Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

Позивач 18 листопада 2013 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог вказала, що 10 лютого 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, у відповідності до якого [PERSON] передав своєму сину [PERSON] грошову позику в розмірі 20 000 грн., з спільного сімейного бюджету позивача та позикодавця, без зазначення строку повернення. Укладення договору позики підтверджується власноручно написаною [PERSON] розпискою від 10 лютого 2013р. [INFO] року [PERSON] помер та згідно з заповітом від 15 травня 2002 року все майно, де б воно не було та з чого б не складалось, і взагалі все що буде належати на день смерті та на що за законом буде мати право [PERSON] заповідається [PERSON], тобто позивачу. З метою урегулювання спору, позивачем 08 жовтня 2013 року було направлено на адресу відповідача рекомендованого листа з вимогою виконання зобов'язання за договором позики, який ним був отриманий 16 жовтня 2013 року. З моменту отримання листа та по цей час борг не повернений. Представник позивача надала суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. 17 березня 2014 року до суду надійшла заява відповідача з проханням відкласти слухання справи в зв'язку з відсутністю його представника, однак доказів, які б підтвердили поважні причини не явки до суду не надано. Таким чином, суд на підставі ст. 77 ЦПК України, визнає неявку представника відповідача в судове засідання неповажною та вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про одруження виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Заводського районного управління юстиції м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, між позивачем [PERSON] та [PERSON] 07 червня 2002 року було зареєстровано шлюб (а.с. 12). 10 лютого 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики (а.с. 6), у відповідності до якого [PERSON] передав своєму сину [PERSON] грошову позику в розмірі 20 000 грн. з сімейного бюджету без зазначення строку повернення. Відповідно до змісту ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. [INFO] року [PERSON] помер (а.с. 11) та згідно з заповітом від 15 травня 2002 року все майно, де б воно не було та з чого б не складалось, і взагалі все що буде належати на день смерті та на що за законом буде мати право [PERSON] заповідається позивачу. Відповідно до ст. 1268 ЦК України позивач в строки встановлені законодавством прийняла спадщину, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 33445646 від 11.03.2013 (а.с. 13). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Позивачем 08 жовтня 2013 року було направлено на адресу відповідача рекомендованого листа з вимогою виконання зобов'язання за договором позики, який ним був отриманий 16 жовтня 2013 року (а.с. 9) Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або не визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов договору; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Всупереч вищенаведеним положенням відповідач свої зобов'язання не виконав. Зважаючи на викладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв'язку у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, а тому є можливим їх задоволення. Частиною 1 статті 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 200 грн., тому з відповідача на користь позивача також слід стягнути судові витрати, які нею було сплачено при поданні позову, а саме: судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved