Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

Позивач [PERSON] 11.03.2019 р. звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просив суд враховуючи уточнення до позову, постановити рішення яким зобов`язати відповідача [PERSON] не чинити позивачу [PERSON] перешкоди брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з його сином, [PERSON] [INFO] , встановити, що батько має право проводити час з дитиною за місцем свого проживання, а також в інших місцях на свій розсуд, при цьому батько самостійно забирає дитину з помешкання матері в 11.00 годині та повертає дитину до місця проживання матері у 09.00 годині у вихідний день, та якщо дитина навчається в дошкільному закладі, батько відводить дитину до закладу зранку у встановлений час початку навчального процесу дошкільним або шкільним закладом, якщо дитина перебувала з батьком вночі. Три рази на тиждень: вівторок, четвер, субота. У період хвороби батько має право безперешкодного відвідування дитини за місцем її фактичного знаходження. Строк спільного відпочинку батька з дитиною не може перевищувати двох тижнів в зимовий час, чотирьох тижнів в літній час. За бажанням мати може бути присутня на спільному відпочинку. Без присутності матері відпочинок тільки на території України. При цьому сторони обов`язково повинні враховувати інтереси та потреби дитини у разі хворобливого стану дитини чи іншої необхідності, викликаної її інтересами, батько має право перенести зустріч з дитиною або залишитись з дитиною за місцем проживання дитини в ночі, які закріплені за батьком якщо дитина знаходиться в хворобливому стані. Сторони можуть, за взаємною письмовою домовленістю, визначити додаткові дні зустрічі для побачення з дитиною, або змінювати їх за взаємною згодою сторін але обов`язково з врахуванням інтересів дитини та без відриву її від навчального процесу, спортивних секцій чи інших заходів. В обґрунтування заявлених вимог вказуючи на те, що 01.10.2016 р. зареєстровано шлюб між ним та відповідачем. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] [INFO] . Відповідно рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07.08.2019 р. шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати разом з відповідачем, однак в добровільному порядку вирішити питання щодо прийняття участі батька в вихованні та спілкуванні з дитиною сторони змоги не мають, як вказує позивач відповідач перешкоджає спілкуванню позивача з дитиною. Позивач звертався до Служби у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації з заявою про визначення способів участі у спілкуванні та вихованні малолітнього сина, проте відповідач на виклики служби не з`являється, під час виходу працівників служби за адресою ймовірного проживання матері з дитиною двері квартири ніхто не відчинив. Позивач звертався до правоохоронних органів з відповідною заявою щодо чинення відповідачем перешкод у спілкуванні батька з малолітньою дитиною, в досудовому порядку вирішити спірні питання не виявляється за можливо, що спонукало позивача звернутись з цим позовом до суду. Відповідно до ухвали судді Святошинського районного суду м.Києва від 14 березня 2019 р. відкрито провадження по справі. Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м.Києва від 24 вересня 2019 р. закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, направив до суду свого представника з належним чином оформленими повноваженнями, тому є можливим розгляд справи в його відсутності. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, та пояснень наданих в судовому засіданні, вказувала суду на те, що в квартирі позивача створені всі належні умови для того щоб дитина могла проживати у нього, особисто він в змозі створити всі умови для достойного відпочинку дитини разом з ним в літній та зимовий період надає в достатній мірі кошти відповідачу на утримання дитини, однак в добровільному порядку вирішити питаня щодо графіку зустрічей батька з дитиною вони змоги не мають. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, пояснила, що дійсно після припинення сімейно-шлюбних стосунків між сторонами, дитина залишилась проживати разом матір`ю, вказувала, що дійсно між нею та позивачем виникають суперечки з приводу часу та тривалості зустрічі батька з дитиною, оскільки відповідач бажає брати дитини тоді коли має бажання. Вказувала на те, що дитина на даний час не досягнула п`яти років, дуже прив`язана до неї емоційно і такий тривалий час перебування без матері негативно впливає на її психоемоційний стан, тому заперечувала щодо вимог позивача про перебування дитини з ним в нічний час доби та тривалий час під час відпочинку, а також зазначала, що в квартирі поззивача жодним чином не створені умови для ночівлі дитини. Представник третьої особи - Служба у справах дітей Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи у його відсутність та ухвалити рішення згідно чинного законодавства. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що з 01.10.2016 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. (а.с.7) Під час шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] ( а.с. 6). На підставі рішення Святошинського районного суду міста Києва від 07.08.2019 року шлюб між сторонами розірвано та прізвище [PERSON] , після розірвання шлюбу, відновлено на дошлюбне « [PERSON] ». Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюються сторонами, між ними дійсно виникають непорозуміння з приводу часу та періоду зустрічей батька з дитиною з цього приводу як батько звертався до служби в справах дітей та правоохоронних органів. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Статтею 153 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини. Згідно приписів ст. 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 Сімейного кодексу України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування, проживаючи окремо від дитини, батько зобов`язаний брати участь у її вихованні, має право на особисте спілкування з дитиною, спір щодо участі у вихованні дитини батька, який проживає окремо від неї, вирішується судом із визначенням способу такої участі, місця та часу їх спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення (ст. ст. 153, 157, 159 Сімейного кодексу України). В судовому засіданні представник позивача наполягала на тому, що з боку відповідача, матері дитини, чиняться перешкоди у спілкуванні позивача з дитиною, оскільки на даний час дитина проживає разом з матір`ю, відповідач має бажання спілкуватись з дитиною та мати можливість проводити час з дитиною без присутності матері, вважає, що його спілкування з дитиною на одинці, без присутності матері, буде більш сприяти його порозумінню з дитиною. На підтвердження заявлених позовних вимог в частині чинення відповідачем перешкод у спілкуванні батька з малолітньою дитиною позивач посилається на порушення своїх прав, як батька, з боку матері дитини, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, враховуючи характер спірних правовідносин, судом встановлено, що в межах даного спору є доведеним порушення прав позивача, як батька, на спілкування з дитиною, про що свідчить його особисте звернення до служби у справах дітей за встановленням вказаного порядку і до суду за захистом цього права. Крім цього, при відсутності відповідного судового рішення позивач фактично позбавлений можливості мати відповідні докази, оскільки не має права звернення до виконавчої служби з питання контролю за додержанням відповідачем умов вказаного рішення. Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що між сторонами у справі виникли непорозуміння, які носять особистий характер, у зв`язку з даними обставинами загострились взаємовідносин між сторонами, така ситуація в їх особистих відносинах не дає можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення порядку спілкування з дітьми, який мав би влаштовувати кожну із сторін по справі, що зумовлює вирішення даного питання в судовому порядку, в межах заявлених позовних вимог, оскільки саме такий спосіб захистити право на спілкування та виховання дитини визначений сімейним законодавством у разі порушення його з боку іншого з батьків дитини. Як встановлено ч. 1,2 ст. 159 Сімейного кодексу України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Зважаючи на викладене, суд, з урахуванням інтересів дитини, її віку, поведінки батьків, між якими немає порозуміння, що може негативно вплинути на розвиток дитини, психічний та фізичний стан малолітньої дитини, вважає за можливе визначити позивачу, як спосіб участі у спілкуванні та вихованні зустрічі з дитиною кожного вівторку та четверга з 17.00 год до 21.00 год., кожної 1 та 3 суботи з 12 год. дня до 12 год. неділі до 20 грудня 2023 р. за місцем проживання матері та дитини за адресою: [ADDRESS] , а в подальщому за місцем проживання батька без присутності матері, одного тижня взимку та два тижні влітку до 2023 р. в присутності матері, а надалі без неї. Як передбачено ч.2 ст. 18 Сімейного кодексу України, суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема: встановлення правовідношення; примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку; припинення правовідношення, а також його анулювання; припинення дій, які порушують сімейні права; відновлення правовідношення, яке існувало до порушення права; відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якщо це передбачено цим Кодексом або договором; зміна правовідношення; визнання незаконним рішень, дій чи бездіяльність органів державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб. Враховуючи, що між сторонами у справі, в межах даного спору, виникли відносини, які регулюються сімейним законодавством України, при цьому позивачем визначено спосіб захисту порушеного права шляхом визначення порядку спілкування з малолітньою дитиною, тому за наявності встановлених судом обставин, які підтверджують порушення прав позивача, як батька, на вільне спілкування з малолітньою дитиною та прийняття участі у її вихованні, є підстави для вирішення питання про відновлення порушених прав батька шляхом зобов`язання відповідача не чинити перешкод позивачу у спілкуванні з малолітньою дитиною в межах визначеного рішенням суду графіку спілкування батька з дитиною. Відповідно до ст.2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статі 5 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково, ухвалюючи рішення суд визначає спосіб участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дитиною [PERSON] , [INFO] шляхом встановлення днів зустрічей батька з дитиною: кожного вівторку та четверга з 17.00 год до 21.00 год., кожної 1 та 3 суботи з 12 год. дня до 12 год. неділі до 20 грудня 2023 р. за місцем проживання матері та дитини за адресою: [ADDRESS] , а в подальщому за місцем проживання батька без присутності матері, одного тижня взимку та два тижні влітку до 2023 р. в присутності матері, а надалі без неї. Враховуючи викладене та

Outcome: partial