Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

Позивач [PERSON] в березні 2019 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. Позивач повідомила, що 18.09.2010 року між сторонами було укладено шлюб. В період шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя у [PERSON] та [PERSON] не склалося, тому рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09.11.2015 року їх шлюб було розірвано. На даний час [PERSON] перебуває у другому шлюбі з [PERSON] Після реєстрації шлюбу в позивача прізвище « [PERSON] ». Позивач зазначає, що відповідач добровільно належної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Оскільки відповідач належним чином не виконує свій обов`язок по утриманню дочки, позивач звернулася до суду та просила стягувати з відповідача на її користь аліменти в твердій грошовій в сумі 2500,00 грн., щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, а саме просив стягувати з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини в сумі 1500,00 грн. Вислухавши сторін, дослідивши обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09.11.2015 року їх шлюб було розірвано. Під час спільного проживання у сторін народився син [PERSON] , [INFO] що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.05.2012 року. Син [PERSON] проживає з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію МКП «Управляюча компанія «Київська» від 13.03.2019 року № 939. Також як вбачається з копії свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] позивач [PERSON] зареєструвала 28.07.2018 року шлюб з [PERSON] Прізвище після державної реєстрації шлюбу дружини « [PERSON] ». Відповідно до частини третьої\~статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша\~статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою\~статті 7 Сімейного кодексу України\~передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої\~постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII\~(далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3\~ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 2\~ст. 182 СК України\~мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1\~ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до\~ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Визначаючись щодо розміру стягнення аліментів, суд враховує те, що відповідач здорова, працездатна особа та може надавати матеріальну допомогу (доказів неможливості надання такої допомоги відповідачем не надано), відповідач позов визнав частково, а дитина проживаючи з матір`ю, потребує такої допомоги, а тому, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дітей, взаємний обов`язок батьків по їх утриманню, викладені обставини, що мають значення в їх сукупності, суд вважає справедливим стягнення аліментів на дитину в розмірі 2000,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Судом враховані всі обставини, передбачені\~ст. 182 СК України. Аліменти в контексті\~ст. 191 СК України\~підлягають стягненню з дня звернення до суду, тобто з 15.03.2019 року. На підставі\~ст. 430 ЦПК України\~рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] 768,40 грн. судового збору на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial