Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-01 00:00:00

Позивач 22.03.2018 року звернувся до суду з позовом, в обґрунтування зазначив, що 20.02.2012 року між [PERSON] та [PERSON] підписано договори оренди земельних ділянок [NUMBER] від 20.02.2012 року, площею 1,9816 га з кадастровим номером [NUMBER], що належить [PERSON] на підставі державного акту [NUMBER] та [NUMBER] від 20.02.2012 року, площею 1,9906 га з кадастровим номером [NUMBER], що належить [PERSON] на підставі державного акту [NUMBER], що знаходиться на території Лісовицької сільської ради Таращанського району Київської області терміном на 10 років зі сплатою орендної плати в розмірі, встановленому договором. Дані договори зареєстровані в управлінні Держкомзему в Таращанському районі Київської області 29.12.2012 року, отже термін дії договору має закінчитися 29.12.2022 року. В лютому 2018 року [PERSON] повідомила позивача, що уклала договори оренди щодо зазначених земельних ділянок з іншим орендарем. Так, 28.02.2018 року реєстратором КП «Пріоритет» [PERSON] в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно були зареєстровані договори оренди № 1 від 22.02.2018 року та № 2 від 22.02.2018 року, укладені між [PERSON] та [PERSON] строком на 25 років. Отже, при укладанні оспорюваних договорів був відсутній сам предмет договору: земельні ділянки, оскільки щодо них на момент укладення оспорюваних договорів діяли договори оренди земельних ділянок [NUMBER] та [NUMBER] від 20.02.2018 року, які є чинними на даний момент. На даний час, позивач продовжує користуватись зазначеними земельними ділянками та між позивачем та [PERSON] не укладалися будь-які додаткові угоди щодо розірвання чи припинення існуючих договорів. На підставі наведеного прохав визнати недійсним договори оренди землі № 1 та № 2 від 22.02.2018 року, укладені між [PERSON] та [PERSON] Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, подав клопотання про розгляд справи у відсутність позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. (а.с.24). Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, вказавши доводи, зазначені у позовній заяві, підкреслив, що договори оренди № 9 та [NUMBER] від 20.02.2012 року були належним чином зареєстровані у відповідності з діючим на той період порядком - у електронній перехідній системі реєстрації. Земельні ділянки на час підписання оспорюваних договорів та, на даний час, перебувають у користуванні [PERSON] Подав письмові пояснення (а.с.67), в яких зазначив, що не погоджується з твердженнями представника [PERSON] - адвоката [PERSON] про те, що оскільки в договорах оренди, що укладені між [PERSON] та [PERSON], останній зазначений як фізична особа-підприємець, тому через такий статус відсутнє порушення прав, як фізичної особи. Представник позивача не погодився з такими міркуваннями, на спростування такої позиції зазначив наступні аргументи. Правовий статус фізичної особи є набагато ширшим, ніж правовий статус ФОП. Ці поняття співвідносяться як загальне та спеціальне. Наказом Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики від 28.05.2004 року № 97 визначено, що підприємцем є фізична особа, яка є громадянином України, іноземним громадянином, особою без громадянства, що здійснює підприємницьку діяльність. Тобто підприємцем є фізична особа. Статус ФОП надає фізичній особі нових прав, але ніяким чином не обмежує права фізичної особи, які випливають з її цивільно-правової дієздатності. Фізична особа - підприємець під час здійснення господарської діяльності реалізує свої права та виконує обов'язки як підприємець. Водночас, решта прав та обов'язків фізичної особи набувається поза межами здійснення господарської діяльності, в порядку реалізації нею її цивільної дієздатності, передбаченої ЦК України. Отже, права по договорам оренди, що укладені між [PERSON] та [PERSON] носять виключно цивільно-правовий характер, набуті позивачем в межах цивільної дієздатності. Права володіння та користування, що порушуються через укладення спірних договорів носять виключно цивільних характер та належать позивачу як фізичній особі. Статус позивача як фізичної особи-підприємця, що зазначений в договорах оренди не має значення для можливості звернення в суд як фізичної особи, оскільки наділяє останнього використовувати орендоване майно під час здійснення підприємницької діяльності. Право користування та володіння, зокрема, оренда, реєструються виключно за фізичною особою, навіть у випадку, якщо така особа має статус ФОП. Відповідь з Держгеокадастру чітко зазначає, що права оренди зареєстровані за позивачем як за фізичною особою, що повністю відповідає законодавству. Укладення договорів оренди між відповідачами на ті ж самі земельні ділянки, якими користується позивач, порушує такі права позивача: неможлива реалізація переважного права орендаря на отримання орендаря; порушені права володіння і користування, порушено право самостійно господарювати на земельній ділянці, порушене право на отримання продукції і доходів. На підставі наведеного прохав визнати недійсними договори оренди землі №1 та № 2 від 22.02.2018 року. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав у повному обсязі, зазначив, що договори оренди № 9 та [NUMBER] від 20.02.2012 року є нікчемними, оскільки вони не зареєстровані належним чином. Так, до 2013 року договори оренди мали реєструватися у паперових носіях, а саме у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, а також у поземельній книзі. В даному випадку договори зареєстровані у електронній перехідній системі реєстрації, тобто у комп'ютерній програмі. Крім того, прохав відмовити у задоволенні позову ще й на тій підставі, що договори оренди №9 та [NUMBER] від 20.02.2012 року укладені [PERSON] як фізично особою-підприємцем, а позов поданий [PERSON] - як фізичною особою. Отже, на підставі наведеного прохав відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав у повному обсязі, пояснив, що 22.02.2018 року він уклав два договори оренди землі №1 та №2 з [PERSON], які зареєстрували 28.02.2018 року. Він знав, що у 2012 році його мати [PERSON] уклала договори оренди землі з [PERSON], однак свої екземпляри договорів мати отримала лише після спливу чотирьох років, в 2016 році. Договори від 2012 року не читав. Вважали, що договори з [PERSON] укладені на п'ять років, тому на п'ятий рік сказали [PERSON], що мають намір особисто обробляти свої земельні ділянки. Знав, що мати отримує орендну плату за земельні ділянки. Перед укладенням нових договорів не перевіряли, чи діють договори від 2012 року. Прохав відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON] - адвоката [PERSON], відповідача [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 1,9816 га з кадастровим номером [NUMBER], на підставі державного акту [NUMBER] що знаходиться на території Лісовицької сільської ради Таращанського району (а.с. 7). Також [PERSON] є власником земельної ділянки площею 1,9906 га з кадастровим номером [NUMBER] на підставі державного акту [NUMBER], що знаходиться на території Лісовицької сільської ради Таращанського району. (а.с. 8). 20.02.2012 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] підписано договори оренди земельних ділянок [NUMBER] від 20.02.2012 року, площею 1,9816 га з кадастровим номером [NUMBER], та [NUMBER] від 20.02.2012 року, площею 1,9906 га з кадастровим номером [NUMBER], терміном на 10 років зі сплатою орендної плати в розмірі, встановленому договором. (а.с. 5,6). Дані договори зареєстровані в управлінні Держкомзему в Таращанському районі Київської області 29.12.2012 року, отже термін дії договору має закінчитися 29.12.2022 року. (а.с. 5,6, 61). Згідно відповіді начальника Міжрайонного управління у Ставищенському та Таращанському районах Головного Управління Держгеокадастру у Київській області №227/118-18 від 13.06.2018 року, вбачається, що відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 20.07.2011 року № 791 запроваджено електронний обіг документів між територіальними органами земельних ресурсів та ДП «Центр державного земельного кадастру» при проведенні державної реєстрації земель. Тому у паперовому вигляді реєстрація не проводилась. У книгах реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі, які велись у паперовому вигляді було припинено реєстрацію з 05.08.2011 року. Договори оренди земельних ділянок між [PERSON] та [PERSON] зареєстровані 29.12.2012 року за номерами [NUMBER] та [NUMBER] у електронній перехідній системі реєстрації, тобто у комп'ютерній програмі. (а.с.61). 22.02.2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір оренди землі № 1 щодо земельної ділянки площею 1,9906 га з кадастровим номером [NUMBER] строком на 25 років. (а.с. 32-35). 22.02.2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір оренди землі № 2 щодо земельної ділянки площею 1,9916 га з кадастровим номером [NUMBER] строком на 25 років. (а.с. 38-41). Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права зазначені договори № 1 та № 2 були зареєстровані 28.02.2018 року державним реєстратором комунального підприємства «ПРІОРІТЕТ» [PERSON] Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 626, ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, вони також регулюються актами земельного законодавства, Законом України «Про оренду землі». 22.02.2018 року [PERSON] були укладені з [PERSON] договори оренди земельних ділянок за тими же кадастровими номерами, які були предметом оренди за договорами, укладеними з ФОП [PERSON] (а.с.32-41). Зібрані по справі докази безспірно свідчать про факт укладення орендодавцем [PERSON], оспорюваних позивачем договорів оренди в період дії раніше укладених [PERSON] з [PERSON] договорів оренди. Таким чином, при укладенні оспорюваних договорів оренди земельних ділянок орендодавцем не було виконано умови раніше укладених договорів оренди землі щодо дотримання строків їх дії, підстав їх припинення, врахування наявності волевиявлення сторін. Під час розгляду справи в суді окрім факту відсутності спливу строку дії раніше укладених сторонами договорів оренди земельних ділянок від 20.02.2012 року, також було встановлено, що на час укладення та державної реєстрації нових договорів оренди з [PERSON] від 22.02.2018 року земельні ділянка перебували та станом на цей час перебувають в користуванні [PERSON], яким виконуються покладені за договорами оренди обов'язки. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зі змісту ст. 93 ЗК України, Закону України «Про оренду землі», вбачається, що передача в оренду земельної ділянки в один і той же час може бути здійснена лише одному орендарю за одним договором оренди. Можливість передачі однієї земельної ділянки в оренду відразу кільком орендодавцям одночасно вказаними нормативними актами не передбачена. Крім того, можливість передачі земельної ділянки в оренду відразу кільком орендарям виключається, виходячи зі змісту права орендаря на використання земельної ділянки для ведення сільськогосподарського виробництва. Оскільки договори оренди землі № 1 та № 2, укладені між [PERSON] та [PERSON] 22.02.2018 року в порушення вимог ст.ст. 15, 18, 20, 33 Закону України «Про оренду землі», ст.ст. 93, 124 ЗК України, ст.ст. 626, 638, 770 ЦК України та під час дії попереднього договору із [PERSON], то є правові підстави для визнання їх недійсними. Крім того, законодавством України не передбачено порядку подвійної реєстрації договорів оренди земельних ділянок - в даному випадку подвійна реєстрація є незаконною, та в цьому вбачається порушення законних прав орендаря в користуванні земельних ділянок, переданих йому відповідно до договорів оренди. Судом не може бути взяті до уваги заперечення представника відповідача [PERSON] - адвоката [PERSON] щодо неналежної реєстрації договорів оренди землі, тобто не у відповідності з Порядком ведення Поземельної книги та Порядком ведення Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 №1021, оскільки факт належної державної реєстрації договору [NUMBER] оренди земельної ділянки під кадастровим номером [NUMBER] укладеного 20.12.2012 між ФОП [PERSON] та власником земельної ділянки [PERSON] терміном на 10 років було встановлено безпосередньо в судовому засіданні на підставі довідки Міжрайонного управління у Ставищенському та Таращанському районах ГУ Держгеокадастру у Київській області від 13.06.2018 року №227/118-17, з якої вбачається, що відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 20.07.2011 року № 791 запроваджено електронний обіг документів між територіальними органами земельних ресурсів та ДП «Центр