Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство «Страхова Група «ТАС» (далі ПАТ «Страхова Група «ТАС») звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів в порядку регресу. В обгрунтування позовних вимог вказує, що 12 серпня 2012 року на автодорозі Устилуг-Луцьк-Рівне зі сторони м.Рівне у напрямку м.Луцьк трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу, марки Citroen Berlingo, реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON], яким керував [PERSON] та транспортного засобу Lada Samara, реєстраційний номер [NUMBER], яким керував [PERSON] Відповідно до вироку Рівненського районного суду Рівненської області від 19.12.2013 року вказана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення відповідачем [PERSON] правил дорожнього руху України. Крім того, внаслідок ДТП транспортний засіб Lada Samara, реєстраційний номер [NUMBER] отримав механічні пошкодження. 21.02.2012 року між ПАТ «Страхова група «ТАС» та відповідачем [PERSON] було укладено Договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс №АВ/2423656), строк дії якого з 22.02.2012 року по 21.02.2013 року. Згідно умов Полісу забезпеченим транспортним засобом є автомобіль Citroen Berlingo, реєстраційний номер [NUMBER], а одним із страхових випадків за цим Полісом є спричинення шкоди майну третіх осіб. За вище вказаною дорожньо-транспортною пригодою ПАТ «Страхова Група «ТАС» відповідно до страхового акту №6972В/16/2014 від 28.03.2014 року та на підставі поданої потерпілим заяви від 26.02.2014 року про страхове відшкодування [PERSON] виплачено страхове відшкодування в розмірі 50\~000 грн., таким чином до ПАТ «Страхова Група «ТАС» перейшло право зворотної вимоги до відповідача у розмірі виплаченого страхового відшкодування. Позивач також зазначає, що з метою досудового врегулювання спору на адресу [PERSON] та [PERSON] було направлено регресну вимогу про відшкодування виплаченої суми, однак останні кошти не відшкодували, а тому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Страхова Група «ТАС» суму відшкодування в порядку регресу в розмірі 50 000 грн. та понесені судові витрати в розмірі 1\~450,00 грн.. В судове засідання представник позивача не зявився, 27.02.2017 року суду надала заяву про підтримання позову та розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали. Суду пояснили, що документально не підтверджено, що між ПАТ «Страхова група «ТАС» та [PERSON] було укладено Поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, так як на вищевказаному полісі відсутній підпис останньої. Також [PERSON] не володіє транспортним засобом, вказаним у позовній заяві, а ні на праві власності, а ні на будь-якій іншій правовій підставі, а тому шкода, завдана зазначеним джерелом підвищеної небезпеки, не може бути відшкодована позивачу відповідачем [PERSON]. Крім того, просили в задоволенні позову відмовити, так як позивач звернувся до суду з позовною вимогою про стягнення грошових коштів в порядку регресу, після спливу строків позовної давності, оскільки дорожньо-транспортна пригода, винуватцем якої є [PERSON], трапилась 12.08.2012 року, а позов до суду поданий лише 07.11.2016 року. Заслухавши пояснення відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Частиною 1 ст.1191 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно вимог ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речову право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використанням, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.\~\~\~\~\~\~ Відповідно до вимог ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Судом встановлено, що 12.08.2012 року близько 13 год. 00 хв. на автодорозі Устилуг-Луцьк-Рівне зі сторони м.Рівне у напрямку м.Луцьк сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу, марки Citroen Berlingo, реєстраційний номер [NUMBER], яким керував [PERSON] та транспортного засобу Lada Samara, реєстраційний номер [NUMBER], яким керував [PERSON] В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобілів отримали тяжкі тілесні ушкодження, які небезпечні для життя, а автомобілі отримали механічні пошкодження. Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 19.12.2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України за порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження (а.с.6-9). 21 лютого 2012 року між [PERSON] та [PERSON] акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/2423656, строк дії якого з 22.02.2012 року по 21.02.2013 року. Згідно умов Полісу ліміт відповідальності страхової компанії за шкоду, заподіяну майну 50000,00 грн., забезпеченим транспортним засобом є автомобіль Citroen Berlingo, реєстраційний номер [NUMBER]. Одним із страхових випадків за цим Полісом є спричинення шкоди майну третіх осіб (а.с.5). Відповідно до вимог ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 19.12.2013 року набрав законної сили 17.02.2014 року (а.с.41-44). З висновку експерта №54 від 05.09.2012 року по визначенню вартості матеріального збитку завданого власнику автомобіля Lada Samara, реєстраційний номер [NUMBER] вбачається, що [PERSON] було заподіяно матеріальну шкоду на суму 58\~430,87 грн. (а.с.33-40). Відповідачем в судовому засіданні було письмово заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, так як позивач звернувся до суду з позовною вимогою про стягнення грошових коштів в порядку регресу, після спливу строків позовної давності, оскільки дорожньо-транспортна пригода, винуватцем якої є [PERSON], трапилась 12.08.2012 року, а позов до суду поданий лише 07.11.2016 року. Частиною 1 ст.256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно до ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст.22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до підпункту «г» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху. Відповідно до страхового акта №6972В/16/2014 від 28.03.2014 року по договору страхування №АВ/2423656 від 21.02.2012 року - [PERSON] виплачено страхове відшкодування в сумі 50\~000, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 4625 від 03.04.2014 року та відомістю для виплат №68 від 03.04.2014 року (а.с. 30-31). Таким чином, матеріалами справи встановлено, що строк позовної давності слід обчислювати з 28.03.2014 року, тобто з часу настання страхового випадку. Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю та стягнути з відповідача [PERSON] в користь позивача ПАТ «Страхова група «ТАС» суму страхового відшкодування в розмірі 50 000 грн. Згідно з ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Із платіжного доручення №2870 від 25.10.2016 року вбачається, що при подачі позовної заяви до суду позивач сплатив 1\~450, 00 грн. судового збору. Однак, відповідно до п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року, № 3674-VI, який набрав чинності з 01.11.2011 року, за подання до суду позовної заяви майнового характеру юридичною особою, судовий збір справляється в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року. Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» станом на 1 січня 2016 року місячний розмір мінімальної заробітної плати складає 1378,00 грн. А тому з відповідача [PERSON] в користь позивача необхідно стягнути 1378,00 грн. сплачених та документально підтверджених судових витрат. На підставі ст.ст.993, 1187, 1191 ЦК України, ЗУ «Про страхування», ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: approved