Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

Позивач [PERSON] 17.02.2020р. звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання зобов`язань за кредитним договором та договором поруки припиненими та просив припинити зобов`язання за кредитним договором №48/1700/513 від 16.05.2008 року, укладеного між ВАТ ВТБ Банк та [PERSON] , припинити зобов`язання за договором поруки №48/1700/513-ДП від 16.05.2008, укладеного між ВАТ ВТБ Банк, [PERSON] та [PERSON] , припинити зобов`язання за договором поруки №48/1700/513-ДП від 16.05.2008, укладеного між ВАТ ВТБ Банк, [PERSON] та [PERSON] . Позивач [PERSON] в судове засідання не зьявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причина неявки суду невідома. Представник позивача [PERSON] в судовому засідання підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.05.2008 року між ВАТ ВТБ Банк та [PERSON] було укладено кредитний договір №48/1700/513, відповідно до якого позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити банку проценти за користування кредитом у валюті кредиту до 16.05.2023 року у розмірі та в порядку, встановленому п. 8.1. кредитного договору. Згідно з п.8.1. цього договору платежі по погашенню кредиту здійснювалися позичальником щомісячно ануїтетним платежем у встановлені числа кожного місяця. На забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором цього ж дня було укладено: договір поруки №48/1700/513-ДП між Банком, гр. [PERSON] та позивачем та договір поруки №48/1700/513-ДП-2 між Банком, гр. [PERSON] та позивачем. Відповідно до вищевказаних договорів поручителі поручаються перед банком за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, розмір, термін та умови повернення та сплати яких встановлюється кредитним договором № 48/1700/513 від 16.05.2008 року. 16.05.2008 року між ВАТ ВТБ Банк та гр. [PERSON] , було укладено іпотечний договір, який було посвідчено приватним нотаріусом Білицею Оксаною Зіновіївною, зареєстровано в реєстрі за № 872. Предметом даного договору є передача іпотекодавцем іпотекодержателю в іпотеку нерухомого майна (квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] ) для забезпечення виконання зобов`язань позичальника в повному обсязі щодо повернення кредиту, сплати за користування кредитом, пені, термін та умови повернення та сплати яких встановлюються кредитним договором № 48/1700/513 від 16.05.2008 р. У зв`язку з неналежним виконанням позивачем умов кредитного договору станом на 30 жовтня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 66 468,36 дол. США, що становить еквівалент 1 522 390,22 грн, яка складається з: 57 621,10 дол. США заборгованості за кредитом; 7 043,13 дол. США заборгованості за відсотками; 312,92 дол. США 30 % річних, 1410,74 доларів США пені за несплату відсотків, 80,47 дол. США 3 % річних за прострочення заборгованості за процентами. 08.09.2017 Державним реєстратором приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христиною Миколаївною було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 36988246, згідно з яким право власності за об`єктом нерухомого майна за адресою [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1347062446101) було зареєстровано за ПАТ «ВТБ Банк» (номер запису про право власності: 22245088). Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно зі змістом цієї статті, звернення стягнення на предмет іпотеки має задовольнити вимоги кредитора за основним зобов`язанням. Лише ця обставина може бути підставою для припинення зобов`язання, відповідно до ст. 599 ЦК України. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними. Таким чином, внаслідок передачі банку права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою [ADDRESS] , що є способом позасудового врегулювання спору, зобов`язання позичальника за кредитним договором є припиненими. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частини перша статті 554 ЦК України). Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина друга статті 554 ЦК України). Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що рівною мірою означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків. Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом статей 559, 598 ЦК припинення зобов`язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб`єктивне право і кореспондуючий йому обов`язок перестають існувати. Уживаний законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК термін «порука» використовується в розумінні зобов`язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки. У разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобов`язання за договором поруки, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК, таке право підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки припиненою на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК, виходячи із загальних засад цивільного законодавства і судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін (статті З, 12-15, 20 ЦК, статті 3-5, 11, 15, 31 ЦПК). Оскільки зобов`язання за договором поруки є акцесорним до зобов`язання за кредитним договором, то факт припинення основного зобов`язання належним його виконанням є підставою для припинення і додаткових зобов`язань за Договором поруки № 1 та Договором поруки №2. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства і судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін (статті 3, 12-15, 20 ЦК, статті 3-5, 11, 15, 31 ЦПК), слід дійти висновку про те, що у випадку невизнання кредитором права поручителя, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК, на припинення зобов`язання за договором поруки, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК (постанова Верховного Суду України від 21 травня 2012 р. у справі № 6-20цс11). Суд встановив, що позивач звернувся до суду з проханням припинити зобов`язання за кредитним договором та за договорами поруки. Суд вважає ці вимоги підставними та погоджується із доводами позовної заяви, що зобов`язальні правовідносини за кредитним договором між сторонами припинились внаслідок державної реєстрації прав та їх обтяжень за індексним номером 36988246, згідно з яким право власності за об`єктом нерухомого майна за адресою [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1347062446101) було зареєстровано за ПАТ «ВТБ Банк» (номер запису про право власності: 22245088) на підставі рішення приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христини Миколаївни від 08.09.2017р. Відповідно до ч. 6 ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Як вбачається з постанови Касаційного Цивільного Суду у складі Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 646/7699/13-ц, положення статті 36 Закону України «Про іпотеку» передбачають таку підставу припинення зобов`язання, як позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки з метою забезпечення вимог кредитора - іпотекодержателя. У разі завершення такого позасудового врегулювання зобов`язання припиняється, а усі наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними». У постанові Об`єднаної палати Касаційного Цивільного Суду у складі Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 320/8618/15-ц міститься наступний правовий висновок: кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, у разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов`язання повністю або частково таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом припинення правовідношення повністю або частково на підставі пункту 7 частини 2 статті 16 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] про припинення зобов`язань за кредитним договором та договорами поруки. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 2522,40 грн. судового збору, сплаченого позивачем при подачі позову.

Outcome: approved