Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

Позивач 18 червня 2013 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом в якому зазначила, що весною 2012 року її сусід, який є співвласником загального домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], [PERSON], звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовної заявою про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою до іншої співвласниці домоволодіння [PERSON] На розгляді справи [PERSON] дізналася, що у 1997 році [PERSON] одноособово, без узгодження з іншими співвласниками, таємно, отримав державний акт про право власності на земельну ділянку розміром майже половину від загальної площі земельної ділянки, що належала трьом співвласникам. Отримуючи від свого представника звіти, позивачка дізналася, що у вересні 2002 року [PERSON] зареєстрував в КП «ДМБТІ» Акт ідеальних часток, яким за рахунок самовільно збудованого будинку частка позивача у спільній власності була зменшена до 26/100 частин. Вказаний акт став одною з підстав винесення рішення Виконавчого комітету Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради № 316/15 від 28.10.2002 року про затвердження прийому в експлуатацію самовільно збудованого будинку. Вказане рішення було винесено всупереч вимогам діючого законодавства, ігноруючи багато численні порушення з боку забудовників. Крім того, запис про згоду позивачки був підроблений, згода інших співвласників, [PERSON] і [PERSON] взагалі відсутня. На цей час співвідповідачка [PERSON] продовжує всупереч встановленому порядку проводити перебудову спірного будинку, ігноруючи вимоги компетентного органу державної влади. Позивач вважає, що на цей час співвідповідачка [PERSON] сумісно з [PERSON] планують черговий перерозподіл часток власності, ігноруючи інтереси і законні права її та інших співвласників загального домоволодіння. Позивач просила визнати недійсним акт ідеальних часток домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], затверджений КП «ДМБТІ» 25 вересня 2002 року; скасувати рішення виконавчого комітету Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради № 316/15 від 28 жовтня 2002 року «Про узаконення житлового будинку за адресою: [ADDRESS]; визнати недійсним свідоцтво про право власності № 4636-202 від 26 листопада 2002 року; продовжити строк звернення до суду. Ухвалою від 26 вересня 2013 року до участі в справі в якості співвідповідачів залучені: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Ухвалою від 13 листопада 2013 року замінений первісний відповідач на належного відповідача - Ленінську районну у місті Дніпропетровську раду. Позивач, її представник у судове засідання не з явилися, про день і час проведення слухання справи повідомлялися належним чином. Надійшла письмова заява від позивача з проханням слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. [PERSON] у судове засідання не з явилася, про день і час проведення судового засідання повідомлялася належним чином. Надійшла письмова заява про розгляд справи за її відсутність, позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення. Співвідповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про день і час проведення слухання справи повідомлялися належним чином. Від представника, який діє на підставі довіреності, позовні вимоги не визнав в повному обсязі та заперечував проти їх задоволення. Представник Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради у судове засідання не з'явився, про день і час проведення судового засідання повідомлявся належним чином. Надійшла письмова заява з проханням слухати справу у відсутність представника, позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення. Представник співвідповідача Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» у судове засідання не з'явився, про день і час проведення судового засідання повідомлявся належним чином. Направив письмове заперечення, згідно якого позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Матеріалами справи встановлено, що 42/300 частин домоволодіння [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 19.02.2008 року, виданого Виконавчим комітетом Ленінської у місті Дніпропетровську ради; свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.03.2008 року, виданого Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, за реєстровим № 1-1390 (а.с.125). 16/100 частин домоволодіння [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 10.10.2007 року приватним нотаріусом ДМНО [PERSON], за реєстровим № 3044 (а.с.125). 37/100 частин вказаного домоволодіння належить на праві власності [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Ленінської районної ради 26.11.2002 року на підставі рішення Виконавчого комітету Ленінської ради від 28.10.2002 р. за № 316/15 (а.с.125). 21/300 частин домоволодіння належить на праві власності [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності від 19.02.2008 року, виданого Виконавчим комітетом Ленінської у м. Дніпропетровську ради (а.с.125). Квартира [NUMBER], яка складалася з трьох житлових кімнат 2,3,4 житловою площею 50,9 кв.м., корисною площею 76,0 кв.м., що складало 455/1000 частин від всього житлового будинку належала [PERSON] (а.с.1250. Встановлено, що [PERSON] знаходилась в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 07.05.1950 року (а.с.13). [INFO] [PERSON] помер (а.с.14). Встановлено, що позивач [PERSON] після смерті свого чоловіка [PERSON], згідно з положеннями ст. 1268 ЦК фактично прийняла спадщину, але не зареєструвала у встановленому законом порядку право власності (ас.15). Встановлено, що 25.09.2002 року фахівцем комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Мошенець Т.Ф., було обстежено домоволодіння [ADDRESS] та складено Акт ідеальних часток, яке складалося на момент обстеження із житлових будинків літ. А-1 та самовільно побудованого літ. И-2, господарських будівель та споруд. Домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 1756 м2. Згідно Акту ідеальних часток від 25.09.2002 року було визначено частку кожного із співвласників спірного домоволодіння. Так, за [PERSON], [PERSON], [PERSON] (яка на день розгляду справи померла, після її смерті було видано свідоцтво про право на спадщину за законом її дочці [PERSON]) було визначено 21/100 частину домоволодіння, куди увійшла квартира [NUMBER] та інші господарські будівлі та споруди; За [PERSON] було визначено 26/100 часток домоволодіння, куди увійшла квартира [NUMBER] та інші господарські будівлі та споруди; За [PERSON] було визначено 16/100 частин домоволодіння, куди увійшла квартира [NUMBER] та інші господарські будівлі та споруди (а.с.67-68). Встановлено, що [PERSON] померла, після її смерті свідоцтво на спадщину було видано її сину [PERSON], який став власником 16/100 частин домоволодіння [ADDRESS]. Згідно договору дарування від 10.10.2007 року [PERSON] подарував належну йому 16/100 частину вказаного домоволодіння [PERSON], яка зареєструвала своє право власності у встановленому законом порядку. Рішенням Виконавчого комітету Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради від 28.10.2002 року № 316/15 «Про узаконення житлового будинку по [ADDRESS]», затверджено Акт ідеальних часток, виданий ДБТІ 25.09.2002 року на домоволодіння [ADDRESS] наступним порядком: за [PERSON], [PERSON], [PERSON] - 21/100 частки; за [PERSON] - 26/100 частки; за [PERSON] - 16/100 частки; за [PERSON] - 37/100 частки (а.с.66). Встановлено, що [PERSON] на підставі рішення Виконкому Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради від 28.10.2002 року за № 316/15, видано свідоцтво про право власності на 37/100 частин домоволодіння [ADDRESS] (а.с.9). Натомість, позивачка по справі зазначає, що вказаний Акт ідеальних часток необхідно визнати недійсним, а рішення скасувати, оскільки за рахунок самовільно забудованого будинку її частка у спільній з [PERSON] власності була зменшена з 455/1000 до 26/100 частин. Вказує, що запис про її згоду був підроблений, згода інших співвласників [PERSON] та [PERSON] взагалі відсутня. Проте, з такими висновками погодитися не можна, оскільки суду не надано жодного доказу про реєстрацію права власності на 455/1000 частин нерухомого майна, розташованого по [ADDRESS] в м. Дніпропетровську за [PERSON]. Крім того, при складанні Акту ідеальних часток від 25.09.2002 року, саме з власником [PERSON] було узгоджено, які саме будівлі та споруди знаходяться в його власності та користуванні, про що свідчить його підпис в акті конкретного користування (а.с.68 на звороті). Крім того, жодних заяв, скарг, щодо незаконності складання Акту ідеальних часток від 25.09.2002 року від співвласників домоволодіння [ADDRESS] матеріали інвентаризаційної справи не містять. Твердження позивача, що запис про її згоду був підроблений нічим не підтверджено, акт судово-почеркознавчої експертизи суду так і не був наданий, а тому відсутні підстави вважати, що її права будь-яким чином були порушені. Окрім цього, не наведено обґрунтувань, в чому полягають порушення її прав саме відповідачами, які саме права порушено. Позивачем не надано до суду будь-яких належних доказів на підтвердження невідповідності рішення виконавчого комітету Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради № 316/15 від 28 жовтня 2002 року «Про узаконення житлового будинку за адресою: [ADDRESS], вимогам чинного законодавства України. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання недійсним акту ідеальних часток домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], затверджений КП «ДМБТІ» 25 вересня 2002 року; скасування рішення виконавчого комітету Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради № 316/15 від 28 жовтня 2002 року «Про узаконення житлового будинку за адресою: [ADDRESS] є незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, є безпідставними та необґрунтованими позовні вимоги в частині визнання недійсним свідоцтво про право власності № 4636-202 від 26 листопада 2002 року. Відповідно до вимоги ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Разом з тим, суд відмовляє по суті позовних вимог, у зв'язку з чим питання про пропуск строків позовної давності не розглядає. З огляду на вищевикладене, суд вважає позовні вимоги, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Судові витрати компенсуються за рахунок держави, оскільки позивач на підставі ухвали суду від 20.08.2013 року була звільнена від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed