Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] в липні 2019 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] , про стягнення боргу, процентів, інфляційних витрат, 3% річних, посилаючись на те, що 12 квітня 2018 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, за яким відповідач отримав 290000 гривень. Відповідач в обумовлені строки суму позики в повному обсязі не повернув. Позивач просив стягнути з відповідача суму боргу за договором позики у розмірі 367743 гривні 41 копійка, який складається з суми суми боргу - 290000 гривень, 58254 гривні 23 копійки - процентів за користування, 3599 гривень 18 копійок - 3% річних, 11890 гривень - інфляційних втрат.. Ухвалою суду від 26 липня 2019 року провадження по справі було відкрито та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 15 листопада 2019 року підготовче провадження закрито та призначено судовий розгляд. Представник позивача в судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. В судове засідання відповідач з`явилася, надала відзив на позовну заяву /а.с. 76-77/, згідно якого та своїх пояснень вказала, що розписка дійсно була написана нею, але під психологічним тиском співмешканця [PERSON] , якому потрібні були грошові кошти, грошові кошти вона не отримувала їх не бачила, просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Судом допитано свідка [PERSON] , який пояснив суду, що в квітні 2018 року до нього звернулися [PERSON] та [PERSON] які попросили позичити ним гроші в розмірі близько 300000 гривень. Під заставу пропонували автомобіль який належить [PERSON] .. Оскільки в нього грошей в такому розмірі не було він запропонував звернутися до його родича [PERSON] , який погодився позичити гроші. Вони зустрілися в магазині де відповідач написала розписку та отримала в його пристуності грошові кошти. Третя особа без самостійних вимог [PERSON] не з`явився, повідомлений налженим чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розглядку справи не надавав, пояснень щодо позову та відзиву не надавав. Вислухавши сторони, свідка, вивчивши письмові докази, з`ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлені судом обставини та визначені до них правовідносини: Судом встановлено, що 12 квітня 2018 року [PERSON] надав відповідачу в борг позику у розмірі 290000 гривень, що підтверджується розпискою /а.с. 7/. Строком виплати боргу зазначено 31.12.2018 року. Відповідач борг по теперішній час не повернув. Суд вважає встановленим наявність фактів, якими обґрунтовуються вимоги позивача, з таких мотивів. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Вимогами ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, в такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (сумму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обвязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграма, якими обмінялися сторони. Правочин ввжається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладання, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання борником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів роботи, що узгоджується з правовими висновками висловленими у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 18 листопада 2015 року у справі № 6-187цс15. За змістом ч. 1 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Зазначені вимоги статті закріплюють право боржника на отримання доказів, що підтверджують виконання зобов`язання. Підтвердження виконання зобов`язання має відбуватись у спосіб, встановлений ст. 545 ЦК України, у тому числі видачею кредитором на вимогу боржника розписки про одержання виконання частково або в повному обсязі, повернення кредитором боржнику боргового документу, а у разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У правовідносинах з неналежного виконання грошового зобов`язання права та інтереси кредитора забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно вивчених судом матеріалів справи, з`ясованих обставин справи які досліджені доказами, суд прийшов до висновку про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] , про стягнення боргу, процентів, інфляційних витрат, 3% річних в зв`язку з тим, що факт укладання договору між сторонами підтверджений, форма укладання договору дотримана, на підтвердження укладення договору позики позивач надав договір безпроцентної позики, який відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України підтверджує факт укладення договору позики. Протилежне мав довести відповідач. Отже, при наявності договору позики, саме відповідач зобов`язаний довести, що грошові кошти за договором не передавались, чи передавались, кому та для яких цілей, але ці обставини мають бути підтверджені доказами, які відповідають вимогам ст.ст. 77-80 ЦПК України. Доводи відповідача про те, що спірний договір позики був укладений нею під впливом психологічного тиску, суд не приймає до уваги, оскільки не підтверджені належними доказами. Докази звернення відповідача до правоохоронних органів з цього приводу, чи наявність відповідних рішень прийнятих за її зверненнями, останньою не надані. Згідно із частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як убачається із спірного договору позики, він був підписаний його сторонами, і на час його підписання ними було досягнуто згоди з усіх істотних його умов, на час укладання договору сторони володіли необхідним обсягом цивільної дієздатності, волевиявлення учасників договору було вільним та відповідало їхній внутрішній волі. Отримавши у [PERSON] грошові кошти, відповідач погодилася з умовами даного договору. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних, інфляційних втрат, пені та % за користування коштами, суд виходить з наступного. Оспорюваний договір є безпроцентним. Однак, у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як установлено судом, сума боргу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 290000,00 грн., а тому саме з цієї суми слід розрахувати до стягнення 3 % річних та інфляційні втрати, у зв`язку з чим суд виходить з наступних розрахунків. Розрахунок 3 % річних. Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів 290000.0001.01.2019-31.05.20191513 %3599,18 Таким чином, загальна сума 3 % річних за договором станом на 31.05.2019 року включно складає 3599,18 грн. Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції. Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період №Інфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляціїі 01.01.2019-31.05.2019290000.00104,111890301890 Сукупний індекс інфляції за період розраховується за формулою: Іі ср. = Іі1 х ІІ2 ...х ІІХ/100, де ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць заборгованості; ІІ2 - індекс інфляції за другий місяць заборгованості; ІІХ - індекс інфляції за останній місяць заборгованості; n - кількість місяців заборгованості. Інфляційне збільшення суми боргу розраховується за формулою: С. інфл. = С х ІІср., де С - сума боргу; ІІср.- сукупний індекс інфляції. Сума боргу з врахуванням індексу інфляції розраховується за формулою: С заг. = С + С інфл., де С - сума боргу; С інфл. - інфляційне збільшення суми боргу. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню за період з 01.01.2019 року по 31.05.2019 року 3 % річних від простроченої суми в розмірі 3599,18 грн., інфляційні витрати в розмірі 11890 грн. Що стосується стягнення процентів в розмірі 58254,23 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, суд приходить до наступного. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договором не встановлений розмір процентів їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовлено.сті сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Щодо процентів, визначених ст. 1048 ЦК України, суд зазначає, що такі є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення. Поряд з цим, за порушення виконання грошового зобов`язання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст. 625 ЦК, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового обов`язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги різну правову природу процентів, передбачених статтею 1048 ЦК України, і процентів, що стягуються відповідно до ст. 625 ЦК, а також відсутність у чинному законодавстві обмежень, одночасне стягнення процентів, передбачених ст. 536 ЦК та іншими статтями, і відшкодування інфляційних збитків за весь час прострочення, а також сплата трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 ЦК, є правомірним (за умов, що такі вимоги заявлені кредитором). Відповідно до положень ст. 1048 ЦК України, суд, враховуючи, що укладеними договорами позики не було встановлено розмір процентів за користування грошовими коштами, дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення проценти від суми позики на рівні облікової ставки НБУ за період з 01.01.2019 року по 31.05.2019 року, в загальному розмірі 58254,23 грн., з наступного розрахунку: - 290000 грн. х (17 : 365) х 92 : 100 = 12426,30 грн., де 17 % - облікова ставка НБУ з 12.04.2018 року по 12.07.2018 року; 92 - кількість днів прострочення за період з 12.04.2018 року по 12.07.2018 року; - 290000 грн. х (17,5 : 365) х 56 : 100 = 7786,30 грн., де 17,5 % - облікова ставка НБУ з 13.07.2018 року по 06.09.2018 року; 56 - кількість днів прострочення за період з 13.07.2018 року по 06.09.2018 року; - 290000 грн. х (18 : 365) х 231 : 100 = 33036,16 грн., де 18 % - облікова ставка НБУ з 07.07.2018 року по 25.04.2019 року; 231 - кількість днів прострочення за період з 07.07.2018 року по 25.04.2019 року; - 290000 грн. х (17,5 : 365) х 36 : 100 = 5005,47 грн., де 17,5 % - облікова ставка НБУ з 26.04.2019 року по 31.05.2019 року; 36 - кількість днів прострочення за період з 26.04.2019 року по 31.05.2019 року; Відтак загальна сума процентів до стягнення складає 58254,23 грн. (12426,30 грн. + 7786,30 грн. + 33036,16 грн. + 5005,47 грн.). З огляду на вищенаведене, суд виходив з того, що позовні вимоги позивача підлягають повному задоволенню в загальному розмірі 367743 гривні 41 копійка. Судові витрати понесені позивачем підлягають стягненню з відповідача відповідно до вимог ст.. 141 ЦПК України.

Outcome: approved