Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-24 00:00:00

Позивач [PERSON] 15 грудня 2016 року звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з позовною заявою до Державного ощадного банку України Солом'янського району м. Києва про стягнення незаконно вилучених грошових коштів із призначеної пенсії, в якій просив стягнути з відповідача безпідставно вилучені із пенсії грошові кошти в сумі 75 грн. та стягнути суму моральної шкоди в розмірі 100 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що 10.09.2015 року між ним та відповідачем було укладено Договір №2441550 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки. Відповідно до умов договору йому було надано платіжну катку, на яку йому нараховувалась пенсія. 08.11.2016 року з рахунку неправомірно були списані кошти в сумі 75 грн. за видачу банківської платіжної картки, про що йому не було повідомлено. Позивач вважає такі дії «Ощадбанку» в частині стягнення комісії неправомірними, а тому змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою суду від 25.10.2017 року, замінено відповідача Державний ощадний банк України Солом'янського району м. Києва на Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» /а.с. 60/. Ухвалою суду від 06.12.2017 року, до участі у справі в якості третьої особи залучено Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві /а.с. 70/. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, яким ЦПК України викладеного в новій реакції. Відповідно до п. 9 ч. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві, та надані докази. Представник відповідача заперечував проти заявлених позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, просив відмовити в задоволенні позову. Повністю підтримав пояснення, які викладені у відзиві на позовну заяву /а.с.а.с. 81-82/. Так, пояснив, що 10.09.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір №2441550 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки. Даний договір було укладено у відділенні ТВБВ №10026/102 АТ «Ощадбанк» по вул. Героїв Севастополя, 33 в м. Києві. Згідно п.п. 1.1.1 Договору, позивачу відкривається поточний рахунок [NUMBER] в Гривні України, код банку 322669 на умовах тарифного пакету «Економний», Тарифів за користування платіжною карткою, розміщених на сайті Банку та інформаційних стендах, що знаходяться у приміщеннях установ Банку. Відповідно до п.п. 1.1.2 Договору, Банк надає Клієнту Платіжну картку типу VISA Electron та ПІН-конверт до неї. Відповідно до п. 1.3 Договору, клієнт зобов'язується здійснювати оплату послуг Банку за проведення операцій за Рахунком у розмірі, встановленому Тарифами. Так, згідно з Тарифами за обслуговування поточного рахунку з використання платіжної картки в редакції від 15.08.2016 року, які було публічно оприлюднено в установах АТ «Ощадбанк», а також шляхом розміщення з урахуванням внесених змін на сайті АТ «Ощадбанк» та з умовами яких погодився позивач відповідно до п. 4.2 Договору, плата за видачу банківської платіжної картки та пін-конверту, крім установи, де відкрито рахунок, становить 75 грн. Видачу банківської платіжної картки Пенсійна соціальна [NUMBER] та Пін-конверту Клієнту було здійснено у відділенні ТВБВ №10026/0084 (м. Київ, вул. Олексіївська, 13, літ. Б), тобто в іншому відділенні банку, а не втому, де відкрито рахунок, тому у банку виникли підстави зняття комісії з рахунку Клієнта згідно Тарифів. 08.11.2016 року з рахунку позивача були списані кошти в сумі 75 грн. за видачу банківської платіжної картки та ПІН-конверту в будь-якій установі банку, крім установи, де відкрито рахунок. Таким чином, твердження позивача про неправомірність дій АТ «Ощадбанк» в частині стягнення комісії є таким, що не має належного правового підґрунтя. Представник третьої особи Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві в судове засідання не з'явився, хоча третю особу належним чином було повідомлено про день, час та місце розгляду справи, будь-яких заяв, клопотань, письмових пояснень щодо заявлених позовних вимог від третьої особи до суду не надійшло. Вислухавши пояснення позивача, пояснення представника відповідача, врахувавши їх доводи та вивчивши надані письмові докази у сукупності, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 10 вересня 2015 року між позивачем та ПАТ «Державний ощадний банк України» було укладено Договір №2441550 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки /а.с.а.с. 39-40/. Даний договір було укладено у відділенні ТВБВ №10026/102 АТ «Ощадбанк» по вул. Героїв Севастополя, 33 в м. Києві. Згідно п.п. 1.1.1 Договору, позивачу відкривається поточний рахунок [NUMBER] в Гривні України, код банку 322669 на умовах тарифного пакету «Економний», Тарифів за користування платіжною карткою, розміщених на сайті Банку та інформаційних стендах, що знаходяться у приміщеннях установ Банку. Відповідно до п.п. 1.1.2 Договору, Банк надає Клієнту Платіжну картку типу VISA Electron та ПІН-конверт до неї. 08.11.2016 року з рахунку позивача були списані кошти в сумі 75 грн. за видачу банківської платіжної картки та ПІН-конверту в будь-якій установі банку, крім установи, де відкрито рахунок, що підтверджується даними виписки пол. картковому рахунку /а.с. 42/. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 11 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договорів, виборі контрагента та визначенні умов договору. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 629 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; договір є обов'язковим для виконання сторонами; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Позивач вважає, що Банком неправомірно були списані кошти з його рахунку в сумі 75 грн. за видачу банківської платіжної картки, оскільки таке списання було здійснено банком в порушення умов укладеного договору. Відповідач, в свою чергу, посилається на те, що твердження позивача про неправомірність дій АТ «Ощадбанк» в частині стягнення комісії є таким, що не має належного правового підґрунтя, оскільки згідно з Тарифами за обслуговування поточного рахунку з використання платіжної картки в редакції від 15.08.2016 року, які було публічно оприлюднено в установах АТ «Ощадбанк», а також шляхом розміщення з урахуванням внесених змін на сайті АТ «Ощадбанк» та з умовами яких погодився позивач відповідно до п. 4.2 Договору, плата за видачу банківської платіжної картки та пін-конверту, крім установи, де відкрито рахунок, становить 75 грн. Видачу банківської платіжної картки Пенсійна соціальна [NUMBER] та Пін-конверту Клієнту було здійснено у відділенні ТВБВ №10026/0084 (м. Київ, вул. Олексіївська, 13, літ. Б), тобто в іншому відділенні банку, а не втому, де відкрито рахунок, тому у банку виникли підстави зняття комісії з рахунку Клієнта згідно Тарифів. При цьому, відповідачем надано суду копії Тарифів за обслуговування поточного рахунку з використанням платіжної картки, підписаних [PERSON] 10.09.2015 року /а.с.а.с. 87-88/. Разом з тим, із наданих Тарифів, копія яких є нечитабельною, неможливо встановити, ті обставини, на які посилається відповідач як на підставу правомірності стягнення Банком з рахунку позивача комісії в розмірі 75 грн. за видачу банківської платіжної картки. Крім того, відповідачем було надано суду інші Тарифи за обслуговування поточного рахунку з використанням платіжної картки /а.с.а.с. 89-96/. Разом з тим, відповідачем не надано належних і допустимих доказів того, що станом на дату укладення договору №2441550 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки, а саме станом на 10 вересня 2015 року, діяли саме ці Тарифи. Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до п. 4.5 Договору №2441550 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки від 10 вересня 2015 року, цей договір має наступні додатки, які є його невід'ємною частиною та є обов'язковими для Сторін: - Додаток 1 «Тарифи за обслуговування поточного рахунку з використанням платіжної картки, відкритого за пакетом»; - Додаток 2 «Правила користування платіжними картками, емітованими АТ «Ощадбанк» /а.с. 40, 41/. Як вбачається із доданих до договору Тарифів, їх умовами не передбачено стягнення Банком комісії в розмірі 75 грн. за видачу банківської платіжної картки. Також, слід звернути увагу на те, що відповідно до п. 4.2 Договору №2441550 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки, сторони домовилися, що Банк має право змінювати Правила порядку, при цьому повідомлення Клієнта про зміни до Правил здійснюється шляхом публічного письмового оголошення в установі Банку, а також шляхом розміщення Правил з урахуванням внесених змін на сайті Банку. Зміни Банком до Тарифів за обслуговування поточного рахунку з використанням платіжної картки, відкритого за пакетом, умовами укладеного між позивачем та відповідачем Договору не передбачені. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині повернення незаконно вилучених грошових коштів із призначеної пенсії в розмірі 75 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Що стосується вимоги позивача про стягнення на його користь моральної шкоди за порушення його прав у розмірі 100 грн., то суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Частина 1 статті 1167 ЦК України визначає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Так, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'ям або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Таким чином, до загальних підстав відповідальності, встановлених ст. 1167 ЦК України, для покладення відповідальності на заподіювача моральної (немайнової) шкоди, відповідно, необхідна сукупність чотирьох умов, а саме: наявність шкоди; протиправність дій заподіювача; причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; вина в заподіянні шкоди. Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В п. 9 Постанови Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд роз'яснив: «Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості». З огляду на викладене, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 100 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди. Таким чином, позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір, в дохід держави в розмірі 1 102 грн. 40 коп., так як позивач при подачі позовної заяви звільнений від його сплати на підставі закону.

Outcome: approved