Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

Позивач [PERSON], [INFO], яка проживає у [ADDRESS], звернулась 09.02.2015 року в суд з цим позовом, вказуючи, що з 25 квітня 2012 року перебувала у шлюбі з [PERSON]. До реєстрації шлюбу вони перебували у сімейних стосунках та [INFO] у них народилась дочка [PERSON]. За час перебування у шлюбі спільне життя з відповідачем не склалось, тому 28.07.2014 року рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області їх шлюб було розірвано. Рішенням цього ж суду було визначено місце проживання дочки [PERSON] з батьком - [PERSON]. Однак, через деякий час після розірвання шлюбу відповідач [PERSON] виїхав на постійне місце проживання до м. Одеси де влаштувався на роботу. З дочкою [PERSON] відповідач практично не спілкується тому, що в м. Котовськ приїжджає дуже рідко, один, а інколи два рази на місяць по вихідним дням, в суботу або неділю. Незважаючи на рішення суду від 28.07.2014 року, [PERSON] дочку [PERSON] до м. Одеси не забирає, мотивуючи це тим, що він не має там житла. Вихованням дочки [PERSON] батько практично не займається. При цьому, вона не може в повній мірі здійснювати свої права та обов'язки матері, передбачені чинним законодавством України, оскільки місцем проживання дочки визначене за місцем проживання батька. Зокрема в разі захворювання дочки [PERSON] вона не може оформити лікарняний. Їй не нараховують та не надають додаткову відпустку, як жінці яка працює та має двох або більше дітей віком до 15 років, та таке інше. Тому просила ухвалити рішення суду, яким визначити місце проживання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], з матір'ю дитини - [PERSON]. В ході судового розгляду справи позивач та її представник адвокат [PERSON] на позові наполягали. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але надав заяву від 09.03.2015 року про розгляд справи у його відсутність в якій позов повністю визнав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, органу опіки і піклування Котовської міськради Одеської області - Туркевич О.М., в ході судового розгляду справи підтримала заявлену вимогу позову. Вислухавши сторону позивача та представника третьої особи, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про таке. Відповідно до п.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної ради України №789-Х11 від 27.02.1991 року, «в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини». Встановлено, що сторони у справі є батьками малолітньої [PERSON], [INFO]. Згідно зі ст. 161 Сімейного Кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до висновку органу опіки і піклування виконкому Котовської міськради від 16.03.2015 року №705 доцільним є визначити місце проживання дитини з матір'ю - [PERSON]. Обставини справи та надані сторонами докази доводять те, що дитиною фактично опікується мати. Відповідно суд вважає, що після ухвалення 28.07.2014 року рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області про визначення місця проживання дочки [PERSON] з батьком - [PERSON], виникли нові обставини які надають право позивачу на нове звернення до суду з аналогічним позовом. Виходячи з цих обставин суд вважає, що в інтересах дитини буде визначення її нового місця проживання саме з матір'ю. Зазначений висновок суду також, координується з 6 принципом Декларації прав дитини (проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року) за яким, «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю...». Згідно положення ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням обставин справи та наявних письмових доказів цьому, суд вважає за можливе позов задовольнити у повному обсязі.

Outcome: approved