Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] 17.08.2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про витребування боргу. Мотивував тим, що між ним та відповідачем 02.03.2015 року було укладено договір позики грошових коштів, згідно якого [PERSON] позичив у нього 2500 грн. та зобов»язався повернути їх до 30 квітня 2015 року. У визначений строк позичальник вказану суму грошей не повернув. Посилаючись на викладене, позивач прохав стягнути з [PERSON] на його користь борг у сумі 2500 грн. та судові витрати. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримував, посилаючись на обставини та підстави викладені в ньому. Пояснив, що відповідач раніше працював у нього, тому на його прохання позичити гроші, в зв»язку з виниклими сімейними проблемами, він не відмовив. На даний час на його вимоги про повернення боргу [PERSON] не реагує, уникає зустрічей. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явився. Належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Про поважність причини неявки суд не повідомив. Заперечення на позов не надіслав. За згодою позивача справа вирішена на підставі наданих доказів (заочний розгляд). Суд, заслухавши пояснення сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ч. 3 ст.10, ч.1 та ч.3 ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що 2 березня 2015 року [PERSON] передав [PERSON] у борг грошові кошти в сумі 2500 грн., які останній зобов»язався повернути до 30 квітня 2015 року. На підтвердження отримання вказаної суми грошових коштів відповідач 2 березня 2015 року надав [PERSON] власноручно написану розписку. Взяті на себе зобов»язання за договором позики позичальник [PERSON] не виконав - позичені кошти позикодавцю у встановлений строк не повернув. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог ст.1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Ч. 1 ст.1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов»язки за договором позики , у тому числі повернення предмета позики, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. З огляду на встановлені обставини та норми закону, суд вважає, що розписка [PERSON], як борговий документ, надана позивачем в оригіналі, свідчить про існування між сторонами невиконаних позичальником зобов'язань по договору позики, і є підтвердженням укладення договору позики, умови якого відповідач не виконав. Позов ґрунтується на законі і підлягає задоволенню. Стягується з відповідача на користь позивача 2500 грн. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач документально підтвердив, що сплатив судовий збір в сумі 243грн. 60 коп. Ця сума підлягає стягненню з відповідача на його користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved