Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

Позивач 25.03.2014 р. звернувся з позовом до відповідачки про звернення стягнення на предмет застави. Свій позов обґрунтовував тим, що 05.03.2007 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір згідно якого остання, отримала кредит у розмірі 11 038, 02 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10.08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05.03.2012 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приват Банк» і відповідач уклали договір застави рухомого майна. Згідно з договором застави відповідачка надала в заставу автомобіль BMW, модель: 325І, рік випуску: 1995, тип ТЗ: легковий седан В, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON]. Станом на 17.02.2014 року заборгованість відповідачки складає 36 025, 18 дол. США, яка складається з наступного: - 11 028, 21 дол. США- заборгованість за кредитом; - 10 572, 19 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 633, 45 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом; - 13 791, 33 дол. США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання; Просили звернути стягнення на користь ПАТ КБ «Приват Банк» на предмет застави: автомобіль: BMW, модель: 325І, рік випуску: 1995, тип ТЗ: легковий седан В, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON]. Представник позивача у судове засідання не з'явився, у поданій суду заяві просив справу розглянути в його відсутності, позов підтримав і просив його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився та не повідомив суд про причини такої неявки, хоча про час та місце судового розгляду належним чином повідомлявся, в зв'язку з чим було ухвалено розглядати справу в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Встановлено, що 05.03.2007 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір згідно якого остання, отримала кредит у розмірі 11 038, 02 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10.08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05.03.2012 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приват Банк» і відповідач уклали договір застави рухомого майна. Згідно з договором застави відповідачка надала в заставу автомобіль BMW, модель: 325І, рік випуску: 1995, тип ТЗ: легковий седан В, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить їй на праві власності. Станом на 17.02.2014 року заборгованість відповідачки складає 36 025, 18 дол. США, яка складається з наступного: - 11 028, 21 дол. США- заборгованість за кредитом; - 10 572, 19 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 633, 45 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом; - 13 791, 33 дол. США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання; За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). В силу дії ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Види забезпечення виконання зобов'язання визначені ч. 1 ст. 546 ЦК України і такими є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. Відповідно до ст. 20 ЗУ «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Згідно ст. 24 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Відповідно до ст. 26 «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Згідно ст. 28 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. Відповідно до ст. 30 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» Обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження третій особі. Статтею 589 ЦК України встановлено, що у разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель (іпотекодержатель) набуває право звернення стягнення на предмет застави (іпотеки). За рахунок предмета застави, іпотеки він має право задоволити в повному обсязі свої вимоги з урахуванням сплати відсотків, неустойки, збитків та іншого. Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Спосіб реалізації предмета застави, іпотеки встановлений ст. 591 ЦК України та ст. 39 Закону України «Про іпотеку». Пунктом 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» закріплено, що резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Через відсутність повноважень на вчинення підпису від імені боржника, позивач позбавлений можливості підписати та укласти у письмовій формі договір купівлі-продажу, що стало підставою для звернення до суду з вимогами про надання повноважень підписувати договір купівлі-продажу від імені боржника. Крім того, перед укладанням договору купівлі-продажу існує необхідність у реєстрації зняття автомобіля з обліку у відповідних підрозділах Міністерства внутрішніх справ України, у наданні автомобіля для огляду та у здачі номерних знаків, що передбачено статтею 34 ЗУ «Про дорожній рух» та п.п. 40, 42 (абз. 1, абз. б,) «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затверджених постановою КМ України від 7 вересня 1998 р. №1388. Наказом МВС України від 30.01.2013 року №72, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 лютого 2013 р. за № 241/22773, створено Центри надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів шляхом реорганізаиії підрозділів реєстраційно-екзаменаційної роботи Державтоінспекцїї МВС України. Згідно з Положенням про Центр надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, затвердженим Наказом МВС України від 30.01.2013 року №72, зазначені Центри є структурним підрозділом управлінь МВС України в областях, містах Києві та Севастополі та підпорядковується відповідному управлінню (відділу) Державтоінспекцїї цих ГУМВС, УМВС. Згідно вказаного Положення, центри здійснюють зняття з обліку транспортних засобів у відповідності до «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затверджених постановою КМ України від 7 вересня 1998 р. №1388. Відповідно до п.2 вказаного Порядку, він є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов'язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень. Вказаним Порядком не передбачено право заставодавця знімати заставлений автомобіль з обліку та право вчиняти усі необхідні для цього дії. З порядку вбачається, що реалізувати права власника може лише уповноважена особа. Через відсутність повноважень на зняття автомобіля з обліку позивач не має можливості реалізувати своє право на продаж заставленого автомобіля. Отже, з метою захисту прав позивача у судовому порядку, існують всі підстави для надання йому відповідних повноважень, виходячи з наступних правових підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 237 ЦК України представництво виникає на підставі Закону та з інших підстав, а згідно до ст. 30 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач вправі продати предмет обтяження... від імені боржника. Ст. 238 ЦК України передбачено, що представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Згідно п. 40 вказаного «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів» зняття з обліку транспортних засобів проводиться після їх огляду в підрозділах Державтоінспекцїї на підставі заяви власника або рішення суду. Такий огляд оформляється відповідним актом. Відповідно до п. 2 вказаного Порядку представники власників транспортних засобів виконують обов'язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень. Згідно ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих договором або актами цивільного законодавства. Надання позивачу необхідних для продажу повноважень не виходить за межі, надані договором або актами цивільного законодавства, оскільки усі повноваження стосуються продажу заставленого автомобіля, що передбачено договором застави та актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. В даному випадку, враховуючи наявний «Порядок державної реєстрації та зняття автомобілів з обліку....», захистити права позивача можливо лише шляхом надання повноважень на вчинення дій, необхідних для зняття автомобіля з обліку. Крім того, з п. 42 (абз.1) «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів...» вбачається, що при знятті автомобіля з обліку у Центрі вимагається пред'явити свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу для відтворення на ньому відмітки про зняття з обліку, що також стало підставою для витребування вказаного свідоцтва від відповідача. В разі випадкової втрати свідоцтва самим позивачем або через його викрадення чи утримання (або втрату) свідоцтва відповідачем, позивач не матиме змоги реалізувати своє право на продаж та пред'явити свідоцтво до Центру у передбаченому Порядку. Таким чином, існують підстави для надання повноважень позивачу отримувати нове свідоцтво замість втраченого або викраденого, виходячи з наступного Відповідно до п. 42 (абз.8) вказаного Порядку, у разі втрати власником свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта) зняття з обліку транспортного засобу проводиться після видачі нового свідоцтва про реєстрацію. Згідно до п. 4.4 «Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них», затверджених Наказом МВС від 11.08.2010 року N379, у разі втрати (викрадення) свідоцтва про реєстрацію ТЗ (технічного паспорта) посадовими особами Центру приймаються до розгляду письмові заяви власників ТЗ. зразки яких наведено в додатках 1, 2. Такі заяви можуть прийматись від осіб, уповноважених у встановленому порядку отримувати нові свідоцтва про реєстрацію ТЗ. Відповідно до п. 2 вказаного Порядку, представники власників транспортних засобів виконують обов'язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень. Крім того, через відсутність у володінні позивача автомобіля з усіма приналежностями до нього, позивач позбавлений можливості реалізувати своє право на продаж та передати автомобіль покупцю (разом з комплектом ключів та технічним паспортом) на виконання вимог ст. 655, ч. 2 ст. 662 ЦК України, а номерні знаки здати до підрозділу ДАІ на виконання вимог п.40 вказаного Порядку. Так, відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу продавець передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність покупцеві, а покупець приймає майно і зобов'язується сплатити грошову суму за нього. Відповідно до ч. 2 ст. 662 ЦК України, продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосується товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Згідно п.40 (абз.6) вказаного «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів» під час зняття з обліку транспортних засобів номерні знаки здаються. Таким чином, з метою захисту права на продаж, яке виникло у позивача, існують всі підстави для витребування автомобіля з усіма його приналежностями (комплектом ключів, технічним паспортом та номерними знаками) та для передачі їх у володіння позивача. Відповідно до положень ст.ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. В даному випадку позивач просить про захист його порушеного права шляхом звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет застави. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет застави є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачки також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі наведеного, ст.ст. 16, 525, 526, 530, 553, 554, 655, 589, 591, 620, 624, 662, 1050, 1054 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 24-30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст. 20 Закону України «Про заставу», «Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них», затвердженої Наказом МВС від 11.08.2010 N 379, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2011 р. за №123/18861, «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. №1388 та

Outcome: approved