Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

Позивач 14.08.2018 року звернулась до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15.12.2009, мають спільного сина [PERSON], [INFO]. Оскільки спільне життя між ними не склалося, вони мають різні погляди на шлюб та сім'ю, проживають окремо, фактично їхня родина розпалась, а шлюб носить лише формальний характер, позивач була змушена звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 17.08.2018 було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в підготовчому засіданні. За приписами ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Позивач в підготовчому позов підтримала у повному обсязі та просила суд про його задоволення, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві, а також зазначила, що в 2017 році їхні з відповідачем відносини погіршились, у зв'язку з чим з січня 2018 року вони припинили підтримувати шлюбно-сімейні відносини, вважає, що шлюб з відповідачем зберегти неможливо. Відповідач у підготовчому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі та пояснив, що вони дійсно з позивачем з січня цього року припинили підтримувати шлюбно-сімейні відносини, сім'я існує суто формально, а тому вказав, що їм не потрібен строк на примирення, так як це не призведе до позитивного результату та може негативно вплинути на їхню спільну дитину. Вислухавши пояснення сторін у справі, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає за можливе ухвалити рішення у справі в підготовчому засіданні, у зв'язку з існуванням визначених ч.3 ст.200 ЦПК України умов, та задовольнити позовні вимоги з огляду на наступне. Судом встановлено, що між сторонами 15.15.2009 року було укладено шлюб, що зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві (а/з №2165), що підтверджується відповідною копією свідоцтва про шлюб (а.с.6). Також сторони мають спільну неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] (а.с.7). Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як свідчать пояснення сторін, вони припинили підтримувати подружні відносини з січня 2018 року, намірів зберігати шлюб не мають. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім'я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім'ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704, 80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved