Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-12 00:00:00

Позивач, [PERSON] 24 вересня 2020 року звернувся до Городнянського районного суду Чернігівської області з позовом до відповідача [PERSON] , просив розірвати шлюб укладений між сторонами 17 червня 1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану Городнянського району Чернігівської області, актовий запис за № 47. Позовна заява мотивована тим, що сторони уклали шлюб 17 червня 1995 року. Від шлюбу мають дитину, неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . У період подружнього життя між сторонами почали виникати конфлікти. Причиною конфліктів є несумісність характерів. Сторони неодноразово намагалися налагодити нормальне сімейне життя, домовлялися не сваритися, знаходити компроміси по спірним питанням, але це не давало ніяких результатів. На даний час сторони проживають окремо за різними адресами, сімейних стосунків не підтримують. За таких обставин подальше подружнє життя з відповідачем та збереження сім`ї стало неможливим, відновлювати сімейні відносини сторони не збираються. Зазначені обставини стали причиною звернення позивача з позовом до суду. Ухвалою судді від 26 жовтня 2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження /а.с.24-25/. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити (а.с.30). Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином /а.с.29/ відповідно до приписів статей 128, 130, 131 ЦПК України, заявила клопотання про розгляд справи без її участі (а.с.31). Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Сторони уклали шлюб 17 червня 1995 року, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Чернігівської області, актовий запис № 47, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.10). Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 09.08.2018 Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області (а.с.11). З довідки, що видана Городнянською міською радою Чернігівської області за № 5164 від 21 жовтня 2020 року, суд встановив, позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.23). Довідка, видана депутатом міської ради С.А.Більською 21 жовтня 2020 року, свідчить, що [PERSON] та його син [PERSON] , 2018 року народження, дійсно зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с.22). Статтею 51 Конституції України проголошено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з приписами статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частинами 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до статті 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до статті 10 Цивільного кодексу України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За частиною 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Як проголошено положеннями статті 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема статей 5, 8 вказаного міжнародного договору. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, шлюб між сторонами фактично розпався, сім`я носить формальний характер, рішення про звернення до суду із даним позовом є виваженим та відповідає волевиявленню сторін, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved