Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

Позивач, [PERSON], 03.11.2015 року звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про відібрання і повернення дитини, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він з квітня 2009 року проживав разом з [PERSON] однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. [INFO] року у позивача та відповідачки народилася донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 13 жовтня 2012 року. За спільним рішенням позивача та відповідачки було спільно погоджено місце проживання дитини, [PERSON], разом із батьком за адресою: [ADDRESS]. В той же час вже 07 жовтня 2015 року відповідачка забрала доньку із дитячого садка, не повідомивши про це позивача, та поїхала із нею у невідомому напрямку. Згодом, 21.12.2015 року, позивачем було подано до Приморського районного суду міста Одеси заяву про зміну предмета позову, відповідно до якої було заявлено позовну вимогу про визначення місця проживання дитини разом із батьком. 09.02.2016 року відповідачка, [PERSON], подала до Приморського районного суду міста Одеси заяву про визнання позову, в якій зазначила що повністю визнає позовні вимоги про визначення місця проживання [PERSON], [INFO], разом із батьком [PERSON] за адресою: Україна, [ADDRESS], і не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог. В судове засідання з'явилася представник Позивача за довіреністю [PERSON], позов підтримала, просила його задовольнити та пояснила, що позивач, [PERSON], має стабільний дохід (що підтверджується довідкою про доходи від 16.10.2015 року, виданою ТОВ «Торговий дім «Новікон») та може забезпечити належне утримання і виховання дитини, тому проживання [PERSON] разом з батьком повною мірою відповідатиме інтересам дитини. Відповідачка, [PERSON], з'явилася в судове засідання, свою заяву про визнання позову від 09.02.2016 року підтримала та проти задоволення позовних вимог не заперечувала. При цьому пояснила, що на теперішній час вона проживає у відповідача разом з дитиною та підтвердила що на деякий час у вересні 2015р. вона покинула дитину у позивача та проживала у родичів. Свого житла відповідачка не має. Представник органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації в судове засідання не з'явився, хоча про час, дату та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач та відповідачка перебували у фактичних шлюбних відносинах з квітня 2009 року, мають спільну дитину - [PERSON], [INFO] (Свідоцтво про народження [NUMBER] від 13 жовтня 2012 року, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції). Малолітня [PERSON] на час ухвалення рішення суду проживає разом із батьком, позивач [PERSON] самостійно піклується про доньку, водить до дитячого садка, організовує дозвілля на вихідні дні, гуляє з донькою. Також суд бере до уваги, що відповідачка 09.02.2016 року надала суду заяву про те, що не заперечує проти визначення проживання [PERSON], [INFO], разом із батьком, також у судовому засіданні зазначила, що не має постійного місця проживання, та стабільного доходу для забезпечення нормального життя для дитини. Згідно з ч. 2 ст.1 Європейської Конвенції про здійснення прав дітей (1991 року), предметом цієї Конвенції є підтримка у найвищих інтересах дітей їхніх прав. Зі змісту ст. 3 Конвенції вбачається, що першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно зі ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У відповідності до ст. 163 СК України - батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 161 СК України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У зв'язку з наявності згоди батька та матері у вирішенні цього питання в судовому засідання згода органу опіки в данному випадку непотрібна. На підставі зібраних даних,

Outcome: approved