Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-31 00:00:00

Позивач 18.06.2021 року звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 01.12.2018 року; визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , 2019 року народження з позивачем; стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , 2019 року народження, в розмірі 1/3 частки всіх видів доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обгрунтування позовних вимог вказано, що між сторонами припинено шлюбні відносини, спільне проживання, позивач переконана, що примирення не можливе та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. В обгрунтування вимоги щодо стягнення аліментів позивач послалась на те, що після припинення фактичних шлюбних відносин неповнолітній син [PERSON] проживає з позивачем,відповідач має регулярний дохід та зобов`язаний брати участі в утриманні неповнолітнього сина. [PERSON] подала до суду заяву про проведення розгляду справи без її участі, позовні вимоги підтримала частково та просила залишити без розгляду вимогу про визначення місця проживання неповнолітнього сина. Позивач не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, копії ухвали про відкриття провадження, позовної заяви з додатки отримав 28.07.2021 року проте, відзиву на позовну заяву не надходило. Відповідно до ч. 1 ст.\~280\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін.\~ Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що позивачем заявлено позовну вимогу про визначення місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , 2019 року народження з позивачем. Відповідно до п. 5 ч. 1\~ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду. За таких обставин, оскільки 01.09.2021 року від [PERSON] надійшла заява про залишення вказаної позовної вимоги без розгляду, суд вважає за можливе залишити позовну заяву [PERSON] в частині визначення місця проживання дитини - без розгляду. Встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 01.12.2018 року Житомирським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Житомирській області, про що складено відповідний актовий запис №394 (а.с. 6). Згідно ст. 51 Конституції України\~ та\~ ст. 24 Сімейного Кодексу України\~ шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до\~ ст. 55 СК України\~ дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. За приписами ч. 3\~ ст. 56 СК України\~ кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ч. 3\~ ст. 105 СК України\~ шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~ ст. 110 цього Кодексу. Виходячи з викладеного та враховуючи, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад, позивач наполягає на розірванні шлюбу, скористалась своїм правом та звернулась до суду з відповідним позовом, тому суд дійшов висновку про можливість розірвати шлюб між сторонами. В шлюбі сторони стали батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ст. 180 СК України). Згідно із ч. 3\~ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно частин 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. При цьому, відповідно до\~статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;\~\~3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, заявляючи вимогу про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у частці від розміру доходу відповідача, позивач не надає належних та допустимих доказів, які б свідчили, що позивач працевлаштований та має регулярний дохід. У статті 182 СК України законодавець, з метою захисту та забезпечення права дитини на належне утримання, закріпив, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі викладеного, з метою забезпечення дотримання права неповнолітньої дитини на належне утримання, враховуючи мінімальний передбачений законодавством розмір аліментів, суд вважає за можливе задовольнити частково позовні вимоги та стягувати з відповідача на утримання неповнолітнього сина аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються від дня пред`явлення позову. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 908,00 грн у зв`язку із задоволенням позовної вимоги про розірвання шлюбу, а також стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 90,800 грн у зв`язку із задоволення позовної вимоги про стягнення аліментів.

Outcome: partial