Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

Позивач [PERSON] 15 жовтня 2015 року звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення на його користь грошових коштів в сумі 30 000 гривень та судових витрат, повязаних з оплатою судового збору в сумі 487 гривень 20 копійок. В обґрунтування позову вказував, що 21 липня 2015 року відповідач [PERSON] отримав від нього грошові кошти в сумі 5000 гривень та зобовязався повернути їх в строк до 27 вересня 2015 року, про що написав розписку. У визначений у розписці строк відповідач коштів не повернув та ухиляється від зустрічі з ним. Крім цього, 12 вересня 2015 року відповідач отримав від нього 25 000 гривень за продану належну [PERSON] 1/4 частину житлового будинку №233 по вулиці Київській, в селі Піщане Кременчуцького району, зобовязавшись нотаріально укласти договір купівлі-продажу частини будинку на протязі місяця, про що власноручно написав розписку. В обговорений строк відповідач договір купівлі-продажу не уклав та йому стало відомо, що він домовився продати свою частку будинку іншій особі, а не йому і що кошти повертати не буде. Оскільки відповідач не повертає йому передані кошти, він вимушений звернутися до суду за захистом порушеного права. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав письмову заяву в якій позовні вимоги підтримав, просив суд розглядати справу без його участі, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] на виклик у судове засідання не з'явився, хоч був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи за правилами п.9 ст.74 ЦПК України, про що свідчить оголошення у газеті на а.с. 31. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам статті 224 ЦПК України. Судом установлено, що згідно письмової розписки від 21 липня 2015 року, відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] у борг 5 000 гривень та зобовязався повернути кошти в строк до 27 вересня 2015 року (а.с.4). 12 вересня 2015 року була складена ще одна розписка, згідно якої відповідач [PERSON], який проживає в [INFO], продав 1/4 частину будинку за вище вказаною адресою за 25 000 гривень [PERSON] та зобовязувався переоформити всі потрібні документи, що стосуються продажу будинку за адресою: село Піщане, вулиця Київська, №233. Гроші отримав у повному обсязі у присутності свідків: [PERSON], [PERSON] (а.с.3). Проте, свої зобов'язання до цього часу відповідачем добровільно не виконані, договір купівлі-продажу не укладено, а кошти не повернуті позивачу. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. За таких обставин суд постановляє рішення про повне задоволення позову, стягнення з відповідача на користь позивача боргу за договором позики від 21 липня 2015 року в сумі 5 000 гривень та нікчемного договору купівлі-продажу 1/4 частини житлового будинку від 12 вересня 2015 року в сумі 25 000 гривень, що загалом складає 30 000 гривень та з підстав статті 88 ЦПК України судових витрат, пов'язаних з оплатою позивачем судового збору в сумі 487,20 гривень (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved