Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

Позивач 21 січня 2015 року звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення грошового боргу в сумі 200000 грн.. В судовому засіданні представник позивача (за довіреністю) пояснив, що відповідач 05 травня 2014 року позичив у [PERSON] 200000 грн.. Згідно розписки, зобов»язався до 30 листопада 2014 року повернути борг. Станом на 24 грудня 2014 року відповідачем зазначені кошти не повернуто. Добровільно відповідач не бажає повертати борг. Ця обставина і змусила позивача звернутися до суду за захистом свого права. Просить стягнути 200000 грн. та судові витрати з відповідача. Відповідач в судовому засіданні позов визнав та пояснив, що дійсно, 05 травня 2014 року взяв у борг у [PERSON] 200000 грн., які зобов»ячався повернути до 30 листопада 2014 року. Про це написав розписку. Свого зобов»язання не виконав і борг не повернув у строк, зазначений у розписці. Представник третьої особи (на підставі угоди) в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] була дружиною відповідача. До складу майна спільного нажитого відноситься також і житловий будинок, на який ухвалою суду по цій справі накладено арешт. Згідно розписки від 05 травня 2014 року, [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 200000 грн. і зобов»язався повернути борг до 30 листопада 2014 року (а.с.10). Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку про задоволення вимог позивача в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Частиною першою статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов»язки. Згідно частини першої статті 509 ЦК України зобов»язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності атких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В судовому засіданні встановлено, що 05 травня 2014 року відповідач взяв у борг у позивача 200000 грн., зобов»язавшись до 30 листопада 2014 року його повернути. Своє зобов»язання [PERSON] підтвердив письмовою розпискою. Однак, до означеної в розписці дати свій обов»язок по поверненні боргу не виконав. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, суд констатує, що з відповідача на користь позивача повинен бути стягнений борг у сумі 200000 грн., а також понесені судові витрати. На підставі ст.ст. 11,509,526,625 ЦК України,

Outcome: approved