Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

Позивач 18.12.2018 року звернувся до суду з позовом про стягнення боргу з відповідача [PERSON] , мотивуючи позов тим, що 26.05.2016 року між ним та відповідачем було укладено Договір позики, за умовами якого позивач надав [PERSON] грошові кошти у сумі 200000,00 доларів США, що за курсом НБУ на день укладення договору становило 5022500,00 грн. Зазначену суму коштів відповідач зобов`язався повернути до 31.12.2017 року. По закінченню визначеного в договорі терміну повернення грошових коштів відповідач, отриману від позивача суму боргу не повернув, в зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду для захисту своїх прав. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 20 грудня 2018 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову. Постановою Херсонського апеляційного суду від 09.04.2019 року ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 20.12.2018 року залишено без змін. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 07.02.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Херсонського міського суду від 22.04.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 26.04.2019 року закрито підготовче провадження у справі, та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, його представником подано заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про визнання позову, просить проводити розгляд справи за його відсутності. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, визначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідив матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 26.05.2016 року між [PERSON] та [PERSON] , укладено Договір позики (безпроцентної), за умовами якої позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти у розмірі встановленому Договором, а позичальник зобов`язується повернути їх позикодавцю. Відповідно до п. 2.1 Договору загальна сума позики становить 200000 доларів США, що за курсом НБУ на день укладення цього договору становить 5022500,00 грн. Пунктом 3.1 Договору передбачено, що позикодавець надає позику позичальникові в момент підписання сторонами цього Договору. Відповідно до п.4.1 Договору останнім днем повернення позики є 31.12.2017 року. Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав грошових коштів позивачу не повернув. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. У відповідності до частини першої та третьої ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передавання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківські рахунки. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного стану. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України). Відповідно до положень ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язаннянастають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, суд вважає, що належними та допустимими доказами було доведено те, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та не сплатив борг за договором позики, а тому позовні вимоги є обґрунтованими. Крім того, в силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 8810 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 10 червня 2019 року.

Outcome: approved