Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON] 23.05.2017 року звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про визначення частки у спільному сумісному майні та визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування, в якій зазначила, що нею, її чоловіком [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було приватизовано квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], про що свідчить свідоцтво про право власності на житло від 07.06.1993 року. У вказаному свідоцтві частки у праві власності визначено не було. [INFO] помер її чоловік [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді частки квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. З урахуванням того, що відповідачі не бажають приймати участь у прийняті спадщини, вона подала заяву про прийняття спадщини самостійно. Натомість приватний нотаріус Авдіївського міського нотаріального округу Лук'янець Л.В., своєю постановою від 10.04.2017 року, відмовила їй у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на частку вищевказаної квартири, до визначення частки померлого у судовому порядку, у зв'язку з відсутністю згоди усіх співвласників квартири. З урахування уточнених позовних вимог, просить суд визначити, що частки співвласників квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] є рівними, визнати за нею право власності на 1/4 частку вищевказаної квартири, яка залишилася після смерті її чоловіка [PERSON] [INFO], який помер [INFO]. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 26.05.2017 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визначення частки у спільному сумісному майні та визнання права власності на 1/2 частку квартири в порядку спадкування залишено без руху та надано термін п'ятиденний термін для усунення недоліків. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 16.06.2017 року відкрито провадження у справі та призначено попереднє судове засідання. 11.09.2017 року у зв'язку із перебування судді Коліщук З.М. у відпустці здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 11.09.2017 року справу призначено до судового розгляду. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 22.01.2018 року, у зв'язку із набранням 15.12.2017 року чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року, встановлено порядок продовження розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 22.01.2018 року витребувано у приватного нотаріус Авдіївського міського нотаріального округу Лук'янець Л.В. копію спадкової справи щодо майна [PERSON], який помер [INFO]. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали суду заяви про слухання справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити, проти винесення заочного рішення у справі не заперечували. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце слухання справи. Згідно ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідачів з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження . Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). У відповідності до ст. 368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 09.06.1993 року, квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Згідно ст. 370 ЦК України у випадку виділення частки в праві спільної сумісної власності вважається, що частки кожного із співвласників в праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлене за домовленістю співвласників або законом, або рішенням суду. Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що засвідчує його право власності. Доказів щодо наявності домовленості між співвласниками щодо розміру їх часток суду не надано, у зв'язку з чим, суд виходить з презумпції рівності часток та визначає, що частка кожного співвласника [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у спільній сумісній власності на квартиру є рівною і становить в даній справі по 1/4 частині квартири. Враховуючи вищезазначене та з огляду на те, що виділ частки із спільного майна у позасудовому порядку можливий лише за згодою всіх учасників, яка в даному випадку відсутня, суд вважає позовні вимоги [PERSON] щодо визначення, що частки співвласників квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] є рівними підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на частку квартири, що належала її померлому чоловікові, суд встановив наступне. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця та той з подружжя, який його пережив. Згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 24.06.1977 року, виданого Авдіївською міською радої Донецької області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 24.06.1977 року, про що складено відповідний актовий запис № 161. Після реєстраціє укладення шлюбу прізвище дружині присвоєно [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 27.07.2016 року, виданого Авдіївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] помер [INFO], про що складено відповідний актовий запис № 257. Постановою № 52/02-31 від 10.04.2017 року приватний нотаріус Авдіївського міського нотаріального округу Лук'янець Л.В., відмовила [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на частку вищевказаної квартири, до визначення частки померлого [PERSON] у судовому порядку, у зв'язку з відсутністю згоди усіх співвласників квартири. Згідно інформаційної довідки із Спадкового реєстру № 49802634 від 09.11.2017 року, після смерті [PERSON], [INFO], приватним нотаріусом Авдіївського міського нотаріального округу Лук'янець Л.В. 07.12.2016 року заведено спадкову справу № 159/2016. Відповідно до заяви від 17.11.2016 року, посвідченої нотаріусом нотаріального округу «Камизякский район» Астраханської області Росія Шіпіловим О.О., [PERSON] відмовився від належної йому долі на спадщину після смерті померлого [INFO] батька [PERSON] на користь його дружини [PERSON], [INFO]. Відповідно до заяви від 12.10.2016 року, посвідченої секретарем виконкому Іванівської сільської ради Покровського району Донецької області Дика О.В., [PERSON] відмовилася від належної їй долі на спадщину після смерті померлого [INFO] батька [PERSON] Згідно ч. 3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі ст. 1268 ч.5 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться у листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Аналізуючи вищевказані норми закону, суд вважає, що позивач позбавлений можливості іншим шляхом захистити своє право власності на спадщину за законом, до складу якої входить нерухоме майно, а тому приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання права власності на 1/4 частку квартири в порядку спадкування за законом підлягають задоволенню в порядку ст. 1216, ст. 1217, ст.16 ЦК України, так як способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved