Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] 17 жовтня 2016 року звернувся до суду з позовом, на обґрунтування якого зазначив, що 13 січня 2006 року померла [PERSON]. Після її смерті залишилась земельна ділянка площею 3,70 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Антонівської сільської ради. Спадкодавець залишив заповіт на імя позивача, який подав заяву про прийняття спадщини, але нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва, адже втрачені правовстановлюючі документи на спадкове майно. Оскільки позивач позбавлений можливості вирішити спір у позасудовому порядку, вимушений був звернутись до суду, та просив, визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 3,70 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Антонівської сільської ради в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON] В судове засідання позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] не зявились, про день місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином, від позивача надійшли письмові пояснення, в яких він наголосив, що після смерті спадкодавця у травні 2016 року звернувся із заявою про прийняття спадщини, і нотаріусом було відкрито спадкову справу, в подальшому у серпні місяці 2016 року звертався до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, втім, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва та розяснено право звернення до суду. При цьому, нотаріус не надав письмової відмови у вчиненні нотаріальної дії. Позивач скористався своїм право звернення до суду, однак, його позовна заява була залишена без руху а в подальшому повернута, після чого він звернувся до суду повторно. Також просив розгляд справи провести за його відсутності. Представник відповідача Антонівської сільської ради не зявився. Про день місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином. До початку розгляду справи від сільського голови Антонівської сільської ради надійшла заява, про розгляд справи за відсутності представника відповідача, та крім того, надані заперечення, обґрунтовані тим, що заповіт складений після смерті [PERSON], і позивачем не надано відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності. Суд дослідивши матеріали справи, робить висновок, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні обставини. 13 січня 2016 року померла [PERSON] (а.с. 53). Після її смерті залишилась спадщина земельна ділянка, площею 3,70 га, що розташована на території Антонівської сільської ради Варвинського району Чернігівської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належна [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії ЧН №013190. Вказаний державний акт не містить кадастрового номеру земельної ділянки. Позивач 27 травня 2016 року подав заяву до Чернігівської РДНК про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Згідно до копії заповіту (а.с.54), посвідченого 18 грудня 2006 року [PERSON], [INFO] все своє майно заповіла [PERSON]. У відповідності до довідки із спадкового реєстру №45775336 (а.с. 39 42) вказаний заповіт є чинним. Як зазначає позивач в серпні 2016 року він звертався до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, втім йому було відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки він не надав оригінал правовстановлюючого документу.Нотаріус не надав письмової відповіді на його звернення. Позивач звернувся до Варвинського районного суду, однак його позов було залишено без руху, а в подальшому повернуто. Згодом, позивач звернувся із даним позовом повторно. 29 листопада 2016 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва на право власності на спадкове майно через відсутність правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку. У відповідності до довідки, виданої 19.04.2016 року Новобілоусівською сільської радою [PERSON] проживала та була зареєстрована на день смерті за адресою Чернігівська обл., с.Новий Білоус, вул.Свиридовського, 70А. За даною адресою був зареєстрована та проживала [PERSON] ( не родич). Згідно до копії спадкової справи інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини не звертались. Наведені обставини на думку суду мали місце, та підтверджуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами. Із наведених обставин справи вбачається, що між сторонами виник спір, щодо спадкування позивачем права на земельну ділянку після смерті спадкодавця. Умови, порядок та черговість спадкування передбачені положеннями Цивільного Кодексу України. Так, ст. 1216 ЦК України визначає спадкуванням, як перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України, про що зазначено у ч.ч. 1,2 ст. 1223 згадуваного Кодексу. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини у строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, що передбачено ст.ст. 1269, 1270 ЦК України. Згідно до ч.1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Як вбачається із ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно зі ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Аналізуючи наведені правові норми, правовідносини та обставини справи суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача. Так, обґрунтованими є твердження позивача, що він [PERSON] є спадкоємцем за заповітом померлої 13 січня 2016 року спадкодавиці [PERSON] У встановлений законом строк подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Крім позивача інших осіб, які звертались з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] судом не встановлено. Згодом, позивач подав заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину, але отримав нотаріальну відмову про неможливість оформлення спадкових прав у звязку з відсутністю оригіналів документів, які б підтверджували право власності на земельну ділянку. Належність спадкодавцю права на відповідну земельну ділянку підтверджується наявними у справі доказами, та підлягає включенню до спадкової маси та відповідно спадкуванню. Одночасно, суд вважає безпідставними заперечення відповідача в частині посвідчення заповіту після смерті спадкодавці та відсутності письмової відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, оскільки це спростовується наявними у справі доказами. Ухвалюючи рішення, суд бере до уваги наявність у позивача права вирішення спору щодо визнання права власності на земельну ділянку у судовому порядку, факт виникнення спору до вступу у дію змін до правил реєстрації нерухомого майна, неможливості на даний час отримання дублікат правовстановлюючих документів, відсутність у державному акті кадастрового номеру земельної ділянки, що позбавляє позивача у передбаченому порядку зареєструвати право власності на майно, відповідну відмову державного нотаріусу у вчиненні нотаріальної дії. Зважаючи на наведене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved