Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-08 00:00:00

Позивач 14.08.2019 року звернувся до суду із позовною заявою до Державного підприємства «Селидіввугілля» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він перебував з ДП «Селидіввугілля» ВП «шахта «Котляревська» у трудових відносинах. 21.04.2019 року позивача звільнено відповідно до ст. 38 КЗпП України. Станом на 21.04.2019 року заборгованість по заробітній платі складає 30753,57 грн. З урахуванням уточнених позовних вимог просив суд стягнути заборгованість по заробітній платі у розмірі 30753,57 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 74496,26 грн.. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву в якій просив суд розглянути позов без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача ДП «Селидіввугілля» у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідач 09.10.2019 року через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнав. Згідно із ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи.\~\~ Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з ДП «Селидіввугілля» ВП «шахта «Котляревська» , про що свідчить записи №19-30 у трудовій книжці [NUMBER] . [PERSON] звільнено 21.04.2019 року на підставі ст.38 КЗпП України у зв`язку з виходом на пенсію за віком, про що свідчить запис №31 трудової книжки [NUMBER] . На час звільнення відповідач мав перед позивачем заборгованість по заробітній платі, яка складає 30753,57 грн., що підтверджує довідка №22/2324, видана ДП «Селидіввугілля» ВП «шахта «Котляревська» від 06.08.2019 року. Представник відповідача належних та допустимих доказів того, що на час розгляду справи заборгованість погашена, не надав, та у відзиві визнав наявність заборгованості у розмірі 30753,57 грн. Статтею 43 Конституція України\~встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81\~ЦПК України встановлено обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган, повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно вимог ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, обов`язок із проведення з працівником розрахунку покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану плату. Стаття 117 КЗпП України застосовується у разі несвоєчасної виплати належних працівнику від підприємства сум незалежно від наявності клопотання працівника про таку виплату. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заборгованість по заробітній платі з урахуванням податку складає 30753,57 грн. та на час розгляду справи зазначену суму заборгованості не сплачено, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до роз`яснень викладених у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.99 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення заробітної плати, підлягають задоволенню та сума заборгованості, що підлягає стягненню становить 30753 грн. 57 коп. з урахуванням податку. Що стосується стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд враховує наступне. Судом встановлено, що при звільненні позивача, відповідач свій обов`язок із проведення з працівником розрахунку не здійснив, а тому є підстави для застосування до відповідача відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст. 117 КЗпП України. Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» за своєю структурою заробітна плата складається: з основної - винагороди за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норм часу, виробітку, обслуговування, посадових обов`язків); із додаткової - винагороди за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці (доплати, надбавки, гарантійні й компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій); а також із заохочувальних та компенсаційних виплат - винагороди за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційних та інших грошових і матеріальних виплат, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад установлені цими актами норми. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Належних та допустимих доказів того, що невиплата заробітної плати спричинена не з його вини, відповідачем не надано. Відповідно до роз`яснень, які надані Верховним судом України в постанові Пленуму № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі застосування ст. 117 КЗпП України перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Середньоденна заробітна плата для розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначається за правилами, встановленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~Постановою КМУ від 08.02.1995 за № 100. Відповідно до п. 2 Порядку, у випадку нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.\~\~\~\~ Відповідно до п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.\~ Судом встановлено, що позивача звільнено 21.04.2019 року, повний розрахунок зі сплати заборгованості по заробітній платі не здійснено. Позивач у позовній заяві навів розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку починаючи з дня звільнення, тобто з 21.04.2019 року, по день ухвалення рішення, який складає 74496,26 грн. Для розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд враховує довідку, видану ДП «Селидіввугілля» ВП «шахта «Котляревського» №22/2324 від 06.08.2019 року, згідно з якою розмір середньоденного заробітку позивача складає 636,72 грн. Враховуючи лист Мінсоцполітики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу в 2019 році» від 08.08.2018 № 78/0/206-18, кількість святкових та вихідних днів, кількість робочих днів позивача з дати звільнення, тобто з 21.04.2019 року включно, по 09.10.2019 року включно складає 117 дні, тому сума середнього заробітку за час затримки розрахунку складає 74496,26 грн. з розрахунку 636 грн. 72 коп.(середньоденна заробітна плата) Х 117 (кількість робочих днів з часу звільнення по день ухвалення рішення). Таким чином, з відповідача на користь [PERSON] стягненню підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 74496,26 грн. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає суму, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Як встановлено п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до\~ст.141\~ЦПК України та з урахуванням того, що позивачу відстрочено сплату судового збору та позовні вимоги задоволено у повному обсязі, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати за ставкою судового збору передбаченої Законом України «Про судовий збір» в сумі 768,40 грн. за вимогу щодо стягнення заробітної плати та у розмірі 768,40 грн. за позовну вимогу щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку

Outcome: approved