Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-21 00:00:00

Позивач 21.01.2019 року звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа [PERSON], за яким просила визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 18767 від 18.07.1997 р., укладений між [PERSON],[PERSON], яка діяла від свого імені та від імені своїх неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені неповнолітньої доньки [PERSON], щодо квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначила, що вона, разом із колишнім чоловіком та донькою 18.07.1997 року на підставі договору купівлі-продажу в рівних частках придбали у відповідачів квартиру [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу № 18767 від 18.07.1997 р. був посвідчений та зареєстрований на Одеській Товарній Біржі. Умови договору Позивачка та інші покупці виконали у повному обсязі, Відповідачі отримали грошові кошти за вказану квартиру. У свою чергу Відповідачі також виконали умови договору, звільнили вказану квартиру. Придбана кватира була зареєстрована у КП «ОМБТІ та РОН», про що 28.07.1997 року в книзі 226 пр. на стор. 15 зроблений реєстровий запис № 270. У зв'язку з зазначеним позивачка вважає, що угода є укладеною та правомірною. На даний час Позивач не може розпорядитися своєю квартирою та реалізувати свої права, як власник цієї квартири, оскільки є протиріччя у правових нормах, діючих на час укладання договору щодо необхідності його нотаріального посвідчення. Ухвалою суду від 28.01.2019 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач та її представник у судове засідання 22.02.2019 року не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представника позивача [PERSON] (по ордеру серії ОД №104792 від 18.01.2019 року) надійшло до суду клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. У судове засідання відповідачі та третя особа не з'явилися, хоча про час, дату та місце повідомлялися належним чином у встановленому порядку. Відповідачі не скористались своїм процесуальним правом та не надали до суду відзив на позов. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України, у порядку ст. ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв'язку з цим, датою складення цього судового рішення є 27.02.2019 року. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.07.1997 р. у місті Одесі на Одеській Товарній Біржі між [PERSON], [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені своїх неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON], та [PERSON], [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені неповнолітньої доньки [PERSON], укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 18767, за яким [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] продали, а [PERSON], [PERSON], [PERSON] придбали квартиру, що складається з трьох кімнат та знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується підписами сторін в договорі. Вказана квартира була продана згідно договору за сумою у 6 470 гривень. 28.07.1997 року право приватної власності на вказану квартиру у встановленому порядку було зареєстровано за покупцями у КП «ОМБТІ та РОН», реєстровий запис 270-стор. 15- кн. 226пр. Із позову та вказаного договору вбачається, що умови вказаного договору Покупці виконали у повному обсязі та передали на користь Відповідачів грошові кошти за вказану квартиру у розмірі 6470 (шість тисяч чотириста сімдесят) гривень. Відповідачі також виконали умови зазначеного договору та в свою чергу знялися з реєстраційного обліку по вказаній адресі та виїхали з квартири. Крім того, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 липня 2009 року (цивільна справа №2-8876/09), якою було затверджено мирову угоду між [PERSON] та [PERSON] щодо поділу майна подружжя, яким, серед іншого, було розподілено і право власності щодо квартири за адресою: [ADDRESS]. За якою, за [PERSON] було визнано право власності на 1/3 частку визначеної квартири, яка належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна № 18767 від 18.07.1997 року. 22.08.2009 року, на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 10 липня 2009 року, за [PERSON] було зареєстровано право власності на 1/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS], у КП «ОМБТІ та РОН». На сьогоднішній день власниками квартири за адресою: [ADDRESS] є лише [PERSON] (має 2/3 частки) та [PERSON] (1/3 частки), що підтверджується листом КП «БТІ» Одеської міської ради від 30.01.2019р. №563-10/31/29 . Згідно листа КП «БТІ» Одеської міської ради від 30.01.2019 року №563-10/31/29, право власності на 2/3 частини вказаної квартири зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] у рівних частках на підставі договору №18767 купівлі-продажу від 18.07.1997 року та на 1/3 частини квартири зареєстровано за [PERSON] на підставі мирової угоди від 10.07.2009 року, затвердженої ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10.07.2009 року (справа №2-8876/09). Будь-які заборони відчуження відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.01.2019р. відсутні. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.ст. 8, 9, 15 Закону України № 1956-XII від 10.12.1991 року «Про товарну біржу» членами товарної біржі є прийняті до її складу, згідно зі статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні та фізичні особи. Членами товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обліку та товарній біржі. Отже, за вказаним договором Позивач набула права власності на 2/3 вказаної квартири. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Як встановлено судом, на даний час Позивач не може розпорядитися своєю квартирою та реалізувати свої майнові права, оскільки у діючих на час укладання зазначеного договору у 1997 році та діючих правових нормах на даний час, є протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення вказаного договору. Частиною 2 ст. 47 ЦК України та ст.ст. 224, 227 ЦК УРСР (в ред. 1963 року), які діяли на час укладення договору, передбачено: - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення суд може визнати такий договір дійсним. Згідно з ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Із матеріалів справи вбачається, що сторони повністю виконали умови зазначеного договору, але не посвідчили його нотаріально. Ця обставина перешкоджає Позивачу у здійсненні права власності та розпорядження його майном, яке передбачене ч.1 ст. 319 ЦК України. Згідно з ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 41 Конституції України, п.2 ч.1 ст. 3 ЦК України та ч.1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та Законом. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Згідно з ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. На підставі вищезазначеного суд вважає можливим захистити права Позивача та визнати зазначений договір купівлі-продажу дійсним. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо повного задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved