Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] 25.03.2019 року звернулася у суд з позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на усе спадкове майно, а саме житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що розташований у [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою судді від 26.03.2019 року вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого засідання. Ухвалою підготовчого засідання від 18.07.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Розгляд справи по суті відбувся 23.09.2019 року, без учасників справи. Позов обґрунтовано тим, що [INFO] помер дядько позивача, а брат її матері - [PERSON] , який на день своєї смерті проживав за адресою: [ADDRESS] . Після смерті дядька відкрилась спадщина на спадкове майно за законом, до складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , який [PERSON] у свою чергу успадкував після смерті свого батька [PERSON] , котрий помер [INFO] , та в якому спадкодавець проживав до дня смерті, однак за життя юридично не оформив свої спадкові права. На даний час позивач є єдиним спадкоємцем прав та обов`язків, котрі залишились після смерті дядька, у тому числі і права на спірне домоволодіння у цілому, оскільки інших спадкоємців немає, однак оформити таке право на нього позивач не може у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на нерухоме майно та реєстрації права власності на таке нерухоме майно. З огляду на вказане, отримавши відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, пов`язаної із видачею свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач змушена звертатися за захистом своїх спадкових прав до суду із даним позовом. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, у судове засідання щодо розгляду справи по суті не з`явилися (не забезпечили явки уповноваженого представника). Позивачем подано суду заяву від 16.05.2019 року, вх. № ЕП-266, в якій вона просить проводити підготовче засідання та судовий розгляд справи у цілому без її участі та не заперечує проти ухвалення рішення. Відповідачем у справі про причини неявки уповноваженого представника у засідання щодо розгляду справи по суті не повідомлено, відзиву на позовну заяву відповідачем не подано. У зв`язку із встановленням обставин, визначених ст. 280 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд даної справи. Третя особа у справі на стороні відповідача - Сколівська державна нотаріальна контора Львівської області 19.07.2019 року надіслала суду заяву № 643/01-16 про розгляд справи без участі представника держнотконтори, при розгляді справи покликається на думку суду. Оскільки у судове засідання не з`явилися усі учасники справи, то суд, в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, ухвалив проводити судове засідання у справі без його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши матеріали справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із наведених вище процесуальних норм суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Так, [INFO] у с. Сможе Сколівського району Львівської області у віці 53 роки помер [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 22.03.2018 року Сможенською сільською радою Сколівського району Львівської області (копія знаходиться у справі, а. с. 10). Спадщина відкрилася у день смерті спадкодавця [PERSON] у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Заповіту спадкодавець [PERSON] щодо розпорядження своїми правами на випадок смерті не складав і такий у Спадковому реєстрі (заповіти\\спадкові договори) відсутній, що стверджується інформаційною довідкою із зазначеного реєстру № 53217325, сформованої 07.09.2018 року у спадковій справі № 197/2018 р. (а. с. 62). Відтак, спадкування після його смерті повинно відбуватись за законом. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину, або ж не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, тобто шести місяців, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ст. 1263 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Спадкоємцем прав та обов`язків за законом після смерті спадкодавця [PERSON] є позивач, як племінниця спадкодавця. Дружина спадкодавця - [PERSON] , відмовилась від спадкового майна після смерті чоловіка на користь племінниці [PERSON] , про що свідчить подана нею у Сколівську державну нотаріальну контору Львівської області заява про відмову від прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину № 493 від 07.09.2018 року (копія міститься у справі, а. с. 46). Детально перевіряючи права та обов`язки, які належали зазначеному спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а також входили до складу спадщини, зокрема прав на домоволодіння, розташоване у [ADDRESS] , котре є предметом спору у межах заявлених позовних вимог, судом встановлено наступне. Пунктом 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно та земельні ділянки. Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення. Частина четверта статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Так судом встановлено, що вказаний будинок, позначений літерою А-2, збудований у 1957 році. Загальна площа такого будинку становить 122,8 кв. м., з яких житлова площа 63,5 кв. м. У межах зазначеного домоволодіння побудовані господарські споруди - літня кухня (літера Б), два сараї (літери В, Г), навіси (літери Е, Ж), колодязь (літера к), ворота № 1, огорожа № 2, огорожа № 3. Наведені вище обставини стверджуються довідкою Стрийського міжрайонним бюро технічної інвентаризації № 94 від 16.01.2019 року (а. с. 9). Цим-же документом стверджується й те, що право власності на вказаний вище житловий будинок зареєстровано за [PERSON] . Як вбачається із досліджених судом матеріалів спадковий житловий будинок, його було побудовано у 1957 році. Тобто, на момент виникнення у померлого [PERSON] прав на спірне нерухоме майно - 1957 рік, діяв ЦК Української РСР від 16.12.1922 року, положення якого не передбачали обов`язкової реєстрації прав на нерухоме майно. За життя, а саме 25.03.1992 року, [PERSON] у Сможенківській сільській раді Сколівського району Львівської області склав заповіт, котрим все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося заповів своєму сину - [PERSON] (копія міститься у справі, а. с. 12) Отже, суд приходить до висновку, що [PERSON] фактично прийняв спадщину шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном, а отже набув право власності на нерухоме майно у вигляді житлового будинку по [ADDRESS] , однак не перереєстрував своє право власності на спірний будинок. Судом також встановлено, що позивач, яка прийняла спадщину у встановленому порядку, зверталась до Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак одержала відмову у вчиненні зазначеної нотаріальної дії через відсутність усіх необхідних правовстановлюючих документів. Після вчинення вказаних дій позивач звернулася до суду. Як уже йшлося вище, позивач вправі успадкувати усі права спадкодавця [PERSON] , оскільки інших спадкоємців після його смерті, які б прийняли спадщину та не відмовились від неї, немає. На підставі вказаного вище, суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що розташований у [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Судові витрати у справі слід залишити за позивачем.

Outcome: approved