overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

Позивач [PERSON] 29 липня 2014 року звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Посилалася на те, що є власником житлового будинку по [ADDRESS], де на реєстраційному обліку знаходиться відповідач [PERSON] Вказувала, що відповідач [PERSON] понад 15 років в будинку не проживає, фактичне місце його проживання не відоме. В поданій до суду позовній заяві просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням в будинку по [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, будучи повідомлений судом про час та місце розгляду справи через оголошення в засобах масової інформації. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить наступних до висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.01.2012 ороку є власником житлового будинку в [ADDRESS]. Також встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO], знаходиться на реєстраційному обліку в житловому будинку по [ADDRESS]. Відповідно до ст. ст. 386, 391 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідач [PERSON] в спірному житловому приміщенні не проживає. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність визнання [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування жилим приміщенням будинку по [ADDRESS]. Тому позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

Позивач [PERSON] 29 липня 2014 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В поданій до суду позовній заяві посилався на те, що подружнє життя не склалося через несумісність характерів. В судовому засіданні позивач повністю підтримала подану до суду позовну заяву, на розірванні шлюбу наполягала, вважає неможливим подальше спільне життя. Відповідач в судовому засіданні щодо задоволення позову не заперечував. Суд, заслухавши позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] з 07 березня 1992 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Аналіз статті 111 СК України дає підстави вважати, що закріплена у статті норма є диспозитивною. Суд може вживати заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вживає заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Тому суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

Позивач [PERSON] 29 липня 2019 року звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Зазначені позовні вимоги обґрунтовує тим, що вони проживають окремо, не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство. Подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. З цих підстав позивач просить розірвати шлюб. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи за відсутності позивача, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, відзиву на позов від відповідача не надходило. За вказаних обставин судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, тому згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та відповідно до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 09 серпня 2016 року сторони зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис №2092 Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Львівської області. Від даного шлюбу у сторін є малолітній син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] [INFO] , про що свідчать свідоцтва про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , видані Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Льввській області. Судом з`ясовано, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, їх шлюб носить формальний характер, тому його збереження неможливе та недоцільне, оскільки буде суперечити інтересам позивача. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхній дітей, що має істотне значення. При таких обставинах, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. Окрім того, на підставі 141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача слід стягнути судовий збір за подання позову про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

Позивач [PERSON] 29 листопада 2016 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В поданій до суду заяві посилалася на те, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку. Позивач подала заяву з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча повідомлявся про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотань до суду не подавав. За таких обставин суд, враховуючи згоду позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] мають сина сабурова [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні позивача. Відповідно до ст.ст. 141, 155, 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, проживання батьків окремо від дитини не звільняє їх від обовязків щодо дитини. Відповідач жодних заперечень щодо позовних вимог не надав. Тому суд, враховуючи обставини, передбачені ст.182 СК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду. З цих підстав вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню. При цьому суд враховує вимоги ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства щодо права кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Також судом враховано, що за чинним законодавством розмір аліментів в будь-якому випадку не може бути меншим 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в сумі в розмірі 640 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-04 00:00:00

Позивач [PERSON], 29 листопада 2017 року звернулась до суду із позовом про розірвання шлюбу із [PERSON] Свої позовні вимоги позивач обумовлює тим, що 20 жовтня 1990 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб виконкомом Ханінської сільської ради Нерюнгринської міської ради ЯАССР, актовий запис № 22. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалось через різні характери, різні життєві погляди та несумісність характерів, що призвело до відсутності взаємного порозуміння, постійних сварок і суперечок та втрати любові і поваги один до одного. Шлюбні відносини фактично припинились в 2016 році. Спору про розподіл майна на даний час немає. Спір щодо утримання та місця проживання дитини відсутній. До судового засідання позивач надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, просить позов задовольнити. (а.с. 15) Відповідач до судового засідання надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю. (а.с. 20) За таких обставин, суд приймає визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Шлюб між позивачем та відповідачем зареєстрований, 20 жовтня 1990 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. (а.с. 3). Позивач та відповідач від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], що відтверджується свідоцтвом про народження (а.с.7). Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

Позивач [PERSON] 29 серпня 2016 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В поданій до суду позовній заяві посилалася на те, що на даний момент ведення спільного господарства та сумісне проживання припинено, подальшого сенсу підтримувати сімейні стосунки немає. Позивач звернулася до суду з заявою про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Суд, дослідивши докази в справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Зокрема, судом встановлено, що сторони по справі [PERSON], [INFO], та [PERSON] (до шлюбу Лисак) [PERSON], [INFO], з 30 травня 2009 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд приходить до висновку, що збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам сторін та моральним засадам суспільства. При вирішенні справи суд також виходить з того, що з урахуванням фактичних взаємин подружжя відсутні підстави для надання терміну для примирення оскільки такі дії не зможуть привести до збереження сімї, а матимуть виключно формальний характер, що не допоможе зберегти сім'ю. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] 29 січня 2015 року звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Посилалася на те, що є власником житлового будинку по [ADDRESS], де на реєстраційному обліку знаходиться відповідач [PERSON]. Вказувала, що відповідач з 2004 року в будинку не проживає, участі у веденні господарства не приймає. В своїй позовній заяві просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням в будинку по [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач та її представник повністю підтримали подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Відповідач [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги визнавав, не заперечував ту обставину, що не проживає в спірному житловому приміщенні. Але посилався на те, що не приживає в будинку з 2009 року, а в добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку не погоджується, оскільки не має можливості зареєструвати своє постійне місце проживання за місцем фактичного проживання. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить наступних до висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 жовтня 2000 року є власником житлового будинку з господарськими спорудами в [ADDRESS]. Також встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO], з 11 листопада 1995 року знаходиться на реєстраційному обліку за адресою: [ADDRESS], але не проживає. Відповідно до ст. ст. 386, 391 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 405 ЦК України також передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Дослідженими в справі доказами встановлено, що відповідач [PERSON] в спірному житловому приміщення не проживає понад один рік, що не заперечувалося відповідачем в судовому засіданні. Реєстрація відповідач [PERSON] в житловому приміщенні, яке належить на праві власності позивачу [PERSON], порушує права позивача. Тому суд приходить до висновку, що порушене право підлягає захистові. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність визнання [PERSON], 1974 року народження, таким, що втратив право користування жилим приміщенням в будинку по [ADDRESS]. Позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

Позивач [PERSON] 29 січня 2015 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В поданій до суду позовній заяві посилалася на те, що шлюбні відносини припинені з листопада 2014 року, сім'я розпалася, примирення з відповідачем неможливе. В судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримала свої позовні вимоги, наполягала на розірванні шлюбу, на примирення не згодна. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що фактично шлюбні відносини припинені з грудня 2014 року, з цього часу разом не проживають, але вважає можливим відновлення подружніх стосунків. Тому просив суд надати строк для примирення. Суд, заслухавши пояснення та обґрунтування сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] з 16 травня 2009 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Аналіз статті 111 СК України дає підстави вважати, що закріплена у статті норма є диспозитивною. Суд може вживати заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. В результаті розгляду справи судом встановлено та не заперечувалося відповідачем, що сторони протягом тривалого часу спільно не проживають, сумісне господарство не ведеться. Фактично між сторонами припинені шлюбні відносини. Також в судовому засідання знайшла всього підтвердження та обставина, що рішення позивача про розірвання шлюбу є обдуманим. Як встановлено, позивач [PERSON] вживала заходи щодо позасудового вирішення питання про розірвання шлюбу, на що не погодився відповідач. Суд приходить до висновку, що збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам сторін та моральним засадам суспільства. При вирішенні справи суд також виходить з того, що з урахуванням встановлених фактичних взаємин подружжя відсутні підстави для надання терміну для примирення оскільки такі дії не зможуть привести до збереження сім'ї, а матимуть виключно формальний характер, що не допоможе зберегти сім'ю. При цьому судом враховується, що жодні намагання відповідача зберегти сім'ю за час роздільного проживання не дали позитивних результатів. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON] 29 січня 2016 року звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 17 травня 1996 року між позивачем , [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Довгинцівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області , про що складено відповідний актовий запис № 135 . Від шлюбних відносин неповнолітніх дітей не має. З відповідачем він шлюбні відносини фактично припинив , з тієї причини, що вони не зійшлися характерами, у кожного з подружжя різні погляди на життя. На теперішній час він бажає з відповідачем шлюб розірвати й на примирення не згоден, тому що вважає, що шлюб розпався остаточно і в попередньому вигляді його відновити неможливо. На підставі викладеного, позивач просить судрозірвати шлюб між ним та відповідачем. Позивач до судового засідання не з»явився, однак надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. На позовних вимогах наполягав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач до судового засідання не з»явилася, однак надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги визнав повністю. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою сторін до судового засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 17 травня 1996 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований Довгинцівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про одруження , яке видане повторно серії [NUMBER] , від 27.01.2016 року , актовий запис № 135 від 17 травня 1995 року (а.с. 5). Шлюбні відносини сторони фактично припинили , з тієї причини, що вони не зійшлися характерами, у кожного з подружжя різні погляди на життя. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин суд вважає, що подальше існування сім'ї позивача і відповідача неможливе та недоцільне. Шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу вважає за необхідне з'ясувати прізвище відповідача після розірвання шлюбу, залишивши прізвище - [PERSON] . Відповідно до вимог ст. 115 СК України, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, є остаточним та не потребує видачі свідоцтва про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

Позивач [PERSON] 29 січня 2018 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Зазначені позовні вимоги обґрунтовує тим, що шлюб між ними зареєстровано 04 липня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, про що видано свідоцтво про шлюб серії І-ОК № 164271. Від даного шлюбу у сторін народилася дочка [PERSON]. Вказує, що сторони не зійшлися характерами, у звязку з чим між ними практично припинилися шлюбні стосунки, вони перестали вести спільне господарство, збереження шлюбу суперечить її інтересам. З цих підстав позивач просить розірвати шлюб. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, проти розірвання шлюбу не заперечив. Суд, заслухавши сторін, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 04 липня 2014 року сторони вступили у зареєстрований шлюб, про що зроблено актовий запис № 425 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області. Від даного шлюбу у сторін народилася дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ИД № 201769 від 11 вересня 2014 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис № 2185. Як слідує з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги, між сторонами практично припинилися шлюбні стосунки, вони перестали вести спільне господарство, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Сім'я сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхній дітей, що має істотне значення. За вказаних обставин судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, відповідач позов визнав, тому відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання. Окрім того, на підставі 141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача слід стягнути судовий збір за подання позову про розірвання шлюбу.

Outcome: approved