Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

Позивач 26.08.2015 р. звернувся в суд з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком та стягнення аліментів на утримання дітей. Ухвалою суду від 21.09.2015 р. до участі в розгляді справи залучено орган опіки та піклування Тисменицької РДА в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача. Заявлені вимоги обґрунтовував тим, що сімейне життя з відповідачкою не склалось у звязку з тим, що у них різні погляди на сімейне життя, у вирішенні сімейних проблем не можуть дійти спільної згоди. Між ними протягом останнього року спільного життя постійно виникали сварки, конфлікти, дружина почала пропадати з дому, а 29.05.2015 р. вона пішла з дому, залишивши його і дітей, і з того часу в сімю не поверталась. Вважає примирення та збереження шлюбу неможливими, тому просив шлюб розірвати, визначити місце проживання двох малолітніх синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з ним та стягнути з відповідачки аліменти на утримання дітей у розмірі по 1500 грн. на кожну дитину щомісячно. Позивач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Відповідачка, яка була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи за адресою свого місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, повторно не зявилася в судове засідання, від неї не надійшло повідомлення про причини неявки, у звязку з чим суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи у судовому засіданні пояснила, що комісія з питань захисту прав дитини Тисменицької РДА на засіданні 20.11.2015 р. розглянула питання про визначення місця проживання малолітніх дітей сторін та вирішила вважати за доцільне визначити місце проживання дітей з батьком. Вислухавши пояснення позивача, представника третьої особи, показання свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 17 квітня 2001 р., у шлюбі народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], які на даний час є малолітніми. Стосунки, що склались між сторонами, виключають можливість збереження шлюбу. За таких обставин, коли подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, інтересам малолітніх дітей сторін, що мають істотне значення, шлюб слід розірвати. З огляду на те, що відповідачка не зявилася в судове засідання та не висловила свою думку щодо зміни прізвища, суд дане питання не вирішує. Судом встановлено, що з 29 травня 2015 р., коли відповідачка покинула сімю, малолітні діти сторін проживають з батьком, який займається їх вихованням та утриманням, опікується їх навчанням. Відповідно до положень ст.18 Конвеції ООН про права дитини проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, предметом основного піклування батьків є найкращі інтереси дитини. Вказаний принцип покладений в основу Закону України «Про охорону дитинства», ч.3 ст.11 якого встановлює, що предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. При цьому суд керується принципами, закладеними у Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р., згідно принципу 6 якої дитина для повного і гармонійного розвитку своєї особистості потребує любові і розуміння; малолітня дитина не повинна бути розлучена зі своєю матірю, крім тих випадків, коли наявні виключні обставини; принципом 7 передбачено, що найкраще забезпечення інтересів дитини у реалізації її права на отримання освіти повинно бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання, перш за все для батьків. Суд враховує рішення комісії з питань захисту прав дитини Тисменицької РДА від 20.11.2015 р., яка вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей сторін з батьком. У відповідності з вимогами ст.171 СК України суд враховує думку старшого сина сторін [PERSON], який пояснив у судовому засіданні, що він та його молодший брат живуть з батьком після того, як мама їх покинула, що він хоче жити з батьком. При вирішенні даного спору суд бере до уваги ставлення кожного з батьків до виконання своїх батьківських обовязків, зокрема, ту обставину, що позивачка покинула дітей і вже більше шести місяців ними не цікавиться, вважаючи більш відповідальною позицію позивача у забезпеченні найкращих інтересів своїх дітей, вік дітей, особисту прихильність дітей до кожного з батьків. З урахуванням викладеного, виходячи з інтересів малолітніх дітей сторін, суд вважає за доцільне визначити місце їх проживання з батьком. Судом встановлено, що відповідачка не надає матеріального утримання дітям. У відповідності з вимогами ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дітей сторін, зокрема те, що діти здорові, знаходяться на утриманні батька. Суд також враховує стан здоровя відповідачки, що є задовільним, та матеріальне становище відповідачки, розмір доходу якої невідомий, інших дітей та непрацездатних утриманців не має. З огляду на викладене суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної вимоги про стягнення аліментів. На підставі наведеного, відповідно до ст.18 Конвеції ООН про права дитини від 20.11.1989 р, ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 р., ст.ст. 110, 112, 160, 161, 180, 182, 184 СК України, ст.ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: partial