державного земельного кадастру» при проведенні державної реєстрації земель. Тому у паперовому вигляді реєстрація не проводилась. У книгах реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі, які велись у паперовому вигляді було припинено реєстрацію з 05.08.2011 року. Договори оренди земельних ділянок між [PERSON] та [PERSON] зареєстровані 29.12.2012 року за номерами [NUMBER] та [NUMBER] у електронній перехідній системі реєстрації, тобто у комп'ютерній програмі. Крім того, даний факт встановлено із вказаних договорів, копії яких міститься в матеріалах справи, на яких є записи такого змісту: договір зареєстровано в управлінні Держкомзему в Таращанському районі Київської області про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 29.12.2012 року за №322440004003628, та договір зареєстровано в управлінні Держкомзему в Таращанському районі Київської області про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 29.12.2012 року за №322440004003629, які засвідчені підписом реєстратора та відбитком печатки вказаного управління. Крім того, відповідачами державна реєстрація договорів оренди земельних ділянок [NUMBER] та [NUMBER], укладених 20.12.2012 року між [PERSON] та [PERSON] та у встановленому законом порядку не оспорена. Та обставина, що відомості щодо реєстрації договорів оренди земельних ділянок [NUMBER] та [NUMBER], укладених 20.12.2012 року між [PERSON] та [PERSON] не були перенесені з Перехідної реєстраційної системи до Національної кадастрової системи, не є правовою підставою для висновку, що реєстрація даного договору оренди земельної ділянки не відбулася, оскільки на період його реєстрації державним реєстратором були виконані дії по внесенню даних до діючої на той момент Перехідної реєстраційної системи. Аналогічна позиція висловлена Апеляційним судом Київської області в ухвалах №379/638/17 від 27.09.2017 року та 382/1020/13-ц від 17.07.2014 року. Щодо доводів представника відповідача [PERSON] - адвоката [PERSON] щодо неможливості звернення [PERSON] в суд з цим позовом в якості фізичної особи і таким чином наявності так званого «неналежного позивача» суд зазначає наступне. Відповідно до статті 50 ЦК України «Право фізичної особи на здійснення підприємницької діяльності» право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Інформація про державну реєстрацію фізичних осіб - підприємців є відкритою. Якщо особа розпочала підприємницьку діяльність без державної реєстрації, уклавши відповідні договори, вона не має права оспорювати ці договори на тій підставі, що вона не є підприємцем. Відповідно до статті 52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Відповідно до ч.2 ст. 52 ЦК України фізична особа - підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна. Відповідно до ст. 53 ЦК України фізична особа, яка неспроможна задовольнити вимоги кредиторів, пов'язані із здійсненням нею підприємницької діяльності, може бути визнана банкрутом у порядку, встановленому законом. Таким чином, цивільне законодавство чітко визначає, що фізична особа має право на зайняття підприємницькою діяльністю, і, у разі зайняття підприємницькою діяльністю, несе відповідальність всім своїм особистим майном, у тому числі часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, тобто, підкреслює єдність фізичної особи та фізичної особи-підприємця, отже, неможливо відокремити фізичну особу та ту ж саму особу-підприємця, вони дійсно співпадають в одній особі. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду 725/3212/16-ц від 21.03.2018 року набуття статусу підприємця не позбавляє людину як учасника суспільних відносин статусу фізичної особи. Цивільні права й обов'язки фізичної особи, зокрема, право власності та право оренди на земельну ділянку, набуваються та здійснюються у порядку реалізації цивільної дієздатності цієї особи. Отже, доводи представника відповідача [PERSON] - адвоката [PERSON] про необхідність винесення рішення про відмову у позові на тій підставі, що договір оренди укладений фізичною особою-підприємцем, а позов поданий фізичною особою - є неспроможними. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідачів у разі задоволення позову.

Outcome: approved