Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

Позивач [PERSON] заявив позов до ПАТ «Банк Форум», [PERSON] про визнання недійсним договору. В своєму позові позивач зазначив, що 20 серпня 2008 року між АКБ «Форум правонаступником якого був ПАТ «Банк Форум» та ним було укладено кредитний договір №0145/08/00-7Му, згідно з умовами якого Банк надав йому кредит на загальну суму 30 000 доларів. 20 серпня 2008 року між АКБ «Форум правонаступником якого був ПАТ «Банк Форум» та ним було укладено договір іпотеки, відповідно до якого в іпотеку банку було передано земельну ділянку площею 1, 490 гектарів, розташованих за адресою [ADDRESS] та незавершений будівництвом житловий будинок готовністю 25%, за адресою [ADDRESS] . Зазначив, що ним було отримано повідомлення про те, що [PERSON] та ПАТ «Банк Форум» уклали договір №732-Ф від 02.10.2017 про відступлення прав вимоги, що підтверджується листом. Також відповідно до цього повідомлення його повідомили про те, що ПАТ Банк Форум та новий кредитор [PERSON] підписали договір про відступлення прав за договором іпотеки. Вказав, що ці договори є недійсними. Зазначив, що уклавши договір відступлення права вимоги за кредитним договором банк отримав фінансування (п. 4.1. договору факторингу) укладаючи вказаний договір набуло право одержання прибутку у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що відступається, і ціною вимоги, що передбачена договором про відступлення права вимоги. Така різниця виразилася в отриманні відповідачем від первісного кредитора таких прав щодо боржника: а) права вимоги на стягнення (отримання) від боржника будь-яких грошових нарахувань та вимог, у тому числі передбачених кредитним договором заходів відповідальності, які виникли у первісного кредитора до боржника до моменту укладення цього договору; б) права вимоги, які випливають з факту неналежного виконання боржником умов кредитного договору, в тому числі право на дострокове стягнення суми кредиту, процентів та інших пов`язаних з цим сум; та права, що передбачені забезпечувальним договором іпотеки щодо звернення стягнення на іпотечне майно - квартиру. Вказав, що це свідчить про те, що оспорюваний договір за своєю юридичною природою (незважаючи на його назву як договір про відступлення права вимоги) є договором факторингу. Цесія (уступка права вимоги) є одним з обов`язкових елементів відносин факторингу. Проте сама по собі назва оспорюваного у даній справі договору не змінює його правової природи. З укладенням договору про відступлення права вимоги відбулася заміна кредитодавця-банку, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу, внаслідок чого даний правочин є недійсним оскільки не відповідає вимогам закону. Позивач зазначає, що за змістом частини першої статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а оспорюваний правочин суперечить наведеним вище приписам цивільного законодавства України щодо суб`єктного складу договору факторингу, то він підлягає визнанню недійсним відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України. Вважає, що оскаржуваний договір про відступлення права вимоги за договором на здійснення кредитних операцій, кредитним договором є по суті договором факторингу, і є недійсним. Оскільки договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки є забезпечувальним договором до договору кредиту він також підлягає визнанню недійсним. Вважаючи свої права порушеними, позивач просить визнати недійсним договір про відступлення (купівлі продажу) прав вимоги №732-Ф від 2 жовтня 2017 року, що уклали ПАТ «Банк ФОРУМ» та [PERSON] в частині щодо відступлення новому кредитору права вимоги за кредитним договором №0145/08/00-ZNv від 20 серпня 2008 року, що укладений між ПАТ «Банк Форум» та [PERSON] . Позивач [PERSON] 22.01.2021 за вх.№4345 подав заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача ПАТ «Банк Форум» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений у порядку, встановленому ст.ст. 128, 130 ЦПК України - судовою повісткою, надісланою рекомендованим листом, про причини неявки суд не повідомив, заперечень суду не надав, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи в його відсутність до суду не надійшло. Згідно із даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено, що юридична особа ПАТ «Банк Форум», ліквідований, про що внесено відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 04.07.2019, №10671110237000829, правонаступник відсутній. Ухвалою Ямпільського районного суду Вінницької області від 20.09.2021 провадження у справі за позовом [PERSON] до ПАТ «Банк Форум», [PERSON] про визнання недійсним договору, в частині позовних вимог до відповідача ПАТ «Банк Форум» - закрито. Відповідач [PERSON] 08.06.2021 за вх.№3672 подав заяву про розгляд справи без його участі. 08.06.2021 за вх.№3671 відповідач [PERSON] подав заяву про застосування строку позовної давності. Зазначив, що02.10.2017 між ПАТ «Банк Форум» та [PERSON] було підписано договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги. Відповідно до договору до нового кредитора переходять всі права належні кредитору щодо права вимоги за кредитним договором №0145/08/00-ZNv від 20 серпня 2008 року. Вказав, що про підписання договору про відступлення права вимоги [PERSON] було достеменно відомо, право вимоги реалізовано ПАТ «Банк Форум» через електронний аукціон, де інформація є публічною. Крім цього, зазначив, що ним, як новим кредитором 05.10.2017 було направлено за адресами вказаними у кредитному договорі повідомлення, яким [PERSON] було повідомлено про зміну кредитора. Також зазначив, що [PERSON] отримав вказане повідомлення, так як сам особисто надав 26.10.2017 відповідь, де підтвердив факт отримання ним повідомлення. Вказав, що датою початку перебігу строку позовної давності можна відраховувати від 26.10.2017, а [PERSON] звернувся до суду тільки 22.01.2021. Просив застосувати позовну давність, яка є підставою для відмови у позові. Заяви, клопотання: заява позивача про витребування доказів; заява відповідача про розгляд справи без його участі; заява відповідача про застосування строку позовної давності; заява відповідача про розгляд справи без його участі. Судом вчинено такі процесуальні дії у справі: передача справи за підсудністю; відкриття провадження у справі, призначення підготовчого судового засідання, витребування доказів; закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду, про що постановлено ухвали окремими документами. Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Із копії кредитного договору №0145/08/00-ZNv від 20 серпня 2008 року встановлено, що між АКБ «Форум» та [PERSON] укладено вказаний договір. Згідно договору банк надав [PERSON] кредит на споживчі цілі у сумі 30000 доларів США 00 центів. Кредитні кошти надані строком по 17.08.2018. За користування кредитними коштами встановлено плата в розмірі 13.5 процентів річних. Забезпеченням повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування та можливої неустойки (штраф, пеня) є Договір іпотеки від 20.08.2008, незавершеним будівництвом житлового будинку, готовністю 25 відсотків, що знаходяться на земельній ділянці загальною площею 0,1490 га. по [ADDRESS] . Договір поруки укладений з [PERSON] . 20.08.2008 [PERSON] подала заяву про те, що вона не заперечує проти отримання її чоловіком кредиту в АКБ «Форум» в сумі 30000 доларів США 00 центів під 13,5 відсотка річних на 120 місяців. Із копії повідомлення від 05.10.2017 встановлено, що 05.10.2017 [PERSON] на адресу [PERSON] та [PERSON] направлено вказане повідомлення, згідно якого [PERSON] повідомив, що ПАТ «Банк ФОРУМ» (Старий кредитор) та [PERSON] (Новий кредитор) 02.10.2017 уклали договір №732-Ф «Про відступлення прав вимоги». Відповідно до даного договору до Нового кредитора переходить права вимоги за їхнім зобов`язанням, яке на сьогоднішній день складає 7 204,26 доларів США. Також разом з Договором було підписано Договір про відступлення прав за договором Іпотеки. З 02 жовтня 2017 року Кредитором [PERSON] за Кредитним договором №0145/08/00- ZNv від 20 серпня 2008 року є Новий кредитор, адреса: [ADDRESS] . Контактний номер телефону: [NUMBER] , тому починаючи з 02.10.2017 всі платежі за вказаним вище договором просив здійснювати на наступні реквізити отримувач: [PERSON] , карта ПАТ КБ «Приват Банк» № [NUMBER] . Із копії договору №732-Ф про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 02.10.2017 встановлено, що ПАТ «Банк Форум» та [PERSON] уклали вказаний договір. Згідно із яким банк відступає шляхом продажу новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, права вимоги банку до позичальника, іпотекодавця, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників за кредитним договором, договором іпотеки та договором поруки з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них. Із копії договору іпотеки від 20.08.2008 встановлено, що [PERSON] уклав із АКБ «Форум» вказаний договір. Цей договір забезпечує виконання зобов`язань, що випливають з кредитного договору №0145/08/00- ZNv від 20 серпня 2008 року. Предметом іпотеки є земельна ділянка загальною площею 0,1490 га., яка розташована по [ADDRESS] , для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3221487001:01:007:0015. Із копії протоколу електронних торгів № UA-EA-2017-09-01-000102-b від 15.09.2017 встановлено, що переможцем електронних торгів є [PERSON] , банком замовником є уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку ПАТ «Банк Форум». Із копії Екселля від 05.10.2017 та копій описів листів встановлено, що на адресу [PERSON] направлено повідомлення про відступлення права вимоги. Із копії повідомлення встановлено, що на адреси [PERSON] та [PERSON] направлено повідомлення про те, що ПАТ «Банк Форум» та [PERSON] 02.10.2017 уклали договір №732-Ф «про відступлення прав вимоги». Відповідно до даного договору до Нового кредитора переходить права вимоги за їхнім зобов`язанням, яке на сьогоднішній день складає 7 204,26 доларів США. Також разом з Договором було підписано Договір про відступлення прав за договором Іпотеки. З 02 жовтня 2017 року Кредитором [PERSON] за Кредитним договором №0145/08/00- ZNv від 20 серпня 2008 року є Новий кредитор, адреса: [ADDRESS] . Контактний номер телефону: [NUMBER] , тому починаючи з 02.10.2017 всі платежі за вказаним вище договором просив здійснювати на наступні реквізити отримувач: [PERSON] , карта ПАТ КБ «Приват Банк» № [NUMBER] . Із копії конверта та повідомлення від 26.10.2017 встановлено, шо [PERSON] на адресу [PERSON] направлено повідомлення, про те, що ним було отримано лист від ПАТ «Банк Форум» (вих..№5935/1.2.2 від 02.10.2017) «Повідомлення про відступлення прав вимоги за кредитним договором та договорами забезпечення», у якому зазначено, що між ПАТ «Банк Форум» та [PERSON] укладено договір №732-Ф про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитним договором №0145/08/00- ZNv від 20 серпня 2008 року та договором іпотеки від 20.08.2008 за №5217. Також отримано лист від 05.10.2017 з реквізитами для платежів за вказаним договором. [PERSON] для подальшої співпраці просив надати підтвердження права здійснення [PERSON] факторингових операцій (надання фінансових послуг) відповідно до законодавства України. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Сторонами не заявлено клопотань про витребування інших доказів, виклик свідків чи призначення судових експертиз, а тому суд розглянув справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України. Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків,передбачених законом. Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 41 Конституції України кожен мас право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інакше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що 20.08.2008 між АКБ «Форум» та [PERSON] було укладено кредитний договір 0145/08/00-ZNv, згідно з яким [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 30000 доларів США строком до 17.08.2018, на споживчі цілі. З метою забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором між АКБ «Форум» та [PERSON] 20.08.2008 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом, предметом іпотеки за яким є нерухоме майно, а саме: земельна ділянка, площею 0,1490 га, розташована по [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3221487001:01:007:0015; незавершений будівництвом житловий будинок, готовністю 25%, розташований по [ADDRESS] . 02.10.2017 між ПАТ «Банк Форум» та [PERSON] було укладено договір №732-Ф про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, згідно із яким [PERSON] набув право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки. Звертаючись до суду з позовом позивач вказує, що договір про відступлення права вимоги за кредитним договором та іпотечним договором є недійсним, оскільки одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг. Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. За змістом статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦК України). Згідно статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 11 вересня 2018 року у справі №909/968/16 (провадження № 12-97гс18), договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Правочин, якому не притаманні перелічені ознаки, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги. Порушення вимог до форми, змісту, суб`єктного складу договору факторингу відповідно до статті 203 ЦК України зумовлює його недійсність. Таким чином, за договором факторингу фактор передає грошові кошти клієнту, за що отримує право вимоги за грошовим зобов`язанням боржника та плату за надані грошові кошти, а клієнт - отримує грошові кошти, за що передає право вимоги до боржника та сплачує плату за отримані кошти. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (стаття 513 Цивільного кодексу України). Оскільки факторинг визначено пунктом 3 частини першої статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитною операцією, вимоги до такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». У цій нормі визначено загальні вимоги які зазвичай ставляться до договорів (назва, реквізити, сторони, права та обов`язки), окрім як необхідність зазначення у ньому розміру фінансового активу, зазначеного у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків, а також підтвердження, клієнту повідомлено наступну інформацію: фінансову послугу, що пропонується надати клієнту, із зазначенням вартості цієї послуги для клієнта, якщо інше не передбачено законами з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг; умови надання додаткових фінансових послуг та їх вартість; порядок сплати податків і зборів за рахунок фізичної особи в результаті отримання фінансової послуги; правові наслідки та порядок здійснення розрахунків з фізичною особою внаслідок дострокового припинення надання фінансової послуги; механізм захисту фінансовою установою прав споживачів та порядок урегулювання спірних питань, що виникають у процесі надання фінансової послуги; реквізити органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг (адреса, номер телефону тощо), а також реквізити органів з питань захисту прав споживачів; розмір винагороди фінансової установи у разі, коли вона пропонує фінансові послуги, що надаються іншими фінансовими установами. Правочин, якому не притаманні перелічені ознаки, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги. Порушення вимог до форми, змісту, суб`єктного складу договору факторингу, відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України, зумовлює його недійсність. З огляду на наведене, факторинг передбачає наявність одночасно трьох обов`язкових умов: первинний кредитор поступається новому кредиторові грошовою вимогою в цілях здобуття фінансування; новий кредитор сплачує первинному кредитору як компенсацію певну грошову суму (фінансування); новий кредитор отримує плату за користування грошовими коштами, наданими первинному кредиторові. Способи визначення доходу нового кредитора можуть бути різними: - знижка з вартості боргу, відсотки, комісійні, їх поєднання. Відсутність цих ознак, при відступленні права вимоги вказують на те, що має місце цесія або договір купівлі-продажу права грошової вимоги (ст. 656 ЦК України). Наведене узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 квітня 2019 року по справі № 591/4552/17 (провадження №61-46099св18) від 27 березня 2019 року по справі №755/5751/17 (провадження № 61-34730св18)від 20 лютого 2019 року по справі №128/639/17, провадження №61-45112св18, Великої палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі №909/968/16. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Частиною 1 статті 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У частині першій статті 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, у ЦК України, як вбачається зі змісту його статей 512, 1077, проведено розмежування правочинів, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: правочини з відступлення права вимоги (цесія) та договори факторингу. Під час розгляду справи судом встановлено, що укладений між ПАТ «Банк Форум» та [PERSON] 02.10.2017 договір відступлення прав вимоги не є договором факторингу, оскільки у правовідносинах сторін відсутні елементи договору факторингу, не встановлено факту фінансування фінансовою установою фізичної особи (клієнта) під відступлення права грошової вимоги, а навпаки, встановлено факт набуття права вимоги фізичною особою на підставі компенсації частини отриманого від права вимоги. Майно (активи) банку або кількох банків (пули активів) може бути реалізоване у такий спосіб: на відкритих торгах (аукціоні); шляхом продажу безпосередньо юридичній або фізичній особі. Продаж майна (активів) банку у спосіб, передбачений цією частиною, може проводитися в електронній формі (на електронних майданчиках) (частина шоста статті 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). Як встановлено судом, продаж майнових прав на відкритих електронних торгах був здійснений уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку ПАТ «Банк Форум». Згідно із частиною першою статті 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. При цьому, відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов`язується або не зобов`язується їх оплатити. Відступлення права за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Цей договір може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обов`язок нового кредитора надати старому кредитору якесь майнове надання замість отриманого права вимоги. У такому випадку на відносини цесії поширюється положення про договір купівлі-продажу, оскільки статтею 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. При відступленні права вимоги до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено законом або договором. Крім того, відповідно до пункту 51 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі №909/968/16, в якій проведено розмежування правочинів, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: правочини з відступлення права вимоги (цесія) та договори факторингу, зазначено, що зі змісту статей 2, 512-518 ЦК України можна зробити висновок, що учасниками цесії можуть бути будь-яка фізична або юридична особа. Відповідний правовий висновок було викладено також у постанові Верховного Суду від 18.12.2018 року, справа №501/2309/16-ц. За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] мав право, як фізична особа, брати участь в електронних торгах. При цьому, укладений спірний договір про відступлення права вимоги від 02.10.2017 відповідає вимогам статей 512, 513, 514 ЦК України та є договором відступлення права вимоги, а не договором факторингу, а отже, відсутні підстави, передбачені статтями 203, 215 ЦК України, для визнання його недійсним з підстав, які заявлені в позові. Будь-яких інших прав та законних інтересів позивача з боку відповідача не порушено, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги від 02.10.2017 задоволенню не підлягають. Подана відповідачем заява про застосування позовної давності, задоволенню не підлягає, виходячи із наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, щоб застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач . Враховуючи те, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено у зв`язку з їх недоведеністю, суд не має підстав для застосування строків позовної давності. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінюючи усі докази, що є у справі, у їх сукупності, суд вважає не доведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог і не має підстави для задоволення позовних вимог. При вирішенні питання щодо судових витрат, суд керується вимогами ст.141 ЦПК України. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, суд не має підстав для присудження судових витрат за рахунок відповідача. Норми права, які застосував суд при вирішенні спору - ст. ст. 203, 215, 328, 267, 626, 628, 509, 1077 ЦК України, ст. 41 Конституції України, висновки, викладені у Постановах ВС від 11.09.2018 у справі №909/968/16, 03.04.2019 у справі №591/4552/17, від 27 березня 2019 року у справі №755/5751/17.

Outcome: dismissed