Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника за довіреністю [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі свідоцтва про право\~ на спадщину за заповітом вона є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . В належному їй будинку зареєстроване місце проживання її, [PERSON] , та її пасинка [PERSON] . [PERSON] фактично в будинку за місцем реєстрації не проживає понад 20 років без поважних причин, спільним побутом вони не пов`язані, його особисті речі в будинку відсутні, участі в утриманні житла не приймає, однак не бажає добровільно знятись з місця реєстрації в будинку, чим порушуються її (позивача) права як власника. Жодних перешкод відповідачу у користуванні житлом вона не чинила. Враховуючи викладене, позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Позивач та її представник, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання (а.с.25, 27), до суду не з`явились. Представник позивача [PERSON] надала заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивача, позов підтримують та просять його задовольнити (а.с.28). Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. З урахуванням зазначеного положення ЦПК України та клопотання представника позивача суд вирішив можливим розглянути справу у відсутність позивача та її представника. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання\~ (а.с. 26), в судове засідання не з`явився без повідомлення причин неявки, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши наявні в справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 5 червня 2019 року, виданого приватним нотаріусом Кролевецького районного нотаріального округу Сумської області Солопун М.І. та зареєстрованого в реєстрі за №498, є власником житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.10, 11, 12). Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Кролевецької міської ради Сумської області від 17.07.2019 року №933, в будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , 1944 року народження, та [PERSON] , 1975 року народження (а.с.17). Зазначене також підтверджуються записами в будинковій книзі для прописки громадян, що проживають в буд. [ADDRESS] , згідно яких [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Кролевецьким РВ УМВС України в Сумській області 17.05.2012 року, зареєстрований за вказаною адресою з 08.05.1996 року (а.с.13-16). За змістом позовної заяви відповідач [PERSON] , який є пасинком позивача [PERSON] , за зареєстрованим місцем проживання у [ADDRESS] не проживає більше року, його особисті речі в будинку відсутні, участі в утриманні житла він не приймає. Факт тривалого не проживання відповідача за вказаною адресою підтверджується довідкою, підписаною головою вуличного комітету Ніколаєнко Л.В. та сусідами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , засвідченою секретарем Кролевецької міської ради Сумської області О.В.Рекухою, від 23.07.2019 року, з якої вбачається, що [PERSON] , [INFO] , за зареєстрованим місце проживання у будинку [ADDRESS] фактично не проживає понад двадцять років\~ (а.с.18). Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до статті 1 Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу норм ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно із частинами 1, 2 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , який є пасинком позивача [PERSON] , за зареєстрованим місцем проживання у [ADDRESS] не проживає більше року без поважних причин, тобто житлом не користується, участі в утриманні будинку не приймає. Поважних причин непроживання відповідача більше одного року за вказаною адресою судом не встановлено, як і не встановлено, що між позивачем і відповідачем була домовленість про збереження за останніми права користування спірним житловим приміщенням, не встановлено, що відповідач оспорював виселення із житла, звертався до правоохоронних органів з заявою на неправомірні дії позивача чи членів її сім`ї щодо перешкоди користування житловим приміщенням, тобто не надав суду доказів, що покинув житло проти його справжньої волі. Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. Сторонам надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані їм законом, в тому числі надати докази. На відповідача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести відповідно до вимог ст.ст.12, 13 ЦПК України за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст.78-80 ЦПК України, протилежне, на що позивач посилається як на підставу своїх вимог. Відповідач взагалі не надав заперечень проти позову та доказів. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути серед інших і припинення дії, яка порушує право, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Обраний позивачем спосіб захисту свого права шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користуватись житловим приміщенням, не суперечить положенням статті 391 та ч. 2 ст. 16 ЦК України. Виходячи з вимог ст. 321 ЦК України, ст. 5 ЦПК України суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком [ADDRESS] . Рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням, є підставою для зняття цієї особи з реєстрації у відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. № 1382-ІV. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved