Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-26 00:00:00

Позивач 17.04.2019 р. звернулася у суд з позовом до відповідача про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем та визнання права власності на спадкове будинковолодіння. Заявлений позов обґрунтовувала тим, що [INFO] помер [PERSON] , якому як голові колгоспного двору згідно рішення виконавчого комітету Тисменицької районної ради народних депутатів № 52 від 23.03.1988 р. виконком Черніївської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області 05.10.2000 р. видав свідоцтво про право власності на будинковолодіння [ADDRESS] . Ринкова вартість будинковолодіння на даний час становить 184995 грн. На момент вступу в дію Закону України «Про власність» у колгоспному дворі проживав лише [PERSON] , який був одноосібним власником будинковолодіння. Оскільки [PERSON] був інвалідом першої групи загального захворювання, він постійно проживав із позивачем у її будинковолодінні по [ADDRESS] , вона здійснювала за ним догляд та проводила похорон останнього. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, позивач як єдиний спадкоємець за законом четвертої черги прийняла спадщину відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, однак вони були зареєстровані за різними адресами. Інших спадкоємців за законом або заповітом немає. З огляду на те, що спадкове будинковолодіння мало статус колгоспного двору, та у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Тому просила встановити факт її постійного проживання разом із спадкодавцем у будинковолодінні [ADDRESS] на час відкриття спадщини та визнати за нею право власності на спадкове будинковолодіння [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, у поданій суду заяві представник позивача просив справу розглянути у його відсутності, позов підтримав і просив його задовольнити. Представник відповідача - Чернїівської сільської ради у судове засідання не з`явився, від відповідача надійшла заява, у якій він просив справу розглядати у відсутності свого представника за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на жилий будинок, виданого виконкомом Черніївської сільської ради народних депутатів 05.10.2000 р. на підставі рішення виконкому Тисменицької районної ради народних депутатів № 52 від 23.03.1988 р., будинковолодіння [ADDRESS] належав колгоспному двору, головою якого був [PERSON] Спірне будинковолодіння мало статус колгоспного двору, майно якого відповідно до вимог ст. 120, 123 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.) належало його членам у рівних частках на засадах спільної сумісної власності. На момент вступу в дію Закону України «Про власність» (15.04.1991 р.) у колгоспному дворі проживав лише голова двору [PERSON] , який після набрання чинності вказаним законом став одноосібним власником будинковолодіння, ринкова вартість якого на даний час складає 184995 грн. Після смерті [INFO] [PERSON] позивач як єдиний спадкоємець за законом четвертої черги прийняла спадщину відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки, починаючи з 2000 р., до дня смерті спадкодавця постійно проживала разом з ним у своєму будинковолодінні [ADDRESS] , здійснюючи за ним догляд. Інших спадкоємців немає. Вказані обставини, які відповідачем не оспорювались, підтверджуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами. З огляду на те, що відсутність правовстановлюючого документу на будинковолодіння унеможливлює отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину у нотаріальному порядку, слід встановити факт її постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнати за нею право власності на будинковолодіння у порядку спадкування за законом після померлого [PERSON] . На підставі наведеного, відповідно до ст. 120, 123 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.), ст. 1264, 1268 ЦК України,

Outcome: approved