Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

Позивач [PERSON], в особі представника [PERSON], звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 04 липня 2016 року померла [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина, до складу якої, крім іншого, входить будинковолодіння № 12 по вул. Лесі Українки, що в с.Верхняківці Борщівського району Тернопільської області. Поряд з тим, зазначив, що ще за життя, а саме 04 листопада 2009 року, померла, на випадок своєї смерті, належне їй майно, заповіла йому. Однак, через відсутність правовстановлюючих документів на спірне будинковолодіння, свої спадкові права оформити не може. А тому, просив суд визнати за ним право власності на будинковолодіння, яке розташоване в с.Верхняківці по вул.Лесі Українки, 12 Борщівського району Тернопільської області, як за спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON]. В судове засідання сторони не з»явилися. Представник позивача [PERSON] в поданій до суду заяві, просив справу слухати у його відсутності, при цьому, зазначив, що позов підтримує та просить такий задоволити. Від міського голови Борщівської міської ради [PERSON] до суду надійшла заява, в якій такий просив розгляд справи провести у відсутності їх представника, зазначивши, що відповідач позов визнає. За таких обставин, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав. Як встановлено судом, 07 червня 1999 року в с.Верхняківці Борщівського району Тернопільської області померла [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про смерть серія І-ИД № 216788, повторно виданого 24 січня 2017 року Борщівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. Після смерті [PERSON], її дочка [PERSON] прийняла спадщину, оскільки проживала та була зареєстрована разом з нею на день смерті, однак спадкових прав на себе не оформила. Наведене підтверджується довідкою Верхняківської сільської ради №76 від 11.01.2017 року. 04 липня 2016 року в с.Верхняківці Борщівського району Тернопільської області померла [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про смерть серія І-ИД № 208631, виданого 06 липня 2016 року Верхняківською сільською радою Борщівського району Тернопільської області. Поряд з тим, встановлено, що за життя померла [PERSON] зробила заповітне розпорядження, відповідно до якого, належний їй житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в с.Верхняківці по вул.Лесі Українки, 12 Борщівського району Тернопільської області та все своє майно, що буде належати їй на день смерті, і на що за законом матиме право, заповіла позивачу [PERSON], який змінив прізвище на [PERSON]. Зазначене сторонами не оспорювалось, крім того, стверджено заповітом від 04.11.2009 року, посвідченого секретарем Верхняківської сільської ради Борщівського району, зареєстрованого в реєстрі за № 14, копією свідоцтва про зміну імені серія 1-ИД №006557, виданого 29.07.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Борщівського районного управління юстиції Тернопільської області. Після смерті [PERSON], позивач прийняв спадщину, подавши заяву до приватного нотаріуса Борщівського районного нотаріального округу [PERSON] про прийняття спадщини, на підставі якої було відкрито спадкову справу до майна померлої №36/2016. Крім того, 13.02.2017 року позивач звернувся із заявою щодо видачі йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірне будинковолодіння, однак йому було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. Наведене підтверджується інформацією приватного нотаріуса Борщівського районного нотаріального округу [PERSON] від 13.02.2017 року за № 28/02-31. Поряд з тим, встановлено, що спірне будинковолодіння №12 по вул. Лесі Українки в с.Верхняківці Борщівського району, відносилося до колгоспного двору, і станом на 15 квітня 1991 року (тобто на момент набрання законної сили Законом України Про власність) [PERSON] та [PERSON], були його членами, що стверджено копіями особового рахунку з погосподарських книг Верхняківської сільської ради за 1986 1990 р.р., 1991 1995 рр. на ім»я [PERSON], довідкою Верхняківської сільської ради №74 від 11.01.2017 року. Відповідно до норм статтей 120, 123 Цивільного кодексу (в редакції 1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві спільної власності, розмір долі члена двору встановлювався виходячи з рівності долей всіх членів двору. Відповідно до п.6 а) постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включаються перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). А отже, [PERSON] та [PERSON], на відповідній правовій основі набули право, кожен зокрема, на 1/2 частину будинковолодіння, розташованого по вул.Лесі Українки, 12 в с.Верхняківці Борщівського району Тернопілської області. Однак, у визначеному законом порядку, померлі, за життя, не оформили своє право власності на належну їм частину будинковолодіння. В свою чергу, судом встановлено, що [PERSON] після смерті матері [PERSON] фактично набула право власності на ціле будинколодіння. Рішенням №37 Верхняківської сільської ради 8 ї сесії 23 го скликання від 10.09.1999 року, [PERSON] передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0, 48 га. З них 0, 25 га. для обслуговування житлового будинку та 0, 23 га. для ведення особистого підсобного господарства, що вбачається з копії даного рішення. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що окрім позивача [PERSON], як спадкоємця за заповітом, інші особи щодо своїх прав на майно померлої не заявляли. Вказані обставини, сторонами не оспорювалися, були стверджені матеріалами спадкової справи № 36/2016, відкритої 16.08.2016 року щодо майна померлої 04 липня 2016 року [PERSON]. Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд від 06.02.2017 року, виготовленого КП Борщівське РБТІ, інвентаризаційна вартість будинковолодіння № 12 по вул. Лесі Українки в с.Верхняківці Борщівського району становить 62976 грн. Аналізуючи всі досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи те, що відповідачем заперечень щодо задоволення позову надано не було, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, підставними, грунтуються на вимогах закону, а тому, підлягають задоволенню в повному обємі. Виходячи з наведеного, на підставі ст.ст. 1216-1218 ЦК України,

Outcome: approved