Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

Позивач [PERSON], в особі представника [PERSON], звернувя до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Посилається на те, що йому на праві особистої власності належить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по вул.Центральній,2 в с.Мосорівка Заставнівського району Чернівецької області. У вказаному будинку крім нього та його рідних зареєстровані колишня дружина [PERSON] та син від першого шлюбу [PERSON], які в будинку не проживають з 2014 року. Він, як власник будинку, не має можливості безперешкодно користуватись, розпоряджатись своїм майном через реєстрацію відповідачки [PERSON], саме тому, просить визнати її такою що втратила право користування житловим приміщенням. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву підтримав, просив її задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про розгляд справи повідомлялася судовою повісткою, однак до суду повернувся конверт, з відміткою Укрпошти проте, що вона за зазначеною адресою, а саме в с.Мосорівка вул. Центральна,2 Заставнівського району Чернівецької області не проживає, хоча з відповіді на запит до до виконавчого комітету Вікнянської сільської об'єднаної територіальної громади щодо надання інформації стосовно місця реєстрації відповідача (а.с.32) від 06.03.2019 року видно, що відповідач зареєстрована саме за вказаною адресою. Відповідно до ч. 1 ст.\~280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, справу зі згоди представника позивача розглянуто в порядку заочного розгляду на підставі наявних у ній доказів. Вивчивши матеріали справи, заслухавши доводи представника позивача, показання свідків [PERSON], [PERSON] суд вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: вул. Центральна, 2 с.Мосорівка Заставнівського району Чернівецької області, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстраію права власності від 28.11.2013 року (а.с.26). У відповідності до вимог ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 41\~Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. У відповідності до положень ст.ст. 321, 383 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. З довідки виконкому Вікнянської сільської ради №48 від 29.01.2019 року та довідки №51 від 29.01.2019 року та акту обстеження матеріально -побутових умов від 29.01.2019 року вбачається, що у житловому будинку №2 по вул. Центральна в с.Мосорівка Заставнівського району Чернівецької області зареєстровані рідні позивача, а також його колишня дружина [PERSON], яка в будинку не проживає з 25.10.2014 року (а.с.17, 18,20). На сьогоднішній день позивач [PERSON] не може вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідача у його домоволодінні, тому просить суд визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Оскільки обєктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира, а права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, отже обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 156 ЖК України, ч. 1\~ст. 405 ЦК України\~члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно ч. 2\~ст. 405 ЦК України\~член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 41 Конституції України\~та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог\~Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст.\~319,\~321 ЦК Українизакріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.\~16,\~386,\~391 ЦК України. Зокрема, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Свідки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні вказали, що відповідач [PERSON], яка є колишньою дружиною позивача з 2014 року після розірвання шлюбу в його будинку не проживає . В судовому засіданні було встановлено, що позивач [PERSON] проживав із відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі, який 11.12.2014 року за рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області між ними розірвано (а.с.13). Після розірвання шлюбу відповідач [PERSON] за вказаною адресою не проживає, обовязки по сплаті комунальних послуг не виконує та має інше місце проживання. Будь-яких речей відповідача за данною адресою не має. За таких обставин суд вважає, що позов про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням слід задовольнити в повному обсязі. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 16, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved