Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

Позивач [PERSON] , [INFO] звернулася з позовною заявою до [PERSON] , [INFO] , в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позовна заява обґрунтована тим, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу квартири від 05.05.2020 року належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] . На теперішній час за вказаною адресою зареєстрований брат колишнього власника квартири - відповідач по справі [PERSON] , [INFO] , який згідно акту про не проживання від 05.05.202 року не проживає в квартирі з 01.01.2015 року, його особистих речей в квартирі немає, участі у сплаті комунальних послуг відповідач не здійснює. У зв`язку з тим, що відповідач не мешкає у зазначеному житловому приміщенні, позивач вимушена звернутися до суду з позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] , в судове засідання не з`явилися про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, та відсутністю позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. Відповідно до ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, в разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового приміщення, а саме квартири, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 05.05.2020 року посвідченого приватним нотаріусом Бахмутського міського нотаріального округу Донецької області Бойко Я.С. (а.с.6). Згідно з актом про не проживання від 05.05.2020 року за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , зареєстрований за вищевказаною адресою але не проживає з 01.01.2015 року (а.с.7). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 217835930 від 27.07.2020 року [PERSON] є власником житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.29-30). Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Як зазначено в ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути обмежений у здійсненні цього права. Оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON] , [INFO] , необхідно визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , оскільки реєстрація відповідача в у спірному житловому приміщенні не відповідає волевиявленню позивача і позбавляє останню повною мірою реалізувати право на володіння, користування та розпорядження своєю власністю, тож позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved