Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

Позивач [PERSON] (18021, [ADDRESS]) звернулася до Придніпровського районного суду з позовом до [PERSON] (08138, [ADDRESS]), третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Черкаської міської ради (18001, м. Черкаси, бул. Шевченка, буд. 185) про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона з відповідачем перебувають у шлюбі з 14.06.2014 р. Шлюб зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про одруження 14 червня 2014 р. зроблено відповідний актовий запис за №688. Вказує, що після реєстрації шлюбу вони проживали однією сімєю на території Республіки Молдова. З травня 2016 року вона та її донька переїхали на постійне місце проживання до України, де проживали в квартирі, що належить її батькам за адресою: [ADDRESS]. В даному шлюбі у них народилась дитина [PERSON], [INFO], яка зареєстрована громадянином України. Позивач зазначає, що протягом останніх декількох років стосунки з чоловіком розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки, свідком яких нерідко стає їхня дитина, що тяжким чином впливає на її психічний стан та кожен раз спричиняє душевні страждання. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають в їхній сім'ї, він не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім'ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, як передбачено вимогами ст. 55 Сімейного кодексу України. Протягом тривалого часу відповідач взагалі самоусунувся від необхідності матеріально забезпечувати свою сім'ю. За останні 2 (два) роки зароблені ним кошти взагалі не надавав для потреб сім'ї. Крім того не приймає участі у вихованні своєї дитини. Відповідач не виконує жодних із обовязків, покладених на нього законом як на подружжя, дитину не лише не виховує, але й не приймає жодної участі в її утриманні. На її думку, така поведінка відповідача протирічить природі та суті шлюбу і сімї в цілому. Відповідач бажає користуватись правами, однак відмовляється нести обовязки, покладені на нього законом, як щодо дружини, так і по відношенню до своєї малолітньої дитини для належного існування сімї. На даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено. З травня 2016 року кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. На даний час, вони проживають окремо, сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. З цього часу відповідач жодного разу не поцікавився життям позивача та їх малолітньої дитини, не допомагав та не утримував їх. За її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки як у неї, так і у відповідача на грунті сімейно-побутових проблем, та діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя, розвинулась неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги. Вважає, що за таких умов шлюб необхідно розірвати. Це рішення є єдиним виходом для припинення відносин, які залишились існувати лише формально, оскільки фактичні шлюбні відносини між сторонами давно припинені, а тому розірвання шлюбу є для позивача та її малолітньої дитини спробою побудувати нове щасливе життя. Також, позивач зазначає, що вона як мати їхгьої малолітньої доньки [PERSON], усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, створення для неї належних соціально - побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров'я, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне визначити місце проживання їхньої дитини. Переконана,\~що їхня\~донька повинна\~проживати разом\~з нею в квартирі за адресою [ADDRESS]. Для доньки в помешканні створені всі належні необхідні умови для проживання, навчання, розвитку та відпочинку. Вказує, що вона дуже любить свою доньку і спроможна забезпечити її всім необхідним. У неї нормований робочий день, працює в м. Черкаси, в якому мешкає разом з донькою. З роботодавцем у неї укладений трудовий договір який передбачає своєчасну виплату заробітної плати та надання соціальних гарантій, пов'язаних з материнством. Дитина відвідує дитячий садок в м. Черкаси, облікована в медичних установах. Вона постійно слідкує за станом здоров'я дитини, її розвитком, виховує та піклується про неї, у неї з донькою психологічний контакт, прив'язаність один до одної. Відповідач не має постійної роботи та заробітку. Поведінка відповідача\~до членів\~своєї сімї\~характеризується грубістю.\~Відповідач взагалі\~не цікавиться\~життям своєї\~малолітньої доньки,\~не допомагає,\~не утримує\~її,\~не приймає участі в її вихованні. Позивач зазначила,\~що вона\~не має наміру перешкоджати відповідачу в здійсненні його прав та обов'язків щодо їхньої дитини. Просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON], [INFO] зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про одруження 14 червня 2014 р. зроблено відповідний актовий запис за №688; визначити місце проживання доньки [PERSON], народженої «30» вересня 2014 року разом нею за адресою: [ADDRESS].; стягнути з відповідача на її користь судові витрати, понесені позивачем у звязку із розглядом вказаної справи, а саме судовий збір у розмірі 768,40 грн. 31 січня 2019 року ухвалою суду відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 03 квітня 2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по цивільній справі, призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Вказала, що позов підтримує в повному обсязі та просить його задоволити. Відповідач [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи без його участі та вказав, що позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Черкаської міської ради в судове засідання не зявився, причини неявки суду невідомі. Про день, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином. Суд, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 14 червня 2014 року, згідно свідоцтва про шлюб (Серія І-СР № 107908), сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 688. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року, «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Зясувавши обставини справи, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, сімейних відносин сторони не підтримують, вони не повязані спільним побутом та бюджетом, взаємні почуття між ними втрачені і примирення між сторонами неможливе, сторони не проживають разом. Крім того, на думку суду, подальше перебування їх у шлюбі буде шкодити їхнім інтересам. Частиною третьою статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Частиною 2 ст. 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»\~наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Із системного тлумачення статей 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої\~статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», слідує, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Відповідно до\~ст. 150 СК України\~батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (стаття 155 СК України). Згідно ч. 1\~ст. 141 СК України, - мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом\~статей 160-161 СК України\~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої\~статті 161 СК України\~свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов'язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, рішення ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, рішення ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків. За змістом\~ст. 185 СК України\~та відповідно до розяснень викладених в п.18 Постанови Пленуму ВСУ №5 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» додаткові витрати на дитину, в розумінні сімейного законодавства, це витрати викликані обставинами, які є особливими у житті дитини. Крім того у випадку фінансування таких витрат наперед, суд має бути впевненим, що такі особливі обставини обовязково будуть існувати в майбутньому та потребуватимуть конкретних витрат. \~Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження (серія І-СР № 199532) сторони мають дитину доньку [PERSON] , [INFO] Батьком дитини записаний відповідач. Відповідно до довідки № 5748 про реєстрацію особи громадянином України [PERSON], [INFO] , згідно з рішенням УДМС України в Київській області від 24.11.2017 року набула громадянство України на підставі ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про громадянство України». Відповідно до Законодавства України зазначена особа є громадянином України з 30.09.2014 року. Відповідно до Довідки № 400 від 28.11.2018 року , виданою Директором Першої міської гімназії Черкаської міської ради Черкаської області [PERSON] дійсно працює в Першій міській гімназії Черкаської міської ради Черкаської області вчителем початкових класів та англійської мови з 25.08.2016 (Наказ по гімназії від 31.08.2016 № 177) по цей час. Відповідно до Довідки про доходи № 18 [PERSON] всього нараховано за вересень 2018 року листопад 2018 року 37200грн. 16 коп. Відповідно до Довідки від 29.12.2018 року № 149 [PERSON], [INFO] , відвідує дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 34 «Дніпряночка» Черкаської міської ради з 10.08.2016 року по теперішній час. Батько дитини [PERSON] з сімєю не проживає, життям дитини в дошкільному закладі гне цікавиться, участі у різних заходах, що проводять в дошкільному закладі не бере, батьківські збори не відвідує. Відповідно до Акту опитування сусідів від 04.01. № 11-Б [PERSON], [INFO] та її донька [PERSON], [INFO] , фактично проживають за адресою [INFO] з травня 2016 року. З урахуванням віку [PERSON], її потреб, інтересів та усталеного способу життя який склався на момент вирішення справи, розлучення дитини із матірю на тривалий час може призвести до завдання їй психологічної травми. Перешкод для визначення місця проживання дитини з матірю, при розгляді даної справи судом не встановлено. В той же час [PERSON] не позбавлений батьківських прав, а тому може у встановленому законом порядку реалізовувати свої права щодо доньки. Згідно ч. 2\~ст. 141 СК України, - розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини, крім випадку передбачених ч.5\~ст. 157 СК України. А тому, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини з матірю підлягають до задоволення, оскільки це відповідає інтересам дитини, позивач має можливість створити дитині\~\~\~належні умови для виховання та розвитку.\~\~\~\~\~\~ Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~- судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду [PERSON]сплачено судовий збір на загальну суму 768,40 грн. за позовні вимоги про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. А тому, з відповідача [PERSON] необхідно стягнути на користь [PERSON] судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 768,40 грн. На підставі ст. 3,9,18 Конвенції про права дитини, ст.\~ч 3 ст.105, ст. 110, ст. 112 141,\~160,\~161,\~185 Сімейного Кодексу України, ст.\~3,\~12,\~13,\~81,\~89,\~263-266,\~273,\~280-284 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved