Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє законний представник [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Згідно вказаного договору дарування [PERSON] (прізвище змінено на Облещук на підставі свідоцтва про зміну імені від 11 квітня 2019 року) є законним представником [PERSON] . У вказаній квартирі зареєстрований відповідач, однак в ній не проживає тривалий час, будьяких особистих речей або майна [PERSON] у квартирі немає. Відповідач не несе фінансових затрат на утримання квартири, комунальні послуги сплачує. Відтак реєстрація відповідача порушує право власності позивача. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 серпня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] , в інтересах якого діє законний представник [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. 01 листопада 2021 року суд протокольною ухвалою без видалення в нарадчу кімнату закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті. Позивач [PERSON] та його законний представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, подали суду заяву, у якій просили розгляд справи здійснювати за їх відсутності. У судовому засіданні представник позивачки, адвокат Крічфалушій Л. І. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задоволити. Щодо ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, відзиву на позовну заяву до суду не подав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, з урахуванням змісту статей 223, 280 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що проживає за адресою: [ADDRESS] і є сусідкою позивача протягом 10 років. З відповідачем [PERSON] знайома, бо він є її однокласником. Дуже давно його не бачила, 6 років точно. Свідок буває в квартирі [ADDRESS] в гостях і не бачила там речей відповідача. Перешкод у проживанні у вказаній квартирі йому ніхто не чинить, чому він там не живе свідку невідомо. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що проживає за адресою: [ADDRESS] і є матір`ю позивача [PERSON] , якому 15 років. Відповідач [PERSON] є її колишнім чоловіком, вони розірвали шлюб у 2012 році і з того часу відповідач не проживає за вказаною адресою та не займається вихованням сина. Його особистих речей у квартирі немає. Повертатися у житло він не намагався, вони добровільно розійшлися. Перешкод у проживанні у вказаній квартирі йому ніхто не чинить. Батько рідко спілкується з сином. Суд, заслухавши представника позивачки, покази свідків, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне. [PERSON] народився [INFO] , батьки: [PERSON] , [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 23 квітня 2006 року. Згідно свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , виданого 11 квітня 2019 року, [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». 10 квітня 2015 року [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] , від імені якого та його інтересах діє [PERSON] (обдаровуваний) уклали договір дарування квартири, зареєстрований в реєстрі за № 478, згідно якого дарувальник передав безоплатно у власність, а обдаровуваний приймає як дарунок квартиру [ADDRESS] (п. 1 Договору). Квартира, що відчужується за даним Договором розташована в [ADDRESS] та має наступні характеристики: загальна корисна площа: 74,9 кв.м.; житлова площа: 45,1 кв.м.; кількість кімнат: 3; поверх: 2 (п. 2 Договору). Із будинкової книги для прописки громадян, які проживають у квартирі [ADDRESS] вбачається, що там зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки № 843, виданої 19 вересня 2019 року Білецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в [ADDRESS] , але не проживає там протягом трьох років. Вказане підтверджується актом опитування сусідів від 19 вересня 2019 року. Згідно довідки № 568, виданої 13 липня 2021 року старостатом с. Великий Глибочок Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в [ADDRESS] , але не проживає там протягом п`яти років. Вказане підтверджується актом опитування сусідів від 13 липня 2021 року. Відтак, в судовому засіданні були підтверджені доводи позивача про те, що відповідач [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживає більше року, оплату комунальних послуг та інших обов`язкових платежів не проводить. Будьяких перешкод, які б чинилися відповідачу у користуванні цим майном в судовому засіданні не встановлено. За вказаних вище обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. Статтею 41 Конституції України закріплено право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будьякі угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо цього майна будьякі дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач [PERSON] є батьком позивача [PERSON] , який на підставі договору дарування від 10 квітня 2015 року є одноосібним власником житла, де зареєстрований, однак понад рік не проживає [PERSON] , а тому позивач, від імені якого діє його законний представник звернувся до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Відповідач втратив інтерес до квартири, де має зареєстроване місце проживання, не користується цим житлом, комунальних послуг не оплачує. Припинення права\~користування відповідача\~спірним житлом\~відповідає вимозі\~пропорційності переслідуваній\~легітимній меті\~у світлі\~статті 8\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з огляду на те, що позивачка, у зв`язку із збереженням за колишнім членом сім`ї права користування належною їй квартирою та реєстрації його проживання у спірному житлі, позбавлена можливості отримувати житлові соціальні пільги та вимушена нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, які вираховуються в залежності від зареєстрованих за адресою осіб. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що у даному випадку мають місце порушення з вини відповідача прав позивача, які підлягають захисту шляхом визнання [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . На підставі наведеного,

Outcome: approved