Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

Позивач [PERSON] 21 серпня 2015 року звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Посилався на те, що є співвласником квартири [ADDRESS], відповідач [PERSON] знаходиться в квартирі на реєстраційному обліку, але фактично не проживає. В поданій до суду позовній заяві просив суд визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] та зняти її з реєстраційного обліку за вказаною адресою. В судовому засіданні позивач повністю підтримав подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча повідомлялася судом про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомила, клопотань до суду не подавала. За таких обставин суд, враховуючи згоду позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить наступних до висновків. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності на житло від 26 лютого 1994 року на праві приватної спільної сумісної власності належить позивачу [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Також встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO], знаходиться в квартирі [ADDRESS] на реєстраційному обліку. Відповідно до ст. ст. 386, 391 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] хоча і зареєстрована в [ADDRESS], але не проживає. Оцінивши досліджені судом докази, суд приходить до висновку, що відповідач не проживає в [ADDRESS] без поважних на те причин, наявність реєстрації відповідача в квартирі, співвласником якої є позивач, порушує його права на вільне володіння та користування приватною власністю. З цих підстав порушене право підлягає захисту. Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд виходить з того, що порушення прав позивача не пов'язане з позбавленням власності, тому вважає за можливе визначити спосіб захисту порушеного права шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Тому позовні вимоги [PERSON] в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи заявлені позивачем вимоги про зобов'язання зняти [PERSON] з реєстраційного обліку суд виходить з наступного. Порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання, випадки їх обмеження встановлює Закон України N 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Зазначеним Законом визначена процедура реєстрації місця проживання та зняття з реєстрації місця проживання. Нормами ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено перелік підстав для зняття з реєстрації місця проживання, в тому числі і з підстав припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Саме УДМС України в Полтавській області через територіальні підрозділи здійснює реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб в межах наданих повноважень та

Outcome: partial