Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

Позивач [PERSON], [INFO], звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], [INFO], про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя не склалось. Позивачка вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Суперечки про поділ спільного майна немає. Згода про утримання дітей між сторонами досягнута. З 10 лютого 2017 року шлюбні відносини припинені. Від шлюбу подружжя має двох малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В судове засідання, позивач не з'явилась, проте надала заяву слухати позов за її відсутності, наполягає на позові, просить його задовольнити, проти заочного рішення не заперечує /а.с. 11/. В судове засідання, відповідач не з'явився, проте надав заяву слухати позов за його відсутності, з позивними вимогами згоден, проти розірвання шлюбу не заперечує /а.с. 12/. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд дійшов до таких висновків. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з розірванням шлюбу. У відповідності до вимог ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається . Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За правилами, встановленими ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 19 березня 1999 року, свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 19.03.1999 року, актовий запис № 60 зроблено відділом реєстрації актів громадянського стану м. Дружківка Донецької області /а.с. 5/. Від шлюбу у сторін дві малолітні дитини - [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 24 травня 2004 року, актовий запис № 179 зроблено відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дружківського міського управління юстиції у Донецькій області /а.с. 3/. [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 23 січня 2006 року, актовий запис № 29 зроблено відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дружківського міського управління юстиції у Донецькій області/а.с. 4/. Діти перебувають на утриманні і вихованні позивачки. З 10 лютого 2017 року подружжя мешкає окремо один від одного, спільного господарства не веде, стосунки не підтримують, вважають що збереження сім'ї є неможливим. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі подружжя, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права і інтереси сторін. Враховуючи вищеназвані обставини, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] існує формально, а тому підлягає розірванню. Малолітніх дітей суд вважає за необхідне залишити з матір'ю, бо питання про місце проживання дітей вирішено сторонами в добровільному порядку. Відповідно до положень частини 1 статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка по справі, наполягала на залишенні прізвища яким іменувалась у шлюбі, відповідач заперечень проти цього не мав, не надав суду заперечень. Тому суд вважає за можливе залишити позивачу після розірвання шлюбу прізвище «[PERSON]». На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved