Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

Позивач [PERSON] 15.06.2017 року звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання, в якому зазначив, що понад 27 років пропрацював на підприємствах вугільної промисловості зі шкідливими та небезпечними умовами праці. Останнім часом він був задіяний повний робочий день під землею на підприємстві ВП «шахта 1/3 Новогродівська» ДП «Селидіввугілля». Внаслідок роботи на підприємствах вугільної промисловості зі шкідливими та небезпечними умовами праці він отримав професійні захворювання, а саме: пневмоконіоз та приглухуватість. За результатами розслідування виникнення хронічного захворювання від 04.05.2017 року підприємством було складено акт за формою П-4. Внаслідок професійних захворювання він був змушений тривалий час проходити курс лікування, після якого йому було встановлено 30 % втрати професійної працездатності за захворюванням пневмоконіоз та 15 % втрати професійної працездатності за захворюванням приглухуватість, що підтверджується довідкою МСЕК серія АБ № 0049215 від 25.05.2017 року. Також зазначив, що зв'язку з хронічними професійними захворюваннями було порушено його нормальні життєві зв'язки, він був позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. В нього постійно виникають труднощі у зв'язку з у зв'язку з фізичним болем, втомою. Перебуваючи на лікуванні він не міг вести повноцінний образ життя, відчував фізичні страждання, фізичну біль, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, страху. Все це заподіює йому моральну шкоду яку він оцінює в 30 000 гривень. Просить суд, стягнути з ДП «Селидіввугілля» на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійних захворювань 30 000 гривень. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду клопотання слухати справу за його відсутності та просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача за довіреністю Глєбова К.Г. в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надала суду клопотання про розгляд справи без її участі та заперечення на позовну заяву, в яких зазначила, що пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, «під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних наслідків, заподіяних фізичній особі. Відповідно до діючого законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неспроможність продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, у настанні інших негативних наслідків». Отже, з урахуванням положень пункту 3 вищевказаної Постанови, позивач повинний надати докази про моральні переживання в зв'язку з ушкодженням здоров'я, про порушення нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, дані про порушення стосунків з оточуючими людьми, дані про настання інших негативних наслідків. При цьому, у відповідності зі ст. 60 ЦПК України сторона зобов'язана доказати ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до пункту 5 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягає, зокрема, наявність такої шкоди, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних або фізичних страждань або втрат немайнового характеру, у якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду із чого він при цьому виходить. Документи, на які посилається позивач, а саме: довідка МСЕК та акт про розслідування професійного захворювання і встановлення в зв'язку з цим стійкої втрати професійної працездатності і ніяким чином не можуть бути доказом заподіяння моральної шкоди. Крім того зазначила, що позивач працював і інших підприємствах вугільної промисловості, в зв'язку з чим, спричинення моральної шкоди саме ДП «Селидіввугілля» ним не доведено. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Представник третьої особи - Новогродівського міського відділення управління ВД ФССНВВ та ПЗ України в Донецькій області - за довіреністю Сало О.О. в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надала суду клопотання про розгляд справи без її участі та прийняти рішення у справі на розсуд суду. Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Приписами статті 46 Конституції України (254к/96-ВР) закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] понад 27 років працював на підприємствах вугільної промисловості. Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 04.05.2017 року, складеного на ВП шахта «1/3 Новогродівська» ДП «Селидіввугілля, захворювання [PERSON] у вигляді пневмоконіозу та хронічної двобічної сенсоневральної приглухуватості виникло внаслідок тривалої роботи в умовах запиленості повітря робочої зони 153,7 мг/м3. при гранично допустимому показнику - 2 мг/м3.; недосконалістю технологічних процесів та перевищенням рівня шуму на робочому місці прохідника дільниці який складав 93дБА при гранично допустимому показнику - 80 дБА. Згідно довідки МСЕК серія 10 АБ № 0049215 від 25.05.2017 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги, при первинному огляді [PERSON] йому встановлено 30 % втрати професійної працездатності по пневмоконіозу та 15 % втрати професійної працездатності у зв'язку з приглухуватістю починаючі з 25.05.2017 року та рекомендоване медикаментозне і санаторне лікування. Відповідно до довідки акту огляду МСЕК № 0605976 від 25.05.2017 року, [PERSON] встановлено третю групу інвалідності за професійним захворюванням безстроково. Приписами статті 153 Кодексу законів про працю України та статті 13 Закону України від «Про охорону праці» визначено, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Статтею 237-1 Кодексу законів про працю України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Визначення моральної шкоди міститься у положеннях статті 23 ЦК України, у якій зазначено, що моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з противоправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном, або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до положень статей 153, 171 Кодексу законів про працю України та статті 22 Закону України «Про охорону праці» забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці на всіх підприємствах, в установах, організаціях покладається на власника або уповноважений ним орган. Роботодавець повинен організувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнським об'єднанням профспілок. На виконання вимог закону постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року № 1112 «Деякі питання розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництвах» затверджено відповідний Порядок НПАОП 0.00-6.02-04 (далі - Порядок), яким визначена процедура проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форм власності. Пунктами 42, 46, 51 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року № 1112, передбачено, що з'ясування обставин і причин нещасного випадку, встановлення кола осіб, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, складання акта розслідування нещасного випадку форми Н-5, а також акта про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, форми Н-1, належить до компетенції спеціальної комісії. Отже, порядок установлення факту професійного захворювання на виробництві визначено законом. Рішенням Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 визнано, що зазначеними законодавчими змінами право цієї категорії громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Обґрунтовуючи вимоги про наявність факту спричинення та розміру компенсації моральної шкоди, позивач у позові, що в результаті отримання ним професійного захворювання у зв'язку з погіршенням стану здоров'я він частково (45%) втратив професійну працездатність. За станом здоров'я він обмежений у побуті, у зв'язку з отриманим професійних захворювань він знаходиться під наглядом лікарів, проходить систематичні курси стаціонарного і амбулаторного лікування у медичних закладах. Унаслідок цього порушені його звичайні соціальні зв'язки, по теперішній час його здоров'я не покращується, він продовжує хворіти і вимушений для підтримання свого здоров'я знову звертатися до лікувальних закладів. Стан здоров'я постійно погіршується, порушився життєвий ритм, він і його рідні відчувають душевні страждання. Втрата ним працездатності призвела до порушення життєвих зв'язків і потребують для цього додаткових зусиль для організації свого життя. Отриманих виплат у зв'язку з втратою професійної працездатності повною мірою не можуть відшкодувати ті витрати, які понесені ним по теперішній час направлені на поновлення і нормалізацію стану здоров'я. Компенсація моральної шкоди оцінюється позивачем у розмірі 25000 грн. Крім того, у пункті 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рн/2004 вказано, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання. Приймаючи до уваги встановлені при розгляді справи безспірні обставини: факт отримання [PERSON] професійних захворювань на виробництві, яке призвело до стійкої втрати професійної працездатності в розмірі 45 %, необхідність постійного лікування, суд визнає, що професійне захворювання зумовило порушення нормальних життєвих зв'язків позивача, негативно відбилося на його фізичному та психічному стані, змусили змінити спосіб життя, і таким чином, [PERSON] завдано моральну шкоду. Визнаючи розмір компенсації, що підлягає стягненню на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди, суд приймає до уваги конкретні обставини професійних захворювань, ступінь їх тяжкості, характер та глибину пов'язаних з ними моральних і фізичних страждань, ступінь вимушеного порушення нормального укладу його життя та необхідність докладання для його організації додаткових зусиль, та, виходячи із суті позовних вимог, засад розумності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди внаслідок професійних захворювань у розмірі 13 500 грн. Позивачем при зверненні до суду за захистом порушеного права судові витрати не понесені. Приймаючи до уваги, що позивач, на користь якого постановлене рішення, звільнений від сплати судових витрат при зверненні з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 640 грн. 00 коп. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial