Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

Позивач [PERSON] 31.07.2014 року звернувся в суд із позовною заявою, в якій просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований у [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO]. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що його матір за життя володіла вказаним вище житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, на який правовстановлюючий документ не видавався і відповідне право за матір'ю не реєструвалось. Вказане домоволодіння у вигляді незавершеного будівництва 61% готовності вона спершу успадкувала від своєї матері, а бабусі позивача - [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.11.2002 року. Згодом вона спільними зусиллями разом із чоловіком та дітьми, у тому числі і позивачем, у 2006 році завершила будівництво, однак будинок в експлуатацію не приймався і, знову ж-таки, відповідне право за матір'ю не реєструвалось. Заповіту матір [PERSON] не складала. Спадкоємцями після смерті матері [PERSON] за законом є він, його батько [PERSON], його брати - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та сестра [PERSON] у рівних частинах. Інших спадкоємців після смерті матері за законом першої черги немає. Батько, брати та сестра добровільно відмовились від належної їм частки у спадковому майні після смерті дружини (матері) [PERSON] у його користь, претензій до спадкових прав на спірне домоволодіння не мають, про що подали відповідні заяви по місцю свого проживання. Таким чином, на даний час він є єдиним спадкоємцем прав на спірне домоволодіння, що залишились після смерті матері, однак оформити право власності на таке він не може у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документа на нерухоме майно і необхідністю у зв'язку з цим звертатися до суду. Зазначає, що він у встановленому порядку прийняв спадщину після смерті матері [PERSON], так як на день смерті останньої проживав з нею в одному житловому будинку. До того ж, він у межах визначеного законом строку в усній формі звертався до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак отримав відмову в оформленні своїх спадкових прав у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документа на нерухоме майно. Факт прийняття спадщини, на його думку, також стверджується і тими обставинами, що лише він після смерті матері опікується спірним домоволодінням, уклав договір на постачання електроенергії до будинку, оплачує відповідні послуги з електропостачання тощо. Разом з тим вказує і те, що зазначений житловий будинок фактично не є завершеним до цього часу, а придатними для проживання у ньому є лише дві кімнати. Роботи по завершенні будівництва і прийняття будинку в експлуатацію будуть проводитись ним згодом, а саме після того, як він оформить за собою право на спірне домоволодіння у встановленому порядку. З огляду на вказане, він був змушений звертатися за захистом своїх спадкових прав до суду із даним позовом. Належним чином повідомлений позивач [PERSON] у судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві (а. с. 3-4), надав пояснення, аналогічні наведеним у вказаному позові. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, однак до початку судового розгляду справи по суті подали оформлені у встановленому порядку заяви від 02.09.2014 року (а. с. 35, 37, 39, 41 та 43), в яких всі просили проводити судовий розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги визнали у повному обсязі і проти їх задоволення не заперечували. Відтак суд, заслухавши думку позивача [PERSON] з вказаного приводу, ухвалив проводити розгляд справи по суті у відсутності відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] за наявними у матеріалах справи доказами. Разом з тим суд, незважаючи на визнання відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] позову, ухвалив відмовити у прийнятті визнання ними позову і продовжувати судовий розгляд справи, після чого, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, давши належну оцінку доказам, зібраним у справі, прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про народження позивача [PERSON] серії [NUMBER], виданого Славською селищною радою Сколівського району Львівської області 25.03.1982 року (а. с. 6), батьком останнього є [PERSON], а матір'ю - [PERSON]. У судовому засіданні встановлено, що матір позивача [PERSON] - [PERSON], після смерті якої він має намір оформити спадщину, померла [INFO], що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Славської селищної ради Сколівського району Львівської області 18.02.2014 року (а. с. 7). Спадщина відкрилася у цей же день, у відповідності до положень ст. 1220 ЦК України. Заповіту матір позивача [PERSON] - [PERSON] не складала, що стверджується довідкою, виданою Славською селищною радою Сколівського району Львівської області 04.07.2014 року за вих. № 1558 (а. с. 8), відтак спадкування після смерті останньої повинно відбуватись за законом. Як вбачається з довідки, виданої Славською селищною радою Сколівського району Львівської області 31.07.2014 року за вих. № 1557 (а. с. 22), спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є її чоловік - [PERSON], сини [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (позивач у справі) та дочка [PERSON]. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 зазначеного Кодексу спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Зазначена дія повинна бути вчинена протягом шести місяців з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України). Згідно вже згаданої вище довідки, виданої Славською селищною радою Сколівського району Львівської області 04.07.2014 року за вих. № 1558 (а. с. 8), покійна матір позивача [PERSON] - [PERSON] постійно і до дня смерті проживала у [ADDRESS]. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті матері [PERSON] постійно не проживав з нею. Факт постійного проживання та реєстрації позивача [PERSON] на день смерті матері за іншою адресою, а саме у [ADDRESS] підтверджується копією його паспорта громадянина України серії [NUMBER], виданого Сколівським РВ УМВС України у Львівській області 16.02.2000 року (а. с. 5). Це ж стверджується і довідкою, виданою Славською селищною радою Сколівського району Львівської області 31.07.2014 року за вих. № 1784 (а. с. 23). Не заперечувалась зазначена обставина і самим позивачем у судовому засіданні. Судом також встановлено, що позивач [PERSON] протягом визначеного ст. 1270 ЦК України шестимісячного строку не звернувся до нотаріальної контори із письмовою заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], відповідних доказів на спростування зазначеної обставини суду не подав, а натомість зазначив, що звертався лише в усній формі до державного нотаріуса, який, відповідно, в усній формі роз'яснив йому про необхідність звернення до суду за захистом своїх спадкових прав. Відтак, рішення нотаріуса про відмову з приводу оформлення за позивачем [PERSON] спадкових прав після смерті матері відсутнє, а останній одразу ж вирішив звернутися з цього приводу до суду. Статтею 1272 ЦК визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як встановив суд, окрім відсутності письмового звернення до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, із позовною заявою про визначення додаткового строку, достатнього для прийняття спадщини після смерті матері позивач [PERSON] до суду також не звертався. З огляду на вказане, позивач [PERSON] вважається таким, що не прийняв спадщину після смерті матері [PERSON]. Подана позивачем [PERSON] довідка, видана Славською селищною радою Сколівського району Львівської області 17.09.2014 року за вих. № 2123 (а. с. 52) про те, що останній не відмовлявся від прийняття спадщини після смерті матері, жодним чином не спростовує зазначену вище обставину, як і не спростовує її наявність укладеного позивачем [PERSON] договору з Сколівським РЕМ ПАТ «Львівобленерго» про постачання електроенергії (а. с. 66-67) та квитанцій про проведення оплати за користування електроенергією на його підставі (а. с. 68-70), так як мова не йде про фактичний вступ в управління та володіння спадковим майном, як це було за правилами ЦК Української РСР 1963 року. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На підтвердження належності у спадкодавця [PERSON] (матері позивача) на момент відкриття спадщини права на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS] позивачем [PERSON] подано копію свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.11.2002 року (а. с. 9, 50), згідно з яким спадкодавець [PERSON] (матір позивача) успадкувала згадане вище домоволодіння після смерті своєї матері [PERSON] (бабці позивача) у встановленому порядку. Аналізуючи у судовому засіданні згадане вище свідоцтво про право на спадщину за заповітом (оригінал), суд дійшов до висновку, що таке жодним чином не підтверджує прав спадкодавця [PERSON] на спірне домоволодіння, так як у ньому йдеться про прийняття у спадок відповідно до діючих на час виникнення зазначених правовідносин лише незавершеного будівництвом житлового будинку, розташованого по [ADDRESS], процент готовності якого складав 61%. Відповідно, таке свідоцтво про право на спадщину за заповітом не було зареєстроване за життя спадкодавцем [PERSON] у встановленому порядку. Це пов'язано з тим, що відповідний дозвіл (свідоцтво) на забудову садиби у сільських населених пунктах Української РСР видавався [PERSON] (бабці позивача) виконавчим комітетом Сколівської районної Ради депутатів трудящих ще 21.06.1979 року на підставі відповідного рішення виконавчого комітету Славської селищної Ради народних депутатів № 52 від 17.05.1979 року (а. с. 53-54, 62), у якому було визначено дату початку будівництва - 21.06.1979 року та дату закінчення будівництва - 21.06.1981 року. Разом з тим, таке будівництво не було завершене у визначений строк, а відповідний акт про прийняття об'єкта в експлуатацію не складений, про що свідчить копія порожнього бланка акта про завершення будівництва і вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння (а. с. 65), що міститься у документації на забудову в цілому (а. с. 53-65). Суд встановив, що після того, як спадкодавець [PERSON] (матір позивача) успадкувала незавершений житловий будинок по [ADDRESS] після смерті [PERSON] (бабці позивача), то вона продовжила здійснювати роботи по будівництву зазначеного житлового будинку, які завершила у 2006 році. У цьому ж році і були зведені господарські будівлі та споруди. Так, з копії технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS], виготовленого КП ЛОР «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 16.07.2014 року (а. с. 16-20) вбачається, що вказаний будинок збудований у 2006 році із зведенням господарських будівель та споруд також у 2006 році. Це ж стверджується і довідкою про технічні характеристики об'єкта нерухомого майна, виданою КП ЛОР «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 25.07.2014 року за вих. № 1688 (а. с. 15). Зазначені обставини не заперечувались і самим позивачем у ході судового засідання, який, до того ж вказав, що спірний будинок ще й досі не є у цілому придатним для проживання. Згідно вже згаданої вище довідки, виданої КП ЛОР «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 25.07.2014 року за вих. № 1688 (а. с. 15) також вбачається, що відповідно даних технічного архіву БТІ право власності на спірний об'єкт нерухомого майна не зареєстровано. Відтак, хоча спорудження спірного домоволодіння не проводилось самочинно, так як наявні документи про відведення ще у 1979 році землі під забудову і інші дозвільні документи з цього приводу, однак суд встановив час завершення його спорудження - 2006 рік, як і встановив про відсутність документа про прийняття в експлуатацію спірного домоволодіння, а також про відсутність проведення державної реєстрації прав на нього за покійною матір'ю позивача через недотримання останньою вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що діяло у цей час. Так, як йдеться в абзаці 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до Закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (вступив у дію 01.07.2004 року і діяв на момент спорудження спірного домоволодіння), права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. З огляду на вказане, суд приходить до переконання, що у зв'язку із відсутністю документів, які підтверджують право власності спадкодавця [PERSON] на житловий будинок і державної реєстрації такого права власності через недотримання спадкодавцем у тому числі вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно, позивач [PERSON] може заявляти вимогу про визнання у порядку спадкування права на забудову (прав та обов'язків як забудовника), чого у даному провадженні не заявляв. Натомість, вимога про визнання у порядку спадкування права на об'єкт нерухомого майна в цілому не може бути задоволена, оскільки спадкодавець [PERSON] на момент відкриття спадщини не володіла правом на такий об'єкт (відсутня державна реєстрація права на об'єкт нерухомого майна). Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, аналізу матеріалів справи та враховуючи все вищевикладене (неприйняття позивачем спадщини після смерті матері та неналежність прав на спірне домоволодіння спадкодавцю на момент відкриття спадщини), суд, незважаючи на визнання відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у поданих ними на адресу суду заявах позовних вимог, не вбачав для цього законних підстав, так як таке визнання позову суперечить діючому на момент виникнення спірних правовідносин законодавству і, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України, не прийняв визнання позову відповідачами та вважає, що вимоги позивача [PERSON] про визнання за ним права власності у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований у [ADDRESS], є не обґрунтованими, безпідставними, у зв'язку з чим не можуть підлягати до задоволення.

Outcome: dismissed