Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

Позивач [PERSON], в особі представника за довіреністю [PERSON], звернулася до Приазовського районного суду Запорізької області з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] відносно їх доньки [PERSON], [INFO]; стягнути з відповідача аліменти на утримання [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення нею повноліття. [PERSON] обґрунтований тим, що з 30.04.2014 по 25.05.2017 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. У [INFO] у них народилася дочка - [PERSON] З часу народження дитини, відповідач не підтримує будь-якого зв'язку з донькою, не приймає участі у її вихованні, не проявляє інтересу до її життя. Кім того дитина є інвалідом з народження, мешкає з позивачкою та перебуває на її повному утриманні, матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає. Починаючи з 2016 року донка разом з позивачкою перебувають на лікуванні в Італійській республіці в Педіатричній клініці в м. Кальярі. Дитина потребує постійного, дуже коштовного лікування та реабілітації, яке не може бути забезпечено в лікувальних закладах України. Знаючи про тяжку хворобу доньки, відповідач проявляє повну байдужість до її подальшої долі. У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, позивачка просить суд позбавити його батьківських прав та стягнути аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення нею повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, від її представника - [PERSON] надійшла заява, в якій він просить розгляд справи проводити за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги він підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON], в підготовче судове засідання, призначене на 10 серпня 2018 року на 09 годину 30 хвилин, на 04 вересня 2018 року на 11 годину 30 хвилин та в судове засідання, призначене на 26 вересня 2018 року на 10 годину 00 хвилин не прибув, судові повістки направлялись йому на адресу, зазначену в позовній заяві, але були повернуті підприємством поштового зв'язку за закінченням терміну зберігання. Однак від нього в матеріалах справи мається нотаріально засвідчена заява, в якій він відмовляється від батьківських прав на його доньку та просить розгляд справи проводити за його відсутності. Представник третьої особи надав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без участі представника. З метою дотримання права позивача на доступ до правосуддя та з урахуванням розумних строків розгляду справи, на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України, за згодою позивача та його представника суд на місці ухвалив провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача і за наявними у справі доказами. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню на наступних підставах. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Судом встановлено, що з 30 квітня 2014 року по 25 травня 2017 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с. 9, 11). В період шлюбу у сторін народилася донька: [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.07.2014 року (а.с. 10), яка проживає разом з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні. Відповідно до клінічного висновку (а.с.13-15) [PERSON], [INFO], має тяжкі захворювання і потребує постійного лікування. Згідно заяви відповідача [PERSON] нотаріально засвідченої приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області та зареєстрованої в реєстрі за №1767, він відмовляється від батьківських прав на доньку [PERSON], [INFO] (а.с.16). Відповідно до висновку, складеному 06.08.2018 року Приазовською районною державною адміністрацією, є доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON], [INFO] Згідно ст. 51 Конституції України, сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Такі ж обов'язки на батьків покладені статтею 150 Сімейного кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 5 ст. 12 цього ж закону передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як роз'яснено в пункті 16 постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Суд вважає, що зібраними у справі доказами підтверджено, що з 2016 року відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків і не приймає жодної участі у вихованні своєї малолітньої дитини, що проявляється у відсутності спілкуванні з дитиною та інтересу щодо її життя і здоров'я, не прийняття участі у створенні дитині належних умов для її нормального та всебічного розвитку та матеріального забезпечення (в тому числі лікування). Ухилення відповідача від виховання дитини суперечить її інтересам, перешкоджає її нормальному вихованню в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї родини і сім'ї. Будь-яких доказів на спростування позовних вимог відповідачем надано не було. З урахуванням викладеного, суд вважає, що захист прав малолітньої дитини шляхом позбавлення відповідача батьківських прав є виправданим заходом впливу і буде відповідати інтересам дитини. За таких умов, позовні вимоги про стягнення аліментів також підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved