Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON] 20.09.2018 року звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування, посилався на наступні обставини: [INFO] померла його мати [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй земельну ділянку загальною площею 0,74 га, з них 0,20 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS], та 0,27 га і 0,27 - для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: с.Олійники, Новосанжарського району, Полтавської області. При зверненні до нотаріальної контори для оформлення спадкових прав позивачу було відмовлено у вчиненні вказаної нотаріальної дії, з посиланням на відсутність правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності на спадкодавця. Просив визнати за ним право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,74 га, з них 0,20 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS], та 0,27 га і 0,27 - для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: с.Олійники, Новосанжарського району, Полтавської області, як за спадкоємцем за законом після померлої [INFO] [PERSON]. В судове засідання позивач не з'явився, надавши заяву про розгляд справи в його відсутність, вказавши, що позовні вимоги підтримує, просив позов задовольнити (а.с.32). Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи в їх відсутність (а.с.31). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Новосанжарським р/б ЗАГС (а.с.6) матір'ю позивача [PERSON] є [PERSON] [PERSON] згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Малокобелячківською сільською радою (а.с.5), померла [INFO]. Відповідно до роз'яснень Пленуму ВСУ, які містяться в п.п.1,2 Постанови №7 від 30.08.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1.01.2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, зокрема, про встановлення факту прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року. Згідно з пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Отже, за змістом указаної норми, ЦК України 2003 року застосовується до спадщини, яка відкрилася, але була прийнята спадкоємцями після 1 січня 2004 року, а якщо спадщина була прийнята до 1 січня 2004 року - застосовується ЦК Української РСР 1963 року. Статтею 548 ЦК Української РСР 1963 року встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким згідно з статтею 525 цього Кодексу є день смерті спадкодавця. За змістом частин першої, другої статті 549 цього Кодексу спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, як у разі подання ним у шестимісячний строк відповідної заяви до державної нотаріальної контори, так і в разі фактичного його вступу в управління або володіння спадковим майном, що означає можливість спадкоємця мати майно у своєму віданні, вчинення ним відповідних дій стосовно зазначеного майна до закінчення шестимісячного строку з часу відкриття спадщини. Так, позивач звернувся до Новосанжарської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 9). Крім того, на час смерті [INFO], згідно довідки Малокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області №02-28/551 від 01.10.2018 року, [PERSON] була зареєстрована та проживала з сином [PERSON] та невісткою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] згідно погосподарської книги за 1996-2000 роки, особовий рахунок 181 (а.с. 19). Таким чином, [PERSON] прийняв спадщину після [PERSON] Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР України [INFO] на усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на цей момент відкрилась спадщина. В силу ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Отже позивач, будучи сином [PERSON] згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР є спадкоємцем першої черги за законом, оскільки при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. У видачі ж свідоцтва про право на спадщину на будинок та земельну ділянку площею 0,74 га, кадастровий номер відсутній, цільове призначення земельної ділянки для обслуговування будинку - 0,20 га, ведення особистого підсобного господарства - 0,54 га, що розташована на території Малокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, права на яку посвідчено державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Малокобелячківською сільською радою Новосанжарського району Полтавської області від 30 грудня 1996 року, [PERSON] постановою державного нотаріуса Новосанжарської державної нотаріальної контори від 13.08.2018 року (а.с.9) було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів та витягу з Державного земельного кадастру. Так, за життя [PERSON] мала на праві власності: земельну ділянку площею 0,74 га, цільове призначення якої для обслуговування будинку - 0,20 га, ведення підсобного господарства - 0,54 га, що розташована на території Малокобелячківської сільської ради, Новосанжарського району Полтавської області, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданим Малокобелячківською сільською радою 30 грудня 1996 року (а.с. 7). Таким чином, за життя [PERSON] дійсно належала земельна ділянка площею 0,74 га, з них 0,20 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS], та 0,54 га - для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: с.Олійники, Новосанжарського району, Полтавської області, що є спадковим майном. З огляду на викладене, позивач успадкувала вищевказану земельну ділянку як спадкоємець першої черги за законом відповідно до ст. 529 ЦК УРСР, на яку право власності на момент відкриття спадщини належало [PERSON] Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільного права може бути визнання права. Таким чином, є законні підстави для визнання права власності позивача на земельну ділянку. На підставі ст.ст. 524, 525, 529, 548, 549 ЦК УРСР, та

Outcome: approved