Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

Позивач [PERSON] 15 березня 2016 року звернулась до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до Загнітківської сільської ради Кодимського району Одеської області про визнання в порядку спадкування за законом права приватної власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті її баби [PERSON]. В позовній заяві позивач вказала, що 09 липня 1997 року померла її баба [PERSON], після смерті якої залишилась спадщина у вигляді земельної частки (паю) із земель Загнітківської сільської ради Кодимського району Одеської області. Вона є спадкоємцем спадщини померлої баби за законом, у поновлений судом строк звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини померлої, однак нотаріус відмовила у видачі цього свідоцтва у звязку з відсутністю оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай), який втрачено. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] (адвокат, діє відповідно угоди про надання правової допомоги та ордера адвоката) позов підтримав та просив його задовольнити, оскільки позивач внаслідок відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину позбавлена можливості оформити спадщину померлої. Представник відповідача Загнітківської сільської ради Кодимського району Одеської області в судове засідання не прибув, попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без нього. Позов визнав (заява №02-16/120 від 24 березня 2016 року). Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У звязку з цим суд вважає можливим розглянути зазначену цивільну справу без участі представника відповідача, тому суд вважає можливим розглянути вказану цивільну справу без участі представника відповідача. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані сторонами письмові докази, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін та інших осіб, відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України вважає можливим позов задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що 09 липня 1997 року померла баба позивача [PERSON] [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД №262343, виданого 09 липня 1997 року Загнітківською сільською радою Кодимського району Одеської області, актовий запис про смерть №46 від 09 липня 1997 року. Визначаючи якими правовими нормами слід керуватися при вирішенні зазначеного спору (зокрема, нормами Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року чи Цивільного кодексу України в редакції 2004 року), суд виходить з наступного. Відповідно до п.п.4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто після 01 січня 2004 року. Правила Книги 6 цього кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим кодексом чинності. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.1 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах по спадкування» розяснив, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР, якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз.14 п.1 Інформаційного листа №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, вказав, що у відповідності з п.5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила книги шостої Цивільного кодексу можуть застосовуватись лише до спадщини, яка відкрилась після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким із спадкоємців, право на спадкування в яких виникло відповідно до норм ст.ст.529-531 ЦК УРСР. Шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився 09 січня 1998 року, вказана спадщина у передбаченому на той час порядку ніким не прийнята, тому застосуванню для вирішення заявленого позивачем позову підлягають норми Цивільного кодексу України, який набув чинності з 01 січня 2004 року. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця (ч.2 ст.1220 ЦК України). Судом встановлено, що померла [PERSON] за життя мала право на земельну частку (пай) члена КСП «Загнітківське» с.Загнітків Кодимського району Одеської області, розміром 2.29 умовних кадастрових гектарів, яка належала їй відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0235660, виданого 28 серпня 1996 року Кодимською районною державною адміністрацією. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За відсутності заповіту, право на спадкування мають особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України. При цьому, відповідно до ч.2 ст.1259 ЦК України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від спадкування чи неприйняття ними спадщини. Судом встановлено, що на день відкриття спадщини спадкоємцем померлої [PERSON] за законом першої черги була її донька та мати позивача [PERSON], яка після відкриття спадщини не вчинила жодних з дій, які б свідчили про прийняття нею спадщини померлого, а тому відповідно до ч.1 ст.1271 ЦК України вважається такою, що не прийняла цю спадщину. Окрім цього, у грудні 2015 року [PERSON] склала нотаріально засвідчену заяву про відмову від прийняття спадщини [PERSON] Відтак, наступним спадкоємцем померлої [PERSON] за законом пятої черги відповідно до ст.1265 ЦК України є позивач [PERSON] (онука померлої). Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважаться такими, що прийняв спадщину. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття проживав окремо від спадкодавця, на протязі шести місяців з моменту відкриття спадщини має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 та ст.1270 ЦК України). Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 28 січня 2016 року позивачеві був визначений додатковий строк для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини померлої [PERSON] (справа №503/71/16-ц), після чого вона у поновлений судом строк звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини померлої баби. Відтак, відповідно до ч.1 ст.1269 та ч.ч.1,3 ст.1270 ЦК України позивач [PERSON] є такою, що прийняла спадщину померлої [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на це нерухоме майно. Матеріали справи містять належні докази звернення позивача до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріус відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через виниклий спір та відсутність оригіналу правовстановлюючого документів на спадкове майно, зокрема сертифікату на право на земельну частку (пай), який втрачено, оголошення про що було розміщене в газеті «Вісті Кодимщини» №11 від 12 березня 2016 року (відмова нотаріуса Кодимської державної нотаріальної контори №114/02-14 від 26 лютого 2016 року). Відсутність оригіналу зазначеного правовстановлюючого документу, який відповідно до п.11 постанови Пленум Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» є основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) та згідно з п.17 Перехідних положень Земельного кодексу України є чинним до моменту видачі особі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, відповідно до п.2 Глави 7, п.1 Глави 13 розділу І та п/п.4.12 п.4 Глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції №296/5 від 22 лютого 2012 року, є підставою для відмови у вчиненні нотаріусом відповідної нотаріальної дії та відмови у видачі спадкоємцеві свідоцтва про право на спадщину. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.3.1 Інформаційного листа №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», вказав, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може бути позивачем у справі про визнання права власності на це спадкове майно. Право спадкоємця на судовий захист свого порушеного права на спадщину у разі втрати правовстановлюючого документу на спадкове майно підтверджується і ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2015 року, прийнятою у цивільній справі №6-17336св15, в якій зазначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право власності (http://reyestr.court.gov.ua/Review/52081274). Зазначені обставини свідчать про неможливість захисту порушеного права позивача в позасудовому порядку, а тому обраний нею спосіб захисту цього порушеного права відповідає положенням ст.16 ЦК України, у звязку з чим її позов підлягає задоволенню, оскільки за нормами ч.1 ст.1269 та ч.ч.1,3 ст.1270 ЦК України вона у передбаченому законом порядку прийняла спадщину померлої [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved