Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

Позивач [PERSON] 11.06.2019 року звернувся до суду із позовною заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка мотивована тим, що він з 09.04.2012 року по 13.08.2018 року перебував з відповідачем у трудових відносинах, працював на відокремленому підрозділі «Шахта «Курахівська» ДП «Селидіввугілля». З 13.08.2018 року наказом № 179с/к від 13.08.2018 року його було звільнено на підставі ст. 38 ч. 3 КЗпП України за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням власником колективного договору з виплатою трьохмісячного середнього заробітку (ст. 44 КЗпП України). Після звільнення відповідач виплатив заборгованість по заробітній платі, лише 21.03.2019 року. Вважає, що відповідач таким чином порушив трудове законодавство, тому просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні починаючи з дати звільнення по день виплати заробітної плати, тобто до 23.03.2019 року у розмірі 89 320 грн. 00 коп., а також понесені ним витрати на правничу допомогу у розмірі 1500 грн. 00 коп. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 21.06.2019 року відкрито провадження по справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, надав суду заяву, в якій просить слухати справу без його участі та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача ДП «Селидіввугілля» в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, надав суду відзив на позовну заяву в якій позовні вимоги визнав частково та зазначив, що позивачем невірно було розраховано середній заробіток за час\~затримки розрахунку\~при звільненні,\~а саме\~позивачем зазначено,\~що його\~середньоденна заробітна\~плата складає\~580\~грн.\~00\~коп.,\~тоді як\~відповідно до\~довідки бухгалтерії\~№ 563\~від 12.08.2019\~року середньоденна заробітна\~плата [PERSON] \~складає 518\~грн.\~54\~коп.\~Також позивачем\~невірно розраховано\~кількість робочих\~днів за\~період затримки\~виплати заробітної\~плати,\~а саме\~позивачем зазначено,\~що кількість\~робочих днів,\~які мають\~бути оплачені\~за середнім\~заробітком становить\~154\~дні,\~тоді як\~згідно листів\~Мінсоцполітики України\~від 19.10.2017\~року №\~224/0/103-17/214\~та від\~08.08.2018\~року №\~78/0/206-18,\~кількість робочих\~днів за\~вказаний період\~становить 152\~дні.У зв`язку з чим, просить суд позовні вимоги задовольнити частково.. Відповідно до вимог ст.\~279\~ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно запису № 5 від 09.04.2012 року трудової книжки серія [NUMBER] , [PERSON] з 09.04.2012 року прийнято до відокремленого підрозділу «Шахта «Курахівська» ДП «Селидіввугілля». Згідно запису № 8 від 13.08.2018 року трудової книжки серія [NUMBER] , [PERSON] наказом № 179с/к від 13.08.2018 року його було звільнено на підставі ст. 38 ч. 3 КЗпП України власним бажанням, у зв`язку з невиконанням власником колективного договору з виплатою трьохмісячного середнього заробітку (ст. 44 КЗпП України). Згідно приказу № 179с/к від 13.08.2018 року виданого ВП «Шахта «Курахівська» ДП «Селидіввугілля», [PERSON] було звільнено на підставі ст. 38 ч. 3 КЗпП України власним бажанням, у зв`язку з невиконанням власником колективного договору з виплатою трьохмісячного середнього заробітку (ст. 44 КЗпП України). Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган, повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, обов`язок із проведення з працівником розрахунку покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану плату. Стаття 117 КЗпП України застосовується у разі несвоєчасної виплати належних працівнику від підприємства сум незалежно від наявності клопотання працівника про таку виплату. Оформивши звільнення позивача та видавши йому трудову книжку, відповідач свій обов`язок із проведення з працівником розрахунку не здійснив, а тому є підстави для застосування до відповідача відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст. 117 КЗпП України. Згідно п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» за своєю структурою заробітна плата складається: з основної - винагороди за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норм часу, виробітку, обслуговування, посадових обов`язків); із додаткової - винагороди за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці (доплати, надбавки, гарантійні й компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій); а також із заохочувальних та компенсаційних виплат - винагороди за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційних та інших грошових і матеріальних виплат, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад установлені цими актами норми. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до роз`яснень, які надані Верховним судом України в постанові Пленуму № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі застосування ст. 117 КЗпП України перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Щодо зазначеного позивачем в позовній заяві, а саме те, що заборгованість по заробітній платі відповідачем була сплачена 23.03.2019 року, суд вважає, що зазначене не відповідає дійсному, виходячи з наступного. Відповідно до довідки № 563 від 12.08.2019 року, виданої ВП «Шахта «Курахівська» ДП «Селидіввугілля», вбачається, що 21.03.2019 року [PERSON] було виплачено заборгованість по заробітній платі та його середньоденний заробіток становить 518 грн. 54 коп. Тобто, судом встановлено, що датою виплати [PERSON] заборгованості по заробітній платі є 21 березня 2019 року. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З урахування листа № 224/0/103-17/214\~від 19.10.2017\~року Мінсоцполітики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу в 2018 році» кількість робочих днів позивача в 2018 році, з урахуванням святкових та вихідних днів, із розрахунку з 14.08.2018 року (наступний день після звільнення) по 31 грудня 2018 року (кінець року) склала 97 днів, серпень 2018 року 13 днів; вересень 2018 року 20 днів, жовтень 2018 року 22 дні, листопад 2018 року 22 дні, грудень 2018 року 20 днів. З урахування листа № 78/0/206/18\~від 08.08.2018\~року Мінсоцполітики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу в 2019 році» кількість робочих днів позивача в 2019 році, з урахуванням святкових та вихідних днів, із розрахунку з 01.01.2019 року по 21 березня 2019 року (день виплати заборгованості по заробітній платі) склала 55 днів, січень 2019 року 21 день; лютий 2019 року 20 днів, березень 2019 року 14 днів. Таким чином, сума компенсації за час затримки розрахунку станом на день розрахунку складає: 518 грн. 54 коп. (середньоденна заробітна плата) Х 152 (кількість днів затримки розрахунку) = 78 818 грн. 08 коп. Повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, надані суду докази, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, відповідно до ст. 263 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме: в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку у сумі 78 818 грн. 08 коп. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає суму, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Щодо позовних вимог в частині того, щоб допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати, але не більш ніж за один місяць, необхідно зазначити наступне. Як зазначено у п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Отже, позивач звернувся до суду з позовною вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тому позовні вимоги, щодо негайного виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, задоволенню не підлягають. З огляду на те, що судом позовні вимоги задоволено частково, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача по справі на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору та витрат на правничу допомогу пропорційно до\~задоволеної частини\~вимогв\~розмірі 2112 грн. 46 коп. (88,24%). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial