Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

Позивач 23.04.2019 року звернулась до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, мотивуючи тим, що він - [PERSON] , звертається до суду з даним позовом з метою визнання права власності в порядку спадкування за заповітом після його матері - [PERSON] , померлої [INFO] , на земельну ділянку загальною площею 0,33 га. для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, розташовану на території с. Соломахівка Абазівської сільської ради Полтавського району Полтавської області і до дня смерті належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданого 03.03.1999 р. та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 632. Оформити право власності на спадкове майно в порядку встановленому Законом України «Про нотаріат» він не має можливості у зв`язку з об`єктивною неможливістю подання нотаріусу витягу з Державного земельного кадастру на земельну ділянку, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Його матір - [PERSON] , померла [INFO] ( спадкодавець ), що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 12.10.2002р., виданого Полтавським міським відділом реєстрації актів громадянського стану. За життя [PERSON] склала заповіт від 17.10.2001 р., з якого вбачається, що [PERSON] все належне майно заповідає синові - [PERSON] . Довідкою № 152 від 10.01.2019р., що надана КП «ЖЕК № 2 ПМР» підтверджується, що на день смерті [PERSON] за адресою свого місця проживання була зареєстрована одна. Спадкова справа після померлої заведена на підставі його заяви про прийняття спадщини за № 35/2003 в Четвертій полтавській державній нотаріальній конторі, що підтверджується довідкою від 20.12.2018р. за № 1982/02-14 за підписом нотаріуса - Ткаченко Н.В. , де вбачається, що спадщину прийняв син померлої - [PERSON] . Інших заяв про прийняття чи відмову від спадщини не надходило. Нормами ст.524 ЦК Української PCP встановлено, що спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. У ст. 534 ЦК Української PCP передбачено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його ( не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку ) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним, та. іншим громадським організаціям. Згідно ст. 548 ЦК Української PCP, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини ( ст. 549 ЦК Української PCP ). Родинні відносини між ним та померлою підтверджуються його свідоцтвом про народження від 26.09.1972 року серія [NUMBER] , що видано міським бюро РАГС м. Полтави. За наведених обставин, він - єдиний спадкоємець за заповітами після [PERSON] , який прийняв спадщину шляхом подання заяви до нотаріальної контори. Право власності померлої на спірну земельну ділянку підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданим 03.03.1999 р. та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 632. Оригінал державного акту зберігається в нього. Право власності на спірну земельну ділянку померла набула на підставі договору купівлі-продажу від 24.02.1999р. серія ААР № 524760. Щодо оформлення права власності на спірну земельну ділянку, то постановою державного нотаріуса - Ткаченко Н.В. від 20.12.2018р. за вих. № 1987/02-31 відмовлено йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, розташовану на території села Соломахівка Абазівської сільської ради у зв`язку з тим, що нотаріусу не надано витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. На запит нотаріуса за № 1981/0214, що був адресований органам Держгеокадастру щодо надання витягу з ДЗК на спірну земельну ділянку було надано відповідь, що Відділ не має можливості видати витяг з ДЗК, оскільки необхідно провести державну реєстрацію земельної ділянки, яка здійснюється за заявою власника земельної ділянки. Питання прийняття заяви про державну реєстрацію земельної ділянки від спадкоємця власника є неврегульованим. Враховуючи, те що земельна ділянка не була зареєстрована в Державному земельному кадастрі за життя власниці, він не має можливості надати нотаріусу витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, оскільки відповідно до норм ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», та п.109 «Порядку ведення Державного земельного кадастру», затвердженого Постановою КМУ від 17.10.2012р. за № 1051, державна реєстрація земельної ділянки приватної власності здійснюється за заявою власника земельної ділянки. Порядок видачі свідоцтв про право на спадщину встановлено в «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», що затверджено Наказом МЮУ від 22.02.2012 р. за № 296/5, надалі - Порядок. Відповідно до п.4.20. розділу 4, глави 10 «Порядку…» видача свідоцтв про право на спадщину, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться за умови отримання витягу з Державного земельного кадастру. Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів ( п. 4.12. розділу II, глави 10 «Порядку…» ). Нормами п.4.18. розділу II, глави 10 «Порядку…» передбачено право спадкоємця на вирішення питання в судовому порядку у випадку відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів. Відповідно до п. 2 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності ( користування ) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм. кадастрового номера. Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. З Закону України «Про державну реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Ч. 1 ст. 22 Земельного кодексу УРСР від 18.12.1990 N 561-XII передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення, землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості ) і одержання документа, що посвідчує це право. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 23 Земельного кодексу УРСР від 18.12.1990 N 561-XII, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 N449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» ( із відповідними змінами ) встановлено, що раніше видані ( до набрання чинності цією постановою ) державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб. Державні акти на право приватної власності на землю, видані у період дії Постанови ВРУ N 2201 ( з 23.06.92 по 08.01.2004 ), є чинними правовстановлюючими документами, що підтверджують права власності на земельні ділянки. Спірна земельна ділянка, площею 0,60 га. надана з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, що нарази суперечить ч. 3 ст. 22 ЗК України, де вказано, що земельні ділянки для ведення підсобного сільського господарства надаються: несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об`єднанням громадян. Окрім вищенаведеного та відповідно до ч. 3 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до ст. ст. 40, 121 ЗК України, громадянам України можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. До того ж, виходячи з положень ст. 5 Закону України «Про особисте селянське господарство» від 15.05.2003 року, законодавцем було прирівняно (ототожнено) значення цільового призначення земельної ділянки, яка раніше надавалася громадам для ведення підсобного господарства, тоді як з прийняттям Земельного кодексу України від 25.10.2001 року, який набрав чинності 01.01.2002 року, земельна ділянка надається громадянам для ведення особистого селянського господарства. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. У спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Поряд з цим, право розпорядження нерухомим майном виникає в спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права ( ст.182 ЦК України ). Обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно встановлено ст. 1297 ЦК України. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу ( ст. 16 ЦК України ). Прохав визнати за ним - [PERSON] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] , в порядку спадкування за заповітом право власності на земельну ділянку загальною площею 0,33 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства, на території с. Соломахівка Абазівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, що до дня смерті належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданого 03.03.1999 р. та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 632. В судове засідання сторони у справі не з`явилися, надавши суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Де, представник позивача - адвокат Ткаченко С.В. позов підтримала та прохала задовольнити ( а. с. 39, 43 ). Від представників : відповідача - Абазівської сільської ради Полтавського району та від третьої особи, що не заявляє самостійних вимог - Четвертої полтавської державної нотаріальної контори надійшли заяви, де вони не висловили заперечень щодо позову ( а. с. 29, 40, 41 ). Тому, суд вважає за можливе, розгляд справи по суті у відсутності не з`явившихся сторін по наявним матеріалам справи та за наявності від них відповідних заяв. Судом встановлено всі обставини, на які послався в позові позивач і вони підтверджуються матеріалами справи на а. с. 7 - 21. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов підлягає задоволенню відповідно до ст. 328, 1225, 1261, 1268 ЦК України, так як право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Позивач є спадкоємцем за заповітом на спадщину, що залишилась після смерті його матері - [PERSON] .

Outcome: approved