Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] 20.09.2018 року звернувся до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка мотивована тим, що він з 22.03.2018 року по 31.07.2018 року перебував з відповідачем у трудових відносинах, працював на відокремленому підрозділі «Шахта» «Котляревського» ДП «Селидіввугілля». Наказом № 1206к від 31.07.2018 року його було звільнено у звязку з виходом на пенсію. Після звільнення відповідач заборгував йому заробітну плату, яку не виплатив до теперішнього часу. Вважає, що відповідач таким чином порушив трудове законодавство, тому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі в сумі 47134 грн. 96 коп. та середній заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день винесення судового рішення. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 24.09.2018 року відкрито провадження по справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Також надав уточнені позовні вимоги, в яких просить суд стягнути на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 3389 грн. 25 коп. та середній заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день винесення судового рішення у розмірі 68529,65 грн. Представник відповідача в судове засідання не зявився, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що дійсно станом на 22.11.2018 року мається заборгованість ВП «Шахта «Котляревського» ДП «Селидіввугілля» перед позивачем у розмірі 3389,25 грн. Просить суд рішення прийняти відповідно до діючого законодавства України, та слухати справу у їх відсутність. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно запису № 45 трудової книжки серії БТ II № 3867867, [PERSON] 21.03.2018 року прийнято до ВП «Шахта «Котляревського» ДП «Селидіввугілля» на посаду гірником очисного забою 5 розряду з повним робочим днем у шахті. Згідно запису № 46 трудової книжки серії БТ II № 3867867, 31.07.2018 року [PERSON] звільнено з займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію за віком відповідно до наказу № 1206к від 31.07.2018 року. Як вбачається з довідки № 04-22/2275 від 15.08.2018 року, виданої ВП «Шахта «Котляревського» ДП «Селидіввугілля», на момент звільнення [PERSON] йому не виплачена заробітна плата станом на 14.08.2018 року 59 458 грн. 96 коп., середньомісячний заробіток за період з травня 2018 по червень 2018 становить 11918 грн. 20 коп. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган, повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, обовязок із проведення з працівником розрахунку покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану плату. Стаття 117 КЗпП України застосовується у разі несвоєчасної виплати належних працівнику від підприємства сум незалежно від наявності клопотання працівника про таку виплату. Оформивши звільнення позивача та видавши йому трудову книжку, відповідач свій обовязок із проведення з працівником розрахунку не здійснив, а тому є підстави для застосування до відповідача відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст. 117 КЗпП України. Згідно п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» за своєю структурою заробітна плата складається: з основної - винагороди за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норм часу, виробітку, обслуговування, посадових обов'язків); із додаткової - винагороди за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці (доплати, надбавки, гарантійні й компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій); а також із заохочувальних та компенсаційних виплат - винагороди за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційних та інших грошових і матеріальних виплат, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад установлені цими актами норми. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до розяснень, які надані Верховним судом України в постанові Пленуму № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі застосування ст. 117 КЗпП України перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Суд, вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, вважає їх такими, що підлягають задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по заробітній платі у розмірі 3389 грн. 25 коп. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд встановив до наступне. Згідно листа N\~224/0/103-17/214\~від 19.10.2017\~року Мінсоцполітики України\~«Про розрахунок\~норми тривалості\~робочого часу\~в 2018\~році» відповідно\~до якого\~кількість робочих\~днів позивача\~з розрахунку\~з 31.07.2018\~року (день\~звільнення)\~по 23.11.2018\~року (день\~винесення судового\~рішення)\~складала би\~82 днів: липень 2018 року 1 днів, серпень 2018 року 22 дні, вересень 2018 року 20 днів, жовтень 2018 року 22 день, листопад 2018 року 17 днів. Згідно довідки № 04-22/2275 від 15.08.2018 року, виданої ВП «Шахта «Котляревського» ДП «Селидіввугілля», середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 595 грн. 91 коп. Таким чином, сума компенсації за час затримки розрахунку складає: 595 грн. 91 коп. (середньоденна заробітна плата) Х 82 (кількість днів затримки розрахунку) = 48\~864 грн. 62 коп. Суд, повно і всебічно зясувавши обставини по справі, надані суду докази, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, відповідно до ст. 263 ЦПК України, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає суму, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача по справі підлягає стягненню судовий збір на користь держави пропорційно до\~задоволеної частини\~вимог в розмірі 704 грн. 80 коп., оскільки позивач на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від його сплати за подання позову до суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial