Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

Позивач 24.06.2015 року звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації ОМР про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] року у неї народилась донька [PERSON]. [PERSON] визнав себе батьком її доньки, та відділом актів громадянського стану Центральної районної адміністрації виконкому Одеської міської ради народних депутатів 04.02.1998 року було видано свідоцтво про встановлення батьківства серії [NUMBER]. Фактичні шлюбні відносини між ними припинені з 2000 року, сторони проживають окремо. Відповідач не цікавиться життям, фізичним, психічним та моральним розвитком і вихованням доньки, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватись з дитиною та не бере участі у її вихованні та матеріальному утриманні. З 2000 року та по теперішній час піклуванням про здоров'я доньки, її фізичний, духовний та моральний розвиток, всіляке сприяння здобуттю донькою освіти, підготовкою дитини до самостійного життя та повне її утримання здійснюється лише позивачкою. Позивач у судове засідання 21.10.2015 року з'явилась, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Додатково пояснила, що у зареєстрованому браку з відповідачем не перебували, з 2000 року проживають окремо, з того часу будь-яке спілкування з відповідачем припинено, відповідач веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, фактичне місце його проживання їй не відоме. На сьогоднішній день дитині вже 17 років, вона не пам'ятає батька та немає до нього ніяких почуттів, оскільки ніколи з ним не спілкувалась. Відповідач до них не з'являється, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає та життям дитини не цікавиться. Представник Приморської районної адміністрації ОМР - Колісніченко Т.Ю. (діє на підставі довіреності від 19.03.2015 року) у судове засідання з'явилась, проти задоволення позовних вимог не заперечувала, вважала за можливе задовольнити, оскільки це відповідає інтересам дитини. Відповідач у судове засідання 21.10.2015 року не з'явився, про час і місце був повідомлений належним чином, поважних причин неявки суду не представив. У матеріалах справи є нотаріально завірена копія заяви від 17.06.2015 року, зареєстрована у реєстрі за № 1396, відповідно до якої [PERSON] не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON], [INFO], просив провести розгляд справи та винесення рішення по справі за його відсутності. Неповнолітня в судове засідання не з'явилась, проте надала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність та з проханням задовольнити позов. Суд у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки у судове засідання, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, у порядку ст. ст. 224-225 ЦПК України при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [INFO] року народилась [PERSON], мати якої є [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про встановлення батьківства серії [NUMBER], актовий запис №9 від 04.02.1998 року, місце реєстрації - відділ реєстрації актів громадянського стану Центральної райадміністрації виконкому Одеської міськради народних депутатів [PERSON] являється батьком [PERSON] (а.с.14). Позивачка та відповідач раніше знаходились в фактичних шлюбних відношенням, проте шлюб у встановленому законом порядку не реєстрували. Припинили шлюбні відносини коли дитині було 8 місяців. Неповнолітня [PERSON] зареєстрована та проживає разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою (виписка із будинкової книги про склад сім'ї та реєстрацію) від 17.06.2015 року (а.с.18). З пояснень позивачки судом встановлено, що шлюб з відповідачем зареєстрований не був, та починаючи з 2000 року спілкування з відповідачем припинено, до теперішнього часу він до них не з'являється, на зв'язок не виходить, не телефоную та будь-яким іншим чином не виявляє бажання спілкуватись з дитиною, матеріальної допомоги та створення умов, необхідних для нормального розвитку дитини, не здійснює. Статтею 27 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованою Постановою ВРУ № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 1 ст. 18 даної Конвенції встановлено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності до ст.. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до вимог ст. 150 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов'язок виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя. У відповідності до ст.. 3 вищезгаданої Конвенції, держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Положення Конвенції знайшли відображення у ч.4 ст. 155 СК України, відповідно до якої ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. П. 16 постанови пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК . Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У відповідності до п.15 вказаної постанови позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Висновком органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 01-11/847 від 23.07.2015 року встановлено, що [PERSON] проживає разом з позивачкою, всі питання щодо виховання малолітньої дитини вирішуються матір'ю, зазначене також підтверджується сусідами, знайомими, адміністрацією Одеської спеціалізованої школи №59 І-ІІІ ступені олімпійського резерву та адміністрацією громадської організації «Федерація синхронного плавання міста Одеси та Одеської області» (а.с.17, 20, 22). Також відзначено, що батько дитини - [PERSON] відповідно до нотаріально засвідченої заяви, надав згоду на позбавлення батьківських прав у відношенні його неповнолітньої доньки - [PERSON]. Відповідно до висновку № 01-11/847 від 23.07.2015 року Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування, відповідача доцільно позбавити батьківських прав у відношенні його неповнолітньої доньки, [PERSON], [INFO]. На підставі викладеного судом встановлено, що відповідач не приймає участі у вихованні доньки, матеріально її не утримує, не піклується про неї, не цікавиться її фізичним та духовним розвитком, у зв'язку з чим, виходячи з інтересів дитини, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved