Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі належним чином уповноваженої представника за довіреністю [PERSON] 22.12.2014 року звернувся в суд із позовною заявою, в якій просить визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий гр. [PERSON] 04.09.2003 року Лавочненською сільською радою Сколівського району Львівської області та зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 6, скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0, 1500 га. для ведення особистого селянського господарства, розташованої у с. Лавочне Сколівського району Львівської області, кадастровий номер: [NUMBER]. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що у жовтні 2002 року між ним та гр. [PERSON] була досягнута усна домовленість, за якою остання відмовилась від належної їй частини згаданої вище земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, що на той час ще перебувала у її користуванні, у його користь, про що подала сільській раді відповідну заяву про відмову від частини земельної ділянки і її повернення до земель комунальної власності. За такі дії гр. [PERSON] отримала 300 доларів США, а також дрова. Після відмови гр. [PERSON] від частини земельної ділянки і її переходу до земель запасу сільської ради, остання своїм рішенням виконавчого комітету № 125 від 25.10.2002 року надала йому дозвіл на підготовку матеріалів попереднього погодження на влаштування торгової точки у с. Тернавка в урочищі «Луг» площею 0, 01 га.. У 2003 році ним отримані відповідні погодження, однак 04.09.2003 року гр. [PERSON] виготовила оскаржуваний Державний акт на право власності на земельну ділянку, куди, на його думку, також включено і частину земельну ділянки площею 0, 01 га., від якої та раніше відмовилась. [INFO] гр. [PERSON] померла, а у спадкові права, у тому числі і на зазначену земельну ділянку, вступили її дочки - [PERSON] та [PERSON], які виготовили необхідні правовстановлюючі документи. Оскільки оскаржуваним актом порушується його право на землю, то він у порядку ст. 155 ЗК України був змушений звертатися до суду із даним позовом про визнання його недійсним, а також скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку. Належним чином уповноважена представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини (а. с. 4-7), просила позов задовольнити повністю. У судовому засіданні надала пояснення, аналогічні наведеним у позові. Належним чином уповноважений представник відповідача Лавочненської сільської ради Сколівського району Львівської області, у підпорядкування якої входить с. Тернавка - сільський голова Годзінець Я.Ф. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі, вважає позовні вимоги надуманими та необґрунтованими. Будучи допитаним у якості свідка, надав пояснення, згідно з якими земельна ділянка площею 0, 1500 га. для ведення особистого селянського господарства надавалася нині покійній гр. [PERSON] у власність ще на підставі рішення сільської ради у 1996 році, а Державний акт на таку земельну ділянку виготовлений останньою у вересні 2003 року. За життя гр. [PERSON] у сільську раду із письмовою заявою про відмову від частини такої земельної ділянки площею 0, 01 га. не зверталася і відповідна заява з вказаного приводу відсутня, а жодного рішення не приймалось. Про обставини усної домовленості з позивачем [PERSON] і добровільної відмови гр. [PERSON] від цієї частини земельної ділянки йому особисто нічого невідомо. Після смерті гр. [PERSON] у 2004 році право на вказану земельну ділянку без зміни її цільового призначення успадкували її дочки - [PERSON] та [PERSON], які у встановленому порядку виготовили новий правовстановлюючий документ на земельну ділянку. З огляду на вказане, при вирішенні спору поклався на розсуд суду. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON], яка також є належно уповноваженим представником ще однієї третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON], у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила у повному обсязі, посилаючись на законність успадкування ними у рівних частинах після смерті матері [PERSON] спірної земельної ділянки. Вважає, що вступивши у спадкові права і виготовивши новий правовстановлюючий документ на таку земельну ділянку, попередній Державний акт на право власності на земельну ділянку, що, власне, і оспорюється, автоматично втратив чинність, а проведена нова державна реєстрація земельної ділянки. Крім того, їх матір за життя ніколи не відмовлялась від частини цієї земельної ділянки на користь позивача [PERSON] і такі твердження останнього вважає надуманими. Фактичне вилучення частини земельної ділянки площею 0, 01 га. з користування чи власності гр. [PERSON] ніколи не відбувалось. З огляду на вказане, просила у позові відмовити. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, пояснення третьої особи, покази свідків, давши належну оцінку доказам у справі, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі з наступних підстав. Як встановлено судом, 04.09.2003 року відповідачем Лавочненською сільською радою Сколівського району Львівської області гр. [PERSON] видано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0, 1500 га. із цільовим призначенням ведення особистого селянського господарства, розташовану у с. Тернавка Сколівського району Львівської області на території Лавочненської сільської ради, серії [NUMBER], що тоді-ж був зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 6 (копія - а. с. 43). Такий Державний акт на право власності на земельну ділянку був виданий на підставі рішення відповідача Лавочненської сільської ради Сколівського району Львівської області від 12.05.1996 року, про що безпосередньо зазначено у його змісті. Рішення Лавочненської сільської ради Сколівського району Львівської області від 12.05.1996 року про передачу у власність гр. [PERSON] зазначеної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства не скасоване у встановленому порядку, є чинним та вичерпало свою дію. Беручи до уваги зазначену вище обставину встановлено, що земельна ділянка площею 0, 1500 га. із цільовим призначенням ведення особистого селянського господарства, розташована у с. Тернавка Сколівськго району Львівської області на території Лавочненської сільської ради станом на 2002 рік вже була відповідним рішенням органу місцевого самоврядування надана гр. [PERSON] у власність, а не перебувала у користуванні останньої, як про це стверджує позивач. Зміст ст. 141 ЗУ України (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), на який посилається позивач у поданому позові, передбачає підстави припинення права користування земельною ділянкою. Разом з тим, відповідно до положень ст. 142 ЗК України (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), передбачено можливість добровільної відмови від права власності або права постійного користування земельною ділянкою, обов'язковою умовою якої було подання відповідної заяви землевласником (землекористувачем) органу місцевого самоврядування (власнику земельної ділянки у випадку відмови від користування). У будь-якому випадку, орган місцевого самоврядування повинен був прийняти відповідне рішення про припинення права особи на землю і повідомити про це органи державної реєстрації. Як встановлено судом, гр. [PERSON] у 2002 році і надалі аж до дня смерті не відмовлялася у встановленому ст. 142 ЗК України порядку від своїх прав на частину земельної ділянки площею 0, 1500 га. із цільовим призначенням ведення особистого селянського господарства, розташованої у с. Тернавка Сколівського району Львівської області на території Лавочненської сільської ради, з відповідною заявою до Лавочненської сільської ради Сколівського району Львівської області не зверталась, а остання, у свою чергу, будь-якого рішення про припинення прав гр. [PERSON] на частину такої земельної ділянки площею 0, 01 га. не приймала і не повідомляла про це органи державної реєстрації. Відтак, твердження представника позивача з цього приводу суд вважає надуманими та необґрунтованими, а посилання на усну домовленість позивача [PERSON] з гр. [PERSON] у 2002 році про відмову останньої від частини належної їй земельної ділянки на користь позивача взамін на певні матеріальні блага не бере до уваги, так як така домовленість виходить за межі правового поля і суперечила існуючому на той час законодавству, що врегульовувало порядок відмови від земельної ділянки чи її вилучення із подальшим наданням іншій особі. З цих-же підстав судом не беруться до уваги і надані у судовому засіданні показання свідка [PERSON] про відомі йому обставини усної домовленості позивача з гр. [PERSON] щодо частини земельної ділянки. Наведене вище підтверджується і самим рішенням виконавчого комітету Лавочненської сільської ради Сколівського району Львівської області № 125 від 25.10.2002 року «Про надання дозволу гр. [PERSON] на підготовку матеріалів попереднього погодження на розташування торгової точки» (а. с. 9), що було додано позивачем до позову, у змісті якого немає жодних посилань на попередню відмову гр. [PERSON] від частини земельної ділянки площею 0, 01 га. в урочищі «Луг» у с. Тернавка Сколівського району Львівської області і на норми ЗК України з цього приводу. Враховуючи той факт, що цільове призначення земельної ділянки площею 0, 1500 га. - ведення особистого селянського господарства, а земельної ділянки площею 0, 01 га. - зовсім інше (обслуговування торгової споруди), то зазначена обставина дає суду підстави зробити висновок про те, що така земельна ділянка надавалася позивачу на загальних підставах, у порядку, передбаченому ст. 121 ЗК України, не за рахунок тієї земельної ділянки, від якої нібито попередньо відмовилась гр. [PERSON]. Судом також не здобуто доказів на підтвердження тієї обставини, що земельна ділянка площею 0, 01 га. в урочищі «Луг» у с. Тернавка Сколівського району Львівської області на території Лавочненської сільської ради з одним цільовим призначенням є частиною земельної ділянки площею 0, 1500 га. у с. Тернавка Сколівського району Львівської області на території Лавочненської сільської ради з зовсім іншим цільовим призначенням і, як наслідок, доказів на підтвердження порушення будь-яких прав позивача виготовленням гр. [PERSON] оскаржуваного Державного акта про право власності на земельну ділянку та державної реєстрації таких прав на землю. [INFO] гр. [PERSON] померла, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 18.08.2004 року Лавочненською сільською радою Сколівського району Львівської області (а. с. 25), а спадкоємцями майна останньої за законом, у тому числі і зазначеної вище земельної ділянки без зміни її цільового призначення, є треті особи у справі - гр. [PERSON] та [PERSON] у рівних частинах, що стверджується копіями свідоцтв про право на спадщину за законом, посвідченими державним нотаріусом Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області 19.08.2006 року і зареєстрованих у реєстрі за № 1592, 1595 (а. с. 49, 50). Вступивши у спадкові права, третіми особами у справі [PERSON] та [PERSON] виготовлено на своє ім'я новий Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0, 1500 га. для ведення особистого селянського господарства, розташовану по [ADDRESS] (адреса уточнена), серії [NUMBER], який був виданий останнім відповідачем Лавочненською сільською радою Сколівського району Львівської області 22.10.2007 року і тоді-ж був зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010746001682 (а. с. 89), було внесено зміни у реєстрацію земельної ділянки. Зазначена обставина є самостійною підставою для відмови позивача у позові у силу виготовлення спадкоємцями гр. [PERSON] - [PERSON], [PERSON] нового правовстановлюючого документа на земельну ділянку та погашення попереднього у встановленому порядку, внесення змін у державну реєстрацію права власності на таку земельну ділянку. Крім того, за змістом ч. 2 ст. 152 та ч. 1 ст. 155 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. У разі видачі органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ч. 2 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відтак, право вимоги про усунення порушення будь-яких прав на землю законодавець пов'язує із нормативним актом органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий правовстановлюючий документ на земельну ділянку з обов'язковою умовою - порушення таким актом прав особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою і визнання його недійсним (визнання незаконним та скасування) у встановленому порядку. Як уже йшлося вище, оспорюваний Державний акт на право власності на земельну ділянку (правовстановлюючий документ) був виданий на підставі акта органу місцевого самоврядування - рішення Лавочненської сільської ради Сколівського району Львівської області від 12.05.1996 року, яке не визнане недійсним (не визнане незаконним і скасоване) у встановленому порядку. Відсутність підстав для визнання недійсним і скасування Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого гр. [PERSON] 04.09.2003 року відповідачем Лавочненською сільською радою Сколівського району Львівської області та зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 6 унеможливлює також і скасування державної реєстрації такої земельної ділянки і прав власності на неї. Важливою є і та обставина, що за змістом ст. 202 ЗК України (у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у складі державного реєстру земель. Державний реєстр земель складається з двох частин: а) Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок; б) Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку. Разом з тим, враховуючи заявлення [PERSON] однієї із позовних вимог про скасування державної реєстрації земельної ділянки і прав гр. [PERSON] на неї, ані Відділ держземагенства України у Сколівському районі Львівської області, ані Реєстраційна служба Сколівського районного управління юстиції Львівської області, у якості співвідповідачів до участі у справі останнім не притягнуті. Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України суд, за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, може замінити первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Однак, відповідне клопотання представника позивача про залучення до участі у справі Відділ держземагенства України у Сколівському районі Львівської області та/чи Реєстраційну службу Сколівського районного управління юстиції Львівської області як співвідповідача не заявлене, а підтримано надалі позовні вимоги у тому об'ємі і до тієї особи, як вони були заявлені первинно. Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, аналізу матеріалів справи та враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача до відповідача Лавочненської сільської ради Сколівського району Львівської області про визнання недійсним та скасування Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого гр. [PERSON] 04.09.2003 року та зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 6 є необґрунтованими, не доведені матеріалами справи і до задоволення не підлягають у зв'язку з їх безпідставністю. Враховуючи ту обставину, що суд не вправі сам залучити до участі у справі іншу особу як співвідповідача, вимоги позивача про скасування державної реєстрації земельної ділянки площею 0, 1500 га. для ведення особистого селянського господарства, розташовану у с. Лавочне Сколівського району Львівської області, кадастровий номер: [NUMBER] і права власності на неї до задоволення не підлягають як такі, що безпідставно заявлені не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом. Окрім того, всі зазначені вище вимоги в цілому, суд вважає безпідставними, так як не встановлено будь-яких порушень прав та інтересів позивача на землю оспорюваними Державним актом на право власності на земельну ділянку і державною реєстрацією земельної ділянки, у тому числі і прав на таку земельну ділянку.

Outcome: dismissed