Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

позивач 20.06.2019 звернувся в суд з позовом, в якому просить визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю, виданий Городоцькою райдержадміністрацією 25.02.2002 на ім`я [PERSON] , площею 1,6034 гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, серія ІІІ-ЛВ № 037994, скасувати державну реєстрацію земельних ділянок площами 1,3443 та 0,2591 га, визнати за ним право на земельну частку (пай) площею 2,13 га умовних кадастрових гектари, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що [INFO] померла його мати [PERSON] , яка мала у власності земельну ділянку площею 1,6034 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Великолюбінської селищної ради Городоцького району Львівської області і складається з земельних ділянок, площею 1,3443 га - ріллі та 0,2591 га - кормові угіддя. За життя [PERSON] розпорядилась своїм майном і зокрема склала заповіт, яким все своє майно заповіла онукові [PERSON] . Між тим нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 1,6034 гектарів, оскільки Державний акт виданий після смерті спадкодавця. Вказане змушує позивача звертатися до суду про визнання Державного акту недійсним та про визнання права на вказану земельну частку (пай) в порядку спадкування. Ухвалою судді від 24.06.2019 провадження у справі відкрито. Представник позивача 19.11.2019 подала до суду заяву в якій просила про розгляд справи у її відсутності в зв`язку з зайнятістю в іншому судовому засіданні, позовні вимоги [PERSON] підтримала у повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві. Просила позов задовольнити повністю (а.с.64) Відповідач - представник Великолюбінської сільської ради в судове засідання не з`явився, подавши листа про розгляд справи без участі представника відповідача, позов визнає (а.с.65) Відповідач у справі - представник Городоцької районної державної адміністрації у Львівській області до суду також не з`явився, причини неявки суду не відомі, відзиву на позов не подав. Представник відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Львівській області в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі, 08.08.2019 подали відзив на позовну заяву в якій пояснюють, що порядок видачі та реєстрація державних актів регламентувався наказом Державного комітету України по земельних ресурсах N 43 від 04.05.1999 «Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування», а згідно з чинним законодавством до компетенції Відділу, як територіального органу Держгеокадастру України, не відноситься державна реєстрація та відповідно скасування державної реєстрації речових прав на земельні ділянки, зокрема і визнання недійсним та скасування реєстрації правовстановлюючих документів на землю, з чого виходить, що у даній справі Головне управління виступає неналежним відповідачем, у задоволені позову просили відмовити (а.с.35-38) Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 124, 129 Конституції України і ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право безпосередньо звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. У п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування роз`яснено, що відносини спадкування регулюються за правилами ЦК 2003 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини. Так, ст. 524 ЦК України передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ч.2 ст. 548 ЦК України 1963 року, прийняття спадщини визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким з урахуванням вимог ст. 525 зазначеного Кодексу, визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відтак, з огляду на зазначену правову норму для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, а саме вчинив певні передбачені законом дії, які свідчать про його волевиявлення на прийняття спадщини. Частиною 5 ст.1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Так, згідно Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, прийняття і відмова від спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що вбачається із копії свідоцтва про смерть від 22.09.1997, серія [NUMBER] , актовий запис № 81 (а.с.8) Згідно свідоцтва про право на спадщину посвідченого державним нотаріусом Городоцької державної нотаріальної контори Богаченко О.І. № І-185 від 31.01.2002, за життя [PERSON] розпорядилася своїм майном і зокрема склала заповіт, що посвідчений 20.05.1994 Великолюбінською селищною радою Городоцького району Львівської області та зареєстрований за № 29, яким все своє майно заповіла онукові [PERSON] (а.с. 10,15) Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за заповітом. Спадкове майно в тому числі складалося із земельної ділянки розміром 1,6034 гектарів в межах згідно з планом, переданої спадкодавцю у приватну власність на підставі розпорядження голови Городоцької райдержадміністрації від 22.02.2002 № 92 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Великолюбінської селищної ради Городоцького району Львівської області і складається із з двох окремих ділянок, відповідно площами 1,3443 га - рілля та 0,2591 га - кормові угіддя, що стверджується Державним актом про право приватної власності на землю серія ІІІ-ЛВ № 037994. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 796 (а.с.9). Цей факт підтверджується Витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, виготовлених за заявою спадкоємця [PERSON] , вищезазначеним земельним ділянкам було присвоєно кадастрові номери, а також здійснено їхню реєстрацію права власності (а.с.11-14) Датою видачі вищезазначеного акту є 25.02.2002, тобто через п`ять років після смерті спадкодавця. Таке унеможливлює отримання для позивачки свідоцтва про право на спадщину і дає підстави визнати такий Державний акт недійсним та скасувати його реєстрацію. Із листа державного нотаріуса Городоцької державної нотаріальної контори Шаравари В.В. № 908/01-16 від 05.06.2019 (а.с.17) убачається, що позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що правовстановлюючий документ на спадкове майно - Державний акт на право приватної власності виданий після смерті спадкодавця. Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 56843705 від 12.07.2019 після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа № 5 за 1998 (а.с. 32) Відповідно до Витягу з книги реєстрації сертифікатів на середню земельну частку (пай) Великолюбінської селищної ради, виданого управлінням Держгеокадастру у Городоцькому районі Львівської області за [PERSON] значиться зареєстрованим Сертифікат ЛВ № 141665 № 281 від 02.04.1997, який виданий на підставі рішення Городоцької РДА Львівської області № 84 від 22.04.1996, відповідно до якого їй належало право на земельну частку (пай) розміром 2,13 умовних кадастрових гектари (а.с.16) За ст.ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Окрім того, згідно положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із Постановою Верховного суду України від 01.07.2015 року у справі № 6-319 цс-15, державний акт, виданий після смерті спадкодавця при зазначенні в ньому дати прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про передачу у власність земельної ділянки за життя спадкодавця, свідчить про набуття спадкодавцем права власності на земельну ділянку. З огляду на вище наведене, беручи до уваги підставність позовних вимог та обґрунтованість слід вважати їх належними допустимими та достатніми доказами у справі, визнання відповідачем факту порушення законодавства під час видачі вказаного акта на право приватної власності на землю, позовні вимоги позивача підлягають до задоволення в повному обсязі. Вирішуючи питання судового збору, суд залишає такий за позивачем.

Outcome: approved