Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

Позивач 16.07.2020 року звернулася до суду з вищевказаним позовом та просить визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла її мати - [PERSON] , до складу спадкової маси після смерті якої увійшло право власності на вказаний вище житловий будинок. Своїм майном на випадок смерті [PERSON] розпорядилася, склавши 01.06.1989 року заповіт, відповідно до якого усе належні їй майно вона заповіла своїй дочці - [PERSON] . Позивач до дня смерті матері проживала разом з нею, а після смерті останньої у шестимісячний строк фактично вступила у володіння та управління спадковим майном, тому визнається такою, що прийняла спадщину, проте не в змозі зареєструвати свої спадкові права в нотаріальному порядку, оскільки мати за життя не зареєструвала право власності на будинок за собою. У судове засідання позивач та її представник, [PERSON] , не з`явилися, останній подав суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити. Представник відповідача - Щирецької селищної ради Пустомитівського району Львівської області в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає, та не заперечує проти визнання права власності на спадкове майно за позивачем. Так як всі учасники справи не явилися в судове засідання, фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Відповідно до ч. 6 ст. 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, враховуючи те, що заява про визнання відповідачами позову не порушує прав, свобод чи законних інтересів інших осіб, та не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу, а позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» за змістом ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Аналогічне положення закріплене також в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року №14 Судом встановлено, що спадщина відкрилась [INFO] - в день смерті спадкодавця [PERSON] та на час дії ЦК УРСР 1963 року. Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР. Тому дані правовідносини регулюються розділом VІІ «Спадкове право» ЦК УРСР 1963 року, статтею 524 якого визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі статтями 549, 554 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2)якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Згідно правового висновку викладеного у постанові ВС від 25.03.2020 року у справі № 305/235/17, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: зокрема довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР 1963 року, якщо спадкоємець в установлений ст. 549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). Проаналізувавши матеріали цивільної справи, зокрема: копію свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 18.01.2000 року; копію свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.07.1968 року; копію свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 23.09.1972 року; копію заповіту [PERSON] , посвідченого 01.06.1989 року секретарем виконкому Никонковичівської сільської ради народних депутатів та зареєстрованого під № 13; довідку Соколівського старостинського округу №65 від 18.02.2020 року; довідку Соколівського старостинського округу № 66 від 18.02.2020 року; Витяг зі спадкового реєстру № 59509918 від 20.02.2020 року; лист-відповідь приватного нотаріуса Пустомитівського районного нотаріального округу Олефір Р.В. № 48/01-16 від 20.02.2020 року про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину; довідку ЛОКП «БТІ та ЕО» № 1276 від 18.03.2020 року; копію технічного паспорту на будинок по [ADDRESS] ; Витяг зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 62489054 від 16.11.2020 року; заяву відповідача про визнання заявлених позовних вимог, що свідчить про визнання ним обставин викладених позивачем у позовній заяві, а отже такі у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказування не потребують, та дослідивши всі докази у справі у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що обставини на які покликається позивач у позовній заяві, як на підстави для задоволення заявлених ним позовних вимог знайшли своє підтвердження у представлених суду доказах. За вказаних вище обставин, беручи до уваги те, що спадкодавець з підстав, що не заборонені законом, а отже правомірно набув право власності на спадкове майно; те, що позивач у встановлений строк вступила в управління та володіння спадковим майном, що свідчать про прийняття нею спадщини після смерті спадкодавця; відсутність спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку в спадщині незалежно від змісту заповіту; те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку; те, що відповідач визнав позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги підставні та підлягають задоволенню.

Outcome: approved