Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

Позивач 21.05.2018 р. звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дітей у розмірі 1500 грн. на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на утримання двох неповнолітніх дітей. Заявлений позов обґрунтовувала тим, що у шлюбі з відповідачем народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Відповідач залишив сім'ю, проживає окремо і не надає матеріального утримання дітям. Представник позивача у судове засідання не з'явився, у поданій суду заяві просив справу розглянути в його відсутності та відсутності позивача, позов підтримав, просив його задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач не з'явився ні в підготовче, ні в судове засідання, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, не повідомив суду про причини неявки, не подав відзиву. За наявності сукупності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що у шлюбі сторін народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Сторони разом не проживають, неповнолітні діти проживають разом з матір'ю по [ADDRESS], що підтверджується довідкою виконкому Вільшаницької сільської ради № 606 від 01.06.2018 р. (а.с.20). Відповідач не надає матеріального утримання дітям. Зміст спірних правовідносин полягає у порушенні прав неповнолітніх дітей сторін на належне утримання з боку батька, який проживає окремо від сім'ї. Відповідачем, який не виконує батьківського обов'язку щодо утримання своїх дітей, порушено права дітей на належний рівень життя, необхідний для їх гармонійного всебічного розвитку. При вирішенні спору суд застосовує наступні норми права. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.), ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до вимог ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності з вимогами ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог ч.2 ст.182 СК України (у редакції ЗУ від 03.07.2018 р.) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст.184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд у відповідності з вимогами ч.1 ст.182 СК України враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей сторін, зокрема те, що діти здорові, перебувають на утриманні матері; стан здоров'я відповідача, що є задовільним, та матеріальне становище відповідача, розмір його доходу невідомий, інших дітей та непрацездатних утриманців не має. З урахуванням викладеного суд визначає до стягнення щомісячний розмір аліментів у твердій грошовій сумі 1500 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З відповідача слід стягнути 704,80 грн. судового збору в дохід державного бюджету. На підставі наведеного, відповідно до ст. 3, 27 Конвеції ООН про права дитини від 20.11.1989 р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.),ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., ст. 180, 181 ч.3, 182, 184 СК України, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved