Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

Позивач [PERSON] 05.01.2016 року звернувся до Оріхівського районного суду Запорізької області з позовною заявою, в якій вказав, що [INFO]. померла його бабуся, [PERSON], яка на випадок своєї смерті склала два заповіти, посвідчені секретарем виконавчого комітету Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району Запорізької області. Заповітом від 16.08.2004 року належну їй земельну ділянку площею 24,3600 га, розташовану на території Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, право на яку підтверджене Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 05 лютого 2003 року, заповіла внукові [PERSON]. А заповітом від 06 листопада 2006 року померла заповіла все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті і на що вона за законом матиме право, а саме: житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в рівних частинах [PERSON] та [PERSON]; земельну ділянку розміром 6,1978 га, розташовану на території Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району Запорізької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 09.03.2005 року заповіла [PERSON] В даній ситуації яка склалася, позивач вважає, що за своїм змістом розпорядження спадкодавця [PERSON] було спрямоване на те, щоб заповісти: -[PERSON] земельну ділянку площею 24,3600 га, розташовану на території Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, право на яку підтверджене Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 05 лютого 2003 року, -[PERSON] та [PERSON] в рівних частинах житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; -[PERSON] земельну ділянку розміром 6,1978 га, розташовану на території Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району Запорізької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 09.03.2005 року. Тому позивач просить: 1) розтлумачити зміст заповіту [PERSON], посвідченого 06 листопада 2006 року секретарем виконавчого комітету Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району Запорізької області та зареєстрованого в реєстрі за №158 наступним чином: вважати, що згідно зазначеного заповіту [PERSON] заповідає житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] заповідає в рівних частинах [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]; земельну ділянку розміром 6,1978 га у межах згідно з планом, розташовану на території Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району Запорізької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва «підтверджено Державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданого Оріхівською районною державною адміністрацією 09.03.2005 року та зареєстрованого за №010527500171, заповідає [PERSON], [INFO]; 2) визнати недійсним вищезазначений заповіт в частині зазначення всього майна, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалось і взагалі всього того, що буде належати заповідачу [PERSON] на день її смерті і на що вона за законом матиме право. Позивач в судовому засіданні на позовних вимогах наполягав та просив задовольнити позов з підстав викладених в ньому, додавши, що непорозуміння виникло через помилку секретаря виконкому. Відповідачі з позовом згодні в повному обсязі, пояснили, що воля [PERSON] полягала в тому, щоб заповісти [PERSON] одну земельну ділянку, їм, [PERSON] та [PERSON] - житловий будинок, та [PERSON] - ще одну земельну ділянку. Представник виконкому Малотокмачанської сільради Оріхівського району Запорізької області в судове засідання не з'явилася, повідомивши по телефону, що не має можливості з'явитися в судове засідання, однак з позовними вимогами згодні. Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.1233 Цивільного кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. В силу ст.1256 Цивільного кодексу України, тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Згідно ст.213 Цивільного кодексу України, зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 09.07.2015 р. виконавчим комітетом Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району Запорізької області [PERSON] померла [INFO] р. (а.с. 11). З копії заповіту від 16.08.2004 року, посвідченого секретарем виконкому Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району Запорізької області Кохан Н.Л., зареєстрованого в реєстрі за №217, вбачається наступний текст: «Я, гр. [PERSON], [INFO], місце народження с.Новоаврамівка Хорольського району Полтавської області, що мешкаю в [ADDRESS], на випадок моєї смерті роблю таке заповітне розпорядження: земельну ділянку площею 24,36 гектарів у межах згідно з планом для ведення товарного сільського виробництва, розташовану на території Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, що належить мені на праві особистої власності згідно Державного акта на право приватної власності на землю, виданого Оріхівською районною державною адміністрацією Запорізької області 05.02.2003 року та зареєстрованого за №05, я заповідаю своєму онукові [PERSON]» (а.с.17) З копії заповіту від 06.11.2006 р., посвідченого секретарем виконкому Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району Запорізької області Кохан Н.Л., зареєстрованого в реєстрі за №158, вбачається наступний текст: «Я, гр. [PERSON], ідентифікаційний № [NUMBER], [INFO], місце народження: [ADDRESS], перебуваючи при здоровому розумі та ясній памяті, розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно на випадок моєї смерті роблю таке заповітне розпорядження: все моє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати мені на день моєї смерті і на що я за законом матиму право, а саме: -житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] заповідаю в рівних частинах гр.[PERSON], [INFO], та гр..[PERSON], [INFO]; -земельну ділянку розміром 6,1978 га у межах згідно з планом, розташовану на території Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району Запорізької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва підтверджено Державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданого Оріхівською районною державною адміністрацією 09.03.2005 року та зареєстрованого за №010527500171, заповідаю гр..[PERSON], 1977 р.н.» (а.с.16). На підставі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тому суд, приймаючи до уваги конкретні обставини у справі та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянув дану цивільну справу, в силу ст. 11 ЦПК України, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд вважає, що допущена помилка при складанні заповіту є наслідком неуважності або необізнаності секретаря виконкому сільської ради, оскільки померла складаючи заповіти, заповідала [PERSON] земельну ділянку розміром 24,36 га, [PERSON] - земельну ділянку розміром 6,1978 га , [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах - житловий будинок, про що зазначалося нею ще за її життя. Цей факт також підтверджують відповідачі по справі. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: approved