Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON] 20 листопада 2013 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментах та неустойки за прострочення сплати аліментів на користь непрацездатної дружини та стягнення додаткових витрат на дітей, та в обґрунтування позову посилалась на наступне. З відповідачем [PERSON] знаходилась у зареєстрованому шлюбі з 29.09.2007 року по 01.11.2012 року. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які після розірвання шлюбу залишилися проживати з позивачкою. Рішенням Куйбишевського районного суду м.Донецька від 21.01.2013 року з відповідача на користь позивачки були стягнуті аліменти на утримання дітей у розмірі 1000,00 грн. до досягнення ними повноліття та аліменти на утримання самої [PERSON] у сумі 500,00 грн. щомісячно до 16.06.2013р., починаючи з 05.12.2012року. Через несплату аліментів на її утримання, відповідачем [PERSON], за період з 16.06.2013 року по 20.11.2013 року, виникла заборгованість у розмірі 3201,80 грн., яку позивачка просила стягнути з відповідача. Також позивачка [PERSON] просила суд стягнути з відповідача неустойку (пеню) за період з 16.06.2013 року по 20.11.2013 року у розмірі 5058,85 грн. Одночасно з викладеним, позивач просить суд стягнути з відповідача понесені нею додаткові витрати на лікування дітей у загальній сумі 2870,15 грн., які складаються із, понесених позивачкою на лікування [PERSON], що перебуває на «Д» обліку у лікаря кардіоревматолога та гастроентеролога у сумі 813,25 грн. та витрат на лікування [PERSON] у сумі 2556,90 грн., що перенесла операцію та післяопераційну реабілітацію на зазначену суму, та просить суд стягнути половину цих витрат із відповідача у сумі 1435,08 грн. Присутня у судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Присутній у судовому засіданні відповідач [PERSON]. з позовними вимогами погодився частково - визнав існуючий розмір заборгованості, та погодився відшкодувати понесені додаткові витрати на дітей, однак просив суд відмовити у задоволенні вимог щодо стягнення неустойки за несплату аліментів. Суд, заслухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, та інші долучені сторонами письмові докази, дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, за таких підстав. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.60 ЦПК України кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст. 213 ч.3 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. 180 Сімейного Кодексу України (далі - СК України), батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Заборгованість по аліментах, які стягуються відповідно до ст.187 СК України, погашаються за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії за місцем одержання або стягуються за рішенням суду. Відповідно до вимог ч.1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов»язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. У судовому засіданні встановлено, що сторони знаходилась у зареєстрованому шлюбі з 29.09.2007 року по 01.11.2012 року. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які після розірвання шлюбу залишилися проживати з позивачкою (а.с.4-5, 12-13). Рішенням Куйбишевського районного суду м.Донецька від 21.01.2013 року з відповідача на користь позивачки були стягнуті аліменти на утримання дітей у розмірі 1000,00 грн. до досягнення ними повноліття та аліменти на утримання самої [PERSON] у сумі 500,00 грн. щомісячно до 16.06.2013р., починаючи з 05.12.2012року (а.с.6). Розмір заборгованості [PERSON] по аліментам у сумі 3201,80 грн. був правильно нарахований державним виконавцем та підтверджений наявною у матеріалах справи постановою про закінчення виконавчого провадження та довідкою відділу державної виконавчої служби Будьонівського районного управління юстиції у м.Донецьку (а.с.7,11). Відповідно до ст. 196 СК України, відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв»язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197 СК України умов - якщо заборгованість виникла у зв»язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Враховуючи викладене та позицію у судовому засіданні [PERSON] щодо відсутності у нього поважних причин для несплати аліментів на утримання непрацездатної дружини, суд вважає, що підстав для його звільнення від сплати заборгованості по аліментам не знайдено та вона підлягає стягненню у визначеному позивачем розмірі - 3201,80 грн. : 100% х 158 (днів просрочки) = 5058,85 грн. Стосовно інших вимог позивача щодо стягнення додаткових витрат на утримання дітей у сумі 1435,08 грн., суд вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дітей, зобов»язаний брати участь у додаткових витратах на дітей. Вивченням долучених до матеріалів справи фіскальних чеків аптек встановлено, що вартість отриманого [PERSON] лікування за призначенням лікарів (що вбачається із копії наданої медичної картки хворої [PERSON]) - становить 813,25 грн., половина від якого й підлягає відшкодуванню та стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача - 406,63 грн. (а.с.8-10). Інші письмові докази, надані позивачем на підтвердження її витрат на лікування [PERSON], а саме - фіскальні чеки на купівлю ліків та виписка із історії хвороби про перенесену дитиною операцію - аденотонзиллотомію - не є належними доказами по справі, оскільки не підтверджують вартість операції, вказану позивачем у сумі 1500,00 грн. та необхідність купівлі ліків на суму 556,90 грн.. що повинно бути зазначено у медичній картці хворого, якої на вивчення суду надано не було, у зв»язку із чим, у позовних вимогах, у цій частині, суд вважає необхідним відмовити (а.с.9-10). Також, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати, відповідно до частини задоволених позовних вимог - у сумі 200,00 грн. Враховуючи викладене, та

Outcome: partial