Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

позивач 19.02.2018р., в порядку Закону України «Про захист прав споживачів», звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на його користь 35 006,15 грн. завданих збитків, 10 000,00 грн. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди, а також судових витрат. Позовні вимоги мотивує тим, що біля 15:00 год. 27.10.2017 року він на власному автомобілі [NUMBER], який обладнаний бензиновим двигуном, заїхав на належну ТзОВ «Альянс-Холдинг» АЗС Shell, яка знаходиться в с.Кам'янопіль Пустомитівського району Львівської області, де замовив оператору заправити його автомобіль бензином марки VрN+ A-95. Спочатку він під'їхав до колонки №3 та здійснив замовлення, однак оператор повідомив, що дана колонка поломана, тому скерував його до колонки №2, що ним і було вчинено. Враховуючи, що замовлення ним вже було проведено, а дружина [PERSON] пішла оплачувати замовлення на касі, він залишався сидіти в салоні автомобіля. Після заправки автомобіля він від'їхав від АЗС на відстань не більше 5 км, де автомобіль зупинився, у зв'язку з чим він зателефонував на гарячу лінію Shell та повідомив про проблему. Так як працівник відповідача, який прибув на місце, не вирішив проблему, він змушений був викликати тягач, який доставив автомобіль на станцію технічного обслуговування, де з»ясувалось, що в його автомобіль на АЗС було помилково залито дизельне пальне. У зв'язку з ремонтом паливної системи автомобіля він поніс витрати у розмірі 35 006,15 грн. Вважає, що оператор АЗС [PERSON] помилково вставив в горловину паливного бака роздавальний кран (пістолет) з колонки з дизельним паливом, у зв'язку з чим касир автоматично розпочав заправлення автомобіля дизельним паливом. Звертає увагу, що даним автомобілем він володіє та користується 3 роки, а тому обізнаний, яким саме паливом заправляти автомобіль. Зазначає, що крім усного замовлення щодо заправки бензином, на звороті кришки бензобака автомобіля розміщена помітка про можливість заправки лише бензином марки А-95. Вважає, що в даному разі працівники відповідача допустили порушення Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, у зв'язку з чим він 07.11.2017р. скеровував на адресу відповідача скаргу з вимогою відшкодувати спричинену шкоду, однак відповіді не отримав. Внаслідок неналежного здійснення працівниками відповідача обслуговування під час придбання ним нафтопродуктів, з їх вини він знервувався через поломку автомобіля, що заподіяло йому значні душевні страждання, і дані обставини призвели до порушення нормального способу життя. Крім того, він здійснив безліч звернень, які не були задоволені, а також витратив час на досудове врегулювання спору з відповідачем, на відвідування сервісного центру, на відшукування іншого транспорту. З врахуванням характеру та обсягу душевних страждань, завданих йому, розмір спричиненої моральної шкоди оцінює в 10 тис. грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав поданий ним позов, який просить задовольнити повністю з вище зазначених підстав. Крім того пояснив, що маючи у власності згаданий автомобіль останніх три роки та проживаючи в районі частих поїздок біля згаданої АЗС, він на протязі цих років майже щотижня заправлявся на даній АЗС. 27.10.2017р. він як завжди під'їхав на АЗС та повідомив оператору про те, що автомобіль потрібно заправити бензином VрN+ A-95. Автомобіль заправляв оператор, біля якого він не був присутній, а тому не бачив, який вид палива було залито в бак. Також зазначив, що його дружина водить автомобіль, і сама особисто неодноразово їздила та заправляла даний автомобіль, тому їй достовірно відомо, який вид палива необхідно заправляти, і з цих підстав вважає, що в даному випадку була помилка оператора. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та надала пояснення, аналогічні до викладених у позовній заяві. Просить врахувати, що у своєму поясненні від 27.10.207р. начальник АЗС [PERSON] визнав, що оператор [PERSON] невірно зрозумів клієнта , і замість VрN+ A-95, вибрав ДП VрN+, що свідчить про вину саме працівників АЗС. Зазначає, що дружина позивача замовила саме бензин, а не дизель, але оператор зняв на колонці роздавальний «пістолет» з колонки з дизельним паливом, що побачила касир на екрані, тому автоматично було залито дизель. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, подав відзив , а також надав в судовому засіданні пояснення, аналогічні відзиву, з яких слідує, що 27.10.2017 року позивач здійснив заправку свого автомобіля дизельним пальним на АЗС Shell в с.Кам'янопіль. Заправку автомобіля «PorscheCayennе» в кількості 50 літрів ( два рази по 25) здійснював оператор [PERSON], який отримавши від водія [PERSON] замовлення саме на заправку дизельним пальним, здійснив таку заправку. Стверджує, що оператор , який здійснює заправку автомобіля безпосередньо біля заправних колонок АЗС, не впливає на те, яким саме видом пального буде здійснюватися заправка. Вид пального визначається покупцем в торговому залі АЗС при його замовленні, тому розпочати заправку автомобіля оператор може тільки після попереднього замовлення та його оплати в торговому залі. Зокрема, дружина водія [PERSON] в торговому залі замовила саме дизельне пальне, що підтверджується записами з відеокамери. Тому вважає, що оператор [PERSON] та касир [PERSON] діяли в межах своїх посадових інструкцій, і з цих підставу задоволенні позовних слід відмовити за необґрунтованістю. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що має посвідчення водія з 1980 року, біля 3-х років користується належним її чоловіку легковим автомобілем «PorscheCayennе», тому самостійно неодноразово їздила і заправляла даний автомобіль та знає, що такий заправляється бензином марки А-95. 27.109.2017р. біля 15 год. вона з чоловіком [PERSON] під'їхали на автомобілі «PorscheCayennе» на АЗС Shell в с.Кам'янопіль, а саме до колонки №3, після чого вона як завжди пішла в торговий зал оплачувати замовлення. Зокрема, жінці-касиру вона замовила заправити два рази по 25 літрів бензину А-95, оскільки в той день на АЗС була акція ( на кожні придбані 25 л можна було вибрати безплатно іграшку). При тому вона назвала колонку №3, однак як було з'ясовано касиром, її чоловік чомусь переїхав на іншу колонку. Зробивши замовлення та оплативши його, вона з чоловіком виїхали з АЗС, однак через декілька кілометрів автомобіль зупинився, про його поломку вони повідомили на «гарячу лінію» і до них приїхав представник відповідача. Пізніше ними було з'ясовано, що на АЗС замість бензину в їх автомобіль залили дизельне пальне, хоча вона замовляла бензин. Винними у цьому вважає працівників АЗС. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що з жовтня 2010 року працює в ТОВ «Альянс Холдинг», в тому числі з серпня 2017 р.- начальником АЗС у с.Кам'янопіль. 27.10.2017р. йому зателефонував [PERSON] та повідомив, що в його автомобілі сталася поломка після заправки на АЗС, у зв'язку з чим він виїхав на місце поломки автомобіля, де йому було надано чек, з якого слідувало, що в той день [PERSON] придбав на АЗС дизельне пальне. Так як водій стверджував, що замовляв бензин, тому разом з ним для з'ясування обставин поїхали на АЗС переглянути відеозапис. На АЗС він разом з [PERSON] та його дружиною переглянули запис з камер відеоспостереження, на якому зафіксовано, що після того, як касир перепитала у дружини [PERSON] який вид пального заправляти, та чітко відповіла «так». Тому вважає, що оператор та касир діяли в межах своїх повноважень. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що з серпня по 15 грудня 2017 року працював оператором заправки на АЗС Shell в с.Кам'янопіль. 27.10.2017р. він був на робочому місці, коли на АЗС заїхав [PERSON] з дружиною, який йому повідомив, що хоче заправити два рази по 25 літрів дизпалива. Спочатку [PERSON] під'їхав на колонку №3, але та була поломана, тому переїхав на колонку №2. [PERSON] замовив йому заправити автомобіль дизпаливом, тому він зняв з колонки «пістолет» саме з дизпаливом, і касир бачила який саме «пістолет» він зняв та вставив в бак автомобіля. Заправка автомобіля відбувається тільки після оплати замовленого пального. Стверджує, що під час заправки автомобіля, [PERSON] знаходився біля нього та бачив, що він вставив в бензобак «пістолет» для заправки дизпаливом, однак будь-яких зауважень з цього приводу йому не робив. