Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

Позивач [PERSON] 09 грудня 2015 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення на її користь аліментів в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходів), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання сина [PERSON], [INFO], щомісячно, починаючи від дня предявлення позову до суду і до досягнення сином повноліття. В обґрунтування позову вказувала, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 15 травня 2010 року. Фактично однією сімєю вони не проживають з березня 2013 року Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею та перебуває на її утриманні. Вважає, що подальше спільне проживання не можливе та суперечить її інтересам та інтересам її дитини. Оскільки син буде проживати після розірвання шлюбу з нею, тому бажає стягувати з відповідача аліменти. Місце його роботи їй не відоме. Тому вона просить розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на її користь примусово за рішенням суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала письмову заяву про розгляд справи без її участі, так як у неї малолітня дитина, свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, згідно поштової довідки останній не проживає за адресою його місця реєстрації, а відтак в силу ч.5 ст.74 ЦПК України вважається, що судовий виклик вручений йому належним чином (а.с.22). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам статті 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази справи, суд прийшов до висновку, що позов є законний, обґрунтований доказами, а тому підлягає задоволенню. Установлено, що сторони перебувають у шлюбі з 15 травня 2010 року. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з матірю. Шлюб сторін виявився невдалим, вони припинили сімейні стосунки та тривалий час разом не проживають, спільного господарства не ведуть, подружнього життя не підтримують. Збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та інтересам її дитини. Шлюб розпався з вини обох сторін. Згідно статті 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Цих вимог сторони не дотрималися, що призвело до руйнування сімї. За таких обставин суд з підстав статей 110-112 Сімейного кодексу України постановляє рішення про розірвання шлюбу між сторонами, місце проживання дитини визначає з матір'ю. Відповідач, як батько дитини, вчасно, регулярно і в достатньому розмірі добровільно матеріального утримання на дитину не надає, хоч повинен надавати таке утримання. Згідно статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Частинами 7-10 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ч.1,2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч.1 статті 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. За таких обставин суд постановляє рішення про стягнення аліментів у визначеному позивачем розмірі, який є реальним, відповідає принципам розумності та справедливості та відповідає вимогам Закону, на підставі статті 88 ЦПК України стягує з відповідача судовий збір в розмірі 487 гривень 20 копійок в дохід держави по вимозі щодо стягнення аліментів. Відповідно до ч.1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно квитанції позивач [PERSON] сплатила судовий збір по вимозі про розірвання шлюбу в сумі 487 гривень 20 копійок (а.с.23), тому суд присуджує до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача судові витрати в сумі 487 гривень 20 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved