Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-01 00:00:00

Позивач - [PERSON] 24.05.2018 року звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем - [PERSON], зареєстрованого 14.05.2008 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Коропського районного управління юстиції Чернігівської області, актовий запис №14. Від спільного подружнього життя у сторін народилася дитина - [PERSON], [INFO] Позов обґрунтовується тим, що у період подружнього життя між позивачем та відповідачем почали виникати конфлікти через несумісність характерів, заходи, направлені на примирення не дали позитивного результату і на даний час подружжя проживає окремо, сімейні стосунки не підтримуються, подальше спільне життя не можливе. 25.05.2018 судом направлено запит щодо доступу до персональних даних, на підставі ст.187 ЦПК України, з метою отримання інформації щодо місця проживання (перебування) відповідача [PERSON]. Відповідно до наданої відповіді відповідач значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS]. /а.с.11/ Ухвалою від 11.06.2018 у справі відкрито провадження у загальному порядку та призначене підготовче судове засідання. /а.с.15/ 23.07.2018 суд закінчив підготовче провадження та призначив справу для розгляду по суті на 11 годину 45 хвилин 2 серпня 2018 року, про що постановлено ухвалу. /а.с.24/ До судового засідання від позивача надійшло письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності, позов вона підтримує. /а.с.28/ Відповідач не з'явився у судове засідання, про яке повідомлений належним чином, відповідно до приписів статей 128, 130, 131 ЦПК України, причини неявки не повідомив, представника не направив, відзив на позов до суду не подав. /а.с.27/ Відповідно до ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, для участі у розгляді не з'явився, про причини неявки не повідомив, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Сторони уклали шлюб 14.05.2008 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Коропського районного управління юстиції Чернігівської області, актовий запис №14, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. /а.с.4/ За період шлюбу у сторін народилась дитина - [PERSON], [INFO] /а.с.8/ За даними довідки виконавчого комітету Киселівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області №3-18/409 від 24.05.2018 позивач є зареєстрованою та проживає за адресою: [ADDRESS]. Разом з нею проживає син [PERSON], [INFO] /а.с.7/ Статтею 51 Конституції України проголошено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з приписами статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частинами 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до статті 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до статті 10 Цивільного кодексу України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За частиною 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Як проголошено положеннями статті 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім'ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема статей 5, 8 вказаного міжнародного договору. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, шлюб між сторонами фактично розпався, сім'я носить формальний характер, рішення про звернення до суду із даним позовом є виваженим та відповідає волевиявленню жінки, а тому позов підлягає задоволенню. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 704,80 грн, який підлягає стягненню з відповідача, відповідно до приписів ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved