Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

Позивач, 19 вересня 2016 року, звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, що залишилося після смерті рідного брата [PERSON], померлого 09 лютого 2005 року. В позовній заяві позивач [PERSON] посилалася на те, що 09 лютого 2005 року помер рідний брат [PERSON]. Після смерті брата залишилося спадкове майно: земельна ділянка площею 1,11 га вартістю 29293,38 грн., наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території [PERSON] сільської ради на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №058972, виданого Кодимською райдержадміністрацією на імя померлого. Вона, як спадкоємець за законом у строк додатково наданий судом, звернулась до нотаріуса за оформленням спадщини, однак отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки, відсутні правовстановлюючі документи (їх оригінали) на спадкове майно державний акт на право власності на землю. Залишилась лише ксерокопія цього документу. Про втрату державного акту на право власності на землю вона публікувала оголошення в газеті «Вісті Кодимщини». Це позитивного результату не дало. Документ знайдений не був. Відділ Держгеокадастру в Кодимському районі теж відмовив їй у видачі дублікату правовстановлюючого документу. Інші спадкоємці відсутні. Все вище назване і змусило її звернутися до суду за захистом свого права. Просить визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на: земельну ділянку площею 1,11 га вартістю 29293,38 грн., надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території [PERSON] сільської ради на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №058972, виданого Кодимською райдержадміністрацією на імя померлого 09 лютого 2005 року [PERSON], який був утрачений. В судове засідання позивач не з»явилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача ([PERSON] сільської ради, Кодимського району, Одеської області) в судове засідання не з»явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши вимоги позивача, заяву відповідача, матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно частини 3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов»язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом установлено наступне. [PERSON] був власником земельної ділянки площею 1,11 га, вартістю 29293,38 грн., наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташованої на адміністративній території [PERSON] сільської ради за межами села, що підтверджується дослідженою в судовому засіданні Інформацією відділу Держгеокадастру в Кодимському районі №29-1516-0.12-1574/2-16 від 05 вересня 2016 року. Як убачається досліджених в судовому засіданні свідоцтва про народження серії І-ЖД №478452, виданого 20 липня 2016 року (повторно) Кодимським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області та Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 Сімейного кодексу України №00016899677 виданого 20 липня 2016 року Кодимським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] є [PERSON] і [PERSON]. Після реєстрації шлюбу з [PERSON], [PERSON] присвоєне прізвище «Боцул» (свідоцтво про одруження серії ІІ-АБ №205811, видане 28 квітня 1974 року [PERSON] сільською радою Кодимського району Одеської області, актовий запис №9). 09 лютого 2005 року [PERSON], помер (свідоцтво про смерть серії І-ЖД №412340, видане 10 лютого 2005 року [PERSON] сільською радою Кодимського району Одеської області). Отже, судом встановлено, що позивач є спадкоємцем за законом другої черги. Частиною першою статті 1262 ЦК України передбачено, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Своїм правом спадкоємця за законом позивач скористалась, подавши заяву до нотаріуса у строк, визначений судом (рішення Кодимського районного суду від 19 серпня 2016 року (справа №503/1384/16-ц)) про прийняття спадщини, однак, отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину з огляду на те, що відсутній оригінал державного акту на право власності на землю (лист державного нотаріуса №843/02-14 від 23 серпня 2016 року). В пункті 23 постанови №7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» розяснюється, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Те, що зазначений правовстановлюючий документ був утрачений підтверджується дослідженим в судовому засіданні оголошенням про його втрату в газеті «Вісті Кодимщини» (№37 від 10 вересня 2016 року). Докази, надані позивачем є належними і допустимими (ст.ст.58,59 ЦК України). Водночас, частиною 5 статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини. З цього приводу свою позицію висловив і Верховний Суд України в своїй постанові по справі №6-42цс14 від 14 травня 2014 року, зазначивши, що оскільки відповідно до ч.2 ст548 ЦК Української РСР прийнята спадщина належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (аналогічні положення містяться в ч.5 ст. 1268 ЦК України), то факт отримання чи неотримання таким спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не впливає на його право власності. Отже, звернення до суду за захистом свого права (ст. 16 ЦК України) позивачем є обґрунтованим, оскільки воно продиктоване тою обставиною, що при зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, з»ясувалося, що відсутні документи на спадкове майно. З огляду на викладене суд констатує, що позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON], набувши тим самим право власності на спадкове майно - земельну ділянку площею 1,11 га вартістю 29293,38 грн., надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території [PERSON] сільської ради на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №058972, виданого Кодимською райдержадміністрацією на імя померлого 09 лютого 2005 року [PERSON], який був утрачений. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 1262 ч.1, 1268 ч.5 ЦК України,

Outcome: approved