Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

Позивач [PERSON] 25.01.2019 року звернулася у суд із позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем [PERSON] і зареєстрований Нижньорожанківською сільською радою Сколівського району Львівської області 06.04.1999 року, актовий запис № 3. Судові витрати у справі позивач просить покласти на відповідача. Ухвалою судді від 18.02.2019 року, після отримання судом інформації про місце проживання (перебування) відповідача, який не є підприємцем, вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого засідання. Позов обґрунтовано тим, що позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 06.04.1999 року. Від шлюбу сторони мають двоє дітей, які на даний час проживають із позивачем. Позивач просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя. Вони не проживають разом з вересня 2018 року через несумісність характерів, миритися та зберігати шлюб не бажають, оскільки їхні відносини, як подружжя, припинені остаточно, без будь-якої можливості у подальшому їх поновити. Позивач у підготовче засідання не зявилася, однак під час подання до суду позовної заяви просила розгляд справи проводити без її участі. Відповідач у підготовче засідання не зявився, однак подав до суду письмову заяву вх. № 1513 від 02.04.2019 року про визнання позову у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання усіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відтак, фіксування підготовчого засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у даній цивільній справі не здійснювалося. Відповідно до ч. 3\~ст.\~200\~ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 4\~ст.\~206\~ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у підготовчому засіданні та ухвалення судового рішення у підготовчому засіданні без участі сторін, відповідно до вимог ч. 3\~ст. 200 ЦПК України, - немає. Розглянувши матеріали справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невідємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Виходячи із наведених вище процесуальних норм та розяснень, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Сторони вступили у шлюб 06.04.1999 року, який був зареєстрований Нижньорожанківською сільською радою Сколівського району Львівської області, про що зроблено актовий запис № 3. Зазначена обставина підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-СГ № 019378, виданим Нижньорожанківською сільською радою Сколівського району Львівської області 06.04.1999 року. Від спільного проживання у сторін народився двоє дітей:\~син [PERSON],\~[INFO]\~та дочка\~[PERSON],\~[INFO],\~які на\~даний час\~проживають із\~позивачем за\~зареєстрованим її\~місцем проживання\~у [INFO]. Статтею 110 СК України визначено право на предявлення позову про розірвання шлюбу одним із подружжя, а підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя встановлені ч. 1 ст. 112 вказаного Кодексу. Судом встановлено, що сторони не бажають миритися, мають стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу, що вбачається із наданої відповідачем заяви про визнання позову, а позивачем із позовної заяви. Також, судом встановлено, що причиною розладу у сім'ї стали різні характери і погляди сторін на сімейне життя, ведення спільного господарства, які призвели до фактичного припинення шлюбних відносин. Сторони з вересня 2018 року не проживають разом. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе, оскільки сторони не бажають миритися. Відтак, перебування у шлюбі суперечить інтересам сторін, порушує їх особисті немайнові права, оскільки сімейні особисті немайнові відносини між подружжям не складаються через відсутність взаєморозуміння, неприязні стосунки, які призвели до того, що позивач та відповідач не проживають однією сім'єю, не ведуть спільного господарства, а їх шлюб носить формальний характер. Таким чином, на переконання суду, подальше спільне життя сторін і збереження їх шлюбу є недоцільним, буде суперечити інтересам обох сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересах їхніх дітей, що мають істотне значення, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу. Як розяснюється у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно зясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, вживати заходів для примирення подружжя. Виконуючи вищенаведені приписи, судом беззаперечно встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, втратили одне до одного почуття поваги і любові, стали чужими людьми і це підтверджується зібраними у справі доказами, у звязку з чим суд вважає, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] і збереження їх шлюбу стало неможливим та недоцільним, подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, а відповідач також наполягає на розірванні шлюбу, тому позов підлягає задоволенню із ухваленням рішення у підготовчому засіданні. У звязку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені нею та документально підтвердження судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті судового збору за подання позову до суду у розмірі 768 грн. 40 коп. (квитанція № 747 від 25.01.2019 року).

Outcome: approved