Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON] 30 жовтня 2020 року звернувся до суду з позовом до Приватного Акціонерного Товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебував в трудових відносинах з відповідачем по справі з 26.09.1990 року по 12.07.218 року, тобто загалом близько двадцяти семи років, працював на посаді електрослюсаря підземного, був звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України, що підтверджується доданою до позовної заяви копією трудової книжки. Під час роботи в шахті він отримав професійні захворювання. 21.07.2020 року був складений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, згідно якому зазначено, що йому були встановлені діагнози: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5,S1 праворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами; ХОЗЛ ІІІ ст., група D, фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН ІІІ ст. (третього ст.), хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (ІІ ст.) - захворювання професійні, були також встановлені обставини та причини професійного захворювання. Згідно довідці МСЕК від 17.09.2020 року позивачу вперше встановлено 85% втрати професійної працездатності безстроково, другу групу інвалідності, визначено потребу в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, рекомендовано «Д» спостереження терапевта, пульмонолога, невролога, ЛОР. Він тривалий час перебував на лікуванні, лікування за наслідками професійного захворювання продовжує і зараз. Стан його здоров`я залишається досить тяжким, в зв`язку з чим він відчуває великий дискомфорт. Він і надалі потребує лікування. Позивач вважає, що внаслідок професійного захворювання йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він зазнав і продовжує зазнавати дуже сильного фізичного болю і страждань, після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму. Він вимушений постійно приймати ліки, його переслідують кашель і задуха, болі в грудній клітині та в попереку, що посилюються навіть при незначному фізичному навантаженні, оніміння в правій нозі, судоми в ногах, шум та дзвін у вухах, головні болі, запаморочення голови, які завдають йому суттєві незручності. Заподіяну позивачу моральну шкоду він оцінює у 200000 грн. Оцінюючи моральну шкоду в зазначену суму, він виходив з тривалості та глибини моральних та фізичних страждань, тяжкості захворювань, з безлічі негативних наслідків для нього, які виникли внаслідок отримання професійного захворювання, а також незворотності значного погіршення стану його здоров`я. 30 жовтня 2020 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Філь О.Є. 02 листопада 2020 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 25 листопада 2020 року представник відповідача ПрАТ ШУ «Покровське» надав суду відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі, просить відмовити в їх задоволенні, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 153 КЗпП України працівник має право відмовитися від дорученої роботи, якщо створилася виробнича ситуація, небезпечна для його життя чи здоров`я або людей, які його оточують, і навколишнього середовища. За весь час роботи позивач жодного разу не заявляв про порушення з боку відповідача умов його праці. Відповідач не приховував тяжкість і шкідливість технологічного процесу. Позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я. Якщо внаслідок недбалості медичних працівників та внаслідок свідомого приховування позивачем фактів погіршення свого здоров`я у позивача не було під час медичних оглядів виявлено професійних захворювань та він не був своєчасно усунутий від дії шкідливих факторів виробничого середовища, то це є іншими обставинами, про які йдеться в ст. 23 ЦК України та які повинен суд врахувати при визначенні розміру моральної шкоди. Позивач знав про погіршення стану свого здоров`я, однак, при цьому продовжував працювати в умовах шкідливих факторів до 12.07.2018 року, тобто навмисно сприяв розвиненню свого професійного захворювання та збільшенню шкоди для свого здоров`я, чим допустив порушення ст. 14 Закону України «Про охорону праці». Крім того, у відзиві зазначено, що вимога позивача про стягнення з відповідача 200000 грн моральної шкоди не відповідає вимогам розумності і справедливості. Достатнім розміром грошових коштів, якою можуть бути відшкодовані моральні страждання позивача буде не більше 42500,00 грн із умовного розрахунку 500 грн за кожний відсоток втрати працездатності. З`ясувавши обставини у справі, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем ПрАТ «ШУ «Покровське» з 26.09.1990 року по 12.07.218 року, тобто загалом більше двадцяти семи років, працював на посаді електрослюсаря підземного, був звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 6-9) 21 липня 2020 року був складений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, згідно якому зазначено, що позивачу були встановлені діагнози: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5,S1 праворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами; ХОЗЛ ІІІ ст., група D, фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН ІІІ ст. (третього ст.), хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (ІІ ст.) - захворювання професійні, були також встановлені обставини та причини професійного захворювання (а.с. 23-26). Згідно довідці МСЕК від 17.09.2020 року позивачу вперше встановлено 85% втрати професійної працездатності безстроково, другу групу інвалідності, визначено потребу в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, рекомендовано «Д» спостереження терапевта, пульмонолога, невролога, ЛОР (а.с. 10). Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Законом України Про охорону праці, а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров`я або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Судом встановлено, що тяжкі та шкідливі умови праці призвели до професійного захворювання позивача. Висновком МСЕК від 17.09.2020 року позивачу було встановлено 85% втрати професійної працездатності за сукупністю професійних захворювань, він визнаний інвалідом 2 групи безстроково (а.с. 10). В зв`язку цим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування моральної шкоди. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обов`язку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами статті 237-1 КЗпП України. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив згідно висновку МСЕК 85% працездатності, визнаний інвалідом другої групи. Позивач тривалий час перебував на лікуванні, лікування за наслідками професійного захворювання він продовжує і зараз (а.с. 11-22). Стан здоров`я позивача залишається досить тяжким, в зв`язку з чим він відчуває великий дискомфорт. Він і надалі потребує лікування. Позивачу внаслідок професійного захворювання була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він зазнав і продовжує зазнавати дуже сильного фізичного болю і страждань, після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму. Вищезазначене законодавство, а також роз`яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» пов`язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на її відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоров`я позивача, те, що професійна працездатність в зв`язку з професійним захворюванням згідно висновку МСЕК втрачена на 85%, позивач визнаний інвалідом другої групи безстроково. Виходячи з\~викладеного,\~суд вважає\~можливим стягнути\~з відповідача\~на користь\~позивача в\~рахунок \~відшкодування моральної\~шкоди 65000\~грн. з утриманням з цієї суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial