Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-04 00:00:00

Позивач [PERSON] 24.06.2014 року звернулася до суду з позовом у якому просить визнати за нею право власності на самочинно побудоване нерухоме майно, а саме: на прибудову позначену літ. «а-8», до житлового будинку літ. «А1», по [ADDRESS], у вигляді кухні 2-5, площею 10,8 кв.м., санвузлу 2-6 площею 2,1 кв.м., вбудованої шафи 2-7 площею 0,6 кв.м., внутрішнього тамбуру 2-8 площею 0,5 кв.м. У судове засідання позивач не з»явився, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, прохала позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з»явились, повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Треті особи в судове засідання не з»явились, повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Згідно ст. 169,224 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу по суті у відсутність сторін на підставі наявних по справі доказів та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору дарування від 10.10.2003 року чоловіку [PERSON] - [PERSON] належала 1/5 частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних побудов, що знаходяться по [ADDRESS], на земельній ділянці розміром 1246, 00 кв.м. (а.с.7) На зазначеній земельній ділянці розташовано : літ. «А-1» - житловий будинок, жилою площею 72,7 кв.м., сараї - позначені літ. Б», «Ж», «Е», «Е-1», вбиральні «Г», «Л» З», огорожа № 1 та водогін дворовий №2. В процесі володіння та користування вказаною частиною житлового будинку чоловіком позивача без отримання належних дозволів з метою поліпшення житлових умов було проведено самочинну побудову, а саме : кухню площею 10,8 кв.м., санвузол площею 2,1 кв.м., вбудовану шафу площею 0,6 кв.м. та внутрішній тамбур площею 0,5 кв.м. [INFO] року [PERSON] помер і після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. 11 березня 2011 року позивачем було отримано технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок, згідно якого самочинним будівництвом у цьому домоволодінні є: кухня позначена літ. «а-8», № приміщення 2-5, площею 10,8 кв.м., санвузол 2-6 площею 2,1 кв.м., вбудована шафа 2-7 площею 0,6 кв.м., внутрішній тамбур 2-8 площею 0,5 кв.м. 21 січня 2012 року позивач отримала свідоцтво про спадщину за законом, згідно якого вона успадкувала 1/5 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] розташованого на земельній ділянці, яка у приватну власність не передавалася (а.с. 5). На зазначеній земельній ділянці розташовані : житловий будинок А1, загальною площею (згідно інвентаризації від 11.03.2011 року) 176,1 кв.м., житловою площею 95,3 кв.м., господарчі будівлі: сарай Ж, сарай Е, сарай Е1, вбиральня Г, вбиральня З, вбиральня Л, трубопровід № 2, огорожа № 3, ворота огорожі № 5, огорожа № 6, огорожа № 7. Самочинно побудовані приміщенні у спадок позивачем не отримані, тому з метою реєстрації права власності на вказану побудову позивач звернулася з заявою до ПП Полтавського БТІ «Інвентаризатор», але їй було відмовлено та роз»яснено, що питання визнання права власності на самочинно збудоване, перебудоване нерухоме майно вирішується в судовому порядку. Як вказує позивач, співвласники вказаного домоволодіння не заперечують проти проведенної самочинної добудови та реєстрайції за позивачем права власності на неї. Відповідно до вимог п.п. 1, 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прів та інтересів може бути визнання права. Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2, 6 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права власності. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 376 ЦК України, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Згідно з вимогами ч. 5 ст. 376 ЦК України суд, на вимогу власника земельної ділянки, може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 377 ЦК України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни їх цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними , підтвердженими, а отже підлягаючими задоволенню.

Outcome: approved