Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

Позивач [PERSON] 06.05.2014 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що він являється власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Новотроїцького районного нотаріального округу [PERSON] 25.02.2011 року. У вищевказаній квартирі, окрім нього, зареєстрований його син [PERSON], який з вересня 2012 року в спірній квартирі не проживає, а проживає в [ADDRESS]. Він неодноразово звертався до відповідача з проханням у добровільному порядку, змінити реєстрацію його місця проживання, проте в добровільному порядку він цього робити не бажає і на даний час зовсім уникає зустрічі з ним. Оскільки в нього виникла необхідність зняти відповідача з реєстрації в його квартирі, так як останній в добровільному порядку відмовляється від здійснення процедури зняття з реєстрації, тому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування його житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS]. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] у судовому засіданні на позовних вимогах наполягають, просили визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Судові витрати просили віднести за рахунок відповідача і стягнути на користь позивача. Просили ухвалити заочне рішення. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився повторно, не повідомив причину своєї неявки, хоча був належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, що підтверджується відповідними повідомленнями про вручення йому судової повістки про виклик до суду, а отже вважається належним чином повідомлений. Суд вважає можливим, відповідно до ст. 169 п. 4 ЦПК України, визнати причину неявки відповідача неповажною і ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України за згодою представника позивача. Свідки: [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні, підтвердили, що [PERSON] в добровільному порядку виїхав на заробітки за кордон до Російської Федерації і понад два роки не проживає в квартирі [ADDRESS]. Вислухавши пояснення позивача та представника позивача, перевіривши матеріали справи, враховуючи покази свідків, доводи позивача в обґрунтування позову, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановленні такі факти та відповідні їм правовідносини. Дані відносини є житловими правовідносинами і регулюються нормами діючого Житлового кодексу Української РСР ст. 71, 72, 150, 157, п. 11 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 12.04.1985 року із змінами, винесеними згідно з Постанови Пленуму ВСУ №2 від 10.03.89, №13 від 25.12.92, №15 від 25.05.98 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ними для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, а отже і ставити на реєстрацію інших громадян за адресою власного помешкання. За умови тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців, а у разі виникнення спору визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановленні строки, проводиться в судовому порядку. Суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст.71 або ст. 107 ЖК Української РСР. У судовому засіданні встановлено, згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Новотроїцького районного нотаріального округу [PERSON] 25.02.2011 року (а.с. 7), факт належності на праві приватної власності позивачу [PERSON] квартири [ADDRESS]. Факт не проживання без поважних причин, відповідача [PERSON] в квартирі позивача понад 6 місяців, фактично понад 2 роки, що підтверджується показами свідків, але всупереч встановленому законом порядку відповідач [PERSON] не подав заяву, у добровільному порядку, до Новотроїцького районного сектору Управління державної міграційної служби України в Херсонській області про зняття його з реєстрації за адресою [ADDRESS]. Відповідно до ст. 71 ЖК Української РСР за громадянами тимчасово, понад шість місяців, відсутніми зберігається жиле приміщення, якщо ця відсутність відбулася з поважної причини. Відповідач [PERSON] понад два роки не користується жилим приміщенням, що належить позивачу, та проживає в іншому місці і цей факт підтверджується показами свідків та довідкою НЖКП. Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР, суд може визнати особу, що втратила право користування житловим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи в житловому приміщенні понад встановлені строки. Таким чином суд вважає, що відповідача доцільно визнати особою, такою що втратила право користування житловим приміщенням та яка підлягає зняттю з реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач довів в суді факт належності йому житлового приміщення, а саме квартири та факт відсутності відповідача в квартирі [ADDRESS] понад два роки, а отже понад встановлений законом шестимісячний строк. Тому є підстави для задоволення позову і визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Оскільки позов задоволений повністю, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати в сумі 243,60 гривень віднести за рахунок відповідача і стягнути на користь позивача. На підставі ст. 71, 72, 150, 157 ЖК Української РСР, п. 11 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 12.04.1985 року із змінами, винесеними згідно з Постанови Пленуму ВСУ №2 від 10.03.89, №13 від 25.12.92, №15 від 25.05.98 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», ч. 1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» і

Outcome: approved