Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

Позивач [PERSON] 03 вересня 2021 року звернувся до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що він є власником квартири [ADDRESS] . У вказаній квартирі тимчасово на період навчання у Сумському державному університеті без його згоди були зареєстровані [PERSON] та її чоловік [PERSON] . Відповідач виїхала зі своїм чоловіком на постійне місце проживання до Іраку, однак з реєстрації не знялася. Відповідач не є членом родини позивача, його реєстрація у вказаній квартирі, яка належить позивачу на праві власності, створює перешкоди у користуванні та розпорядженні належним йому майном. Просить усунути перешкоди у користуванні квартирою шляхом виселення [PERSON] . Позивач в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У наданій письмовій заяві позов підтримав повністю, просить суд слухати справу у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов та клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи. Ухвалою суду від 28 вересня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 26 жовтня 2021 року. Розгляд справи відкладався у зв`язку з неявкою відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування частини квартири від 21.08.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського округу Ассорі О.Ю., зареєстровано в реєстрі за № 1197, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21.08.2008 року, договором дарування Ѕ частини квартири від 16.12.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського округу Мокренко Л.Ю., зареєстровано в реєстрі за №3322, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.12.2019 року (а.с.4-12). Згідно свідоцтва про шлюб, виданого 10.11.2006 Відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, актовий запис №2294, шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 10.11. 2006 року (а.с.20). [INFO] [PERSON] померла (а.с.19). У вказаній квартирі також зареєстрована відповідач [PERSON] (а.с.26). З акту про фактичне не проживання за місцем реєстрації від 01.09.2021 року, підписаного комісією у складі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , вбачається, що [PERSON] та [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ) жодного дня у квартирі за адресою [ADDRESS] не проживали (а.с.21). Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до статті 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Як передбачає ч. 4 ст. 319 ЦК власність зобов`язує. Це правило конкретизоване у ст. 322 Кодексу, яка встановлює, що власник зобов`язаний утримувати майно, котре йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 8 Європейської конвенції з прав людини закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Правова позиція ЄСПЛ відповідно до пункту 1 статті 8 Конвенції гарантує кожній особі крім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції. Разом із тим суд звертає увагу на те, що у спірних правовідносинах права позивача, як власника квартири, захищені і статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. При розгляді справи по суті необхідно звернути увагу на баланс інтересів сторін спору а також дослідити питання дотримання балансу між захистом права власності позивачки та захистом права відповідача на користування будинком. Свідок [PERSON] , допитаний в судовому засіданні, пояснив, що працює заступником голови ОСББ «Світанок». Співвласником однієї з квартир є [PERSON] , якого знає з 2018 року. У спірній квартирі він проживав разом з дружиною. Дружина померла в 2021 році. Відповідача [PERSON] жодного разу не бачив. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не є членом сім`ї власника, фактично не проживає у квартирі, за комунальні послуги не сплачує, участі в утриманні квартири не приймає. Реєстрація відповідача у вказаній квартирі, яка належить позивачу на праві власності, створює перешкоди у користуванні та розпорядженні належним позивачу майном. Відповідач, не довів належними та допустимими доказами, що проживає у квартирі зі згоди власника, відзив та докази на спростування позиції позивача суду також не подано. Враховуючи баланс між захистом права власності позивача та недопущенням порушення права відповідача на житло, суд вважає, що припинення права користування відповідача спірним житлом відповідає такій пропорційності, оскільки відповідач має постійне місце проживання в іншій країні; майно (квартира), яка належить позивачу, не утримує; оплату фактично спожитих відповідачем комунальних послуг здійснює позивач, а не відповідач; відповідач перешкоджає позивачу у користуванні будинком. Тому інтереси позивача, як власника житла перевищують інтереси особи, у якого відсутні правові підстави користування чужим майном, та який, за доводами позивача, забезпечений іншим житловим приміщенням, що ним не спростовано. Враховуючи викладене, суд вважає необхідним усунути перешкоди у здійсненні позивачем права користування та розпорядження своїм майном шляхом виселення відповідача з квартири за адресою: [ADDRESS] . На підставі ст. 141 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн., сплачений при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved