Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

Позивач [PERSON] 26.04.2019 року звернувся до суду із позовом до відповідачки [PERSON] з позовом про визнання права власності на спадкове майно ( а. с. 1 4 т. 1 ), мотивуючи тим, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті залишилося спадкове майно : житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по [ADDRESS] та земельна ділянка розміром 0,53 га. для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства за цією ж адресою ( згідно Витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку : земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських булівель і споруд ( присадибна лілянка ) розміром 0,2500 га., кадастровий номер 5324083201:01:003:0804 та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, розміром 0,2752 га., кадастровий номер 5324083201:01:003:0810 ), які належали померлому на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого виконкомом Мачухівської сільської ради народних депутатів 11 травня 1988 року, зареєстрованого в Полтавському МБТІ 17.05.1988 року в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 147 та державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ПЛ № 046187 виданого Мачухівською сільською радою народних депутатів 13 травня 1997 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 393. Згідно даних технічної інвентаризації житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами складається із : житлового будинку літ. «А-1», загальною площею 40,2 кв.м., житловою площею 17,3 кв.м., сараю літ. «Б», погребу літ. «б», вбиральні літ. «Ж», воріт № 1, огорожі № 2, колодязя № 3. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Спадкоємцем його спадкового майна згідно заповіту посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу - Шабалтієнко Т.В. 13 липня 2013 року, зареєстрованого в реєстрі за № 631 та відповідно до ст. 1235 ЦК України є він - [PERSON] . В даний час у нього виникла необхідність отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] , але вирішити дане питання в нотаріальному порядку він не в змозі, оскільки приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу - Антоненко Л.В. йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з наступних підстав : «...Померлий [PERSON] перебував у зареєстрованому 27.04.1972 року шлюбі з [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру ( спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину ) після померлої [PERSON] . Полтавською райдержнотконторою заведено 24.02.1999 року спадкову справу № 80. Відповідно до копії цієї спадкової справи, вона заведена на підставі заяви про прийняття спадщини гр. [PERSON] . Згідно довідки № 02-45/483, виданої Мачухівською сільською радою Полтавського району Полтавської області [PERSON] до дня своєї смерті [INFO] була зареєстрована в [ADDRESS] . На день її смерті в будинку був зареєстрований [PERSON] , 1924 року народження - чоловік, який таким чином прийняв спадщину після померлої дружини - [PERSON] відповідно до ч. 3 ст.1268 ЦК України. Згідно ч.3 ст.5 ЦК України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт нивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту обрання ним чинності. Відповідно до п.б Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство. Поняття колгоспного двору було врегульовано ЦК УРСР ( в редакції 1963 року ), який втратив чинність. Ст. 120 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року ) передбачала, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. З поданих документів вбачається, що частки у праві спільної власності на житловий будинок з господарськими будівлями в [ADDRESS] не визначалися. Вважає, що вказана нотаріальна дія - видача свідоцтва про право на спадщину за заповітом, не може бути вчинена з наступних підстав : Відповідно до п.п.4.15., 4.18. глави 10 розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку». В зв`язку з цим питання визнання за ним права власності на спадкове майно підлягає вирішенню в судовому порядку. Вважає, що відповідачка по справі гр. [PERSON] не має права на спадкування після померлого [INFO] [PERSON] , оскільки вона згідно чинного законодавства не є спадкоємцем померлого на час його смерті. Що стосується поданою відповідачкою заяви про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] , то це є зовсім інша спадкова справа, в якій відсутні дані про наявність спадкового майна після померлої і в якій згідно ч. 3 ст.5 ЦК України, правовідносини мають вирішуватися згідно чинного на той час законодавства. Станом на час смерті [INFO] [PERSON] , ст. 120 ЦК УРСР про належність майна колгоспного двору його членам на праві сумісної власності, на яку робить посилання приватний нотаріус, а також інші статті цього Кодексу, зокрема ст.