Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

Позивач 24.04.2014 року звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 7 768,94 доларів США, що виникла за кредитним договором №6765723 укладеним 01.09.2008 року та 16004,09 грн. суми штрафів за порушення відповідачем обов'язків щодо поновлення дії договорів. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 01.09.2008 року з відповідачем було укладено кредитний договір №6765723, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 24 240,00 доларів США. Відповідно до п.1.1. кредитного договору, позичальник зобов'язався використовувати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути банку кредит в порядку та строки, обумовлені цим договором. В забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, 01.09.2008 року між позичальником та банком було укладено договір застави транспортного засобу №6841260, посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Лішуновою О.М. та зареєстрований в реєстрі за №721. Проценти за користування кредитом за період часу з моменту видачі кредиту по 22.02.2013 року відповідачем сплачено у повному обсязі, однак починаючи з 01.03.2013 року відповідач повністю припинив виконання взятих на себе зобов'язань щодо сплати процентів за користування кредитом. Таким чином, сума нарахованих та несплачених процентів за кредитним договором за користування кредитом станом на 13.04.2014 року включно складає 844,09 доларів США. Позивач 18.05.2013 року звертався до відповідача з письмовою вигою щодо необхідності погашення кредитної заборгованості, проте кошти повернуті не були. Згідно п.4.3.1 кредитного договору відповідач зобов'язаний протягом дії кредитного договору щорічно, до дати закінчення періоду страхування, за який сплачено страховий платіж, поновлювати дію договорів страхування, укладення яких передбачено кредитним договором, на умовах попередньо погоджених з позивачем, при цьому страхова сума за договорами страхування, що будуть укладатись на новий строк, має бути не меншою, ніж сума поточної заборгованості позичальника за основною сумою кредиту і не меншою дійсної вартості майна на момент укладення таких договорів страхування, а за договорами страхування нерухомого майна - не меншою, ніж його повна (оціночна) вартість, зазначена в договорі забезпечення. На підтвердження виконання умов цього пункту відповідач зобов'язаний до дати закінчення періоду страхування, за який сплачено страховий платіж, надавати банку, як вигодонабувачу, по одному оригінальному примірнику цих договорів страхування, а також документів, що підтверджують сплату страхових платежів в повному обсязі за період, на який було поновлено дію договорів страхування. Таким чином, непогашена заборгованість за сумою штрафу за невиконання умов страхування застави згідно кредитного договору станом на 13.04.2014 року складає 16004,09 грн. Отже, заборгованість відповідача перед позивачем станом на 13.04.2014 року складає 5768,94 + 844,09 = 6613,03 доларів США, 683,93 + 242,40 = 926,33 доларів США та 16004,09 грн. У судовому засіданні 01.04.2015 року представник позивача Васильчиков І.В. позов підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] заперечував щодо наявності підстав для задоволення позову, надавши заяву з квитанціями, які на думку представника відповідача свідчать про відсутність боргу перед банком (а.с. 63-102). Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Пунктом 29 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 01.09.2008 року було укладено кредитний договір №6765723, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 24240,00 доларів США (а.с. 7-9). Відповідно до п.1.1. кредитного договору, позичальник зобов'язався використовувати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути банку кредит в порядку та строки, обумовлені цим договором. Строк користування кредитом встановлений до 01.09.2015 року. Судом встановлено, що позивач повністю виконав свої зобов'язання перед відповідачем за кредитним договором та надав відповідачу грошові кошти, що підтверджується копією меморіального ордеру [NUMBER] від 01.09.2008 року (а.с. 21). Однак, відповідач починаючи з 01.03.2013 року повністю припинив виконання взятих на себе зобов'язань щодо сплати процентів за користування кредитом. Також відповідачем порушено умови договору (п.4.3.1 кредитного договору) згідно яких, відповідач зобов'язаний протягом дії кредитного договору щорічно, до дати закінчення періоду страхування, за який сплачено страховий платіж, поновлювати дію договорів страхування. Уклавши з позивачем зазначений кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності відповідач порушив свої договірні зобов'язання, що призвело до виникнення заборгованості яка станом на 13.04.2014 року складає 5768,94 + 844,09 = 6613,03 доларів США, 683,93 + 242,40 = 926,33 доларів США та 16004,09 грн. (а.с.11-14 - розрахунок заборгованості). Відповідач повідомлявся позивачем про виникнення заборгованості по оплаті передбачених договором платежів, однак, кошти позичальником повернуті не були (а.с. 15-18). Таким чином, враховуючи зазначене та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а отже такими, які слід задовольнити. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сума сплаченого позивачем судового збору у розмірі 1008,22 грн. (а.с. 6). На підставі наведеного та

Outcome: approved