Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

Позивач 21 жовтня 2020 року звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить постановити рішення про стягнення з відповідача на його утримання аліменти у розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що він є пенсіонером за віком, єдиним доходом для нього є пенсія, яка становить станом на день звернення до суду - 2801 грн. 74 коп. на місяць, інших джерел доходу немає. Він є самотнім чоловіком похилого віку, жінки чи іншої близької людини, яка може допомагати та підтримувати його матеріально, у нього немає. Зазначив, що свого житла у нього немає, проживає на дачі, яка належить його колишній дружині, практично всю пенсію, яку він отримує, витрачає на оплату комунальних послуг та ліки, а сума, що залишається, є меншою ніж мінімальний прожитковий мінімум і її ледь вистачає на харчування, побутовими предметами першої необхідності себе забезпечити не може. Окрім цього, зазначає, що він має хронічні захворювання, а відтак потребує постійного лікування, на яке потрібно багато коштів. Із урахуванням норм, передбачених ст.51 Конституції України та ст.202 Сімейного кодексу України, вважає, що у нього є право на отримання аліментів від повнолітнього сина - [PERSON] у розмірі 1/4 частки від його доходу щомісячно. Ухвалою від 22 жовтня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. У судовому засіданні позивач зменшив позовні вимоги, просив суд стягувати аліменти з відповідача на його користь в розмірі 1000 грн. щомісячно, та в подальшому знов змінив розмір стягуваних аліментів та просив стягнути з відповідача на його утримання аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень щомісяця. Відповідач визнав уточнені позовні вимоги, та згоден сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач [PERSON] є батьком відповідача [PERSON] , який є повнолітнім, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від (а.с.2). [PERSON] , є особою пенсійного віку, що підтверджується копією його паспорта громадянина України та пенсійним посвідченням, термін дії пенсійного посвідчення - довічно (а.с.4,5-6). В обґрунтування позовних вимог позивач стверджує, що його щомісячний дохід не дозволяє йому забезпечити достатній життєвий рівень, лікування, побутові предмети першої необхідності, тощо, та зазначає, що його місячний дохід (пенсія) складає станом на день подання позову до суду 2801,74 грн., що підтверджується довідкою про доходи №7201 512370825216 (а.с.3). Позивач, 1952 року народження має ряд хронічних захворювань які потребують постійного лікування, що підтверджується копіями довідок та виписка з лікарні (62-71). Згідно довідки про доходи відповідача [PERSON] , він має середній заробіток в розмірі 23556 грн. 22 коп. (а.с.95). Згідно довідки Верхньосироватської сільської ради від 16.11.2020 року [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] та власником даного домоволодіння є його колишня дружина - [PERSON] (а.с.25). В судовому засіданні від 11 березня 2021 року свідок [PERSON] , яка є колишньою дружиною позивача та матір`ю відповідача, суду пояснила, що позивач дійсно є батьком відповідача та їх спільне життя не склалося з приводу частого зловживання [PERSON] алкогольними напоями, та зазначила, що він матеріальної допомоги їм із сином майже не надавав. Вирішуючи питання про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь його батька утримання у грошовій формі, суд виходить з такого. Згідно із ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Згідно із статтею 205 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю (ст. 203 СК України). Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 Сімейного кодексу України. Згідно із нормою ст. 201 Сімейного кодексу України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми ст. ст. 187, 189-192, 194-197 СК України. Таким чином, обов`язковими умовами та підставами покладення на дітей обов`язку утримувати своїх батьків є: 1) діти досягли вісімнадцяти років; 2) батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров`я; 3) батьки потребують матеріальної допомоги; 4) відсутні обставини для звільнення дітей від обов`язку утримувати своїх батьків. Умовою виникнення обов`язку утримувати своїх батьків є наявність усіх вищеперерахованих умов. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. При цьому, суд звертає увагу на те, що факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Свідченням такої потреби є отримання батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. Згідно із положеннями чинного законодавства держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб: пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою, тощо. На підставі викладеного, оцінивши докази в їх сукупності, взявши до уваги визнання відповідачем уточнені позовні вимоги, суд вважає позов обґрунтованим, а тому з відповідача необхідно стягувати на користь позивача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 500 (п`ятсот) гривень. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved