Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

Позивач 13 вересня 2017 року звернувся до Пологівського районного суду Запорізької області із зазначеним позовом. В обґрунтування свої позовних вимог [PERSON] зазначив, що його мати [PERSON] 17 травня 2000 року склала заповіт, яким на випадок своєї смерті заповіла йому, [PERSON], земельний та майновий пай. На час складання заповіту державний акт на земельну ділянку не був виготовлений на імя його, позивача, матері. Державний акт на земельну ділянку і сертифікат на майновий пай на імя [PERSON] були видані відповідно 28 березня 2001 року і 25 вересня 2001 року, але [PERSON] не внесла зміни до складеного нею заповіту. 10 січня 2015 року [PERSON] померла. У нотаріальній конторі, куди позивач звернувся для оформлення спадщини, йому відмовили у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки [PERSON] заповіла йому «земельний та майновий пай», а не земельну ділянку площею 3,13 га, яка розташована на території Пологівської сільської ради і цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, і майновий пай у КСП «Україна» на суму 3086368,51 грн. На теперішній час внести відповідні зміни до заповіту не видається можливим, у звязку з тим, що спадкодавець померла. Проте, на думку позивача, воля заповідача полягала у заповіданні йому саме земельної ділянки площею 3,13 га, розташованої на території Пологівської сільської ради і цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії II-ЗП № 037941, виданого 28 березня 2001 року головою Пологівської сільської ради народних депутатів, а також майнового паю у КСП «Україна» на суму 3086368,51 грн. Тому позивач просить постановити судове рішення, яким здійснити тлумачення заповіту [PERSON], посвідченого секретарем виконавчого комітету Пологівської сільської ради Пологівського району Запорізької області 17 травня 2000 року за реєстровим номером 122. Про місце, дату і час розгляду справи особи, які беруть участь у справі, повідомлені належним чином (а.с.23-25). У судове засідання позивач не явився, надав суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути в його відсутності. Свої позовні вимоги підтримав, просить задовольнити їх у повному обсязі (а.с.28). За підписом сільського голови Пологівської сільської ради до суду надійшла письмова заява, в якій зазначено, що Пологівська сільська рада Пологівського району Запорізької області не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON], справу просять розглянути за відсутності представника сільської ради (а.с.27). Приватний нотаріус Пологівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] як третя особа у судове засідання не явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову [PERSON] заперечень не має (а.с.26). У звязку із заявами осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх відсутності, на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України справа розглядається без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, беручи до уваги наполягання позивача на задоволенні позову, визнання позову відповідачем та третьою особою, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 10 січня 2015 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖС №314498, виданого 13 січня 2015 року виконавчим комітетом Пологівської сільської ради Пологівського району Запорізької області (а.с.5). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 3,13 га, розташована на території Пологівської сільської ради Пологівського району Запорізької області, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказана земельна ділянка належала спадкодавиці на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії II-ЗП № 037041, виданого головою Пологівської сільської Ради народних депутатів 28 березня 2001 року на підставі рішення Пологівської сільської Ради народних депутатів від 12 березня 2001 року №25 (а.с.8). Також до складу спадщини входить право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства в сумі 3086368,51 грн., що підтверджується копією свідоцтва (майнового сертифікату) серії ЗП №06078, виданого на імя [PERSON] головою Пологівської сільської ради 25 вересня 2001 року в тому, що [PERSON] має право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства «Україна», розташованого у с.Пологи по вул.Леніна,184, на зазначену суму (а.с.9). За життя [PERSON] було складено заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Пологівської сільської ради Пологівського району Запорізької області 17 травня 2000 року за реєстровим номером 122. Заповіт за даними сільської ради не змінювався і не скасовувався (а.с.6). Як вбачається із наявної у матеріалах справи копії вказаного заповіту, на випадок своєї смерті [PERSON] зробила таке розпорядження (дослівно): «Земельний та майновий пай заповідаю [PERSON]». Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Позивач звертався до нотаріуса щодо оформлення права власності на спадкове майно. Відповідно до наявної у матеріалах справи копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11 вересня 2017 року №837/02-31, приватний нотаріус Пологівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право власності на спадкову земельну ділянку площею 3,13 га і майновий пай, оскільки заповіт [PERSON] не містить ознак, за якими можна визначити спадкове майно (а.с.13). Відповідно до ч.1 ст.126 ЗК України, в редакції, чинній на час видачі [PERSON] державного акту на право приатнрої власності на землю, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Згідно зі ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Відповідно до ст.213 ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Із матеріалів справи вбачається, що після складання заповіту [PERSON] реалізувала своє право на отримання у власність земельної ділянки, отримавши у власність земельну ділянку площею 3,13 га, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Пологівської сільської ради Пологівського району Запорізької області. Крім того, [PERSON] отримала після складання заповіту майновий сертифікат на право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Україна», розташованого у с.Пологи, в сумі 3086368,51 грн. Судом встановлено, що за життя спадкодавець [PERSON] не внесла зміни до складеного нею заповіту і не скасувала його. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що спадкодавець [PERSON], заповідаючи у заповіті, посвідченому посадовою особою виконкому Пологівської сільської ради Пологівського району Запорізької області 17 травня 2000 року та зареєстрованому в реєстрі за №122, належні їй земельний та майновий паї, фактично реалізувала свою волю на передачу у спадок [PERSON] земельної ділянки площею 3,13 га, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Пологівської сільської ради Пологівського району Запорізької області, а також майнового паю члена колективного сільськогосподарського підприємства «Україна», розташованого у с.Пологи Пологівського району Запорізької області, в сумі 3086368,51 грн. У зв'язку з цим суд приходить до висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved