Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

Позивач 14.07.20 р. звернулась до суду з вказаним вище позовом, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на її як повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, утримання у розмірі 1 500 грн щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду та до закінчення навчання, чи до досягнення нею 23 - х років. Зазначає, що її батьки: [PERSON] та [PERSON] розірвали укладений між ним шлюб 27.04.04 р. Вона є дочкою відповідача. За рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області від 22.03.12 р. у справі № 0306/1 163/18 з відповідача було стягнуто на користь її матері, з якою вона проживає постійно, аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 350 грн щомісячно. За рішенням цього ж суду від 08.05.18 р. відповідач сплачував аліменти на її утримання в розмірі 930 грн. Після досягнення повноліття вона залишилась проживати із своєю матір`ю. Вона неодружена, не працює, навчається на 3 курсі денного відділу за спеціальністю 223 «Медсестринство» (освітня програма Лікувальна справа) Ковельського фахового медколеджу Волинської облради, у зв`язку з цим потребує матеріальної підтримки батьків. Відповідач є матеріально забезпеченим, має 2 - х кімнатну квартиру, де фактично проживає її брат із сім`єю без реєстрації, але, фактично, мешкає у квартирі своєї нинішньої дружини. Відповідач отримує субсидію на утримання вказаної вище квартири та її брат допомагає відповідачеві в оплаті частини комунальних витрат. Її матір не має субсидії, так як її брат, являючись не працюючим, значиться проживаючим у їх квартирі. відповідач також має дачу, гараж, автомобіль марки «Фольксваген Т - 4», яким користується постійно, та, на її думку, з якого має доход для його утримання - поза пенсією. Відповідач має невелику заборгованість по сплаті аліментів, яку має можливість погасити, однак, не бажає. Вона перебуває у скрутному матеріальному становищі, так як у зв`язку з навчанням працювати не може і доходу не має. Відповідач добровільно надавати їй матеріальну допомогу не бажає, хоча має таку можливість. Нещодавно її матір, яка постійно нею опікується, має мінімальну зарплату, перехворіла та у зв`язку з цим понесла матеріальні витрати. Відповідач не має непрацездатних батьків, неповнолітніх дітей, утриманців, отримує пенсію за віком, що постійно збільшується відповідно зо Закону; його нинішня дружина здорова, працездатна. Покликаючись на ст. ст. 199, 200, 141, 180, 182 СК України, ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 р., судову практику, просить позов задовольнити. За ухвалою Ковельського міськрайсуду Волинської області від 10.08.20 р. провадження у справі було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, із залученням до участі у розгляді справи в якості третьої особи матері позивача - [PERSON] .. Копію вказаної вище ухвали суду з копією позовної заяви з доданими до неї документами відповідачеві було судом надіслано у встановленому законом порядку. За станом на 16.09.20 р. відповідач відзиву на позовну заяву до суду не подав. Копію вказаної вище ухвали суду з копією позовної заяви третьою особою було отримано під розпис 22.08.20 р.. За станом на 16.09.20 р. третя особа пояснення на позовну заяву до суду не подала. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення. Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Та обставина, що батьками позивача є [PERSON] та [PERSON] , стверджується копією свідоцтва про народження повторного позивача, виданого 14.07.17 р.. Дійсно, як вбачається з копії довідки № 81 від 06.07.20 р., виданої навчальним закладом - Ковельським фаховим медколеджем Волинської облради, позивач навчається у вказаному вище навчальному закладі на зазначених у позовній заяві умовах. Таким чином позивачеві належить право вимоги за розглядуваним позовом. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У пункті 20 постанови Пл. ВС України від 15.05.06 р. № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Аналіз ст. ст. 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. Позивач на даний час проживає у м. Ковелі Волинської області спільно із своєю матір`ю, що стверджується копією довідки від 09.07.20 р., виданої ЖБК «Супутник». Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 - 1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3 - 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд враховує, що позивачем доведено суду ту обставину, що вона, досягнувши повноліття, навчається та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, так як не працює та доходу не має. Її матір - третя особа у справі - працює та має сталий доход, що є наближеним до мінімальної зарплати, що встановлена законодавчо в Україні на даний час; проживає разом з нею та інших утриманців не має. Відповідач як її батько - не проживає спільно з нею та є непрацездатного віку - отримує пенсію за віком, має сталий доход у вигляді пенсії. Позивачем не надано суду доказів щодо стану здоров`я вказаних вище осіб, розміру пенсії відповідача, наявності у неї та її батьків нерухомості, вартісного рухомого майна, у т. ч. - транспортного засобу (транспортних засобів) тощо, що могло б бути враховано судом при вирішенні спору. Суд вважає, що та обставина, що відповідач зареєстрований у тій чи іншій квартирі, не є доказом того, що він є власником такої квартири, так як і позивач, і третя особа у справі також є зареєстрованими проживаючими у квартирі. Доказу ж наявності нерухомості у власності відповідача позивач суду не надала. Фотознімок транспортного засобу на фоні природи, що наданий позивачем, не може бути доказом права вламсності відповідача на такий т/з. Суд також враховує, що та обставина, що матір позивача перебувала на листку непрацездатності з 06.05.20 р. по 15.06.20 р., не може бути розцінена судом як стала непрацездатність одного з батьків позивача, а саме - матері. Однак суд враховує, що заробіток матері позивача, яка працює прибиральницею у навчальному закладі, що стверджується записами у копіях двох листків непрацездатності, є наближеним до мінімального розміру зарплати в Україні (період з травня 2019 р. по квітень 2020 р.), що стверджується даними розрахунку допомоги по її непрацездатності у вказаний вище період непрацездатності та у зв`язку з вказаними вище листками непрацездатності. Позивачем також не надано суду доказів про розмір пенсії відповідача, тому суд не має підстав вважати його більшим мінімальної пенсії, що встановлена в Україні для осіб, які стали пенсіонерами за віком на даний час. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У пункті 20 постанови Пл. ВС України від 15.05.06 р. № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Аналіз ст. ст. 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. Проаналізувавши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу позивачеві як своїй повнолітній дочці, яка продовжує навчання, з огляду на наявність у нього сталого доходу у вигляді пенсії. Зокрема, відповідач не заперечив проти таких доводів позивача засобом подання відзиву на позовну заяву тощо. Однак оскільки позивачем не надано суду доказів про розмір такої пенсії, суд не має підстав вважати його більшим мінімальної пенсії, що встановлена в Україні для осіб, які стали пенсіонерами за віком, і при визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в якості матеріальної допомоги, суд виходить саме з такого. Тому суд вбачає підстави для часткового задоволення позову і стягнення з відповідача на користь позивача аліментів в розмірі по 600 грн щомісячно до припинення навчання, але не більше, ніж до досягнення позивачем віку 23 - х років. Судовий збір у справі слід стягнути на доход держави з відповідача, так як позивач за Законом звільнення від сплати такого при поданні розглядуваного позову до суду. На підставі наведеного,

Outcome: partial