Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-25 00:00:00

Позивач [PERSON] 25.03.2019 року звернулася у суд з позовною заявою, в якій просить позбавити батьківських прав відповідача - [PERSON] , [INFO] , відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а також стягувати із відповідача [PERSON] у її користь аліменти на неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі - у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду, і до досягнення ним повноліття. Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області від 11.04.2019 року, після отримання судом інформації про місце проживання (перебування) відповідача, який не є підприємцем, вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого засідання. Ухвалою підготовчого судового засідання у справі від 03.05.2019 року підготовче провадження закрито, а справу призначено до розгляду по суті. Розгляд справи по суті відбувся 26.06.2019 року. Позов обґрунтовано тим, що з відповідачем позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з 03.11.2012 року по 01.10.2014 року. [INFO] у сторін народився син - [PERSON] .. Позивач зазначає, що з часу розірвання шлюбу і по цей час відповідач не бачив сина, не приймає жодної участі у його вихованні, не вчиняє жодних дій щодо його фінансової підтримки. Відповідач систематично ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а саме не піклується про фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя свого сина. Позивач стверджує, що усі питання щодо виховання сина вирішуються нею самостійно без участі та пітримки з боку відповідача, дитина знаходиться на повному її утриманні. Просить на підставі ст. ст. 164, 166, 180-182 СК України позов задовольнити. У судовому засіданні належно уповноважений представник позивача - адвокат Сопотух В.В. позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, наведених у ньому. Відповідач двічі 03.05.2019 року та 26.06.2019 року у підготовче та судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, заяв про розгляд справи у його відсутності, про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідач відзив на позовну заяву у строк, встановлений ЦПК України, до суду не подав, а тому відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У зв`язку із встановленням обставин, визначених ст. 280 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд даної справи. Третя особа - Служба у справах дітей Дрогобицької районної державної адміністрації Львівської області, явку належним чином уповноваженого представника у судове засідання не забезпечила, однак надіслала на адресу суду письмове клопотання вх. № 1875 від 23.04.2019 року про розгляд справи у відсутності представника, а також надіслала належно засвідчені копії документів за розглядом заяви [PERSON] про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Сколівської районної державної адміністрації Львівської області - Коциба Р.Б. позов підтримав, ввжає його підставним та обґрунтованим. Розглянувши матеріали справи, заслухавши присутніх учасників справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та роз`яснень, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідач - [PERSON] , [INFO] є батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Росохацькою сільською радою Сколівського району Львівської області 20.03.2013 року. Матір`ю [PERSON] записана позивач - [PERSON] .. Згідно з висновком Комісії з питань захисту прав дитини Дрогобицької районної державної адміністрації Львівської області від 24.09.2018 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON] , [INFO] , комісія вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] (Львівська область, Сколівський район , с. Росохач ) відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані займатися вихованням дитини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України). Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 47 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України», п. 49 рішення у справі «Хант проти України»). Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і, до того ж, є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (п. 50 рішення Європейського суду у справі «Хант проти України»). Суд враховує, що процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (ст. ст. 164-167 СК України). Зокрема, відповідно до ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа позбавлена батьківський прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судовому засіданні встановлено, що відповідач протягом тривалого часу з сином не спілкується, матеріально його не утримує, заходів до спілкування та турботи не приймає. Встановлено й те, що вихованням та утриманням неповнолітнього [PERSON] займається його мама - позивач у справі. Проте, держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (п. 52 згаданого вище рішення Європейського суду у справі «Савіни проти України»). Разом з тим, у судовому засіданні не встановлено наявності у відповідача реальних і об`єктивних перешкод для спілкування з дитиною при його бажанні. Відповідач не вживав заходів для забезпечення своєї участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, не звертався у правоохоронні органи для встановлення її місця проживання, до органу опіки та піклування чи до суду з вимогами про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення порядку такого спілкування. Відповідач не звертався також до матері дитини з пропозицією надання дитині матеріальної допомоги. Такі обставини свідчать про його не бажання брати участь у вихованні сина. Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх у сукупності суд вважає, що відповідача, який без поважних на те причин не виявляє щодо власної дитини батьківського піклування, свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не цікавиться її розвитком, здоров`ям, життям та потребами, слід позбавити батьківських прав та стягувати на користь позивача аліменти на сина. У зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені нею та документально підтвердження судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті судового збору за подання позову до суду у розмірі 768 грн. 40 коп. (квитанція № 0.0.1296199863.1 від 15.03.2019 року).

Outcome: approved