Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 15.03.2019 року звернулася у суд з позовною заявою, в якій просить збільшити розмір аліментів та стягувати з відповідача [PERSON] , у її користь аліменти на сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 2 000 грн. щомісячно, починаючи з дня подання до суду позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді від 03.04.2019 року, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача, який не є підприємцем, вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із визначенням дати судового засідання. \~ \~ \~ \~Розгляд справи по суті відбувся 22.05.2019 року, без учасників справи. Позов обґрунтовано тим, що позивач самостійно виховує спільну з відповідачем дитину [PERSON] , [INFO] , на даний час дитина проживає з нею. За рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 08.11.2013 року відповідач повинен сплачувати аліменти на дитину щомісячно у розмірі 600 грн. до досягнення нею повноліття. Зазначає, що з часу ухвалення рішення її доходи значно зменшились, а витрати на сина збільшилися. Також стверджує, що потреби дитини значно зросли, так як зросли витрати на житло, продукти харчування. Збільшився також і прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років. Відповідач працюючи на бувництві та маючи змогу платити аліменти у більшому розмірі, не бере участі у додаткових витратах на дитину. Відтак, позивач просить на підставі ст. ст. 184, 192 СК України, позов задовольнити. Відповідач відзив на позов із викладенням своїх заперечень, відповідно до норм діючого\~ЦПК України, до суду не подавав, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 11.01.2019 року, однак подав заяву про часткове визнання ним позовних вимог. \~ \~ \~ \~Позивач у судове засідання щодо розгляду справи по суті не з`явилася, 22.05.2019 року подала через уповноваженого представника Улинця Ф.Ю. суду заяву вх. № 2320, в якій просила розглядати справу за її відсутності, на позові настоює та просить його задовольнити повністю. Відповідач у судове засідання щодо розгляду справи по суті не з`явився, 22.05.2019 року подав суду заяву вх. № 2319 про часткове визнання позову, в якій одночасно просив проводити розгляд справи без його участі. Відзиву на позовну заяву відповідач не подав. Оскільки у судове засідання не з`явилися усі учасники справи, то суд, в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, ухвалив проводити судове засідання у справі без його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши матеріали справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із наведених вище процесуальних норм, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно\~з ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5\~ст. 157 СК України. Такий принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини ґрунтується на нормах\~Конституції України, які проголошують, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах (ст. 21), громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (ст. 24). Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2\~ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема\~статтею 180 СК України\~на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Згідно до\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Отже, обов`язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. На підставі ч. 2\~ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1, ч. 2\~ст. 184 СК України\~суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно з ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відтак, враховуючи зміст ст. ст.\~181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Відповідно до\~ст. 7 Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2019\~рік» дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. З матеріалів справи вбачається, що сторони у справі є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . На підставі виконачого листа від 08.11.2013 року, з відповідача стягуються на користь позивача аліменти на дитину [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 600 грн. щомісячно, починаючи з 11.09.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Як встановлено судом, [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачем. Судом встановлено, що визначений раніше розмір аліментів у твердій грошовій сумі не відповідає вимогам чинного законодавства, а виплати аліментів не є співрозмірними із матеріальними можливостями відповідача. Тому, враховуючи, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою як матері, так і батька, утримання неповнолітньої дитини сторін потребує від позивача додаткових зусиль та матеріальних витрат, відповідач не приймає участі у додаткових витратах на дитину, з огляду на що розмір аліментів на дитину, також у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн., щомісячно, буде здатний забезпечити дитині належні умови для існування. Такий розмір аліментів суд вважає достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, враховуючи, що позивачем не наведено достатньо підстав для зміни розміру аліментів у бік суттєвого збільшення. Як роз`яснюється у п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відтак, аліменти за даним рішенням суду підлягають сплаті з дня набрання ним законної сили, а не починаючи з дня подання до суду позовної заяви, як про це просить позивач при пред`явленні позову. Таким чином, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, відтак з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави за подання позовної заяви про збільшення розміру аліментів.

Outcome: partial