Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 04 листопада 2015 року звернувся до Кодимського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові вказав, що шлюб з відповідачем [PERSON] він уклав 12 січня 2007 року у виконавчому комітеті Олексіївської сільської ради Кодимського району Одеської області, про що зроблений відповідний актовий запис №1. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відносини з відповідачем не склалися, взагалі припинилися через відсутність між ними взаємоповаги, взаєморозуміння та будь-яких почуттів. На протязі останнього часу сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Сторони проживають окремо. З цих підстав просив шлюб розірвати. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги позивача, посилаючись на обставини, викладені в позові, та наполягав на розірванні шлюбу. Відповідач в судовому засіданні 21 грудня 2015 року позов не визнала та просила надати строк на примирення, після закінчення якого підтвердила відсутність примирення з відповідачем, проти розірвання шлюбу не заперечувала. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши надані сторонами письмові докази, вважає можливим позов задовольнити з таких підстав. Частиною першою статті 38 ЦПК України встановлено, що сторона у справі має право приймати участь у розгляді справи судом особисто або через свого представника. Документи, що посвідчують повноваження представників, мають відповідати положенням статті 42 ЦПК України. У зв'язку з цим, повноваження представника позивача [PERSON] - Мартинюка Юрія Михайловича, підтверджені витягом з угоди про надання правової допомоги № ОД-089201 та ордером адвоката серії ОД №089201, а відтак - є належними. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, укладеному та зареєстрованому 12 січня 2007 року у виконавчому комітеті Олексіївської сільської ради Кодимського району Одеської області, про що зроблений відповідний актовий запис №1, що, крім пояснень представника позивача та відповідача, підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER], повторно виданим 28 жовтня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області. Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Судом на підставі пояснень представника позивача та відповідача встановлено, що відносини між сторонами не склалися, вони між собою не спілкуються, не підтримують ніяких відносин, фактично сімейні відносини між сторонами відсутні. Сторони не мають бажання зберегти сім'ю та перебувати у шлюбі надалі через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, втрату почуттів. Позивач створила нову сім»ю. Відповідно до ст. 111 СК України суд повинен вжити заходів щодо примирення подружжя. Судом було надано сторонам строк для примирення тривалістю два місяці, після закінчення якого представник позивач пояснив, що примирення між сторонами не відбулося. Відповідач в судовому засіданні, після закінчення наданого для примирення терміну, підтвердила відсутність примирення з позивачем. Згідно із ст.24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч.3 та 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу є неможливим і таким, що суперечитиме інтересам сторін. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Згідно ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст.112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через відсутність між ними взаємоповаги, взаєморозуміння та будь-яких почуттів, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено. Стосовно визначення місця проживання малолітніх дітей, суд приходить до такого висновку. Сторони погодили що діти будуть проживати з відповідачем. Такий спосіб вирішення спору не суперечить закону, не порушує законних інтересів сторін та дітей, оскільки згідно п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», №11 від 21 грудня 2007 року, при вирішенні питання про те, з ким із батьків, які проживають окремо, буде проживати неповнолітня дитина, суд, виходячи з положень про рівність прав та обов'язків батьків щодо дитини, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітньої дитини, при цьому, суд враховує хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved