Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

Позивач [PERSON] 05.04.2017 року звернувся до суду з позовом до ПАТ по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» в особі Костянтинівського управління по газопостачанню та газифікації про зобов`язання провести перерахунок. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що під час звірки з відповідачем у листопаді 2016 року йому стало відомо , що за постачання газу до його квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] за особовим рахунком № [NUMBER] у нього виникла заборгованість за спожитий газ, оскільки відповідачем з 06.05.2015 року до 31.01.2016 року здійснено перерахунок норми спожитого природного газу з застосуванням норм споживання природного газу 9 куб. м. на одну людину. Вважає, що відповідач безпідставно провів йому перерахунок, що не відповідає діючим на той час період тарифами затверджених Кабінетом міністрів України. Просить визнати дії відповідача щодо перерахунку норми спожитого природного газу за особовим рахунком № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS], за період з 06.05.2015 року по 31.01.2016 року (включно) протиправними; зобов'язати відповідача зробити перерахунок норми спожитого газу за особовим рахунком № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS], за період з 06.05.2015 року по 31.01.2016 року на підставі діючої на цей період Постанови КМУ від 29 квітня 2015 року №237 «Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» за видом споживання природного газу «плита газова за наявності централізованого гарячого водопостачання» з нормою споживання природного газу 3 куб. м. на людину в місяць. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» в особі Костянтинівського управління по газопостачанню та газифікації в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 28.01.2016 року № К/800/49436 встановлено, що постанова Кабінету міністрів України № 237 від 29.04.2015 року, на яку посилається позивач, була визнана незаконною та не чинною з моменту її прийняття. Зазначив, що дії ПАТ «Донецькоблгаз» перебувають в правовому полі законодавства України, облік по особовому рахунку № [NUMBER] здійснюються Філією Костянтинівським управлінням по газопостачанню та газифікації (Авдіївська дільниця). Просить суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі. Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосовувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що постачання природного газу на території міста Авдіївка здійснює Костянтинівське управління по газопостачанню та газифікації ПАТ по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз». Частиною 3 ст. 18 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що постачання природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. Побутові споживачі у разі відсутності приладів обліку природного газу споживають природний газ за нормами, встановленими законодавством, до термінів, передбачених у частині першій статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Згідно листа Костянтинівського управління по газопостачанню та газифікації ПАТ по газопостачанню та газифікації « Донецькоблгаз» № 240 від 16.12.2016 року [PERSON] було повідомлено, що заборгованість за спожитий газ, виникла у зв'язку з проведеним перерахунком вартості фактично спожитого, але неоплаченого споживачами без лічильників, природного газу за період з 06 травня 2015 року по 31 січня 2016 року. Вказаний перерахунок був проведений у зв'язку з визнанням незаконною та скасування постанови Кабінету Міністрів України № 237 від 25 квітня 2015 року «Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників». Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 08 червня 1996 року № 619, в редакції, яка була чинною на час виниклих правовідносин між сторонами, затверджено норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, відповідно до яких при використанні газової плити за наявності централізованого гарячого водопостачання - 6 куб. метрів людино-місяць; при використанні газової плити у разі відсутності централізованого гарячого водопостачання та газового водонагрівача - 9 куб. метрів людино-місяць; при використанні газової плити та водонагрівача - 18 куб. метрів людино-місяць. Як вбачається з постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2015 року № 237 до вказаних норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників внесено зміни, згідно з якими вдвічі зменшено наведені норми споживання природного газу населенням: при використанні газової плити за наявності централізованого гарячого водопостачання - 3 куб. метрів людино-місяць; при використанні газової плити у разі відсутності централізованого гарячого водопостачання та газового водонагрівача - 4,5 куб. метрів людино-місяць; при використанні газової плити та водонагрівача - 9 куб. метрів людино-місяць. Постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 21 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 4 листопада 2015 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28 січня 2016 року, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» від 29 квітня 2015 року № 237. Відповідно до положень ст. 61 ЦПК України обставини, встановленні судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд звертає увагу, що під час касаційного перегляду постанови окружного адміністративного суду м. Києва від 21 вересня 2015 року Вищий адміністративний суд України в постановленій ухвалі зазначив, що з огляду на те, що проект регуляторного акту (оскаржувана постанова КМУ) не був у жодний спосіб оприлюднений, за умови відсутності аналізу регуляторного впливу акту та погодження з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну регуляторну політику, а також зважаючи на порушення Кабінетом Міністрів України принципу передбачуваності, допущені останнім порушення під час прийняття спірної постанови у їх сукупності є достатньою підставою для визнання її незаконною, нечинною з моменту прийняття, що в свою чергу означає, що така постанова не породжує правових наслідків з моменту її прийняття. Відповідно до ч. 4 ст. 4 ЦК України актами цивільного законодавства є також постанови Кабінету Міністрів України. Згідно ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Таким чином, оскільки постанова Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2015 року № 237 є нечинною з моменту її прийняття, про що зазначено адміністративним судом в ухвалі від 28 січня 2016 року, тому за спірний період з 6 травня 2015 року по лютий 2016 року мали діяти норми споживання газу для населення у разі відсутності лічильника, які визначені постановою Кабінету Міністрів України № 619 від 08 червня 1996 року (в редакції станом на 01.10.2014 року). В зв'язку з чим, дії відповідача щодо проведених перерахунків за спірний період були правомірними. З огляду на вищевикладене, суд, оцінивши представлені в силу ст. 60 ЦПК України докази, законодавство, що регулює спірні правовідносини, дійшов до висновку, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed