Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON] вособі представника [PERSON] яка діє на підставі довіреності від 13.08.2020 року, звернулася до судуз позовною заявою до Великобілозерської сільської ради Великобілозерського району Запорізької області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після смерті матері відкрилася спадщина, яка складалася з земельної ділянки площею 7,14 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельної ділянки площею 0,36 га з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства та житлового будинку [ADDRESS] . Позивач, як єдиний спадкоємець за заповітом, після смерті матері, в строк встановлений законом для прийняття спадщини, звернулася до Енергодарської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, де була заведена спадкова справа. 13.06.2013 року державним нотаріусом були видані позивачці свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказані земельні ділянки. Проте, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 31.05.2019 року державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з підстав відсутності правовстановлюючих документів. При цьому позивач зазначає, що спірний житловий будинок належав її матері на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке було видано 27.01.1982 року державним нотаріусом Кам`янсько-Дніпровської нотаріальної контори Запорізької області. Між тим, в матеріалах інвентаризаційної справи Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізьке МБТІ» не містяться документи, які б підтверджували право власності померлої матері на спірний житловий будинок, оскільки, під час життя вона не встигла належним чином зареєструвати своє право власності на даний житловий будинок. Позивач вважає, що її померла мати під час життя набула право власності на житловий будинок, але у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів, вона позбавлена можливості отримати спадщину, тому звернулася до суду. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] , право власності на житловий будинок [ADDRESS] . В судове засідання 17 лютого 2021 року позивач [PERSON] та її представник [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про час, день та місце проведення судового засідання не з`явилися, надавши до суду заяви, які містять прохання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити їх в повному обсязі (а.с.137-138). Представник відповідача Великобілозерської сільської ради Великобілозерського району Запорізької області до суду також не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи без участі представника відповідача, при вирішенні спору покладається на розсуд суду та просить суд ухвалити рішення по справі у відповідності до норм чинного законодавства (а.с.52, 139). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,державний нотаріус Енергодарської державної нотаріальної контори Запорізької області Жебелюк В.А., будучи належним чином повідомленою про час, день та місце проведення судового засідання, до суду також не з`явилася, надавши до канцелярії суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, підтверджує обставини, які викладені в позовній заяві, проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с.70, 96). Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 03.09.2012 року Червоною сільською радою Великобілозерського району Запорізької області, [PERSON] померла [INFO] , актовий запис № 17 (а.с.12). Згідно дублікату заповіту, посвідченого секретарем Виконавчого комітету Червоної сільської ради Великобілозерського району Запорізької області 01.02.2002 року та зареєстрованого за № 32, виданого Червоною сільської ради Великобілозерського району Запорізької області 18.01.2013 року за реєстровим № 02, позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] (а.с.14). На підставі матеріалів спадкової справи № 30/2013, після померлої [INFO] [PERSON] , судом з`ясовано, що до складу спадщини входять: земельна ділянка площею 0,36 га, цільове призначення якої - ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території Червоної сільської ради Великобілозерського району Запорізької області; земельна ділянка площею 7,14 га, цільове призначення якої - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Червоної сільської ради Великобілозерського району Запорізької області; житловий будинок [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За правилами ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтею 1233 ЦК України встановлено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Норма ч. 1 ст. 1289 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. У відповідності до правил встановлених ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що позивач, в строк встановлений законом, прийняла спадщину за заповітом, після померлої [INFO] [PERSON] . Дана обставина підтверджується заявою позивача про прийняття спадщини, яка 08.02.2013 року надійшла до Енергодарської державної нотаріальної контори Запорізької області, та знаходиться в матеріалах спадкової справи № 30/2013 після померлої [INFO] [PERSON] (а.с.98). Крім того, за змістом довідки, виданої завідуючою Енергодарської державної нотаріальної контори Запорізької області 03.07.2013 року, [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом, після померлої [INFO] матері [PERSON] (а.с.16). Як вбачається із довідки Червоної сільської ради Великобілозерського району Запорізької області № 68 від 18.01.2013 року, яка міститься в спадковій справі № 30/2013 року, померла [INFO] [PERSON] була зареєстрований та проживала в будинку [ADDRESS] . В даному будинку, на день смерті [PERSON] проживала одна (а.с.102). Отже, на підставі викладеного, судом з`ясовано, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом, яка прийняла спадщину після померлої [INFO] [PERSON] . Оглядом матеріалів спадкової справи № 30/2013 після померлої [INFO] [PERSON] судом також встановлено наступне. 13.06.2013 року державним нотаріусом Енергодарської державної нотаріальної контори було видано позивачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Спадщина, на яку було видано це свідоцтво, складається з земельної ділянки площею 0,36 га, цільове призначення якої - ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території Червоної сільської ради Великобілозерського району Запорізької області, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЗП № 00000-500988, виданого Червоною сільською радою Великобілозерського району Запорізької області 24.03.1994 року (а.с.130). 13.06.2013 року державним нотаріусом Енергодарської державної нотаріальної контори було видано позивачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Спадщина, на яку було видано це свідоцтво, складається з земельної ділянки площею 7,14 га, цільове призначення якої - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Червоної сільської ради Великобілозерського району Запорізької області, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 110163, виданого Великобілозерською районною державною адміністрацією Запорізької області 12.04.2005 року (а.с.133). За змістом Постанови державного нотаріуса Енергодарської міської державної нотаріальної контори від 31.05.2019 року про відмову у вчиненні нотаріальних дій, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який належав померлій [INFO] матері [PERSON] , 1936 року народження, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа (а.с.25). Згідно п. 4.15. розділу 2 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За змістом правової позиції Верховного Суду України, яка викладена в пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Положення п. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав» передбачають, що права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, зокрема за умовами, якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] , який було складено 16.04.2019 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації», користувачем будинку вказана [PERSON] (а.с.27-31). Також з огляду погосподарських книг за період з 1983 по 2015 роки, наданих Великобілозерською сільською радою Великобілозерського району Запорізької області, судом з`ясовано, що житловий будинок [ADDRESS] було побудовано до 1918 року, головою домогосподарства вказаного будинку в період часу з 1983 по 2012 роки, тобто по день смерті, була померла [INFO] [PERSON] , [INFO] (а.с.140-146). Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] , в 1965 році зведено прибудову до вказаного житлового будинку (а.с.27-31). Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 3.1 листа Вищого Спеціалізованого Суду України № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. Крім того, необхідно зауважити, що положення п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 року № 45/5, передбачали підтвердження приналежності будинку, який знаходився в сільському населеному пункті, довідками виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися на підставі записів у погосподарських книгах. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ, в тому числі на підставі записів у по господарських книгах. Отже записи у по господарських книгах визнавалися в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності. Згідно правових позицій, викладених в п. 3.1 листа Вищого Спеціалізованого Суду України № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у по господарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, в тому числі технічним паспортом на будівлю та документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову. До того ж, з`яcовуючи правовий статус земельної ділянки на якій розташований спірний житловий будинок, судом було встановлено, що земельна ділянка площею 0,36 га, цільове призначення якої - ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території Червоної сільської ради Великобілозерського району Запорізької області, дійсно належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЗП № 00000-500988, виданого Червоною сільською радою Великобілозерського району Запорізької області 24.03.1994 року. На зазначену земельну ділянку 13.06.2013 року державним нотаріусом Енергодарської державної нотаріальної контори було видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом з реєстровим номером 40 (а.с.18). Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що померла [INFO] [PERSON] під час життя набула право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Таким чином, досліджені судом докази по справі свідчать про те, що померла [INFO] спадкодавець [PERSON] під час життя набула право власності на спірний житловий будинок у встановленому законодавством України порядку, позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом, яка в свою чергу прийняла спадщину, будь-які спадкоємці, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, судом не встановлені, а отже відсутні, до складу спадкового майна входить житловий будинок, який не є об`єктом права спільної сумісної власності, позивач прийняла спадщину в порядку встановленому законом, проте відсутність правовстановлюючого документа щодо належності цього майна спадкодавцеві позбавляє позивача можливості одержати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі, тому необхідно визнати за нею в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] . За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі викладеного та

Outcome: approved