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що з 2013р. по листопад 2017р. працювала на посаді касир-фахівець магазину АЗС Shell, що в с.Кам'янопіль, та 27.10.2017р. разом з нею в той день на зміні працювали касир [PERSON] та оператор [PERSON]. Приблизно біля 15 год. вона разом з начальником АЗС [PERSON], водієм [PERSON] та його дружиною переглядали запис з камер відеоспостереження, після чого їй стало зрозумілим, що автомобіль [PERSON] був заправленим не тим видом пального. Винними у цьому [PERSON] вважав працівників АЗС, однак з побаченого та зі слів [PERSON] їй відомо, що дружина [PERSON] замовила саме дизельне пальне, тому таке і було залито. Свідок [PERSON] будучи допитана в судовому засіданні показала, що з початку жовтня 2017р. по квітень 2018р. працювала позмінно продавцем - касиром на АЗС Shell, що в с.Кам'янопіль. 27.10.2017р. вона була на роботі та приймала замовлення від жінки, як їй стало відомого пізніше , дружини [PERSON], яка замовила їй дизельне пальне - два рази по 25 літрів. Вона продублювала замовлення, жінка підтвердила, і після того вона, отримавши оплату, включила заправку. Після заправки [PERSON] з дружиною через деякий час повернулись та звинуватили працівників АЗС в тому, що заправили їх автомобіль замість бензину, дизелем. У зв'язку з цим вони всі переглядали запис з камер відеоспостереження, однак після перегляду дружина [PERSON] стверджувала, що не могла замовити дизель. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, суд встановив наступні обставини. Конституцією України ( статті 3,21,24,55 ,129) встановлено, що всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, права і свободи людини, громадянина захищаються судом відповідно до вимог чинного законодавства. До основних засад судочинства віднесено змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Згідно зі статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачуваних цим Кодексом випадках. Збирання доказів не є обов'язком суду. Згідно зі ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів. показаннями свідків. Відповідно до статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування йому майнової та моральної шкоди. За положеннями ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], [PERSON] з 05.04.2014 року являється власником легкового автомобіля марки «PorscheCayennе», реєстраційний номер [NUMBER],номер кузова [NUMBER], об'єм двигуна - 3600, тип пального-Р.3 В (бензин) ( а.с.7). 27.10.2017р. позивач [PERSON] разом зі своєю дружиною [PERSON] прибув на автомобілі [NUMBER], на належну ТзОВ «Альянс-Холдинг» АЗС Shell, яка знаходиться у с.Кам'янопіль Пустомитівського району Львівської області. З наданого позивачем фіскального чеку №11977229 вбачається, що о 15:10 годині 27.10.2017 року ТОВ «Альянс-Холдинг» з АЗС (магазин №6224) за адресою: Львівська обл., Пустомитівський район с.Кам'янопіль вул.Старе Село,16, здійснило з ПРК №2 продаж 25 літрів VрN+ДП-Л-Евро-5-ВО на суму 707,25 грн., шляхом списання коштів з платіжної картки Аваль ( а.с.8). Продаж вказаного пального позивачу підтверджується також наданими квитанціями № 5561 та №5563 від 27.10.2017р. , згідно яких о 15:01 год. та, відповідно о 15:05 год., з платіжної карти MASTERCARD було проведено оплату (два рази по 707,25 грн.) на АЗС 6224Shell за адресою: Львівська обл., Пустомитівський район, с.Кам'янопіль. ( а.с.8). Факт продажі [PERSON] 27.10.2017р. 50 літрів дизпалива ( 2 рази по 25 л) на АЗС Shell, яка знаходиться в с.Кам'янопільПустомитівського району Львівської області та залив (заправка) даного палива в належний [PERSON] легковий автомобіль [NUMBER], визнається учасниками справи, а тому дані обставини, відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Статтею 1 Закону України «Про захист прав споживачів» ( надалі-Закон)передбачено, що договір- це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами ( розрахунковимидокументами). Згідно з частиною 11статті 8 Закону , вимоги споживача розглядаються після пред'явлення споживачем розрахункового документа . Під час продажу товару продавець зобов'язаний видати споживачеві розрахунковий документ встановленої форми, що засвідчує факт купівлі, з позначкою про дату продажу. Таким чином, судом встановлено, що 27.10.2017р. між сторонами відбувся договір купівлі-продажу нафтопродукту. Тому суд приходить до висновку про доведеність факту отримання позивачем товару та послуги заправки автомобіля паливом на належній відповідачу АЗС. Також суд вважає доведеним той факт, що 27.10.2017 року належний [PERSON] легковий автомобіль [NUMBER] з вини працівників відповідача був заправлений дизельним пальним VрN+ДП, замість належного пального - бензину VрN+ A-95, з врахуванням наступного. Відпуск нафтопродуктів регулюється «Правилами роздрібної торгівлі нафтопродуктами ( надалі-Правила) , затвердженими Постановою КМ України 20.12.1997 року № 1442, пунктом 8 яких визначено, що відомості про роздрібні ціни, марки та види нафтопродуктів, що продаються на АЗС, повинні бути зазначені на інформаційному табло, яке встановлюється на в'їзді та біля оператора АЗС. Відповідно абзацу 6 п.11 Правил шкода, завдана життю, здоров'ю споживача або його майну внаслідок використання нафтопродуктів неналежної якості, підлягає відшкодуванню суб'єктом господарювання в повному обсязі та в порядку, установленому законодавством. При тому суд акцентує, що про використання нафтопродуктів неналежної якості в даному випадку не йдеться, оскільки фактично мало місце залиття в бак автомобіля позивача різних видів палива. Згідно пунктів 34,35 Правил, заправка автомобіля та інших транспортних засобів населенню провадиться оператором АЗС через паливно-, масло- та газороздавальні колонки. Заправка автотранспортних засобів проводиться за допомогою оператора АЗС або водія самостійно під наглядом оператора. Згідно Стандарту обслуговування клієнтів на полі колонок АЗС Шелл (Додаток №1 до Посадової інструкції оператора заправних станцій, затвердженої 09.07.2008 р.), оператор заправочних станцій під час роботи на полі колонки зобов'язаний запитати який вид пального бажає заправити клієнт, повторити вид пального, яке вирішив заправити клієнт, голосно назвати номер ПРК і показати клієнту де знаходиться каса ( а.с.80). З урахуванням вище наведених норм, заправку автомобіля позивача повинен був здійснювати працівник АЗС відповідача, або позивач під наглядом працівника АЗС. При цьому оператор [PERSON] повинний був запитати у водія [PERSON], який вид пального бажає заправити клієнт та повторити вид пального, яке вирішив заправити клієнту. Однак цих вимог оператором [PERSON] не було дотримано, адже його твердження про те, що [PERSON] замовив саме дизельне пальне та був присутній біля колонки (біля нього) при заправці автомобіля, не відповідають дійсності, і суд таким твердженням не надає віри, з рахуванням наступних фактів: - [PERSON] має у власності та використовує автомобіль «Porsche Cayennе» понад 3 роки, тому такому достовірно було відомо, яким саме видом палива заправляється автомобіль, і з цих підстав суд надає віри твердженням позивача про те, що ним було замовлено бензин; - відповідно до пояснень позивача та наданого ним фото (а.с.13,176,) на кришці паливного баку автомобіля є надпис «НЕЕТИЛЬОВАНИЙ БЕНЗИН суперmin.ron 95», який свідчить про бензиновий тип двигуна, і з цих підстав суд вважає, що оператор [PERSON]., у разі встановлення невідповідності замовлення та напису на кришці ( виходячи з його тверджень про замовлення дизельного палива), повинен був достовірно вияснити (перепитати) в [PERSON], який вид пального необхідно заправляти; - згідно записів з камер відеоспостереження АЗС Shell ( САМ 06,САМ 07), [PERSON] спілкувався з оператором [PERSON] тільки один раз , коли під'їхав до колонки №3, однак після того, як переїхав до колонки №2, оператор самостійно, у відсутність водія зняв «пістолет» з ПРК, вставив його в бак та провів заправку дизельним паливом у відсутність водія( а.с.158). Посадовою інструкцією касира торговельної зали, затвердженої 09.07.2000 р. та Додатком №1 до інструкції встановлено, що під час роботи в касовому вузлі працівник АЗС зобов'язаний голосно продублювати замовлення клієнта ( вид пального, яке він бажає заправити і номер ПРК, біля якої стоїть авто клієнта), голосно продублювати кількість пального або суму, на яку хоче заправитись клієнт( а.с.68-73). Як слідує з вище наведених показів свідка - касира торговельної зали [PERSON], [PERSON] замовила їй два рази по 25 літрів дизельного палива, після чого вона продублювала замовлення, жінка підтвердила, тому вона, отримавши оплату, включила заправку. При тому [PERSON] уточнила, що після того, як оператор знімає на колонці «пістолет», у касира в торговому залі на моніторі висвічується, на якій колонці та яким саме видом палива буде заправлятися автомобіль, зокрема, якщо знято «пістолет» для заправки дизельного палива, то в такому разі бензином заправити неможливо. Даним показам свідка суд надає віри частково, враховуючи наступні факти: - свідок [PERSON], яка здійснювала замовлення показала, що водить автомобіль, який сама неодноразово заправляла, їй достовірно відомо, яким саме видом палива необхідно заправлятись, тому вона не могла замовити дизельне паливо, і цим показам суд надає віри ; - як слідує з записів з камер відеоспостереження з АЗС Shell за 27.10.2017р. ( САМ 01,САМ 03), в той час, як [PERSON] здійснювала замовлення касиру [PERSON], в торговому залі лунала музика, касир одночасно обслуговувала декілька клієнтів. З врахуванням зазначеної обстановки в торговому залі та що станом на 27.10.2017р. касир [PERSON] пропрацювала на даній посаді менше місяць часу, суд вважає, що касир не була уважною, а тому отримавши замовлення від [PERSON] та побачивши на моніторі, що на ПРК №2 знято «пістолет» для заправки дизельним пальним, включила заправку саме дизельним пальним; - з пояснюючої записки начальника АЗС [PERSON] слідує, що 27.10.2017р. на АЗС в с.Кам'янопіль відбулося змішування палива в баку автомобіля клієнта при заправці. Зокрема, при перевірці відеонагляду ним було виявлено, що оператор [PERSON] неправильно зрозумів клієнта і замість VpN+ A-95, вибрав ДП VpN+. Проте касир [PERSON] чітко запитала клієнта «колонка №3 двічі по 25 лVpN+ДП», на що дружина клієнта стверджувально відповіла «так», і тільки після цього було розпочато відпуск палива( а.с.15). Сукупність даних фактів суд розцінює як неуважність клієнта після проведеного замовлення про заправку VpN+ A-95 та уточнення касиром про заправку ДП VpN+, адже такі співзвучні, а вище описані послідовні дії оператора [PERSON] та касира [PERSON], розцінює як неналежне виконання ними своїх службових обов'язків. В даному випадку суд звертає увагу, що першочерговою причиною стала помилка оператора [PERSON], який не переконався на місці, який саме вид пального вирішив заправити клієнт. Таким чином, доводи представника позивача про те, що позивач та його дружина замовили заправку автомобіля дизельним пальним, не ґрунтуються на встановлених судом обставинах та суперечать як вищевказаним Правилам, так і положенням ст.ст. 673, 687 ЦК України. Згідно ч. 2ст. 673 ЦК України, якщо продавець при укладенні договору купівлі - продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання до цієї мети. У відповідності до ч.1,2 ст.687 ЦК України, перевірка додержання продавцем умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості та інших умов здійснюється у випадках та порядку, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Якщо порядок перевірки додержання продавцем умов договору купівлі-продажу не встановлений відповідно до ч.1 цієї статті, перевірка здійснюється відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться в таких випадках. Представник відповідача належними та допустимими доказами не спростував доводи позивача та його представника, що оператору АЗС було замовлено заправити автомобіль позивача дизельним паливом. Тому суд вважає, що оператор АЗС Shell [PERSON] повинний був надати позивачу товар шляхом заправки автомобіля паливом, придатним для заправлення транспортних засобів з бензиновим типом двигуна. За змістом роз'яснень, викладених в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року«Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», продавець, виконавець звільняються від відповідальності за завдану шкоду, якщо доведуть, що шкода виникла внаслідок порушення самим потерпілим певних правил користування товаром(послугою). Однак такі обставини, які б свідчили про неправомірність дій позивача, представником відповідача не доведені. Записами, які містяться в наданому представником відповідача лазерному диску з 4-х камер відеоспостереження, розташованих на АЗС Shell за 27.10.2017р., підтверджується факт відпуску товару позивачу працівниками відповідача, однак не спростовується факт неналежного виконання працівниками АЗС своїх службових обов'язків. Що стосується показів свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] в частині, що [PERSON] та його дружиною [PERSON] було замовлено ДП VpN+, а не VpN+ A-95, то суд таким віри не надає з тих підстав, що дані особи перебували чи перебувають в службовій залежності від керівництва ТОВ «Альянс Холдинг», а тому намагаються виправдати свої дії. Доводи представника відповідача проте, що позивач не довів той факт, що заправка автомобіля неналежним пальним відбулася з вини працівників АЗС Шелл, суд до уваги не приймає, оскільки відповідно до положень ст. 1209 ЦК України, вина заподіювача шкоди презумується, поки не буде доведено протилежне. Відповідач ТОВ «Альянс Холдинг» не надав належних доказів, які б довели відсутність вини у діях його працівників. З наданого позивачем Рахунку-фактури №СФ-001/16 та видаткової накладної №0000002 від 30.10.2017р. , Акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-000012 від 31.10.2017 року слідує, що за замовленням [PERSON] , ФОП [PERSON] відпустив йому товар та провів роботи з ремонту автомобіля «РОRSCHЕ CAYENNE», реєстраційний номер [NUMBER], [NUMBER], на загальну суму 35 006,15 грн., і такий товар та послуги були оплачені [PERSON]( а.с.9-14). Відповідно до ст.81ЦПК Україна, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вимога про проведення судової автотоварознавчої експертизи на предмет визначення вартості та обсягу ремонтних робіт у зв»язку з заправленням автомобіля позивача пальним іншого виду, представникам відповідача в суді не заявлялася. Таким чином суд вважає, що до стягнення з відповідача «Альянс Холдинг» на користь позивача [PERSON] підлягає вартість робіт з ремонту автомобіля на загальну суму 35006,15 грн. (25 381,15 +9 625,00), що свідчить про те, що позовні вимоги [PERSON] в частині відшкодування матеріальних збитків, підлягають до задоволення повністю. Відповідно до ч. 1ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Разом з тим, згідно ч.3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням характеру та тривалості моральних і фізичних страждань, та вимог щодо засад розумності та справедливості. Відповідно до усталеної судової практики під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди у заявленому ним розмірі не доведені. Тому, враховуючихарактер та тривалість моральних душевних страждань позивача, незручності у зв'язку з цим, неправомірність і тривалість невиконання відповідачем законних вимог споживача про відшкодування завданої шкоди, суд вважає, що на користь [PERSON] підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 2 500,00 грн. Таким чином, позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню частково. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 18 500,00 грн., то такі не підлягають задоволенню, оскільки позивачем та його представником не надано належних доказів на підтвердження даних обставин. Зокрема, представник позивача - адвокат [PERSON] надав суду тільки «Розрахунок вартості наданих послуг» на зазначену суму, датований 26 липня 2018 року, в якому не зазначено кому саме такі послуги надавались, коли, ким і на підставі чого ( якого договору) можливо були понесені зазначені витрати (а.с.169). Крім того, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору в силу приписів ЗУ «Про захист прав споживачів», тому з відповідача на користь держави підлягають до стягнення судові витрати у виді судового збору розміром 1762,00 грн.

Outcome: partial