Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

Позивач 19 березня 2014 р. звернувся до суду з позовом до відповідачки та просив суд постановити рішення яким розірвати шлюб зареєстрований між ним та відповідачкою в Відділі РАГС Московського району в м.Києві 05 квітня 1974 р. про що є актовий запис № 285. В обгрунтування заявлених вимог вказуючи на те, що 05 квітня 1974 р. між ним та відповідачкою зареєстровано шлюб, від шлюбу вони з відповідачкою неповнолітніх дітей не мають, позивач вказував, що сімейне життя з відповідачкою не склалось, в сім'ї відсутні почуття взаємоповаги та любові, вказував, що шлюб носить формальний характер, через несумісність характерів та різні погляди на життя з 1998 р. шлюбні відносини між позивачем та відповідачкою припинені, кім того позивач вказує на те, що він має фактично нову сім'ю. На підставі ст.ст. 105, 110 СК України просив заявлені позовні вимоги задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву з проханням розглянути справу в його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримав, враховуючи наведене суд вважає можливим розглянути справу в його відсутності. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила, тому суд вважає можливим розгляд справи в її відсутності, з постановленням по справі заочного рішення суду відповідно до ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 05 квітня 1974 р. шлюб зареєстровано в Відділі РАГС Московського району в м.Києві 05 квітня 1974 р. про що є актовий запис № 285. (а.с. 4). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до ст.21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно до ч.2 ст.112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови №11 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Як встановлено в судовому засіданні, в родині позивача та відповідачки втрачена основа сім»ї, почуття довіри, поваги та любові один до одного, а тому суд не може примусити сторони до збереження подружніх відносин, оскільки шлюб грунтується на вільній згоді чоловіка та жінки та може бути припинено внаслідок волевиявлення як одного так і обох з подружжя шляхом його розірвання. Суд, вважає, що причини, що спонукали сторони на розірвання шлюбу є обгрунтованими, оскільки судом достовірно встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї не можливе, сторони фактично з 1998 р. проживають окремо, не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved