Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

Позивач, [PERSON], в особі представника за довіреністю [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою, якою просила суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог позивачем вказано про те, що 29.09.2006 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія І-ВС №642622, видане відділом РАЦС Радянського району адміністрації Владивостокського міського округа Приморського Краю. 15.09.2010 у подружжя народилася донька [PERSON]. Позивач є власником 19/100 частини квартири [ADDRESS], що підтверджується договором дарування від 25.06.2003 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №880814 від 27.06.2003. На даний час місце проживання відповідачів зареєстровано у вищезазначеній квартирі, що підтверджується довідкою з місця проживання від 27.06.2017 №1803. Проте, з жовтня 2015 року відповідачі за вказаною адресою фактично не проживають, що підтверджується наступними випискою з форми №10 від 31.10.2016, згідно якої [PERSON] зареєстрований з 23.10.2015 року за адресою: Приморський край, [ADDRESS]. Згідно з випискою з форми №10 від 31.10.2016 та свідоцтвом про реєстрацію за місцем проживання №3180, [PERSON] зареєстрована та проживає з 28.06.2016 за адресою: Приморський край, [ADDRESS]. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] відсутні за місцем реєстрації більше року. Крім того, сам [PERSON] не заперечує факту проживання за іншою адресою та погоджується з зняттям його та нашої доньки [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS], що підтверджується нотаріальною заявою від його імені. У судове засідання сторони не зявились, представниками сторін подано заяви про розгляд справи за їх відсутності, представником відповідача подано заяву про визнання позову. Суд, заслухавши пояснення позивачів та їх представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що позивач є власником житлового приміщення за вказаною адресою, за якою зареєстровані відповідачі згідно довідки про склад сімї (а.с. 10), договору дарування (а.с. 6) та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 7). Випискою із форми № 10 (а.с. 11) підтверджується факт проживання відповідачів у м. Владивосток з 23.10.2015 та 28.06.2016 року. Відповідач не заперечує проти позову, позовні вимоги визнав. Отже, відповідач не користується житловим приміщенням, де він зареєстрований. Не проживає за цією адресою без поважних причин. За комунальні послуги не сплачує. Відповідно до статті 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно статті 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року із наступними змінами, про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України у справах про визнання наймача або членів його сімї такими, що втратили право користування жилим приміщення (ст.71 ЖК), необхідно зясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сімї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. Якщо ж вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сімї і був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суду вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу. Таким чином, виходячи зі змісту вказаних норм Закону, суд дійшов висновку, що позивач обґрунтовано та правомірно ставить вимоги до відповідача, про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартирою № 3 по пров. 23 Серпня, 6 у м. Харкові, так як останній добровільно без поважної причини залишив вказане приміщення і на час розгляду справи не проживає і ньому більше шести місяців, що відповідно до вимог ст.71 ЖК України дає суду підстави визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Згідно ч. 1 ст. 71 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 71,72 ЖК України,

Outcome: approved