Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON], в особі представника - [PERSON] звернувся до суду із позовом до територіальної громади с. Хрещатик Заставнівського району про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно за заповітом, в якому просить встановити факти прийняття ним спадщини після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, а також визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. Посилається на те, що [INFO] року помер його батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно, до складу якої входить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по [ADDRESS], яку вона відповідно до заповіту від 26.09.1998 року який зареєстрований в реєстрі під №24 та посвідчений секретарем Хрещатицької сільської ради Косоловською М.С. та на час відкриття спадщини змінений та скасований не був, заповів йому. Спадкоємці, котрі б мали право на обов'язкову частку при спадкуванні за заповітом відсутні. Зазначає, що від спадщини він не відмовився, спадщину після смерті батька [PERSON] прийняв вчасно, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, доглядівши за будинком, обробляючи земельну ділянку та сплачуючи податок за неї. З метою оформлення спадщини, звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на згаданий будинок, однак у його видачі нотаріусом було відмовлено, у зв'язку з тим, що ним не було надано належним чином оформлених документів, що посвідчують право власності на дане майно за [PERSON] Відсутність правовстановлюючих документів на будинковолодіння є перешкодою в оформленні спадщини. Саме тому, він змушений в судовому порядку визнавати право власності на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилася, направила суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, обґрунтовує вищенаведеним, просила задовольнити. Представник відповідача територіальної громади с. Хрещатик Заставнівського району Чернівецької області в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про визнання позову та проханням розглянути справу в його відсутності. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований і його слід задовольнити в повному обсязі, виходячи з наступного. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Дана правова позиція також закріплена в п.9 Інформаційного листа № 24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року, в якому зазначено: «якщо спадщина відкрилась до набрання чинності ЦК, судам слід враховувати, що ст. 549 ЦК УРСР було визначено перелік дій, які свідчать про прийняття спадщини - фактичний вступ у володіння та управління спадковим майно». Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, чинного на час відкриття спадщини, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 того ж Кодексу, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що видно із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від [INFO] року (а.с. 8). Після смерті останнього відкрилася спадщина на все належне йому майно, до складу якого входить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по [ADDRESS]. Відповідно до ст.ст. 524, 525, 526, 527 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Судом встановлено, що 26.09.1998 року спадкодавець [PERSON] вчинив заповіт, яким все моє майно заповів синові - [PERSON], тобто позивачу по справі. Вказаний заповіт на час відкриття спадщини змінений та скасований не був, посвідчений секретарем Хрещатицької сільської ради Косоловською М.С. та зареєстрований в реєстрі під №24. Вказане вбачається із заповіту (а.с. 14), довідки виконкому Хрещатицької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №699 від 01.08.2016 року (а.с. 15), копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 30.12.1966 року (а.с. 16). Відповідно до ст. ст. 534, 535 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. На виконання зазначених вимог закону судом встановлено, що спадкоємці, які б мали право на обов'язкову частку спадкового майна померлого [PERSON] при спадкуванні за заповітом відсутні, що підтверджується копією довідки Хрещатицької сільської ради №699 від 01.08.2016 року (а.с. 15). Судом встановлено, що позивач [PERSON] від спадщини не відмовився, в шестимісячний термін втупив в управління та володіння спадковим майном: обробляв присадибну земельну ділянку, провів ремонт будинку, що є об'єктом спадкового майна. Дана обставина підтверджується довідкою виконкому Хрещатицької сільської ради №698 від 01.08.2016 року (а.с. 17). Спадкове майно перебуває у фактичному користуванні у позивача, інших претендентів на спадщину не має. Отже, в судовому засіданні знайшло підтвердження, що позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON], який помер [INFO] року і такий факт необхідно встановити. Відповідно до ч.4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно ч. 1 ст. 1268, ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З метою оформлення спадщини та отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого по [ADDRESS] позивач [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою, однак у видачі свідоцтва нотаріусом було відмовлено, оскільки ним не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності на згадане майно за [PERSON], що вбачається із заяви №348 від 18.03.2016 року, яка знаходиться в матеріалах спадково справи №124/2016 Заставнівської державної нотаріальної уклон тори, що витребувана судом та досліджена в судовому засіданні, постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій №274/02-31 від 18.03.2016 року (а.с. 22) та витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №43300060 від 18.03.20106 року (а.с. 21). Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по введенню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12.05.85 № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25.05.90 №69. З довідки виконавчого комітету Хрещатицької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №392 від 07.04.2016 р. вбачається, що згідно земельно-шнурової книги Хрещатицької сільської ради за особовим рахунком №354 числиться домогосподарство померлого [PERSON], за яким закріплені 2 земельні ділянки, площею по 0,25 га кожна для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та для ведення особистого селянського господарства (а.с. 19). В довідці Хрещатицької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №391 від 07.04.2016 року (а.с. 18) зазначено, що згідно із записом у по господарській книзі за особовим №268 по [ADDRESS] зареєстрований житловий будинок з господарськими спорудами, який належав [PERSON] Вказане видно також і з копії облікової картки об'єкта по господарського обліку на 2011-2015 роки, в якій [PERSON] зазначений як голова домогосподарства (а.с. 18, 20). В п. 3.3.Вищого Спецiалiзованого Суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ в інформаційному листi вiд 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» сказано, що всi господарсько-побутові будiвлi та споруди у домоволодіннях, якi належать громадянам i були побудовані до Указу Президії Верховної Ради Української РСР вiд 22 січня 1979 року «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель», i під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не вiдносяться до категорії самовільних (самочинних). Також в даному листі зазначається, що записи у по-господарських книгах, при вирішенні питання про визнання права власності на житлові будинки i споруди у порядку спадкування, оцiнюються у сукупності з iншими доказами, таким як: рiшення про оформлення права власностi громадян на будинки, технiчним паспортом на будiвлi, документами про вiдведення в установленому порядку земельних дiлянок пiд забудову тощо. Частинами 3, 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку, що оскільки житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, розташований по [ADDRESS] побудований на відведеній ділянці, сільська рада зареєструвала його у по господарській книзі, головою домогосподарства указала спадкодавця [PERSON], то останній набув право власності на спірний житловий будинок, проте не оформив право власності на нього належним чином. Відповідно до другого абзацу пункту 3.1 розділу ІІІ Порядку затвердженого Наказом від 19.03.2013р. №95 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. На даний час позивачем [PERSON], як спадкоємцем майна померлого [PERSON] за заповітом, виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с. 10), згідно звіту про оцінку майна №18102016-003, характеристики будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 12,13), житловий будинок розташований по [ADDRESS] побудований у 1985 році, а господарські будівлі до нього у 1986-1990 роках, їх вартість становить 488878 (чотириста вісімдесят вісім тисяч вісімсот сімдесят вісім) гривень. Таким чином, сукупність зібраних у справі доказів, дають суду право зробити висновок, що позовні вимоги обґрунтовані і їх слід задовольнити з метою реалізації позивачами своїх законних спадкових прав. На підставі викладеного та

Outcome: approved