Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника - адвоката Бідила Т.О. звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради і просив: 1.Встановити факт постійного проживання [PERSON] разом з [PERSON] , що померла [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , на час відкриття спадщини, яка складається з 1/3 частки квартири [ADDRESS] , для оформлення спадщини, яка залишилася після смерті [PERSON] . 2.Визнати право власності за [PERSON] у порядку спадкування за [PERSON] на 1/3 частку квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позову представник позивача посилався на те, що 04 листопада 1999 року АТ «Харківський домобудівний комбінат № 1» було видане Свідоцтво про право власності на житло, а саме квартиру [ADDRESS] . Вказане свідоцтво видано на [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . У 2003 році коли стан здоров`я [PERSON] погіршився і вона самостійно вже не могла себе забезпечувати, вона змінила своє місце проживання та почала проживати разом зі своєю донькою [PERSON] та її чоловіком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . З 2003 року до моменту смерті, а саме до [INFO] , [PERSON] проживала разом зі своєю донькою та її чоловіком, де вони вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача Харківської міської ради в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, посилаючись на відсутність доказів, що підтверджують право власності спадкодавця на спірне нерухоме майно, а також відсутність доказів на підтвердження факту спільного проживання [PERSON] та [PERSON] на час відкриття спадщини. Заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. До такого висновку суд дійшов виходячи з наступного… Згідно свідоцтва про право власності на житло від 04 листопада 1999 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] приватизували квартиру [ADDRESS] , загальною площею 25,9 кв.м., та набули її у спільну власність (а.с. 13). [INFO] [PERSON] померла. Позивач [PERSON] є її чоловіком і спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті дружини. [PERSON] прийняв спадщину, що належала його дружині і складається з 1/3 частини квартири [ADDRESS] , шляхом звернення до приватного нотаріуса з відповідною заявою, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 17 лютого 2017 року, виданим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Колядою Ю.С. за реєстровим № 416 (а.с. 35). Крім того, [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу з заявою про прийняття спадщини після смерті дружини, що складається з 1/3 частини вказаної квартири, яка належала матері померлої [PERSON] - [PERSON] , 1930 року народження, яка померла [INFO] . Постановою приватного нотаріуса від 17 лютого 2017 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на спадкове майно, що складається з 1/3 частки квартири, яка належала матері спадкодавця. З вказаної постанови нотаріуса вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , не заводилась, ніхто зі спадкоємців із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався. Згідно довідки № 814, виданої 25 листопада 2016 року КП «Жилкомсервіс», [PERSON] на момент смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] не була зареєстрована та постійно не проживала зі спадкодавцем за однією адресою. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Статтею 1223 ЦК України визначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частина 1 ст. 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а відповідно до ч.5 цієї статті незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. У відповідності до п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22 лютого 2012 року № 296/5 у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання, доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 182 ЦК України Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація прав є обов`язковою. Права на нерухоме майно, які підлягають реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Стаття 4 вказаного закону визначає, що обов`язковій державній реєстрації підлягає право власності на нерухоме майно. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд зазначає, що позивачем та його представником не надано суду необхідних належних і допустимих доказів в підтвердження факту спільного проживання [PERSON] та [PERSON] на момент смерті останньої, а також ведення ними спільного господарства. Суд вважає, що виключно лише показів свідків [PERSON] і [PERSON] , яка є дочкою позивача та особою, заінтересованою в результатах розгляду справи, вочевидь недостатньо для підтвердження фактів спільного проживання [PERSON] та [PERSON] і ведення ними спільного господарства. Також суд зазначає, що позивачем не надано належних і допустимих доказів родинного зв`язку вказаних осіб, а також підтвердження наявності у [PERSON] права власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] на момент її смерті. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed