Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] в серпні 2018 року звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА у м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є одноособовим власником [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 23 травня 2006 року. У вказаній квартирі зареєстрований відповідач, який є її зятем, та з літа 2012 року в зазначеній квартирі не проживає, особистих речей в квартирі не має, інтересу до квартири не проявляє. Зазначила, що перешкод у користуванні зазначеною квартирою позивач не чинить та відповідач добровільно визначив собі інше місце проживання. Оскільки реєстрація відповідача в квартирі [ADDRESS] чинить їй перешкоди у здійсненні її законних прав щодо користування та розпорядження своїм особистим майном, вона змушена звернутися із вказаним позовом до суду. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] повідомлений судом належним чином за останньою відомою суду адресою його реєстрації, про час та місце розгляду справи в судове засідання повторно не з'явився і не повідомив суд про причини неявки. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням розглянути справу за відсутності представника та прийняти рішення згідно вимог чинного законодавства. У відповідності до п.2 ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа: Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА у м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 травня 2006 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу квартири за умовами якого [PERSON] передав у власність, а [PERSON] прийняла у власність квартиру [ADDRESS] (а.с. 8-9). Згідно паспортних даних [PERSON], останній зареєстрований в квартирі [ADDRESS] (а.с. 13-14). Відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає, участі в утриманні житла не приймає, особистих речей та речей повсякденного користування, які б йому належали, в квартирі немає, що підтверджується актами про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації, складеними 01 липня 2015 року та 01 липня 2016 року комісією у складі сусідів будинку [ADDRESS]: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], підписи вказаних осіб завірені начальником ЖЕД-410 [PERSON] (а.с. 11-12). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17 грудня 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Необхідність визнати [PERSON] таким, що втратила право користування жилим приміщенням позивач обґрунтовує сплатою додаткових витрат на житлово-комунальні послуги. Відповідно до ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців, а відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Житлове законодавство передбачає правовий механізм, відповідно до якого особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності . Згідно до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється відповідними органами реєстрації на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку , що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа: Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА у м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають до задоволення, оскільки наявні підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловою площею, а саме квартирою [ADDRESS]. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір немайнового характеру на користь позивача в сумі 704 грн. 80 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved