Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

Позивач 19.09.2020 звернувся до суду з позовом до [PERSON] , у якому просив стягнути заборгованість за послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території у розмірі 16 373,28 грн. з урахуванням 3% річних та індексу інфляції, судовий збір у розмірі 2102, 00 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що позивач є виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому будинку, за адресою: [ADDRESS] відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та на підставі наказу Міністра оборони від 16.12.2016 № 695. Відповідач є квартиронаймачем кімнат [ADDRESS] у вказаному вище житловому будинку (ордер на житлове приміщення № 02541 серія б виданий 13 квітня 2005 року). З квітня 2017 року відповідач не оплачує обов`язкові платежі щодо обслуговування будинку та прибудинкової території. Так, відповідно до Довідки про суми заборгованості за надані послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території за період з 01.04.2017 по 01.09.2020, загальна сума заборгованості станом на 01.09.2020 дорівнює 16 373,28 гривень з урахуванням пені, 3% річних та індексу інфляції, з яких обслуговування будинку та прибудинкової території - 11 957,81 грн., індекс інфляції - 3187,59 грн. та 3% річних - 1227,88 грн. Вказує, що відповідачу фактично надаються такі послуги, однак останній відмовляється їх оплачувати. Оскільки відповідач у добровільному порядку спірну заборгованість не погашає, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із вказаним позовом. 18.09.2020 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 13.10.2020 по справі відкрито спрощене позовне провадження. 23.12.2020 відповідачем подано відзив на позов, який обґрунтовує наступним. Відповідач посилається на те, що позивачем пропущено загальні строки позовної давності у три роки, встановлених ст. 257 ЦК України, тому вважає, що позивач може просити суд стягнути заборгованість тільки за останні три роки, тобто за вересня 2017 року по вересень 2020 року. Крім того вважає, що послуги надавались позивачем не вчасно і не якісно, оскільки з 2012 року відповідач капітальний та косметичний ремонт не проводив, роботи із обслуговування будинку вважає незадовільним. На його заяви та скарги відповідач не реагував, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволені позовних вимог повністю. У зв`язки із тим, що розгляд справи відбувається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, то сторони у судове засідання не викликалися. Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши надані письмові докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що житловий будинок, за адресою: [ADDRESS] (назва якої була перейменована рішенням Київської міської ради від 18.12.2018 № 456/6507 «Про перейменування вулиці у Солом`янському районі міста Києва» на вулицю Генерала Генадія Воробйова) перебуває на балансі позивача згідно з наказом Міністра оборони від 16.12.2016 № 695 та додатку № 1 до нього. Згідно з п. 4.1 Положення про Будинкоуправління № 1 Київського КЕУ Міністерства оборони України, затвердженого начальником Київського квартирно-експлуатаційного управління Діцуленко К.С. 31.03.2017, установа (позивач) створена з метою задоволення потреб населення в житлово-комунальних послугах та іншого роду послугах, утримання в належному технічному та санітарному стані нерухомого майна, яке перебуває в його віданні, на балансі або обслуговуванні на підставі відповідних договорів та для отримання прибутку. За таких обставин, Будинкоуправління № 1 Київського КЕУ Міністерства оборони України є балансоутримувачем будинку [ADDRESS] , яка надає послуги з утримання будинків та прибудинкових територій, тобто є виконавцем послуг. Відповідач зареєстрований та проживає в квартирі [ADDRESS] на підставі ордеру на житлове приміщення № 02541 серія Б від 13.04.2005, тобто є користувачем даного житлового приміщення, яке перебуває на балансі позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. У постанові від 10.12.2018 у справі № 638/11034/15-ц Верховним Судом викладено правовий висновок про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Таким чином, враховуючи, що відповідач зареєстрований та проживає в квартирі [ADDRESS] , тому він є споживачем послуг, які надає позивач за вказаною адресою. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572 (в редакції постанови КМУ від 14.01.2009 № 5) власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У постанові від 15.03.2018 у справі № 401/710/15-ц Верховним Судом викладено правовий висновок про те, що відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг боржник несе відповідальність, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України. У судовому засіданні було встановлено, що відповідач споживає послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території, надані позивачем за період з 01.04.2017 по 01.09.2020, проте не оплачує їх. Так, з матеріалів справи вбачається, що заборгованості відповідача за надані послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території за період з 01.07.2017 по 01.09.2020 становить 16 373, 28 грн., що складається із заборгованості за обслуговування будинку та прибудинкової території у розмірі 11 957, 87 грн., суми інфляційних нарахувань у розмірі 3 187, 59 грн., 3 % річних у розмірі 1227, 88 грн. Доказів на спростування вказаного вище розрахунку відповідачем не надано. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. Разом з тим, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідачем було подано клопотання про застосування строку позовної давності у спірних правовідносинах посилаючись на те, що позивачем пропущено трирічний строк на звернення до суду з даним позовом. Аналізуючи матеріали справи, суд вважає за необхідне та внаслідок поданого клопотання відповідача застосувати позовну давність до вимог про стягнення заборгованості за період з 01.01.2017-01.09.2017, виходячи з наступного. Вбачається, що позивач звернувся з даним позовом до суду лише у вересні 2020 року, здавши матеріали позову до відділення поштового зв`язку. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Між тим, позивач в позовній заяві не зазначив причини пропуску строку позовної давності щодо вимог заявлених з квітня 2017 року по вересень 2017 року. Доказів того, що відповідачем сплачувалися надані послуги чи іншими діями визнавалася спірна заборгованість, матеріали справи не містять. Матеріали справи також не містять та судом не встановлено поважних причин пропуску позивачем строку позовної давності за вказаний період. Частиною 3 статті 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З огляду на викладене вище, вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за період з квітня 2017 по вересень 2017 року задоволенню не підлягають. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість з обслуговування будинку та прибудинкової території за період з 01.09.2017 по 01.09.2020 у розмірі 10 931, 75 грн., суму інфляційних нарахувань у розмірі 2361,21 грн., 3 % річних у розмірі 985, 05 грн. Разом з цим, суд відхиляє аргументи відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позову у зв`язку із неякісним наданням житлово-комунальних послуг позивачем, а також докази на їх підтвердження - роздруківки фотознімків, доданих до відзиву. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. 1 та 4 ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 та 2 ст. 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України). Споживач має право на перевірку кількості та якості житлово-комунальних послуг у встановленому законодавством порядку; складати та підписувати акти-претензії у зв`язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг, зміною їхніх споживчих властивостей та перевищенням строків проведення аварійно-відновних робіт (пункти 8, 9 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). У разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг. За результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком). У разі неприбуття виконавця комунальної послуги або управителя (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) в установлений строк або необґрунтованої відмови підписати акт-претензію такий акт підписується споживачем, а також не менш як двома споживачами відповідної послуги, які проживають (розташовані) в сусідніх будівлях (у приміщеннях - якщо послуга надається у багатоквартирному будинку), і надсилається виконавцю комунальної послуги або управителю (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) рекомендованим листом (частини 1, 4, 6 ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Таким чином, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» встановлений особливий порядок оформлення претензій споживачів щодо якості наданих послуг, які оформлюються спеціальним документом - актом-претензією. Проте, відповідачем не було доведено факту складання акту-претензії у зв`язку з наданням позивачем комунальних послуг неналежної якості, при цьому, додані до відзиву роздруківки фотознімків не можуть підтверджувати такі обставини, тому визнаються судом недопустими доказами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 2102,00 грн.

Outcome: partial