Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

Позивач [PERSON] 06.02.2017 року звернулася до суду із позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, який зареєстровано 19.07.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, про що 19.07.2005 року в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №1350. Позовна заява мотивована тим, що з 2013 року подружні відносини та ведення спільного господарства подружжям припинено, коли відповідач виїхав з м. Вінниці (місця проживання сімї). З того ж часу відповідач з дружиною та дітьми не спілкується, аліменти не сплачує, місце перебування відповідача позивачу не відоме. Позивач дійшла переконання, що сімя фактично перестала існувати, її відновлення неможливе, шлюб існує формально. На примирення та відновлення подружніх відносин позивач не згодна, подальше збереження шлюбу з відповідачем суперечить її інтересам та інтересам спільної з відповідачем дитини. Під час шлюбу в подружжя народилася донька [PERSON], [INFO]. Викладене стало підставою для звернення позивачем до суду з даним позовом до відповідача. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений завчасно у встановлений законом спосіб, про причини своєї неявки суд не повідомив. Враховуючи зазначені обставини, зважаючи на зміст заяви позивача, судом ухвалено провести заочний розгляд справи за наявними у ній доказами, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В ході дослідження позовної заяви та доданих до неї матеріалів судом, відповідно до ч. 1 ст. 112 СК України, з'ясовано фактичні взаємини подружжя, а також те, що подана до суду позовна заява відповідає дійсній волі позивача, її бажання розірвати шлюб є істинним та добровільним. Згідно п. 10 Постанови пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України ( 254к/96-ВР ) охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін. Досліджуючи вказані обставини, суд зважає на те, що шлюбні відносини між сторонами по справі припинено з 2013 року, шлюб між сторонами фактично розпався, існує формально, ведення спільного господарства припинено, подальше збереження шлюбу є неможливим та недоцільним і суперечитиме інтересам позивача, тому шлюб між сторонами слід розірвати, а позов задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved