Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому зазначив наступне. Відповідно до укладеного договору № б/н від 15.06.2012 року, [PERSON] отримав кредит у розмірі 7300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 02.08.2017 року має заборгованість у розмірі 37660,64 грн., яку позивач ПАТ КБ «Приватбанк» просить стягнути з відповідача на їх користь, а також судові витрати, а саме: судовий збір в розмірі 1600,00 грн. Від представника позивача в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи без його присутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, з урахуванням наданих заперечень, долучених до справи, відповідно до яких просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі у звязку з неналежними доказами та внаслідок пропуску позивачем строку позовної давності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. У відповідності зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до заяви [PERSON] від 15.06.2012 року, останній виявив бажання оформити на своє імя кредитний ліміт по платіжній карті «Універсальна/GOLD» у розмірі 300,00 грн. Зі змісту витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт, відповідач був ознайомлений з умовами кредитування, при цьому базова процентна ставка в місяць становить 2,5%, за тратами, здійсненими з 01.09.2014 року 2,7%, за тратами, здійсненими з 01.04.2015 року 3,5%. Заперечення відповідача щодо не укладання ним договору на отримання кредитних коштів та не розяснення банком факту надання кредитної картки та умов договору спростовуються вищезазначеною заявою від 15.06.2012 року, з якої вбачається, що відповідач був ознайомлений та згодний з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді, крім того, вони розміщені на офіційному сайті Приватбанку.\~Відповідач зобовязався виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява з Умовами та правилами надання банківських послуг, памяткою клієнта та Тарифами банку, складають між ним та банком договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Згідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Закону сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору, як зазначено у ст. 628 ЦК України становлять умови(пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами, що передбачено ст. 629 ЦК України. Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що 15.06.2012 року між сторонами саме в письмовій формі був укладений договір, який складається з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, тарифів банку. Відповідач [PERSON] висловив свою згоду на укладання договору саме в такій формі та зазначив, що він ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому виді. З наданих ПАТ КБ «Приватбанк» розрахунку заборгованості та виписки по рахунку вбачається користування відповідачем кредитною карткою, що включало в себе зняття кредитних коштів з картки та її поповнення, з письмовою заявою про закриття картрахунку відповідач до банку не звертався. Відтак [PERSON] своїми діями підтвердив наявність між сторонами кредитних правовідносин. Статтею 204 ЦК України\~проголошена презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Посилаючись в запереченнях на нікчемність Умов надання банківських послуг, відповідачем не враховано, що між ним та банком договір укладено шляхом приєднання позичальника до публічного договору. Таким чином, на підставі наданих належних письмових доказів судом встановлено, що між сторонами було укладено договір, відповідно до умов якого, сторонами були прийняті на себе взаємні права та обовязки. Разом з тим, факт отримання кредитної картки та кредитних коштів відповідачем в судовому засіданні не оспорювався. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не допускається. За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений строк. Частиною 1 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. З п. 2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що відповідач зобовязався погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його використання, перевитратами платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідно до пункту 1.1.7.11. Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той же строк. Відповідно до пункту 1.1.7.43. Умов та правил надання банківських послуг, сторони визнають, що дія договору припиняється у момент закриття останнього рахунку/вкладу клієнта, відкритого у рамках договору, або договору, що підпадає під дію, а також при закінченні використання послуг банку, передбачених договором. За наявності у клієнта до моменту закриття останнього рахунку клієнта непогашеної заборгованості перед банком за договором, у тому числі заборгованості за овердрафтом, а також заборгованості з оплати комісії банку, дія договору припиняється після повного погашення такої заборгованості. Клієнт вправі у будь-який момент розірвати договір, повідомивши про цей намір банк шляхом подання до банку письмової заяви про розірвання договору за формою, встановленою банком, якщо інше не встановлено відповідним розділом Умов та правил (п.1.1.7.44). Відповідачем не було надано доказів того, що кредитний договір від 15.06.2012 року було розірвано або іншим чином припинено його дію. Згідно з п.2.1.1.2.1. Умов та правил надання банківських послуг, для надання послуг банк видає клієнту картку. Датою укладення договору є дата отримання картки, зазначена в заяві. Згідно з п. 2.1.1.2.12. після настання зазначеного на картці останнього місяця терміну дії банком випускається картка на новий термін. Термін дії картки не підлягає продовженню банком в разі надання клієнтом до початку останнього місяця дії картки письмової заяви про закриття рахунку, за умови відсутності простроченої заборгованості клієнта перед банком за відповідним рахунком. Згідно з п. 2.1.1.2.12. Закінчення терміну дії картки, її втрата або пошкодження не спричиняє закінчення договірних відносин між банком та клієнтом та / або закриття повязаного з нею поточного рахунку клієнта. Згідно з Умовами та правилами надання банківських послуг, після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт дає згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання цього договору є пряма і безумовна згода клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту встановленого банком ( п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг). Згідно з Умовами та правилами надання банківських послуг банк змінював кредитний ліміт: 15.06.2012 року 500,00 грн.; 15.06.2012 року 300,00 грн.; 17.06.2012 року 2000,00 грн.; 16.11.2012 року 3000,00 грн.; 21.12.2012 року 0,00 грн.; 15.09.2014 року 7300 грн. (а.