Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] в січні 2018 р. звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що 27.12.2008 р. між ним та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2174. Від шлюбу мають двох малолітніх доньок: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося з різних причин, через протилежні погляди на спосіб життя та сімейний побут, через відсутність взаєморозуміння, що призвело до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин. З березня 2017 р. вони проживають окремо, фактичні шлюбні відносини припинено з цього часу, спільного господарства не ведуть. Позивач винайняв собі квартиру і самостійно встановлює порядок свого життя. Позивач зазначає, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 07 серпня 2017 р., стягнуто з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі ? частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку. Позивач вважає, що шлюб носить лише формальний характер, примирення між ними є неможливим, а подальше перебування їх у шлюбі суперечить його інтересам. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві. Позивач в судовому засіданні пояснив, що в березні 2017 р. відповідач попросила, щоб він залишив сім'ю. Тому з того часу він проживає окремо, винаймає житло. Спільні діти проживають разом з дружиною. Дружина, в свою чергу, не бажає спілкуватись з ним. З березня 2017 р. фактичні шлюбні відносини між ними припинено, не підтримують шлюбних стосунків, шлюб носить формальний характер, спільного господарства не ведуть з цього часу. Позивач вважає, що вони втратили почуття довіри, тому наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем. Зазначив, що примирення не відбулося. Відповідач в судове засідання неодноразово не з'явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином. Від представника відповідача до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в зв'язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні. До клопотання додано витяг з сайту «Судова влада». Учасники судового процесу та їх представники, як визначено ч. 1 ст. 44 ЦПК України, повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на вищезазначені обставини, та з урахуванням того, що відповідач, будучи повідомленою належним чином про день та час судових засідань, неодноразово не з'явилася, подане клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, не підтверджене належними доказами, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача, проти чого не заперечував в судовому засіданні позивач та його представник. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, врахувавши їх доводи, вивчивши надані письмові докази у сукупності, дійшов висновку, що заявлений позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 27 грудня 2008 р., що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис № 2174. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. Встановлено, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 07 серпня 2017 р., позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі ? частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку з 13 квітня 2017 року та до їх повноліття. В іншій частині позову відмовлено. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 14.09.2017 р., рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 07.08.2017 р. було змінено в частині стягнення аліментів до повноліття дітей, зазначивши - до досягнення повноліття найстаршою дитиною; в решті рішення залишено без змін. 23.05.2018 р. до суду від відповідача надійшла заява про надання подружжю строку на примирення. У поданій заяві відповідач зазначила, що дійсно між ними з позивачем виникали суперечки. Чоловік пішов з родини в березні 2017 р. та винайняв квартиру. Разом з тим, жодних підстав для розірвання шлюбу вона не бачить. В позивача не склалось інших фактичних шлюбних відносин, тому вважає, що є підстави для надання їм строку на примирення з метою збереження родини. В зв'язку з чим [PERSON] просила надати час для примирення строком на шість місяців. Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК України). Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Ухвалою суду від 24 травня 2018 р., було надано [PERSON] та [PERSON] строк на примирення три місяці, однак, як встановлено в судовому засіданні, за вказаний строк примирення між сторонами не досягнуто. Позивач в судовому засіданні пояснив, що 29.05.2018 р., тобто через п'ять днів після постановлення ухвали про надання часу на примирення, [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом про поділ майна подружжя. Зазначене підтверджує, що фактично примирення відповідач не бажає, а її дії направлені на затягування справи. Тому він наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем. Відповідач після закінчення строку на примирення в судове засідання не з'явилася, будь-яких пояснень від відповідача до суду не надійшло. Таким чином, суд вважає, що причини, на підставі яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить його інтересам, що має істотне значення. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад в сім'ї має не тимчасовий характер, що підтверджується матеріалами справи, а подальше спільне проживання в шлюбі стало неможливим, оскільки взаєморозуміння між сторонами втрачено, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. При таких обставинах шлюб підлягає розірванню. З урахуванням наведеного‚ на підставі ст.ст. 24, 56, 104, 105, 110, 111, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved