Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

Позивач 19 серпня 2016 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в інтересах яких діє [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в якому просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою за адресою: [ADDRESS]; визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS]. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що він є одноособовим власником квартири за адресою: [ADDRESS]. У цій квартирі, крім нього, були також зареєстровані [PERSON] (його син) та [PERSON] (його онука) як члени сім'ї з його дозволу, як власника жилого приміщення. Також у цій квартирі без реєстрації проживала дружина [PERSON] - [PERSON]. На початку грудня 2014 року [PERSON] разом з [PERSON] та [PERSON] зібрали всі свої речі та виїхали з квартири, не повідомивши куди саме вони переїжджають. З того часу вони жодного разу не повертались до квартири та не спілкувались з ним. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 15.02.2016 року, яке набрало законної сили, було вирішено визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS]. Після отримання вищезазначеного рішення суду ним [PERSON] було знято з реєстрації у квартирі за адресою: [ADDRESS]. Після цього він, отримавши довідку форми № 3 від 25.03.2016 року № 4535, дізнався, що 15.01.2016 року у належну йому квартиру було зареєстровано малолітнього [PERSON], про народження якого [INFO] року йому навіть не було відомо. Позивач зазначає, що з грудня 2014 року ані [PERSON], ані його діти - малолітні [PERSON] та [PERSON] жодного разу у квартирі за адресою: [ADDRESS], не з'являлись, проте є зареєстрованими в ній. Реєстрація відповідачів у квартирі змушує позивача нести додаткові витрати по комунальних послугах та порушує його право користування квартирою. Тому позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою суду від 03 березня 2017 року за клопотанням представника позивача було проведено заміну відповідачів у справі, а саме з [PERSON], [PERSON] на [PERSON], яка діє від імені та в інтересах [PERSON], [PERSON] (а.с.а.с. 55-56). Позивач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, представник позивача подав до суду заяву, відповідно до якої позов підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує, справу просить розглянути на підставі наявних у ній доказів за його відсутності та відсутності позивача. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, будь-яких клопотань, заяв, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надходило. Представник третьої особи Служби у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, хоча третю особу належним чином було повідомлено про день, час та місце розгляду справи. Через канцелярію суду від Служби у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації надійшли клопотання, відповідно до яких представник Служби, виходячи з інтересів малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], просить відмовити у задоволенні позову, та слухати справу за відсутності представника органу опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації (а.с.а.с. 36, 71, 79, 88, 98, 117). Згідно вимог ч. 1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Зважаючи на вищевикладене та відсутність заперечень позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Врахувавши доводи позивача та вивчивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS], згідно свідоцтва про право власності на житло виданого Відділом приватизації державного житла Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації 27 лютого 2004 року, на праві власності належить позивачу - [PERSON] (а.с.а.с. 11-12). Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 15 лютого 2016 року, яке набрало законної сили, [PERSON], [INFO], визнано таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] (а.с.а.с. 17-18). Відповідно до довідки ( форма № 3 ) № 4535, виданої 25 березня 2016 року ЖЕД №903 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» (а.с. 13), у квартирі [ADDRESS], яка приватизована, зареєстровані сторони, власник особового рахунку [PERSON], онука [PERSON], [INFO], та онук [PERSON], [INFO]. Як встановлено з матеріалів справи, онуки позивача [PERSON] та [PERSON] з грудня 2014 року не проживають в [ADDRESS], що підтверджується відповідними актами (а.с.а.с. 14, 15, 16). Необхідність визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням, позивач обґрунтовує сплатою додаткових витрат на житлово-комунальні послуги. Згідно зі ст. 71 ЖК України такою, що втратила право користування житловою площею визнається особа, яка протягом понад шість місяців, без поважних причин не проживає на цій житловій площі. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Житлове законодавство передбачає правовий механізм, відповідно до якого особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, дослідивши всі докази по справі в їх сукупності, суд встановив, що онуки позивача [PERSON] та [PERSON] не проживають в спірній квартирі більш ніж шість місяців, не цікавляться нею, не несуть витрат по її утриманню, по оплаті комунальних послуг та квартплаті, ніяких їх речей в спірній квартирі немає. Поважних причин, через які вони були відсутня понад шість місяців в спірній квартирі судом не встановлено, як і не встановлено, що позивач будь-яким чином чинив їм перешкоди у користуванні квартирою. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Враховуючи викладене вище, суд дійшов до висновку про те, що [PERSON] та [PERSON] не проживають в спірній квартирі понад шість місяців без поважних причин і тому втратили право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS], в зв`язку з чим позовні вимоги позивача про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.

Outcome: approved