с.62, 67). Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта [PERSON] строк дії кредитної картки 01/17 (а.с.67). Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість за кредитним договором укладеним з відповідачем [PERSON] станом на 02.08.2017 року складає 37660,64 грн., з яких: заборгованість за кредитом 6435,66 грн., заборгованість по відсоткам 3296,22 грн., нарахована пеня 25659,21 грн., а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг у загальній сумі 2269, 55 грн. Відповідачем не було спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості. Останній платіж за кредитним договором [PERSON] здійснено 17.09.2015 року в сумі 698,00 грн. та в подальшому своїх зобовязань за кредитним договором він не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість і у позивача виникло право вимагати її повернення (а.с.5-7). Відповідно до ст. 631 ЦК України, строком договору саме є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. За нормами ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, кратка дії в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. В рішенні Європейського Суду з прав людини «Стаббініс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року зазначено, що строк позовної давності переслідує кілька важливих цілей, а саме забезпечує правову визначеність і остаточність, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийнятті судами рішень щодо подій, що мали місце в далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми. За нормами ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.\~ст. 257-258 ЦК України\~загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлюється в три роки, спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - в один рік. Положеннями ч.1 ст. 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. За ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо він підписаний його стороною(сторонами). Позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів наявності письмового договору щодо збільшення позовної давності. При цьому суд враховує, що положення щодо збільшення позовної давності визначені в Умовах та правила надання банківських послуг, не містить підпису позичальника, а отже, ці Умови та правила не можна вважати відповідною письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності. Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року у справі № 6-757цс15. Згідно ч. 5\~ст. 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно правової позиції, викладеної в Постанові ВСУ від 06 листопада 2013 року у справі №6-116 цс13, відповідно до\~ст. 261 ЦК України\~початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну та спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки(стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки(штрафу, пені). За змістом ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. \~\~\~\~\~\~Аналізуючи умови укладеного між сторонами договору та зміст вище викладених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким встановлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 22 жовтня 2014 року по цивільній справі № 6-127цс14. Як встановлено судом, строк дії кредитної картки № 5457092302553197, отриманої відповідачем, до січня 2017 року (а.с.67). З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що останній платіж відповідачем [PERSON] здійснено 17.09.2015 року, а з позовом до суду банк звернувся 26 серпня 2017 року. Таким чином, відповідно до розрахунку заборгованості (а.с. 5-7) загальний строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості по тілу кредиту та відсоткам за користування кредитом не сплинув. Крім того, позивач просив суд стягнути пеню, нараховану за весь період невиконання відповідачем своїх зобовязань за кредитним договором, яка відповідно з наданим розрахунком складає 25659, 21 грн. Але, з урахуванням заяви відповідача про застосування позовної давності, сума пені згідно з положеннями ч.2 ст. 258 ЦК України, що підлягає стягненню з відповідача [PERSON], повинна складати за період один рік до звернення до суду, тобто з 26.08.2016 року по 26.08.2017 року, але в межах заявлених позовних вимог. Виходячи з наданого позивачем розрахунку заборгованості, пеня за вищевказаний період складає 18919,08 грн. Окрім стягнення з відповідача суми пені за порушення виконання своїх зобовязань, позивач просить стягнути також суми штрафів відповідно до Умов та правил надання банківських послуг. Вирішуючи позовні вимоги в цій частині, суд виходить з наступного. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавлення його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконання обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання(ч.2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Пунктами 2.1.1.12.6.1., 2.1.1.12.2.2. Умов та правил надання банківських послуг передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору. У той самий час, згідно з п. 2.1.1.7.6 вказаних Умов передбачена сплата штрафів, як вид цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 30 днів. Враховуючи викладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених статтею 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Таким чином, позовні вимоги стосовно стягнення з відповідача штрафів не можуть бути задоволені судом з вищенаведених підстав, а тому в задоволені позову в цій частині ПАТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити. Виходячи з вищенаведеного, позовні вимоги ПАТ КБ « ПриватБанк» підлягають задоволенню частково, що загалом становить 28650,96 грн., з яких: 6435,66 грн. заборгованість за тілом кредиту, 3296,22 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 18919,08грн. пеня. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам від заявлених в сумі 1217,23грн. (заявлено - 37660,64 грн., задоволено - 28650,96 грн., 1600грн.-сплачений судовий збір х 28650,96 грн. : 37660,64грн.= 1217,23грн.). На підставі ст.ст. 258, 526, 527, 530, 629, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: partial