Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-18 00:00:00

Позивач 18.05.2016 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання. В обґрунтування позову позивач зазначає, що з відповідачем перебувала у шлюбі, від якого народилась спільна дитина [PERSON], [INFO]. Життя з відповідачем не склалося у зв'язку з чим, шлюб між сторонами було розірвано за рішенням Згурівського районного суду Київської області. [PERSON], [INFO] навчається в державному навчальному закладі - Міжрегіональному вищому професійному училищі автомобільного транспорту та будівельної механізації і не має можливості працювати. [PERSON], [INFO] з часу повноліття перебуває лише на утриманні позивача, що є дуже важко для останнього, а відповідач не надає матеріальної допомоги для завершення навчання їх спільної дитини, що змусило позивача звернутися до суду з відповідним позовом. У судовому засіданні 19.08.2016 року позивач позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Відповідач у судове засідання 19.08.2016 року не з'явився та подав до суду заяву у якій позов визнав, розгляд справи просив здійснити без його участі (а.с. 21). Суд, вислухавши пояснення позивача, з'ясувавши обставини справи, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про наявність правових підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно зі ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син які продовжують навчання. Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що відповідач повністю визнав позовні вимоги позивача, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв'язку з чим поданий позов підлягає повному задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати по справі в розмірі 551 грн. 20 коп., понесені судом по предмету спору про стягнення аліментів, бо позивач при подачі позову до суду по закону був звільнений від сплати судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved