Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

Позивач 25.02.2014 року звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В своєму позові позивач зазначила, що знаходиться з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 04.06.2011 року. На момент звернення позивача до суду, їх шлюб не розірвано, але, згідно з позову, позивач вже подала до суду позовну заяву про розірвання шлюбу. Від сумісного життя у сторін [INFO] народився син [PERSON], батьком якого є відповідач по справі. Добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання їх спільної дитини відповідач в добровільному порядку не хоче, хоча згідно норм сімейного законодавства зобов'язаний це робити. Посилаючись на те, що відповідач повинен допомагати їй матеріально утримувати їхню спільну дитину, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь на утримання сина аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до повноліття дитини. В судове засідання сторони не з'явилися. До суду надійшла заява від позивача з проханням слухати справу у її відсутності, в цій заяві позивач підтримує свої позовні вимоги, не заперечує проти винесення судом заочного рішення в випадку неявки в судове засідання відповідача. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином неодноразового повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить розписка про одержання судової повістки про виклик у суд. Згідно зі ст.. 74 ч.5 ЦПК України, відповідач вважається таким, що повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи. Про причини неявки відповідач суду не повідомив. У відповідності до вимог ст..ст. 169, 226 ЦПК України, неявка відповідача в суд, визнана судом без поважних причин і справа розглянута у відсутність позивача і відповідача за наявності у справі достатніх доказів про права та взаємовідносини сторін, в порядку заочного розгляду справи, враховуючи що позивач не заперечує проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, у сторін є спільна дитина - син [PERSON], [INFO] народження, батьком якого є відповідач по справі Неповнолітня дитина проживає разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Батько доньки - відповідач по справі не надає добровільно допомоги матері на утримання їхньої спільної дитини, хоча зобов'язаний надавати матеріальну допомогу, у відповідності з вимогами ст. 180 Сімейного Кодексу України. Незважаючи на те, що відповідач не працює, але має тимчасові, сезонні заробітки, та враховуючи, що відповідач працездатний, інших утриманців не має, суд, на підставі цього приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача аліментів у частці від його доходу відповідно до ст.ст.183 СК України підлягають задоволенню. У відповідності з вимогами ст.191 СК України, аліменти підлягають стягненню з відповідача з моменту подачі до суду позову, тобто з 25 лютого 2014 року. Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць відповідно до ст.367 ЦПК України підлягають обов'язковому негайному виконанню. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 100 грн. та на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved