Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

Позивач 21.03.2016 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначаючи, що 26.09.2012 року між сторонами укладено договір №А247RX93600114, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 4736,97грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і банком договір. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Однак, встановлені договором терміни повернення наданого кредиту та терміни сплати відсотків за кредит відповідачем не дотримуються. Станом на 02.02.2016 року заборгованість відповідача становить 19046,98грн. та складається з: 4736,97грн. заборгованість за кредитом; 8,28грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3552,75грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 9365,79грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 500,00грн. штраф (фіксована частина), 883,19грн. штраф (процентна складова), яку позивач просить стягнути з відповідача, а також судові витрати. Справу розглянуто згідно ч.2 ст.158 ЦПК України у відсутності представника позивача, який заявою просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Згідно з ч.2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин. Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення, проти чого представник позивача у своїй заяві не заперечує. Дослідивши та оголосивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Під час судового розгляду встановлено, що 26.09.2012 року [PERSON] підписав заяву позичальника № А247RX93600114 на отримання кредиту в ПАТ «Акцент-Банк» в розмірі 4736,97грн. на строк 36 місяців по 25.09.2015 р. включно з умовами сплати відсотків за його користування у розмірі 0,12% річних на суму залишку заборгованості по кредиту (а.с. 5). [PERSON] заявою підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним та банком договір. Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі: надав відповідачеві кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно п.3.2 умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») позичальник зобовязався погашати кредит, сплатити відсотки за користування кредитом, винагороду. Відповідно до розрахунку наданого позивачем відповідач порушив умови договору, внаслідок чого утворилась значна заборгованість. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Враховуючи наданий позивачем розрахунок суми позову за кредитним договором сума основного боргу по кредиту станом на 02.02.2016 року складає 19046,98 грн., а саме: 4736,97грн. - заборгованість за кредитом; 8,28грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3552,75грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 9365,79грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 500,00грн. - штраф (фіксована частина); 883,19грн. - штраф (процентна складова). При вказаних обставинах, суд приходить до висновку, що позивач, як кредитодавець, відповідно до положень ст.1054 ЦК України має право вимагати від [PERSON], як позичальника, повернення частини кредиту, що залишилась, комісії, та сплати належних йому процентів. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованості за кредитом в розмірі 4736,97 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 8,28грн., заборгованості з комісії за користування кредитом в розмірі 3552,75грн., пеню в розмірі 9365,79грн. та 883,19 грн. штрафу (процентна складова) підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно ст.549 ЦК України різновидами неустойки є штраф та пеня, які обчисляються у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконання зобовязання та у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання, відповідно. Згідно п.5.3 умов, у випадку порушення позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбаченому договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500грн.+5% від суми боргу. Враховуючи, що штраф обчислюється лише у відсотках, то суд вважає, що вимоги про стягнення штрафу в розмірі 500 грн. (фіксована частина) суперечать положенням ч.2 ст.549 ЦК України та фактично є подвійним стягненням за один й той самий вид порушення зобовязання, а тому задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, підлягають стягненню судові витрати, оскільки підтверджені квитанціями.

Outcome: partial