Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

Позивач [PERSON] в серпні 2014 року звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом мотивуючи його тим, що 01 серпня 2009 року, вона та відповідач, зареєстрували шлюб. 26 червня 2010 року перебуваючи у спільному шлюбі, сторони придбали у власність автомобіль «HYUNDAI Accent», 2007 року випуску, сірого кольору, шасі (кузов, рама) [NUMBER], [NUMBER], тип ТЗ легковий седан-В, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований у РЕВ ДАІ Києво-Святошинського району Київської області 26.06.2010 року. На протязі спільного проживання сімейне життя між сторонами поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин. 28 грудня 2010 року позивач з відповідачем розірвали шлюб. Після розірвання шлюбу сторони домолись про те, що придбаний ними під час спільного шлюбу вищевказаний автомобіль залишається повністю у власності позивача та у її користуванні, а відповідач отримує від позивача грошову компенсацію за свою частку автомобіля у сумі 2500 дол. США. Сума виплати за вищевказаний автомобіль була узгоджена з відповідачем з урахуванням його та позивача внеску в купівлю автомобіля. Сума компенсації була отримана відповідачем у повному обсязі, та відповідач зобов'язався не мати до позивача у подальшому ніяких претензій щодо спільного майна, та зобов'язався у подальшому переоформити автомобіль на ім'я позивача. У підтвердження цієї угоди відповідач надав власноруч написану розписку в присутності двох свідків, та надав позивачу довіреність на розпорядження автомобілем від 28.12.2010 року. Таким чином, сторони поділили майно за взаємною згодою, а саме: автомобіль «HYUNDAI Accent» залишився цілком у власності позивача, а відповідач отримав грошову компенсацію за свою частку майна. Після розірвання шлюбу позивач неодноразово зверталася до відповідача, щоб він виконав свої зобов'язання щодо переоформлення на її ім'я вищевказаного автомобіля, але відповідач ніяким чином не реагував і зник. Тому позивач просила визнати за [PERSON] право власності на автомобіль «HYUNDAI Accent», 2007 року випуску, сірого кольору, шасі (кузов, рама) [NUMBER], [NUMBER], тип ТЗ легковий седан-В, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований у РЕВ ДАІ Києво-Святошинського району Київської області 26.06.2010 року. Та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили позов задоволити. Відповідач проти задоволення позову заперечував та просив у позовних вимогах відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, наявні письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, що 01 серпня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського РУЮ у м. Києві між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовий запис № 1107. 26 червня 2010 року сторонами набуто у власність автомобіль «HYUNDAI Accent», 2007 року випуску, сірого кольору, шасі (кузов, рама) [NUMBER], [NUMBER], тип ТЗ легковий седан-В, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований у РЕВ ДАІ Києво-Святошинського району Київської області 26.06.2010 року на ім'я [PERSON]. 28 грудня 2010 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського РУЮ у Київській області шлюб між сторонами було розірвано. Згідно письмової розписки [PERSON] підтвердив, те що ним в рахунок компенсації за спільно набутого майна в шлюбі (машина марки «HYUNDAI Accent» реєстраційний номер [NUMBER]), отримано від своєї дружини [PERSON] (в подальшому [PERSON]) грошову компенсацію в сумі 2500 дол. США, що по курсу НБУ на момент отримання складало 20 000 грн. Матеріальних, моральних та інших претензій відповідач не мав та мати не буде. Із сумою компенсації згодний. В силу ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Стаття 71 СК України визначає, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Суд, приходить до висновку, що сторонами по справі під час шлюбу був набутий спірний автомобіль «HYUNDAI Accent», 2007 року випуску, сірого кольору, шасі (кузов, рама) [NUMBER], [NUMBER], тип ТЗ легковий седан-В, реєстраційний номер [NUMBER]. В силу ст. 60 СК України даний автомобіль належав сторонам на праві спільної сумісної власності. А отже кожному з них належало ? даного автомобіля, який є річчю не подільною, та оскільки відповідно до наданої позивачем розписки спірний транспортний засіб був розділений між позивачем та відповідачем за взаємною згодою, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги та такими що підлягають до задоволення. Посилання відповідача на те що, він не писав розписки, суд не приймає до уваги, оскільки від призначеної по справі судово-почеркознавчої експертизи відповідач відмовився. У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог. В силу ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати. Відповідно до ст.ст. 3, 15, 16, ЦК України ст.ст. 60, 69, 70, 71 СК України,

Outcome: approved