Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

Позивач [PERSON] 31.10.2019 року звернулася до суду з позовною заявою про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання. Позовні вимоги мотивовані тим, що вона є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . За вищевказаною адресою позивач зареєструвала свою доньку [PERSON] та її сина [PERSON] . Однак, вони з 2014 року не проживають за вищевказаної адресою, не сплачують комунальні платежі, особистих речей в квартирі не мають. Реєстрація за вищевказаною адресою відповідачів перешкоджає власнику розпорядитися власністю, позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] та зняти їх з реєстраційного обліку. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 04.11.2019 року відкрито провадження по справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового засідання . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій просить суд слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю. В судове засідання відповідач [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] , не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце слухання справи, надала до суду заяву, в якій просить суд слухати справу у її відсутність, позовні вимоги визнає у повному обсязі, проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи - відділу реєстрації місця проживання громадян Селидівської міської ради, в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій просить суд слухати справу у їх відсутність та рішення прийняти на розсуд суду згідно закону. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Селидівської міської ради в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій просить суд слухати справу у їх відсутність та зберегти право малолітньої дитини на користування жилим приміщенням, у разі не гарантування батьками збереження у дитини права користування іншим житловим приміщенням. Суд, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює спірні правовідносини, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно договору купівлі-продажу серії ААВ № 393666 від 16.12.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Селидівської державної нотаріальної контори Нечипоренко Т.І., зареєстрованого за реєстровим № 451, [PERSON] продав, [PERSON] купила квартиру за адресою: [ADDRESS] . Згідно Технічного паспорту на квартиру за адресою: [ADDRESS] , власником квартири є [PERSON] , загальна площа квартири 37,8 кв.м. Згідно акту № 4063 від 25.10.2019 року комісією у складі: депутата міської ради Фінченко Т.М., в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] , встановлено, що [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , з 2014 року не проживають. Згідно довідки № 677 від 25.10.2019 року, виданої ОСББ «ГРИФ м. Українсь», за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , 1972 року народження, [PERSON] , 1995 року народження, [PERSON] , 2012 року народження. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 391 УК України передбачено, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. У відповідності до ст. 405 ч.2 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни проводиться в судовому порядку. Вищевказані докази в їх сукупності приводять суд до переконання, що [PERSON] та [PERSON] , не мешкають в житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, це відповідно до ст. 405 ч. 2 ЦК України є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В судове засідання не надано доказів, які б свідчили про те, що причини їх відсутності у спірному приміщенні понад один рік є поважними, в зв`язку з чим суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в цій частині є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Крім того, згідно ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Судом встановлено, що неповнолітня дитина [PERSON] має постійне місце проживання, де на теперішній час він мешкає разом зі своєю матір`ю [PERSON] . Вирішуючи питання щодо зняття [PERSON] та [PERSON] з реєстраційного обліку, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Дана правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11. Згідно п. 26 Правил зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи з вищевикладеного, приймаючи до уваги, що суд дійшов висновку про доцільність задоволення вимог позову в частині визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а відповідне рішення є безпосередньою підставою для зняття останніх з реєстраційного обліку, враховуючи, що заняття з реєстраційного обліку є повноваженням іншого органу, суд приходить до висновку, що вимоги про зняття з реєстрації [PERSON] та [PERSON] є передчасними та таким, що не підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial