Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

Позивач [PERSON] 23.07.2021 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на дитину та дружину. В обгрунтування позову посилається на те, що вона з 2019 року перебувала із [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах. [INFO] у них народилася донька [PERSON] 05.05.2020 року вона із відповідачем [PERSON] зареєстрували шлюб. [INFO] у них народилася донька [PERSON] . Зазначає, що на даний час подружні стосунки із чоловіком не підтримує, проживає окремо. Після припинення спільного проживання їх діти проживають біля неї та знаходяться на її утриманні. Відповідач добровільно допомоги на утримання не надає, тому звернулася до суду і просить суд постановити рішення про стягнення із відповідача на її користь аліменти для утримання дітей в розмірі 1/3 частини заробітку відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімумум для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дітьми повноліття. Крім того просить суд постановити рішення, яким стягувати з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/12 частини заробітку відповідача щомісячно і до досягнення дочкою [PERSON] , [INFO] трьохрічного віку. Позивач зазначає, що відповідач працевлаштований, аліменти нікому не платить, стягнень по виконавчих документах з нього не проводиться, здоровий за станом здоров`я, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків на утриманні не має. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила їх задовольнити, а також просила стягнути із відповідача на користь позивача судові витрати по справі на підставі поданих нею документів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся судовою повісткою, причини неявки суду не вказав, заяви про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву до суду від нього не надходило, а тому справу, зі згоди предсьавника позивача розглянуто в порядку заочного розгляду на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Відповідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється у відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судом встановлено, що сторони з 2019 року перебували у фактичних шлюбних відносинах. [INFO] у сторін народилася донька [PERSON] , що вбачається із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.05.2020 року (а.с.9). 05.05.2020 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Кадубовецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.8). Від спільного проживання в шлюбі народилася донька [PERSON] , [INFO] , наведене вбачається із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.06.2021 року (а.с.10). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Утримання дитини є рівним обов`язком як матері, так і батька. Судом встановлено, що до складу сім`ї позивача [PERSON] входить - дочка [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , які проживають біля неї та перебувають на її утриманні, що вбачається із довідки виданої Кадубовецькою сільською радою Чернівецького району Чернівецької області за №59 від 01.07.2021 року (а.с.11). У відповідача відсутні інші діти, офіційно працевлаштований в Головному управлінні Національної поліції в Чернівецькій області, займаючи посаду співробітника із заробітною платою 12 985 грн, що вбачається із довідки №131 від 13.07.2021 року виданої Головним упралінням Національної поліції в Чернівекцькій області (а.с.16). У відповідності з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При призначенні аліментів суд також враховує, матеріальне становище та стан здоров`я дітей. Таким чином суд, врахувавши вимоги статті 182 СК України та інші обставини, що мають істотне значення вважає, що без погіршення матеріального становища відповідача, на користь позивача з відповідача необхідно стягувати аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімумум для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви 23.07.2021 року і до досягнення дітьми повноліття. Вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання дружини по досягненню дитиною віку трьох років, слід зазначити про наступне. Відповідно до ст. 12, частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, що передбачено ч.1 ст.76 ЦПК України. Статтею 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Зміст вказаної норми закону зводиться до того, що у дружини виникає право на отримання аліментів за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: перебування у зареєстрованому шлюбі з чоловіком, проживання разом із їх спільною дитиною, яка не досягла трьох років, та наявність у чоловіка достатніх коштів на надання матеріальної допомоги (аліментів). Отже, за змістом вищевказаної норми права, можливість отримання аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина до досягнення нею трьох років, виникає за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу. Такий правовий висновок, вказаний і Верховним Судом в постанові від 27 травня 2020 року (справа № 712/4702/19; провождения № 61-929св20) у постанові від 12 листопада 2018 року у справі № 202/712/17 (провадження № 61-28943св18), які є обов`язковими для врахування всіма судами України. В судовому засіданні встановлено, що позивач здійснює догляд за дитиною, якій менше трьох років, а тому немає змоги працювати, щоб утримувати дитину та себе. Відповідач є особою працездатного віку, офіцйно працевлаштований, інших дітей немає, стан здоров`я його задовільний, а тому суд вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на дружину до досягнення дочкою [PERSON] , [INFO] , трьохрічного віку. Згідно ч. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Вирішуючи питання наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених нею у справі витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу ). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах`витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Як вбачається з матеріалів справи професійна правнича допомога у даній справі надавалася позивачу адвокатом Гірчак Н.А. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 30.11.2006 № 8/2, ордер серії СЕ №1025018 від 23.07.2021 (а.с.21,22). Згідно з Актом приймання передачі виконаних робіт з надання професійної правничої допомоги та Договору про надання правової допомоги №12 від 06.07.2021 року загальна тривалість часу, протягом якого здійснювалася правова допомога клієнту у формі надання послуг, становить 4 години 30 хвилин, відповідно загальна вартість наданих послуг, становить 5000,00 грн. Задовольняючи вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн., суд виходить з того, що представником позивача надано детальний розрахунок стосовно наданих юридичних послуг відповідно до умов укладеного договору про надання правничої допомоги, а стороною відповідача, в свою чергу, не надано доказів, які б спростовували, що зазначені стороною позивача витрати не є співмірними зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами, часом, витраченим адвокатом на їх виконання, обсягом наданих послуг, ціною позову або значенням справи для сторін. Крім того за правилами ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, від сплати якого звільнена позивач, в розмірі, передбаченому ст.4 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, ст. 110, 112-115 СК України, ст.ст.. 180, 181, 182, 184, 191,

Outcome: approved