Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

Позивач [PERSON] 14 червня 2021 року пред`явила позов до [PERSON] про розірвання шлюбу, який зареєстровано 15 серпня 1987 року. У обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] посилалася на те, що з 15 серпня 1987 року перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстрований міським відділом ЗАГС м. Стрий Львівської області за актовим записом № 327. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні відносини між ними припинені. Вважає, що сім`я розпалася остаточно, збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам, а тому просить розірвати шлюб із відповідачем. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позов з підстав та мотивів, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав. Зазначив, що бажає зберегти сім`ю. Заслухавши пояснення сторін, показання свідка [PERSON] , оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, суд вважає що позов слід задовольнити з таких підстав. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Із свідоцтва про шлюб відомо, що сторони зареєстрували шлюб 15 серпня 1987 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (арк. справи 5). Неповнолітніх дітей у сторін немає. Згідно із частинами другої, четвертої статтті третьої Сімейного кодесу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Стаття 24 СК України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так допитана в судовому засідання як свідок [PERSON] показала, що чоловік на протязі тривалого часу зловживає алкоголем, вчиняє домашнє насильство, спільного господарства вони не ведуть, а тому на примирення вона не згідна. Свідок [PERSON] показала, що відповідач на протязі тривалого часу зловживає алкоголем, вчиняє домашнє насильство. Суд критично оцінює твердження відповідача щодо бажання зберегти подружні відносини, оскільки не підтверджуються жодними доказами. Збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберігати шлюб. Приймаючи до уваги відсутність згоди позивача на примирення, суд дійшов висновку, що причини, що спонукають його наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Щодо вирішення питання про стягнення з відповідача судових витрат, суд прийшов до наступного висновку. Судові витрати у справі складаються з судового збору в розмірі 908 гривень та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 гривень. Так, згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються особи з інвалідністю I та II груп. Оскільки відповідач звільнений від сплати судових витрат, так як є особою з інвалідністю другої групи, що підтверджено пенсійним посвідчення № [NUMBER] , а тому, вказані витрати не підлягають стягненню з відповідача. Згідно з ч. 1, 2, 6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. При розподілі судових витрат судом враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 16 квітня 2020 року в справі №727/4597/19, зазначено, що аналіз спеціального законодавства, щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок, про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, Верховний Суд доходить висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. З матеріалів справи видно, що понесені позивачем судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 гривень у даній справі підтверджуються копією витягу з договору про надання правової (правничої) допомоги від 14.06.2021, копією квитанції до прибуткового касового ордера № 14 від 14.06.21, які підтверджують здійснення оплати позивачем витрат на оплату послуг адвоката в сумі 1000 грн. Таким чином, суд прийшов до висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 1000 гривень є документально підтвердженими, співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, та з урахуванням того, що відповідач не заявив клопотання про зменшення їх розміру, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved