Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] в липні 2012 року звернувся до суду з вказаним позовом та просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики в розмірі 6 000 000 грн. з врахуванням індексу інфляції в розмірі 71 400 грн., 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 280 000 грн. В рахунок стягнення заборгованості звернути стягнення на трикімнатну квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що відповідач 01.07.2010 року взяла у нього під розписку в борг грошові кошти в сумі 6 000 000 грн. і зобов'язалась їх повернути до 02.08.2011 року, що підтверджується особистою розпискою відповідача. Проте, відповідач зобов'язання порушила та, не зважаючи на неодноразові звернення позивача, грошові кошти не повернула. Відтак, позивач також нарахував індекс інфляції та три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов'язання. Позивач вважає, що борг може бути погашений шляхом визнання з ним права власності на квартиру [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач та його представники позовні вимоги підтримали з викладених в позовній заяві підстав та просили їх задовольнити. Представники відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечували, зазначивши, що грошових коштів [PERSON] у [PERSON] не отримувала, розписка є підробленою. Відповідач також звернулася до суду з зустрічним позовом, в якому просила суд визнати недійсним договір позики між [PERSON] та [PERSON] від 01.07.2010 року. Позовні вимоги за зустрічним позовом обґрунтовані тим, що відповідач не підписувала розписки та не брала грошових коштів у позивача. Відповідач стверджувала, що розписка виготовлена не 01.07.2010 року, а спеціально для подачі позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст. 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Ч. 2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач посилається на те, що відповідач 01.07.2010 року взяла у нього під розписку в борг грошові кошти в сумі 6 000 000 грн. і зобов'язалась їх повернути до 02.08.2011 року, що підтверджується розпискою. Відповідач, заперечуючи проти позову, посилається на те, що розписку від 01.07.2010 року не підписувала, коштів не отримувала. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Даючи оцінку наданим позивачем на підтвердження укладення договору позики письмовим доказам (розписці), суд дійшов висновку, що позивачем не доведено передання ним позичальнику визначеної суми грошей. Вказаний висновок суду підтверджено висновком комплексної судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів № 6776/6777/14-34/6778/14-33/6779/14-32, з якого вбачається, що підпис в розписці від імені [PERSON], яка датована 01.07.2010, а також записи і підписи у зразках порівняння виконані рукописним способом - кульковими ручками, спорядженими пастами синьо-фіолетового кольору. В розписці від імені [PERSON], яка датована 01.07.2010 та в документах, що надані в якості вільних зразків, відсутні ознаки штучного зістарювання. Час виконання підпису від імені [PERSON] у розписці від імені [PERSON], датованій 01.07.2010 не відповідає вказаній у ній даті виконання. Підпис від імені [PERSON] найбільш імовірно був виконаний пізніше жовтня 2010 року. Встановити більш точно час виконання підпису не видається за можливе через малу кількість порівняльних зразків для відповідної пасти. Встановити, ким - самою [PERSON] або іншою особою - виконаний підпис від імені [PERSON] у графі «[PERSON]» у розписці від 01.07.2010 про отримання грошових коштів від [PERSON], не виявилося можливим з причин, вказаних у дослідницькій частині. Вказаний висновок експертів за результатами проведення комплексної судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів № 6776/6777/14-34/6778/14-33/6779/14-32 складений відповідно до Закону України «Про судову експертизу» кваліфікованим судовими експертами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Висновок містить докладний опис проведеного експертом дослідження та обґрунтовані, чіткі висновки з поставлених запитань. Оцінивши висновок експертів за результатами проведення комплексної судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів № 6776/6777/14-34/6778/14-33/6779/14-32 за правилами ст. 212 ЦПК України, суд не знайшов жодних обставин, які б дозволяли стверджувати про необґрунтованість, неправильність висновку чи суперечливість його іншим матеріалам справи. Суд критично ставиться до висновку експерта № 215 від 04.10.2013 року (експерт [PERSON].) та висновку експерта №297 від 06.02.2014 р. (експерт [PERSON].), оскільки вказані експертні висновки носять взаємовиключний характер. У висновку судового експерта [PERSON] вказано, що підпис від імені [PERSON] в розписці виконаний не [PERSON], а іншою особою з ретельним наслідуванням справжнього підпису [PERSON] У висновку судового експерта [PERSON], зазначено, що підпис від імені [PERSON] виконаний [PERSON] Аналіз цих двох взаємовиключних висновків дає підстави стверджувати, що категоричний одноособовий висновок судового експерта [PERSON] від 6 лютого 2014 року № 297, який провів повторну почеркознавчу експертизу, не спростовує висновку від 4 жовтня 2013 року № 215. При цьому суд при аналізі висновку судового експерта [PERSON] від 6 лютого 2014 року № 297, бере до уваги те, що вказаний висновок експерта містить певні смислові ті інші повторення Висновку спеціаліста №61 від 24 жовтня 2012 року. Зокрема, дослідницька частина висновку експерта повністю скопійована з висновку спеціаліста. Відповідно до пункту 2.2. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень на експерта покладаються обов'язок особисто провести повне дослідження, дати обґрунтований та об'єктивний письмовий висновок на поставлені питання, а в разі необхідності роз'яснити його. Крім того, висновок експерта № 215 від 04.10.2013 року та висновок експерта №297 від 06.02.2014 р. спростовані висновком експертів за результатами проведення комплексної судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів № 6776/6777/14-34/6778/14-33/6779/14-32, який прийшов до висновку, про неможливість встановити, ким - самою [PERSON] або іншою особою - виконаний підпис від імені [PERSON] у графі «[PERSON]» у розписці від 01.07.2010 про отримання грошових коштів від [PERSON] Враховуючи, що висновком експертів за результатами проведення комплексної судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів № 6776/6777/14-34/6778/14-33/6779/14-32, встановлено, що розписка від імені [PERSON] виготовлена не 01.07.2010 року, а в інший більш пізній період, то суд не може взяти до уваги розписку від 01.07.2010 року в якості доказу передачі 01.07.2010 року [PERSON] [PERSON] грошових коштів в розмірі 6 000 000 грн. на виконання договору позики. Жодних інших доказів передачі грошових коштів позивачем надано не було. Окрім того, під час розгляду справи не було встановлено, що підпис в розписці від 01.07.2010 року виконаний саме [PERSON] Таким чином, позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими і до задоволення не підлягають. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсним договору позики, суд приходить до наступного висновку. Частиною 1 статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Законодавством визначено, що договір позики укладається в момент передачі грошових коштів, відповідний момент укладення договору може підтверджується розпискою, про передачу грошових коштів. Під час судового розгляду встановлено, що розписка від 01.07.2010 року 01.07.2010 року не складалася, а тому не може підтверджувати передачі грошових коштів у вказаний день. Позивачем не надано доказів на підтвердження підписання [PERSON] згаданої розписки. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що договір позики між [PERSON] та [PERSON] про передачу 01.07.2010 року грошових коштів в розмірі 6 000 000 грн. зі строком повернення 02 серпня 2012 року є неукладеним, а тому не може бути визнаний недійсним. Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи те, що судом відмовлено в задоволенні як первісного так і зустрічного позовів, то суд вважає за необхідне покласти на кожну зі сторін ті витрати які вона несла самостійно.

Outcome: dismissed