Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

Позивач [PERSON] 03.03.2018 року звернулася до суду з позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно, посилалась на наступні обставини: [INFO] року помер його дід [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на належну йому земельну ділянку площею 0,33 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Малокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, права на яку посвідчено Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданим Малокобелячківською сільською радою 12 серпня 2004 року. 02.04.2009 року [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповів позивачу [PERSON] При зверненні до нотаріальної контори для оформлення спадкових прав позивачу було відмовлено у вчиненні вказаної нотаріальної дії, оскільки земельна ділянка не зареєстрована у встановленому законом порядку. Просив визнати за ним право власності на приватизовану земельну ділянку в розмірі 0,33 га, що знаходиться на території Малокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, як за спадкоємцем за заповітом після померлого [INFO] року діда [PERSON]. В судове засідання позивач не з'явився, надавши заяву про розгляд справи в його відсутність, вказавши, що позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи в їх відсутність (а.с. 29). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до свідоцтв про народження серії [NUMBER], серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] є дідом позивача [PERSON] (а.с.4,5). [PERSON] згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим виконавчим комітетом Малокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, помер [INFO] року. За життя [PERSON] складено заповіт, що посвідчений 02.04.2009 року секретарем Малокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, відповідно до якого спадкодавець все своє майно заповів [PERSON] (а.с. 7). Як вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), вказаний заповіт є чинним (а.с.28). Згідно Інфоромаційної довідки зі Спадкового реєстру після померлого [PERSON] заведена спадкова справа №232/2017 від 31.08.2017 року. Подана заява про прийняття спадщини від [PERSON], а також надійшла заява про відмову від прийняття спадщини від [PERSON], [PERSON]. 18.01.2018 року видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім'я [PERSON] на 1/3 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських побудов, приватизовану земельну ділянку площею 3,4245 га (а.с.26-27). Згідно з положеннями ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с.26). На час смерті, згідно довідки Малокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області №02-22/191 від 25.04.2018 року, [PERSON] був зареєстрований та проживав з дружиною [PERSON] по [ADDRESS] (а.с. 36), яка від прийняття спадщини відмовилась. Таким чином, позивач є єдиними спадкоємцем, який прийняв спадщину. Позивач звернувся до Новосанжарської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,33 га, кадастровий номер відсутній, цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку та ведення особистого селянського господарства, що розташована на території с.Малий Кобелячок, Малокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, права на яку посвідчено державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Малокобелячківською сільською радою 12 серпня 2004 року. 16.01.2018 року державним нотаріусом Новосанжарської державної нотаріальної контори Уманець М.В. прийнято постанову, якою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку (а.с.8). Так, за життя [PERSON] мав на праві власності: земельну ділянку площею 0,33 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку, ведення особистого селянського господарства, що розташована на території с.Малий Кобелячок Малокобелячківської сільської ради, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданим Малокобелячківською сільською радою 12 серпня 2004 року (а.с. 6). Таким чином, за життя [PERSON] дійсно належала земельна ділянка розміром 0,33 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку, ведення особистого селянського господарства, що розташована на території с.Малий Кобелячок Малокобелячківської сільської ради, що являється спадковим майном. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільного права може бути визнання права. Таким чином, є законні підстави для визнання позивача власником зазначеної земельної ділянки. На підставі ст.ст. 1216, 1218 ЦК України та

Outcome: approved