ст. 123-125 ЦК УРСР, які передбачали визначення часток в майні колгоспного двору, виділ і поділ колгоспного двору, згідно із законом № 3718-12 від 16.12.1993 року виключені із ЦК УРСР. Таким чином, його право на спадщину підтверджується : свідоцтвом про смерть [PERSON] - про час та місце відкриття спадщини; заповітом та ст.1223 ЦК України - про моє право на спадкування по заповіту; Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі - про наявність спадкової справи; правовстановлюючими документами на спадкове майно - про його наявність та належність померлому; даними технічної інвентаризації житлового будинку - про його наявність та склад; постановою про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину - про підстави відмови у видачі спадщини і наявність спору, факт прийняття ним спадщини; іншими матеріалами справи в їх сукупності. Згідно Звіту про незалежну оцінку майна від 05.04.2018 року вартість житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами складає 60 000 гривень. Згідно Витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок від 12.11.2018 року вартість земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка ) розміром 0,2500 га., кадастровий номер 5324083201:01:003:0804 - складає 90 316,34 грн., а земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, розміром 0,2752 га., кадастровий номер 5324083201:01:003:0810 - складає 8 336,01 грн., разом - 98 652,35 грн. Таким чином, ціна позову становить 158 652,35 грн. Ставка судового збору, що підлягає сплаті відповідно п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» становить 1 586,52 грн. Відповідно до ч.1 ст.30 ЦПК України, позови що викають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцем знаходження майна або основної його частини. В зв`язку з цим, спір підлягає вирішенню Полтавським районним судом Полтавської області. На виконання вимог ст. 175 ЦПК України повідомляє, що заходів досудового врегулювання суперечки між сторонами не вживалося, оскільки : законом та домовленістю такий обов`язок не передбачено; заходи забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви не вживалися; ним іншого позову ( позовів ) до цього ж відповідача ( відповідачів ) з тим самим предметом та з тих самих підстав не подавалося; судові витрати, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи складаються із суми сплаченого судового збору, які він бере на себе. Відповідно до ч. 5 ст. 95 ЦПК України повідомляє, що оригінали документів, копії яких додаються до позовної заяви зберігаються у нього. Прохав : визнати за ним - [PERSON] , [INFO] , в порядку спадкування за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу - Шабалтієнко Т.В. 13 липня 2013 року, зареєстрованого в реєстрі за № 631, після смерті [INFO] [PERSON] , право власності на : житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що складається із : житлового будинку літ. «А-1», загальною площею 40,2 кв.м., житловою площею 17,3 кв.м., сараю літ. «Б», погребу літ. «б», вбиральні літ. «Ж», воріт № 1, огорожі № 2, колодязя № 3, по [ADDRESS] , земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка ), розміром 0,2500 га., кадастровий номер 5324083201:01:003:0804 та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, розміром 0,2752 га., кадастровий номер 5324083201:01:003:0810, які належали померлому на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого виконкомом Мачухівської сільської ради народних депутатів 11 травня 1988 року, зареєстрованого в Полтавському МБТІ 17.05.1988 року в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 147 та Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ПЛ № 046187, виданого Мачухівською сільською радою народних депутатів 13 травня 1997 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 393. Відповідачка [PERSON] , не погоджуючись частково із поданим до неї позовом, після усунення недоліків позову на підставі ухвали судді від 12.07.2019 року, 05.08.2019 року звернулася до суду із уточненим зустрічним позовом до [PERSON] про визнання свідоцтва про право власності та державного акту частково недійсними, визнання права власності на 1/4 частину спадкового майна ( а. с. 48 59 т. 2 ), мотивуючи тим, що в провадженні суду знаходиться цивільна справа № 545/1066/19. за позовом [PERSON] до неї, третя особа - Приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу - Антоненко Л.В. про визнання права власності на спадкове майно, а саме : на житловий будинок з надвірними будівлями й спорудами та земельні ділянки загальною площею 0,53 га. для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства в [ADDRESS] після померлого [INFO] [PERSON] . Тому, звернулася до суду з зустрічною позовною заявою, згідно якої [INFO] померла її мати - [PERSON] , що постійно проживала в [ADDRESS] . На спадкове майно, що лишилося після її смерті вона 24.02.1999 року подала заяву про прийняття спадщини за законом. Відкрита спадкова справа за № 80/159, але одержати свідоцтво про право на спадщину не має можливості, так як свідоцтво про право власності на майно колгоспного двору видано на ім`я голови двору - [PERSON] виконавчим комітетом Мачухівської сільської Ради народних депутатів 11.05.1988 року, зареєстрованого в Полтавському МБТІ 17.05.1988 року за № 147. Крім того, державний акт на земельну ділянку загальною площею 0,53 га. видано на [PERSON] . Відповідно довідки Мачухівської сільської ради від 08.02.2019 року за № 02-45/379 господарство [PERSON] відносилось до колгоспного типу. Членами колгоспного двору були : [PERSON] та її мати - [PERSON] . З прийняттям Закону України «Про власність» від 07.02.1991 року, який втратив чинність 10.06.2007 року, колгоспний двір припинив своє існування. З ЦК України вилучено статті, що встановлювали його статус ( Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 16 грудня 1993 року № 3718-ХІІ, який набрав лінності з 18 січня 1994 року ). Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулюють власність цього двору. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберігалося після припинення його існування мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на свою частку. Її мати - [PERSON] не втратила права на частку в майні колгоспного двору, так як проживала в господарстві по день смерті і набула право на 1/2 частину всього майна. В порушення діючого законодавства, свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок, видане виконавчим комітетом Мачухівської сільської Ради народних депутатів 11.05.1988 року, зареєстроване в Полтавському МБТІ 17.05.1988 року за № 147 є недійсним, так як повинно було бути видано на всіх членів колгоспного двору, тобто по 1/2 частині на : [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Ст. 1226 ЦК України встановлено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами права на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку. На спадкове майно, що лишилося після смерті матері, спадкоємцями являлися її чоловік - [PERSON] та вона - дочка [PERSON] , а тому вважає, що їй належить 1/4 частина майна її покійної матері - [PERSON] . Оформити в Полтавській районній державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно вона не має можливості, так як одержала постанову нотаріуса від 28.03.2019 року № 02-31/398 про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Підтверджує, що з даним позовом до відповідача звернулась вперше. Оригінали письмових доказів, вказаних в додатках, знаходяться у неї та відповідача Розрахунок судових витрат : Згідно Звіту про незалежну оцінку майна вартість житлового будинку складає 60 000 грн. Нормативно грошова оцінка земельної ділянки становить 98 652,35 гривні. Загальна вартість спадкового майна складає 158 652,35 грн. 1/4 частина якого складає - 39 663,08 грн. Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору становить 1% ціни позову, але не менше 0,4 % розміру прожиткового мінімуму тобто 768,40 гривень. Прохала визнати свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок видане Виконавчим комітетом Мачухівської сільської Ради народних депутатів 1.05.1988 року, зареєстрованого в Полтавському МБТІ 17.05.1988 року за № 147 та державний акт на право приватної власності на землю серії IV-ПЛ № 046187 виданий Мачухівською сільською радою народних депутатів від 13.05.1997 року на ім`я [PERSON] - частково не дійсними. Визнати за нею - [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер картки платника податків - [NUMBER] , право власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, 1/4 частину земельної ділянки в розмірі 0,0625 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка ), кадастровий номер 5324083201:01:003:0804, 1/4 частину земельної ділянки в розмірі 0,0688 га. для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 5324083201:01:003:0810, в [ADDRESS] , після померлої [INFO] її матері - [PERSON] , як спадкоємиці за законом. В судовому засіданні позивач по первісному позову - [PERSON] та його представник в особі адвоката Голубенка В.О. ( а. с. 27 т. 1 ) свій первісний позов підтримали із вказаних у ньому підстав, надавши суду додаткові пояснення ( а. с. 142 145 т. 1 ) та також письмову заяву про застосування строків позовної давності відносно вимог по зустрічному позову ( а. с. 128 т. 1 ), яка згідно вимог чинного законодавства повинна розглядатися після питання вирішення позову по суті у рішенні суду. Уточнені вимоги по зустрічному позову заперечили із підстав викладених у додаткових письмових поясненнях. Відповідачка по первісному позову та позивачка по зустрічному позову [PERSON] і її представник в особі адвоката Кірнос Н.В. ( а. с. 64 66 т. 1, 36 39 т. 2 ) первісний позов визнали частково, підтримали свій уточнений зустрічний позов із викладених в ньому підстав. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог по зустрічному позову Мачухівська сільрада Полтавського району Полтавської області в особі виконавчого комітету не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у відсутності їх представника ( а. с. 117, 133, 141 т. 1 ). Третя особа, що не заявляє самостійних вимог по первісному позову приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Антоненко Л.В., будучи повідомленою про день час розгляду справи не з`явилася, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутності та на виконання ухвали суду від 05.07. 2019 року завірену належним чином копію спадкової справи після померлого [INFO] [PERSON] ( а. с. 59, 69, 74, 78 103 т. 1 ). Тому, суд вважає за можливе розгляд справи по суті у відсутності не з`явившихся сторін за наявністю доказів їх належного повідомлення та відповідних заяв. Судом встановлено, що по матеріалам справи в 1988 році [PERSON] як головою колгоспного двору було отримано свідоцтво про право особистої власності, видане на підставі рішення виконкому Полтавської районної ради народних депутатів за № 157 від 26 квітня 1988 року на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по [ADDRESS] . На час його видачі членом колгоспного двору була [PERSON] ( дружина ), яка померла [INFO] , спадкоємцем якої є - [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] . Ні померла [INFO] - [PERSON] , а ні її спадкоємиця - [PERSON] , не зверталися щодо вирішення питання про визнання за ними відповідної частки в спільному майні колгоспного двору або частки у спадковому майні померлої. 13.07.2013 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Шабалтієнко Т.В., зареєстрованого в реєстрі за № 631, на [PERSON] , який ніким не оскаржений та не скасований. Відповідачкою [PERSON] пропущено термін позовної давності звернення до суду із даним зустрічним позовом та нею не ставилося питання поновлення строків і не надано доказів стосовно поважності причин пропуску даного терміну та крім того, відповідачка не має правовстановлюючих документів на спадкове майно померлої. Суд, заслухавши сторін, дослідивши докази, якими обгрунтовуються позови, прийшов до висновку про необхідність задоволення первісного позову та відмови у задоволенні зустрічного позову із наступних підстав. Чинне законодавство на даний час, починаючи з 1991 року не містить визначення поняття : «колгоспний двір» в зв`язку із прийняттям Закону України «Про власність» від 07.02.1991 року, який втратив чинність 20.06.2007 року, тому колгоспний двір припинив своє існування. З ЦК України вилучено статті, що встановлювали його статус ( Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 16 грудня 1993 року № 3718-ХІІ, який набрав чинності з 18 січня 1994 року ). В Цивільному Кодексі УРСР поняття «колгоспний двір» визначалося як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, які брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. Колгоспний двір також міг складатися і з однієї особи. Головою колгоспного двору був його засновник, як правило глава сім`ї, його члени - всі інші особи, котрі спільно проживали, вели господарство і перебували у сімейно-родинному зв`язку ( подружжя, їхні батьки, діти, дід, баба, онуки та ін. ), особи котрі тимчасово були відсутніми, перебували на дійсній військовій службі, виїхали на навчання чи займали виборчу посаду. Громадяни - члени родини колгоспника, які не були членами колгоспу, вчителі та інші, а також громадяни, які не перебували в родинних зв`язках, але спільно вели підсобне господарство колгоспного двору, також користувалися правами колгоспного двору. У разі смерті одного з членів колгоспного двору, спадщина на спільне майно господарства колгоспного двору за наявності інших його членів, не відкривалася. Це було можливим лише після смерті останнього члена колгоспного двору. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався «Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів», затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом «Вказівками…», затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно п. 9 зазначених «Вказівок…», окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. За загальним правилом, працездатний член колгоспного двору втрачав право на частку у майні двору у тому випадку, якщо він не менш, ніж три роки поспіль не брав участі своєю працею і засобами у веденні загального господарства двору. Це правило не поширюється за умови призову такого члена двору на військову службу, його навчання в навчальному закладі чи хвороби ( положення статей 120-126 ЦК УРСР ). Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року мають вирішуватись за нормами, що регулюють власність цього двору. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберігалося після припинення його існування мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. П. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності», судам роз`яснює, що положення ст. 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону ( з 15 квітня 1991 року ). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме : а) \~ \~ \~ \~право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору ( в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба ); б) \~ \~ \~ \~розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося; в) \~ \~ \~ \~у випадках, коли за рахунок майна колгоспного двору було внесено вклад у кредитну установу на ім`я члена двору, його частка має бути зменшена на суму вкладу, а якщо вклад перевищує належну цьому члену частку, з нього стягуються відповідні грошові суми на користь інших членів колгоспного двору; г) \~ \~ \~ \~згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону України «Про власність», загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Таким чином, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберігалося після припинення його існування мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності, яким померла [INFO] [PERSON] за життя не скористалася. В даному випадку є підстави для застосування строку позовної давності щодо подачі уточненого зустрічного позову на підставі ст. 257 ЦК України, який складає три роки, але оскільки суд вирішує питання про відмову у задоволенні уточненого зустрічного позову, то питання щодо застосування строків позовної давності суд не вирішує, бо сплив строку позовної давності звернення до суду є самостійною підставою для відмови у позові, але вже після вирішення спору по суті. У 1988 році [PERSON] як головою колгоспного двору було отримано свідоцтво про право особистої власності, видане на підставі рішення виконкому Полтавської районної ради народних депутатів за № 157 від 26 квітня 1988 року на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по [ADDRESS] . На час його видачі, членом колгоспного двору була [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем якої є [PERSON] . За цей час, ні померла [INFO] [PERSON] , а ні її спадкоємиця [PERSON] , не зверталися щодо вирішення питання про визнання за ними відповідно частки в спільному майні колгоспного двору або частки у спадковому майні померлої, чим пропустили термін звернення до суду із певним позовом. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків ( спадщини ) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця ), до інших осіб ( спадкоємців ). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом ( ст. 1217 ЦК України ). Ст. 1226 ЦК України встановлено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна ( ч. 2 ст. 1299 ЦК України ). Відповідно до п.п. 4.15, 4.18 п. 4 гл. 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затверджено Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 р. № 296/5, видача свідоцтва про спадщину на майно, яке підлягає реєстрації проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони та арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Таким чином, за відсутності у [PERSON] правовстановлюючих документів на спадкове майно померлої, позовні вимоги не підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 25 ЦК України у момент смерті припиняється цивільна правоздатність фізичної особи. Тому, згідно ст. 4 , 43-49 ЦПК України, суд не вправі вирішувати питання про право осіб, які не є сторонами процесу та у зв`язку зі смертю не мають процесуальної правоздатності і дієздатності. Відповідно до ст. 48 ЦПК України сторонами у справі є позивач і відповідач, позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Тому, визнання свідоцтва про право власності на житловий будинок частково недійсним та в зв`язку із цим визнання права власності на нерухоме майно за спадкоємцем суперечить зазначеним вище вимогам Закону, оскільки судом вирішується питання права осіб, які не є учасниками процесу та в зв`язку із смертю не мають цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності. До цього ж, [PERSON] у зустрічному позові не ставила питання щодо скасування існуючого заповіту.

Outcome: approved