Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

Позивач [PERSON] 20 червня 2018 року предявила до суду позов до відповідача [PERSON] про визнання його таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що є одноосібним власником спірної квартири . 31 серпня 1994 року у вказаному помешканні зареєстрований її син відповідач по справі [PERSON] . Однак, понад п»ять років, відповідач не проживає у квартирі, без поважних причин, його речі та майно там відсутні, участі в оплаті комунальних послуг та утриманні помешкання він не приймає. При цьому, зареєстрована адреса місця проживання відповідача у вказаній квартирі порушує її (позивача) права як власника житла, у звязку із чим, вона змушена звернутися до суду зі вказаним позовом. Ухвалою судді від 25 червня 2018 року було відкрите провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням та справа призначена до судового засідання за правилами спрощеного позовного провадження на 03 вересня 2018 року . Позивач [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала та просила задоволити їх у повному обсязі. Вказала, що відповідач [PERSON], її син, понад 5 років , не проживає у [ADDRESS], хоча ніхто не чинить йому перешкод у цьому . Не заперечила проти заочного розгляду справи. Представник позивача адвокат [PERSON] повістю підтримала таку позицію позивача [PERSON] Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи за адресою його місця проживання зареєстрованою у встановленому законом порядку, повторно до суду не з'явився, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позовну заяву не подавав. За вказаних обставин, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення в порядку ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Свідок [PERSON] , сусідка позивача, проживає у [ADDRESS] , у судовому засіданні підтвердила, що знайома із відповідачем, часто заходить до позивачки [PERSON] додому , ствердила ,що понад п»ять років відповідач [PERSON], син позивача, у квартирі належній [PERSON] не проживає, хоча ніхто не чинить йому перешкод у цьому. Свідок [PERSON] у судовому засіданні вказала, що впродовж тривалого часу знайома із позивачкою, оскільки проживає у квартирі [NUMBER], також знає відповідача. Підтвердила, що понад 5 років відповідач [PERSON] не проживає у належній [PERSON] квартирі по [ADDRESS] та не приймає участі у сплаті комунальних послуг . Судом встановлено наступні обставини: Згідно із Свідоцтвом на право власності [NUMBER] , виданим 06 березня 1994 року виконавчим комітетом Тернопільської міської ради народних депутатів - посвідчено, що квартира № [ADDRESS] належить на праві особистої власності позивачу [PERSON] , свідоцтво видано на підставі розпорядження міської адміністрації Тернопільської міської ради народних депутатів № 814 від 22 вересня 1993 року. Відповідно до реєстрового напису на документі про право особистої власності - зазначена у свідоцтві квартира № [ADDRESS] у Тернопільському міському бюро технічної інвентаризації за номером 3551 і по праву особистої власності належить [PERSON] . Як убачається із витягу з Будинкової книги для прописки громадян, проживаючих за адресою: квартира [ADDRESS] з 31 серпня 1994 року зареєстрований також відповідач [PERSON], [INFO], син позивачки [PERSON] . Відповідно із довідкою за № 170, виданою 18 червня 2018 року приватним підприємством «Вікторія -М» , станом на вказану дату по [ADDRESS] зареєстровані : позивач [PERSON] - власник квартири, її син - відповідач [PERSON]; [PERSON], дочка та [PERSON], чоловік. Актом за № 52 ( із долученими додатками : копіями паспортів громадян України та письмовими поясненнями [PERSON], [PERSON], [PERSON]) , складеним 19 червня 2018 року комісією приватного підприємства «Вікторія-М», в складі: майстрів дільниць [PERSON], [PERSON], [PERSON], стверджується, що громадянин [PERSON] зареєстрований але не проживає у [ADDRESS] із 2013 року, що підтверджують свідки-сусіди: [PERSON] ( [ADDRESS]), [PERSON] ([ADDRESS]), [PERSON] ( [ADDRESS]) . Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Так, вимогами частини 1 статті 319 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.2 ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. При цьому таких домовленостей сторони не мали . Судом установлено, що відповідач [PERSON] , будучи зареєстрованим у [ADDRESS] , понад п»ять років не проживає у вказаному житлі, його речі та майно там відсутні, участі в оплаті комунальних послуг відповідач не приймає. Жодних належних та допустимих доказів на спростування зазначених обставин стороною відповідача суду не надано. За таких обставин, суд приходить до висновку, що в даному випадку мають місце порушення прав позивача, а тому позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] особою, що втратила право на користування жилим приміщенням квартирою № [ADDRESS] підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати в розмірі 704,80 гривень сплаченого судового збору при зверненні до суду із позовною заявою. На підставі наведеного та

Outcome: approved