Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі свого представника [PERSON] , звернулася до суду з позовною заявою, в якій, з урахуванням уточнень до позовних вимог від 16 грудня 2019 року, просить: визнати за нею право власності на 63/100 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] ; виділити на 63/100 частин [PERSON] частину житлового будинку, загальною площею 64,70 кв.м., житловою площею 32,40 кв.м., до яких входять кухня 1-2, площею 10,70 кв.м, житлова 1-3, площею 12,70 кв.м., житлова 1-4, площею 7,50 кв.м., житлова 1-5, площею 8,30 кв.м., кухня 1-6, площею 8,30 кв.м., передня 1-7, площею 8,20 кв.м., санвузол 1-8, площею 5,30 кв.м., тамбур ІІ, площею 3,00 кв.м., та надвірні будівлі: вбиральня літ. «В», погріб літ. «Д», душ літ. «М», навіс літ. «Н», колонка літ. «К», вигрібна яма літ. «Я», огорожа №2; припинити право спільної часткової власності [PERSON] на 63/100 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] ; встановити порядок користування земельною ділянкою згідно з фактичним користуванням: виділити [PERSON] земельну ділянку площею 868,00 кв.м. В обґрунтування позову представник [PERSON] вказувала, що на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , розташований житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, частку якого в розмірі 63/100 належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 01 листопада 1991 року державним нотаріусом, та укладеного з виконавчим комітетом Люботинської міської ради народних депутатів. Інша частина житлового будинку в розмірі 37/100 перебувала у користуванні сім`ї [PERSON] . Згодом, у 1994 році [PERSON] отримала від виконавчим комітетом Люботинської міської ради дозвіл на оформлення новозбудованих господарських надвірних будівель та на початок зведення прибудови до житлового будинку. [PERSON] померла [INFO] , внаслідок чого відкрилась спадщина у виді частини житлового будинку з надвірними будівлями. Єдиним спадкоємцем виявився чоловік померлої [PERSON] , який постійно проживав зі [PERSON] . Але невдовзі, [INFO] [PERSON] помер та спадщину, яка відкрилась після його смерті, прийняла донька [PERSON] , так як звернулась до нотаріуса з відповідною заявою. Але зареєструвати своє право власності на спадщину у виді 63/100 частин житлового будинку вона не в змозі, оскільки за адресою: [ADDRESS] , вже існує зареєстрований на праві власності об`єкт квартира, яка належить відповідачу [PERSON] . Це зумовлює для позивача необхідність змінити адресу об`єкту нерухомості, яким вона володіє. На думку позивача, зробити це можливо шляхом виділу її частки з об`єкту нерухомого майна та припинення права спільної часткової власності. Тому вона змушена була звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою від 21 листопада 2019 року було відкрито провадження в справі та призначеної її до розгляду у підготовчому засіданні. Відповідач [PERSON] в межах підготовчого провадження подала відзив, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] з наступних підстав. По-перше, позивачем невірно визначено площу частини житлового будинку, на який вона просить визнати право власності. З зазначеної у позові площу слід вирахувати площу самовільно збудованих до житлового будинку прибудови і тамбуру, що у підсумку складатиме лише 39,00 кв.м. По-друге, вона, [PERSON] , являється власником відокремленої квартири у житловому будинку, тобто окремого об`єкту нерухомого майна, що виключає можливість проведення виділу частки одного зі співвласників, так як спільної часткової власності не існує в даному випадку. І по-третє, позивач не обґрунтувала виникнення у неї права користування земельної ділянки площею 868 кв.м., бо вона на законних підставах володіє меншою площею житлового будинку, ніж вказано у позові. Представник позивача [PERSON] подала відповідь на відзив, в якому наполягла на задоволенні заявлених позовних вимог з тих підстав, що первісний власник 63/100 частин житлового будинку [PERSON] за життя отримала дозвільні документи на збудовані нею прибудову та надвірні господарські будівлі, а від так мала на них право. Після її смерті до складу спадщини увійшли усі її права та обов`язки, тому позивач [PERSON] має право успадкувати усе, що належало колись її матері. Спадщина була нею прийнята у встановлені законом строки. Щодо виділу частки житлового будинку представник позивача вказала, що відповідні підстави для цього існують і вони зазначені у позові. Тим більше, 37/100 частин житлового будинку існували і раніше, цією часткою користувалась родина [PERSON] . Але в результаті проведеної приватизації сім`ї [PERSON] отримала у власність квартиру в цьому будинку, внаслідок чого утворилось два об`єкти нерухомого майна. Відповідач [PERSON] скористалась своїм процесуальним правом і подала суду заперечення, в яких повторно наголосила на незгоді з позовними вимогами з підстав, раніше вказаних у відзиві. Разом з цим відповідач [PERSON] висловила сумнів у достовірності обставин прийняття позивачем [PERSON] спадщини після смерті батька [PERSON] , оскільки такі обставини не доведені належними доказами. В межах підготовчого засідання представником позивача [PERSON] було подано заяву про залишення без розгляду позовної вимоги про встановлення порядку користування земельною ділянкою згідно з фактичним користуванням шляхом виділу [PERSON] земельної ділянки площею 868,00 кв.м. Ухвалою від 11 лютого 2020 року клопотання представника позивача було задоволено, позовну заяву в частині вимоги про встановлення порядку користування земельною ділянкою залишено без розгляду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги про визнання права власності, виділ частки житлового будинку з надвірними будівлями та припинення права спільної часткової власності. В вступному слові представник [PERSON] послалася на обставини, викладені в позові та у відповіді на відзив. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] , виступаючи в судовому засіданні з вступним словом, просили в задоволенні позову відмовити, наголошуючи на відсутності об`єкту поділу та спільної часткової власності між позивачем і відповідачем, про що вони вказали у раніше поданих письмових заявах. Відповідач Люботинська міська рада Харківської області в судове засіданні не з`явилась, але направила суду листа з проханням проводити розгляд справи за відсутності її представника та за наявними матеріалами справи. В судовому засіданні, вислухавши пояснення учасників, дослідивши наявні в справі матеріали, суд встановив наступне. Як вбачається з матеріалів інвентаризаційної справи № 663, сформованої у КП «Люботинське БТІ», спірним є житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та який належав на праві власності виконавчому комітету Люботинської міської ради депутатів трудящих на підставі реєстраційного посвідчення від 03 грудня 1966 року. 12 березня 1991 року виконавчим комітетом Люботинської міської ради народних депутатів було винесено рішення № 231 про дозвіл на відчуження частини житлового будинку, як такий що підлягає продажу, на користь наймачів житла. З метою реалізації прийнятого рішення голова виконавчого комітету звернувся до Харківського МБТІ з запитом про визначення ідеальної частки квартири [ADDRESS] в цьому будинку. Станом на травень 1991 року квартира [ADDRESS] складалась з веранда «І», кухні «1-2», жилої кімнати «1-3», кухні «1-4» та жилої кімнати «1-5», що зафіксовано у плані будинку та експлікації від 10 травня 1991 року. З цих документів також вбачається, що будинок в цілому складався з двох ізольованих квартир, які мали окремі виходи, та які були поєднані між собою лише однією внутрішньою стіною. За розрахунком БТІ від 04 травня 1991 року ідеальна частка квартири [ADDRESS] , яка підлягає відчуженню, по відношенню до усього будинку складає 63/100. Таким чином, була встановлена можливість проведення поділу житлового будинку на дві частини за згодою власника. Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 01 листопада 1991 року державним нотаріусом Другої Харківського району нотаріальної контори, [PERSON] купила 63/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та який належить продавцю виконавчому комітету Люботинської міської ради народних депутатів на праві власності. За домовленістю сторін договору у користування покупця перейшли конкретні приміщення: веранда «І», кухня «1-2» кухня «1-4» жила кімната «1-3», жила кімната «1-5», сарай літ. «Б», вбиральня літ. «В». Своє прав власності на частину житлового будинку [PERSON] зареєструвала в органах БТІ 14 травня 1992 року, що підтверджується відповідною відміткою на примірнику договору. Таким чином, від моменту укладання договору купівлі-продажу виникла спільна часткова власність на житловий будинок, співвласниками якого стали виконавчий комітет Люботинської міської ради народних депутатів і [PERSON] , частки яких відповідно становити 37/100 і 63/100. Вказані співвласники між собою визначити відособлені приміщення у житловому будинку, які припадають на частку кожного з них. Реалізуючи свої права власника, [PERSON] звернулась з заявою до виконавчого комітету Люботинської міської ради народних депутатів про надання дозволу на оформлення вже збудований надвірних будівель та на будівництво прибудови до житлового будинку. За результатами розгляду цієї заяви виконавчий комітет Люботинської міської ради народних депутатів своїм рішенням № 1355 від 09 серпня 1994 року дозволив [PERSON] знести частину веранди літ. «а» та на її місці збудувати прибудову до житлового будинку. Передумовою прийняття вказаного рішення слугував висновок архітектора Харківського району про необхідність перебудови веранди в будинку, який належить [PERSON] в розмірі 63/100 частин, а користувачем інших 37/100 частин вказана [PERSON] . Згодом [PERSON] звернулась до виконавчого комітету з заявою про приватизацію квартири [ADDRESS] . Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», в редакції, яка була чинною станом 1994 рік, Приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це\~ відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. До об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків та одноквартирні будинки (надалі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. На підставі розпорядження органу приватизації № 305 від 14 грудня 1994 року квартиру [ADDRESS] , було передано [PERSON] у спільну сумісну власність. Цим розпорядженням також було вказано управлінню житлово-комунального господарства на необхідність укладання з [PERSON] договору на її участь у витратах на обслуговування та ремонт житлового будинку. На виконання вказаного вище розпорядження Фондом міського комунального майна Люботинської міської ради народних депутатів було видано на ім`я [PERSON] та члена її сім`ї [PERSON] свідоцтво про право власності на житло від 15 грудня 1994 року, а саме на квартиру [ADDRESS] . На даний час вказана квартира в цілому належить на праві власності відповідачу [PERSON] на підставі дублікату свідоцтво про право власності на житло від 15 грудня 1994 року та рішення Люботинського міського суду Харківської області, ухваленого 04 грудня 2008 року в справі № 2-425/08, що підтверджується інформаційною довідкою із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 187073572 від 31 жовтня 2019 року. Аналізуючи наведені вище обставини в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що 37/100 частин спірного житлового будинку [ADDRESS] перебували у власності органу місцевого самоврядування та були ним віднесені до державного житлового фонду. Внаслідок приватизації державного житлового фонду у власність сім`ї [PERSON] перейшла квартири, яка є лише ізольованим приміщенням в житловому будинку [ADDRESS] , балансоутримувачем якого залишився виконавчий комітет Люботинської міської ради народних депутатів в особі відповідного житлово-експлуатаційного підприємства. З огляду на це позивачем обґрунтовано пред`явлені позовні вимоги до відповідачів Люботинської міської ради Харківської області і [PERSON] . Співвласник житлового будинку [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] , виданого 10 листопада 2015 року відділом державної РАЦС Люботинського міського управління юстиції у Харківській області. Після її смерті відкрилась спадщина у виді 63/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями. Згідно з технічним паспортом, виготовленим КП «Люботинське БТІ» станом на 20 серпня 2019 року, на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , розташований житловий будинок літ. «А-1» з прибудовою літ. «А1-1», верандою літ. «а», тамбуром літ. «а1» і погребом літ. «ап», загальною площею 94,2 кв.м, в тому числі житловою площею 44,80 кв.м., та який складається з двох ізольованих квартир, та надвірні будівлі: вбиральня літ. «В», сарай літ. «Г», погреб літ. «Д», вбиральня літ. «І», душ літ. «Л», душ літ. «М», навіс літ. «Н», колонка літ. «К», вигрібна яма літ. «Я» та огорожа 1,2,3. Сторони під час дослідження доказів в судовому засіданні підтвердили ті обставини, що відповідач [PERSON] користується приміщеннями квартири [ADDRESS] в житловому будинку та надвірними будівлями: сараєм літ. «Г», вбиральнею літ. «І» та душем літ. «Л», а позивач [PERSON] користується приміщеннями у житловому будинку, які за технічним паспортом визначені як квартира [ADDRESS] , та надвірними будівлями: вбиральнею літ. «В», погребом літ. «Д», душем літ. «М», навісом літ. «Н», колонкою літ. «К», вигрібною ямою літ. «Я». Враховуючи, що будівництво прибудови і тамбура до житлового будинку було здійснено [PERSON] на підставі письмового дозволу органу місцевого самоврядування, то вона отримала право володіння і розрядження ними. Тому такі права спадкодавця увійшли до складу спадщини. Згідно із положеннями ст. 1261 ЦК України до першої черги спадкування за законом відносяться діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, у разі якщо він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї, або він подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 58537979 від 29 листопада 2019 року, після смерті [PERSON] спадкові справи не відкривались. Це вказує на відсутність звернень будь-кого з ймовірних спадкоємців до органів нотаріату з заявами про прийняття чи відмову від прийняття спадщини. Таким чином, єдиним спадкоємцем померлої [PERSON] виявився її чоловік [PERSON] , який спадщину прийняв, бо постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Однак, [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] , виданого 06 травня 2016 року Люботинським міським відділом державної РАЦС Головного територіального управління юстиції у Харківській області. За повідомленням приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Гонтаренко С.Л., з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулась його донька [PERSON] , яка є позивачем в даній справі, спадкову справу було відкрито 02 червня 2016 року. Свідоцтво про право власності на спадщину у виді 63/100 частин житлового будинку [PERSON] не видано. Родинні відносити позивача [PERSON] з батьками [PERSON] і [PERSON] підтверджуються свідоцтвом про народження № [NUMBER] від 01 січня 1963 року та повторним свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 31 березня 2005 року, в якому зазначено про зміну прізвища зі [PERSON] на [PERSON] . Таким чином, спадщина у виді 63/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями належить позивачу [PERSON] від моменту її прийняття. Ст. 358 ЦК України встановлює, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою, та кожен з співвласників має право на надання йому у користування та володіння тієї частини спільного майна у натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно положень ст. 364 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Досліджені матеріали інвентаризаційної справи свідчать про те, що у 1991 році були проведені технічні розрахунки визначення частки, яку складає квартира, якою користувалась [PERSON] , від усього житлового будинку. Таким чином, ще в момент набуття [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 01 листопада 1991 року права власності на частину житлового будинку, виконавчим комітетом Люботинської міської ради, який був на той час одноособовим власником спірного житлового будинку, був проведений фактичний поділ будинку з подальшим визначенням частки, яка підлягала відчуженню. На підставі вищевикладеного та враховуючи встановлену під час судового розгляду технічну можливість проведення виділу частки із спірного житлового будинку на користь позивача, суд задовольняє позов в повному обсязі.

Outcome: approved