Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

Позивач 25 лютого 2016 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, в якому вказав, що 20 квітня 2015 року приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] в порядку передоручення було посвідчено та видано нотаріальну довіреність [PERSON] на представництво інтересів від імені [PERSON] на підставі довіреності виданої [PERSON] на представництво інтересів від імені [PERSON], посвідчений 26 лютого 2015 року нотаріусом Джанкойского нотаріального округу Республіки Крим [PERSON] Вказаний правочин не відповідає вимогам закону України та підлягає визнанню недійсним. 27.04.2014 року набрав чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Відтак, якщо нотаріусу подаються документи, видані на тимчасово окупованій території, але призначеними законам України органами чи службовими/посадовими особами, такі документи є недійсними і не можуть прийматися нотаріусами для вчинення нотаріальних дій. Наказом міністерства юстиції України від 07.07.2014 року № 1087/5 «Про припинення приватної нотаріальної діяльності» було припинено з 08 липня 2014 року діяльність приватного нотаріуса Джанкойского нотаріального округу Республіки Крим [PERSON] Отже, довіреність видана [PERSON] на представництво інтересів від імені [PERSON], посвідчена 26 грудня 2015 року нотаріусом Джанкойского нотаріального округу Республіки Крим [PERSON] не спричиняє жодних юридичних наслідків, оскільки на час вчинення [PERSON] нотаріальних дій було припинено її діяльність приватного нотаріуса наказом міністерства юстиції України. Незважаючи на вказані положення чинного законодавства України, 20 квітня 2015 року приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] в порядку передоручення було посвідчено та видано нотаріальну довіреність [PERSON] на представництво інтересів [PERSON] на підставі довіреності виданої [PERSON] на представництво інтересів від імені [PERSON], посвідченій 26 лютого 2015 року нотаріусом Джанкойского нотаріального округу Республіки Крим [PERSON] Позивач просив визнати неправомірними дії приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] щодо посвідчення довіреності від 20 квітня 2015 року, виданої в порядку передоручення [PERSON] на представництво інтересів від імені [PERSON] на підставі довіреності виданої [PERSON] на представництво інтересів від імені [PERSON], посвідченої 26 лютого 2-15 року нотаріусом Джанкойского нотаріального округу Республіки Крим [PERSON]; визнати недійсною довіреність від 20 квітня 2015 року, посвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та видану в порядку передоручення [PERSON] на представництво інтересів віл імені [PERSON] на підставі довіреності виданої [PERSON] на представництво інтересів від імені [PERSON], посвідченої 26 лютого 2-15 року нотаріусом Джанкойского нотаріального округу Республіки Крим [PERSON]І, відшкодувати з відповідачів судові витрати , що складаються із сплаченого судового збору. та понесених витра т на правову допомогу у розмірі 5000 грн. . Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву не визнала в повному обсязі та просила відмовити в її задоволенні. [PERSON] в судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи маються письмові заперечення, згідно яких відповідач позовну заяву не визнала та просили відмовити в її задоволенні в повному обсязі. Представник приватного нотаріуса ДМНО [PERSON] просила відмовити в позові в повному обсязі.. Суд, вислухавши пояснення представників позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Матеріалами справи встановлено, що 20 квітня 2015 року приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] в порядку передоручення було посвідчено та уповноважено [PERSON] на представництво інтересів від імені [PERSON] на підставі довіреності виданої [PERSON] на представництво інтересів від імені [PERSON], посвідчений 26 лютого 2015 року нотаріусом Джанкойского нотаріального округу Республіки Крим [PERSON] (а.с.7). Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до ч.3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. З пояснень представника позивача у судовому засіданні вбачається, що [PERSON], як на підставу позовних вимог в частині визнання недійсним спірної довіреності, посилався на те, що 27.04.2014 року набрав чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Відтак, якщо нотаріусу подаються документи, видані на тимчасово окупованій території, але призначеними законам України органами чи службовими/посадовими особами, такі документи є недійсними і не можуть прийматися нотаріусами для вчинення нотаріальних дій. Так, наказом міністерства юстиції України від 07.07.2014 року № 1087/5 «Про припинення приватної нотаріальної діяльності», було припинено з 08 липня 2014 року діяльність приватного нотаріуса Джанкойского нотаріального округу Республіки Крим [PERSON] (а.с.8-10). Згідно витягу з Єдиного реєстру довіреностей, припинено дію довіреності, посвідчену 20.04.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], якою уповноважено [PERSON] на представництво інтересів від імені [PERSON] на підставі довіреності виданої [PERSON] на представництво інтересів від імені [PERSON], посвідчений 26 лютого 2015 року нотаріусом Джанкойского нотаріального округу Республіки Крим [PERSON] Підстава припинення довіреності: заява про відміну довіреності від [PERSON] (а.с.99). Відповідно до ст.ст.27, 31 ЦПК України саме позивач визначає предмет і підставу позову. Матеріали справи свідчать, що у позовній заяві [PERSON], як на підставу позовних вимог, послався лише на загальні норми ЦК України - ст.ст.16,215 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Разом з тим, враховуючи, що на час розгляду справи спірна довіреність від 20 квітня 2015 року скасована, про що внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру довіреностей, тому позов задоволенню не підлягає, оскільки відсутній предмет спору. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд в силу ст.88 ЦПК України, враховує, що позовні вимоги оплачені позивачем, судом залишено без задоволення, позивач не звільнений від їх оплати, у зв'язку з чим поверненню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed