Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON] 25 липня 2019 року звернулася в суд з позовом до свого колишнього чоловіка та батька [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позовну заяву мотивувала тим, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 26 лютого 2019 року. За час перебування у шлюбі, а саме [INFO] у них народився син [PERSON] , який проживає із матір`ю (позивачем). Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоча спроможний надавати таку допомогу. Враховуючи важке матеріальне становище, а також те, що в даний час позивач не працює, оскільки доглядає дитину, просила суд стягувати з відповідача в її користь аліменти на її утримання до досягнення сином Тимофієм трирічного віку в твердій грошовій сумі, в розмірі по 1500 гривень щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду. Ухвалою суду від 26 липня 2019 року відкрито провадження у справі, розгляд її постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник свої позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити. Додатково позивач вказала, що в даний час єдиним її доходом є соціальні допомоги, у розмірі 1490 гривень, які отримує як інвалід ІІ групи з народження довічно та витрачає на власне лікування та реабілітацію, а також у розмірі 860 гривень щомісячно яку виплачуєтьсяпри народженні дитини. Вказаних коштів їй недостатньо для утримання дитини. Працювати вона не має можливості, оскільки доглядає півторарічного сина. Натомість відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу їй та дитині, оскільки займається підприємницькою діяльністю, - працює інженером-землевпорядником, щомісячно та стабільно отримує близько 50 000 гривень доходів, з яких декларує менше. Проживає у індивідуальному житловому будинку із працездатними матір`ю та дядьком, є матеріально забезпеченою людиною. Інших утриманців не має. Представник відповідача в судовому засіданні заявила заперечення щодо позову, зазначила про те, що її довіритель не має можливості сплачувати аліменти на утримання дружини, оскільки має нестабільний дохід від підприємницької діяльності, хворіє гіпертонічною хворобою. Проживає спільно із матір`ю та дядьком. Мати відповідача не працює, оскільки також хворіє, має ішемічну хворобу серця. Дядько також не працює. Відтак відповідач вимушений також їх утримувати. Крім того зазначила, що відповідач надавав позивачу матеріальну допомогу, купував дитині одяг, іграшки, скеровував позивачу поштою кошти, однак остання відмовлялась їх отримувати. Заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає за можливе позов задовольнити частково, зважаючи на наступні обставини. Правовідносини, що виникли між сторонами щодо стягнення аліментів на утримання жінки, яка не перебуває у шлюбі з чоловіком, у зв`язку з проживанням з нею дитини, якій не виповнилось три роки, регулюються ст. ст. 84, 91 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої-четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 84 СК України, встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Крім того, дружина, з якою проживає дитина має право на утримання незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право матері на утримання чоловіком - батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що жінка, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить жінці - матері незалежно від цієї обставини. Однак, за змістом вказаної статті з чоловіка можливо стягнути аліменти на утримання жінки, з якою проживає дитина, якщо він достатньо матеріально забезпечений. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з червня 2017 року. Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 26 лютого 2019 року шлюб між ними розірвано. Від спільного проживання у позивача та відповідача [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] , а також результатами дослідження № 24068 щодо аналізу ДНК на батьківство. Син [PERSON] проживає з матір`ю, що підтверджується довідкою Зарічанської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області про склад сім`ї та проживання № 1283 від 23 липня 2019 року, а також не заперечувалось стороною відповідача у справі. Відповідачем подано до суду докази щодо надання позивачу та дитині матеріальної допомоги, а саме копії квитанцій, якими підтверджуються факти придбання: -20 червня 2018 року підгузків «Памперс» на суму 372 гривень, банного полотенця на суму 200 гривень, костюма дитячого, шапочки та шкарпеток на загальну суму 463 гривень; -15 жовтня 2018 року підгузків «Памперс» на загальну суму 600 гривень та мазі «Бепантен» на суму 343, 95 гривень; -12 липня 2019 року мазі «Бепантен» за 308, 47 гривень, підгузників «Happy» на суму 271, 99 гривень. Крім того, відповідачем подано докази того, що він здійснював в адресу позивача грошові перекази 08 листопада 2018 року на суму 1500 гривень, 13 листопада 2018 року на суму 1000 гривень, 18 січня 2019 року на суму 1000 гривень, 04 березня 2019 року на суму 2000 гривень. За свідченням позивача в судовому засіданні вказані грошові перекази вона не отримувала, а відтак дані кошти щоразу були повернуті відповідачу. Даного факту сторона відповідача не заперечувала. На переконання суду несистематична матеріальна допомога з боку відповідача була надто недостатньою для забезпечення дитині відповідного рівня проживання та розвитку. Разом з тим позивач здійснює постійний догляд та утримання дитини, є інвалідом ІІ групи з дитинства довічно, а відтак в даний час не може самостійно працювати, заробляти кошти для утримання себе та дитини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є фізичною особою-підприємцем. У відповідності до змісту поданих ним документів стверджується, що він здійснює підприємницьку діяльність, працюючи інженером-землевпорядником на умовах сплати єдиного податку (3 група оподаткування) та згідно поданої звітності за період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року доходів не отримував. Однак згідно поданої звітності за І квартал 2019 року ним задекларовано отриманий дохід у сумі 26832, 41 гривень (довідка Любомльського управління ГУ ДФС у Волинській області № 7127/ФОП/03.20.53 від 07 серпня 2019 року). Згідно поданої відповідачем копії податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за І півріччя 2019 року ним отримано дохід на загальну суму 47832, 41 гривень. Аналізом податкової звітності відповідача за 2019 рік, встановлено, що його середній місячний дохід складає близько 8000 гривень (47832, 41 / 6 = 7972, 07). Крім того, на підставі поданих відповідачем довідок виконавчого комітету Згоранської сільської ради Любомльського району Волинської області № 1175 від 31 липня 2019 року та № 1346 від 13 вересня 2019 року підтверджено доводи позивача про те, що відповідач проживає у індивідуальному житловому будинку разом із своєю матір`ю [PERSON] та дядьком [PERSON] , які перебувають на утриманні відповідача. З даних документів, а також виписки із медичної карти № 27 [PERSON] , копій трудових книжок вказаних осіб вбачається, що вони є цілком працездатного віку та не мають медичних протипоказань до роботи, а відтак суд не вбачає визначеного законом обов`язку відповідача утримувати вказаних осіб. Інших утриманців у відповідача немає. У відповідності до поданої відповідачем виписки із медичної карти амбулаторного хворого від 09 серпня 2019 року відповідачу встановлено діагноз: гіпертонічна хвороба І ступеню. На прийомі у лікаря йому рекомендовано приймати ліки згідно призначення, дотримуватись режиму харчування та уникати фізичних і психологічних навантажень. Суд приймає до уваги, що ступінь даної хвороби є найлегшим, її лікування не потребує значних матеріальних затрат, а відтак не приймає дану обставину як таку, що має істотне значення у предметі доказування в цій справі. Відтак, із врахуванням зазначених обставин суд вважає, що заробіток відповідача цілком дозволяє йому здійснювати системні виплати коштів позивачу на її утримання до досягнення сином Тимофієм трирічного віку. В той же час суд зважає і на прийняте рішення, яким окремо з відповідача стягуються аліменти на користь позивача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі, який на даний час є цілком достатнім для його утримання. У зв`язку з цим, суд прийшов до висновку про доцільність встановлення розміру стягуваних аліментів з відповідача на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 1000 гривень щомісячно. На переконання суду, з врахуванням державної соціальної підтримки позивача, саме цей розмір аліментів буде необхідним та достатнім для забезпечення її утримання та проживання. В силу ч.1 ст.191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судових витрат при звернені з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі ст.ст. 84, 180, 181, 182, 191 Сімейного кодексу України, ст. 27 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 р., і

Outcome: partial