Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

Позивач [PERSON] 31.07.2017р звернулася до суду з дійсним позовом, вказуючи, що 06 березня 2012 року, вона уклала з [PERSON], відповідачем у справі, попередній Договір, згідно з умовами якого відповідач зобов'язався продати їй квартиру [ADDRESS], за 80 000грн. не пізніше 06 травня 2012 року, яка на момент укладання цього Договору перебувала під забороною, у зв'язку з чим, відповідачу було передано кошти в розмірі 80000грн. Зазначає, що укладання основного договору унеможливлювалося у зв'язку з невиконанням відповідачем обов'язку, визначеного п.2.5. Попереднього договору, зокрема, підготовка за свій рахунок та в строк до укладання основного договору документів, необхідних для нотаріального посвідчення Договору купівлі-продажу зазначеної квартири, а також, документів, необхідних для внесення запису до Єдиного реєстру заборон про зняття обтяження квартири. Вважає, що у зв'язку з цими обставинами відповідач навмисно ухиляється від укладання основного договору купівлі продажу квартири, а передана відповідачу сума у розмирі 80000грн (аванс) підлягає поверненню у цьому ж розмірі. Крім того, з посиланням на ст.625 ЦК України, вважає, що відповідач, який прострочив виконання грошового зобов'язання, повинен виплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% проценти річних від простроченої суми. Також, вказує, що 02 квітня 2015 року рішенням Краматорського міського суду її позовні вимоги до відповідача про визнання права власності на спірну квартиру були задоволені в повному обсязі, а 27.08.2015р Апеляційним судом Запорізької області вказане рішення Краматорського міського суду від 02.04.2015р скасовано та в позовних вимогах відмовлено. Таким чином, у відповідності до ст.ст.256, 257, 264 ЦК України перебіг строку позовної давності починається з 19.12.2014р, а семиденний строк повернення грошей за попереднім договором почав перебіг з 27 серпня 2015 року. Однак, до цього часу відповідач грошові кошти у розмірі 80000грн не повернув. Просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за попереднім договором від 06.03.2012р у розмірі 80000грн, інфляційні в розмірі 21944грн, 3% річних в розмірі 4377,60грн, а також судовий збір в сумі 1063,22грн. Позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримала повністю, надавши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися за невідомими суду причинами, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку з чим суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність. Крім того, відповідач надав до суду свої письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що з даним позовом, в частині виплат інфляційних в розмірі 21944грн, та 3 % річних у розмірі 4377,60грн, а також судового збору в сумі 1063,22грн він не згоден. Відповідач погодився з тим, що отримана ним сума від [PERSON] є авансом і відповідно до ст.570 ЦК України повертається у тому розмірі у якому вона була надана. Також зазначив, що відповідно до рішення Апеляційного суду Запорізької області від 27.08.2015р повний розрахунок за спірну квартиру як і передачу правовстановлюючих документів на квартиру не можна вважати пропозицією укласти основний договір, оскільки він здійснений на виконання п.2.6 попереднього договору від 06.03.2012р і лише підтвердженням намірів позивача укласти основний договір у майбутньому. З матеріалів справи також вбачається, що сторонами не було укладено та нотаріально посвідчено основний договір, тому зобов'язання встановлено договором припинилося 06.05.2012 року. Не заперечує щодо повернення суми авансу - 80000грн, однак, вважає, що не брав у борг гроші в зазначеному розмірі 80000грн, тому і не повинен платити інфляційні виплати (21944грн), 3% річних (4377,60грн), а також судовий збір (1063,22грн). Крім того, зазначає, що рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 27.08.2015р підтверджено, що факт його ([PERSON]М.) ухилення від укладання основного договору купівлі-продажу спірної квартири не доведено, оскільки зазначений договір нотаріально сторони укласти не могли у зв'язку з тим, що постановою державного виконавця від 01.09.2010ру було накладено арешт на все належне йому нерухоме майно, у тому числі і на спірну квартиру. Вважає доводи позивача відносно стягнення з нього виплат інфляційних, 3 % річних, не підлягають задоволенню, а судовий збір повинен бути в розмірі 800грн. Суд, вивчивши позов та оцінивши докази у цій справі в їх сукупності, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, та сторонами не оскаржувалося, що 06 березня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Попередній договір, посвідчений державним нотаріусом Першої Краматорської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №2-1193, відповідно до п.1 якого сторони зобов'язалися у майбутньому, в строк не пізніше 06.05.2012р укласти договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], у нотаріальній формі на умовах, визначених цим Договором. Згідно до п.2.3. Попереднього договору від 06.03.2012р за спірну квартиру [PERSON] під час підписання зазначеного договору сплатила [PERSON] аванс у розмірі 80000грн. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 02.04.2015 року було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності та визнано за [PERSON] право власності на квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS]. З копії рішення Апеляційного суду Запорізької області від 27.08.2015р (справа №234/12504/14, провадження №22-ц/778/3604/15) встановлено, що рішення Краматорського міського суду від 02.04.2015р, скасовано та у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на майно за попереднім договором - відмовлено. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Відповідно до ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з божника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Враховуючи вищезазначене, а також те, що відповідач [PERSON] не заперечував факт порушення ним зобов'язання за Попереднім договором, зокрема те, що отримана ним сума від [PERSON] є авансом і відповідно до ст.570 ЦК України повертається у тому розмірі у якому вона була надана, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму авансу у розмірі 80 000грн. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК розміщена в розд. І «Загальні положення про зобов'язання» кн. 5 ЦК, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. При цьому важливим виявляється питання, які зобов'язання є грошовими. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом статей 524 та 533 ЦК грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що до правовідносин, які виникли між ним та позивачкою, не можуть бути застосовані вимоги ст.625 ЦК України, суд вважає необґрунтованими та не приймає їх до уваги при ухваленні рішення. На підставі викладеного, враховуючи те, що відповідачем аванс в розмірі 80000грн. позивачу до теперішнього часу не повернутий, суд, відповідно до вимог ст.625 ЦК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні втрати в розмірі 21944грн. та 3% річних від простроченої суми в розмірі 4377,60грн., виходячи з розрахунку наведеного позивачкою в позові. Крім того, у відповідності із ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 1063,22грн.

Outcome: approved