Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-07 00:00:00

Позивач, [PERSON] , 01.12.2020 звернулася до суду із позовом до відповідачів визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування рішення нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Відповідач у поданому до суду 05.01.2021 відзиві на позов (т. 1 а.с. 140-144) заявляв клопотання про надання строку впродовж 5 днів з моменту ухвалення рішення з метою подання доказів понесених судових витрат та розподіл таких витрат. 26.07.2021 у справі ухвалено рішення, яким позовну заяву [PERSON] задоволено частково. 03.08.2021 до суду надійшла заява ТОВ «СОВТА» про розподіл судових витрат, відправлена на адресу суду 30.07.2021 засобами поштового зв`язку, в якій представник відповідача просив стягнути з позивача у справі на користь відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 52000,00 грн. В обґрунтування розміру витрат на професійну правничу допомогу, представником відповідача до суду надано копію договору про надання правової допомоги б\\н від 20.05.2019 та додаткових угод до нього, копію акту приймання-передачі наданих послуг від 28.07.2021. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.09.2021 заяву передано на розгляду судді Золотоверхій О.О. 08.10.2021 від представника позивача у справі надійшли заперечення на заяву про розподіл судових витрат, в якій останній проти стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правову допомогу заперечував та вказував, що якщо суд дійде висновку що заява ТОВ «СОВТА» підлягає задоволенню, просив про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. В обґрунтування заперечень адвокат Чудовський Д.О. вказував на те, що сама письмова заява, про подання доказів понесених судових витрат подана відповідачем із порушенням вимог ЦПК України. Крім того, представник позивача вказував на той факт, що відповідачем до суду не надано доказів того, що витрати на професійну правничу допомогу були оплачені відповідачем. Разом із тим, представник позивача, вказував, що, у випадку якщо суд прийде до висновку про те, що заява ТОВ «СОВТА» про розподіл судових витрат підлягає задоволенню, ним заявляється клопотання про зменшення розміру таких витрат, оскільки заявлені до стягнення витрати на правничу допомогу не відповідають критеріям реальності, дійсності та необхідності, оскільки вартість однієї години роботи адвоката є суттєво завищеною, час, витрачений адвокатом, що зазначений у заяві, не відповідає фактичним обставинам справи, крім того, з урахуванням тієї обставини, що позовні вимоги задоволені частково, то й стягненню має підлягати лише частина понесених відповідачем витрат, яка за розрахунками представника позивача складає 452,7 грн. Крім того, представники сторін подали до суду заяви про розгляд питання про стягнення судових витрат за відсутності сторін та їх представників. Суд, ознайомившись із заявами представників сторін, дослідивши надані докази дійшов наступного. Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI«Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За частиною першою статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Частина друга та третя статті 137 ЦПК України передбачає, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Стаття 141 ЦПК України передбачає, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як уже зазначалося, відповідачем при поданні до суду відзиву на позовну заяву наведено у ньому попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач очікує понести у зв`язку із розглядом справи, та вказано розмір таких витрат - 18000,00 грн. В заяві, поданій до суду представником відповідача після ухвалення рішення у справі, в обґрунтування збільшення розміру витрат на правничу допомогу зазначено, що обсяг наданих адвокатом послуг у зв`язку із розглядом справи виявився більшим, ніж відповідач розраховував при подачі відзиву, а фактичний розмір витрат на правничу допомогу збільшився. В обґрунтування розміру витрат представником відповідача до суду надано договір №Б\\н від 20.05.2019 про надання правової допомоги, із додатком, копію додаткових угод від 22.12.2020 та від 31.12.2020, копію акту приймання-передачі наданих послуг від 28.07.2021. Суд погоджується із наведеним представником відповідача розрахунком часу тривалості судових засідань, яких, як вбачається з матеріалів цивільної справи реально проведено 3 засідання, два з яких (03.03.2021 та 19.07.2021) тривали 1 годину, третє - 26.07.2021 - понад півтори години. Крім того, судові засідання, що призначались судом на 01.04.2021, 01.06.2021, 29.06.2021 з різних причин не були проведені, проте, як вбачається з наявних в матеріалах справи розписок, представник відповідача на вказані судові засідання прибував до суду, отже, з урахуванням витрат часу на дорогу до суду, які мають враховуватись судом, участь у 3 судових засіданнях та три візити до суду (без участі у судових засіданнях), на думку суду, могли зайняти 7 годин часу представника відповідача. Разом із тим, суд відхиляє доводи представника позивача про те, що відповідачем взагалі не надано доказів сплати витрат на правничу допомогу, оскільки п.2 Додаткової угоди №б\\н від 22.12.2020 передбачений строк оплати послуг адвоката - впродовж 20 календарних днів з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг (28.07.2021), який на час подання заяви про розподіл судових витрат не сплинув. Отже, суд вважає встановленим і доведеним той факт, що відповідачу надавались послуги у загальному обсязі, відображеному в Акті приймання- передачі наданих послуг від 28.07.2021. Разом із тим, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії»(Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). Частина четверта статті 137 ЦПК України передбачає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За частиною третьою статті 141 ЦПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про те, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, про стягнення яких відповідачем заявлено вимогу, не є співмірним зі складністю справи і виконаних адвокатом робіт, та не в повній мірі відповідає критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи, в зв`язку із чим вважає за доцільне, з урахуванням положень ч.5 ст. 137 ЦПК України, за клопотанням представника позивача зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з позивача на користь відповідача. Крім того, у відповідності до п.3 ч.1 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову - судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в зв`язку із чим стягненню з позивача на користь відповідача підлягає 50% від суми судових витрат. З урахуванням наведеного вище,

Outcome: partial