Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

Позивач 21.02.2018 року звернулась до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] з позовом про збільшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], з 500 гривень на 1500 гривень, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] в позовній заяві зазначає, що 27.01.2002 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. У шлюбі в них народилася донька [PERSON], [INFO]. Відповідно до рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 10.08.2010 року шлюб між сторонами розірвано. На підставі рішення Кілійського районного суду Одеської області від 06.12.2011 року з [PERSON] на користь позивача на утримання неповнолітньої [PERSON], [INFO], стягуються аліменти в розмірі 500 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Як зазначає позивач, на даний час, потреби дитини зросли та потрібні більші кошти для забезпечення належних умов для навчання, розвитку дитини. У звязку з вказаним позивач просить позов задовольнити та збільшити розмір аліментів з 500 гривень на 1500 гривень, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді від 27.03.2018 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів та призначено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлені сторони. Відповідач у встановлений ухвалою судді від 27.03.2018 року строк відзив на позовну заяву не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у звязку з розглядом справи в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Як зазначено у ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно зі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог судом достовірно встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: Відповідно до копії повторного свідоцтва про шлюб серії 1-ЖД № 112262, виданого виконавчим комітетом Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області 02.03.2010 року, між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], 27.01.2002 року було зареєстровано шлюб, прізвище дружини після укладення шлюбу [PERSON], про що було зроблено відповідний актовий запис в книзі реєстрації шлюбів за № 04. Згідно свідоцтва про народження серії І-ЖД № 405702, виданого Вилківською міською радою Кілійського району Одеської області 12.02.2003 року, [PERSON] народилася 30.01.2003 року, її батьками записані [PERSON] та [PERSON], про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний актовий запис № 06. Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 30.07.2010 шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 27.01.2002 року виконавчим комітетом Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області, було розірвано. Як вбачається з виконавчого листа, виданого 07.02.2012 року Кілійським районним судом Одеської області по цивільній справі № 2-3345/11, з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої [PERSON], [INFO], стягуються аліменти у розмірі 500 гривень, щомісячно, починаючи з 14.02.2011 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до 30.01.2021 року. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-ЖД № 295374, виданого Кілійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 11.08.2017 року, між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], 11.08.2017 року було зареєстровано шлюб, прізвище дружини після укладення шлюбу [PERSON], про що було складено відповідний актовий запис № 108. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до ст. 182 СК України При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Також, при вирішенні питання щодо збільшення розміру аліментів суд має з'ясувати наявність обставин, передбачених як ч.1 ст.192 СК України, так і ч. 1 ст. 182 СК України. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на зазначені положення сімейного законодавства, встановивши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що раніше визначений розмір аліментів в сумі 500 гривень є дійсно малим та не може забезпечити належний рівень матеріального утримання дітей, оскільки даний розмір навіть менший ніж половина прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявленого позивачем розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, а саме в розмірі 1500 гривень щомісячно. На підставі вищезазначеного суд вважає за необхідне частково задовольнити вимоги [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів, та стягувати з відповідача аліменти на користь позивача, на утримання неповнолітньої [PERSON], [INFO], в розмірі 1000 гривень щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, а саме до 30.01.2021 року. Відповідно до ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанція звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON], [INFO], судовий збір в розмірі 704 гривень 80 копійок в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial