Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-11 00:00:00

Позивач 31 жовтня 2018 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із даним позовом (а.с.2-4). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, від якого народилась дитина - [PERSON] , [INFO] , яка проживає із матір`ю. На підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.10.2011 року із позивача стягнуто аліменти на утримання дочки на користь [PERSON] у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку, щомісячно. Державним виконавцем Соборного ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровської області Алізаде Г.А. знаходиться виконавче провадження №29518204 із примусового виконання вказаного вище рішення. Про заборгованість по аліментам позивач дізнався від державного виконавця в серпні 2018 року, із якою він не згоден. Враховуючи вищевикладене, посилаючись на виклеєні обставини позивач просить суд звільнити його від сплати заборгованості за аліментами стягнутих рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.10.2011 року на користь відповідача на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 93 532,47 грн. Ухвалою суду від 30 листопада 2018 року позов прийнято та відкрито провадження у справі (а.с.20). Учасники справи про день, час та місце судового розгляду повідомлялись відповідно до положень ст.ст. 128-129 ЦПК України. Позивач до суду надав письмову заяву, в якій просить розгляд справи проводити без своєї участі. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання надала письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї участі. Вимоги позову не визнає та просить залишити без задоволення. Третя особа в особі свого представника у судове засідання не з`явилась. Про причини неявки представника не повідомила. У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з`явились. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Відповідно до ст.. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи із наступного. В ході судового розгляду встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі із 16 лютого 2008 року, який розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.09.2011 року (а.с.5) Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.09.2011 року із [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.05.2011 року і до досягнення нею повноліття. На підставі вказаного рішення суду видано виконавчий лист №2-3467 від 19.10.2011 року (а.с.6), на підставі якого державним виконавцем Жовтневого ВДВС ДМУЮ відкрито виконавче провадження №29518204 (а.с.7). Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів станом на 01.09.2018 року заборгованість [PERSON] становить 93 532,47 грн. (а.с.8). В ході розгляду справи встановлено, що сторони сумісно проживали у період з серпня 2013 року по серпень 2015 року, під час якого позивач виконував обов`язки по утриманню дитини, що не заперечувала відповідач. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України, аліментами є кошти на утримання дитини, які присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Як зазначено в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Суд вважає, що позивачем не надано жодних допустимих та достатніх доказів того, що у нього існували істотні обставини, які перешкоджали йому належним чином виконувати зобов`язання щодо сплати аліментів на утримання дитини, а тому підстави для задоволення його вимог відсутні. Згідно із ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв`язку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги є недоведеними, безпідставними, не обґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо судових витрат, у відповідності до ст..141 ЦПК України, суд вважає, що сплачений позивачем судовий збір відшкодуванню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed