. з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] який в 1/2 частині зареєстрований на праві власності за [PERSON] на підставі договору на право забудови земельної ділянки, посвідченого нотаріальним відділом Харківського обласного суду 20 вересня 1936 року за № 2009/2; в іншій 1/2 частині житловий будинок зареєстрований на праві власності за [PERSON] на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області № 2-552 від 15 лютого 1995 року, що підтверджується довідкою Люботинського БТІ від 03 квітня 2015 року. Проте, постановою Президіуму Харківського обласного суду від 08 вересня 1995 року рішення Харківського районного суду Харківської області по справі № 2-552 від 15 лютого 1995 року було скасовано, а рішенням Люботинського міського суду Харківської області по справі № 2-2 від 25 травня 1998 року визнано право власності на 1/6 частину житлового будинку за [PERSON], на 5/12 частин житлового будинку за [PERSON], та 5/12 частин залишено відкритою для оформлення іншими спадкоємцями. Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 25 травня 1998 року по справі № 2-2 встановлено, що позивач, [PERSON], є онукою спадкодавця, [PERSON], а також даний факт перебування позивача із спадкодавцем в родинних відносинах ніким не оспорюється. Оскільки, зазначені обставини сторонами визнані та не оспорюються, суд відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України вважає їх встановленими та такими, що не підлягають доказуванню. Згідно ст. 529 ЦК УРСР 1963 року, діючого на час відкриття спадщини, при спадкоємстві за законом, спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визначається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини та вчинив зазначені дії протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно із рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 25 травня 1998 року по справі № 2-2 [PERSON] подавала заяву про прийняття спадщини після смерті свого батька - [PERSON] Тому суд вважає за необхідне визнати право власності за [PERSON] на відкриту для спадкування 5/12 частину житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS], після смерті дідуся - [PERSON] Щодо визнання права власності на 7/12 частин житлового будинку в порядку набувальної давності, то відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

Outcome: approved