Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» звернулись до суду з позовною заявою про стягнення із відповідача [PERSON], заборгованості в сумі 18940,09 гривень. Посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 27.06.2008 року [PERSON] 27.06.2008 року отримав кредит в сумі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п.3.2, п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг,Правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком Договір,підтверджується підписом у заяві. При укладенні Договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Згідно ст..ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Відповідач станом на 05.08.2015 року має заборгованість -18940,09 гривні, яка складається з наступного: -1774,31 грн.- заборгованість за кредитом; -9977,68 грн.- заборгованість за процентами за користування кредитом; -5810,00 грн.-заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг. -500,00 грн.- штраф (фіксована частина). -878,10 грн.- штраф (процентна складова). Просять стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк»: заборгованість у розмірі 18940,09 грн. за кредитним договором № б/н від 27.06.2008 року та судові витрати у розмірі 1218,00 грн. судового збору. В судове засідання представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» не явився, подав заяву про слухання справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задоволити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач подав суду заяву про закриття справи за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до нього про стягнення заборгованості в звязку із спливом строків позовної давності. Просить заяву задоволити. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно Кредитного договору б/н від 27.06.2008 року [PERSON] отримав кредит в сумі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 27.06.2008 року, станом на 05.08.2015 року [PERSON] має заборгованість -18940,09 гривні. Заборгованість до стягнення становить 18940,09 грн. Як вбачається з матеріалів справи відповідачем порушено права позивача, оскільки відповідач не виконав належним чином зобовязання за кредитним договором. Однак банк звернувся до суду із пропуском строку позовної давності та питання про поновлення строку не ставить. Відповідно до\~ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. На підставі ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно розрахунку за договором б/н від 27.06.2008 року вбачається, що відповідач із вересня 2008 року почав порушувати зобовязання по поверненню коштів. Тобто у Банку з вересня місяця 2008 року виникло право вимоги щодо стягнення заборгованості за кожен прострочений щомісячний платіж, нараховані відсотки та на штрафні санкції. Строк дії договору обумовлений сторонами на один рік, тобто до 27.06.2009 року. Посилання Банку про те, що відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін, суд до уваги не бере, оскільки згідно договору про надання кредиту, угода про збільшення строку позовної давності між сторонами не укладалася. Також долучені до справи Банком Умови не містять підпису відповідача та відсутні будь які докази, що саме вказані Умови відповідачу доводилися йому і він зрозумів їх зміст та значення їх положень. Оскільки, фактично відсутні докази про домовленість сторін щодо зміни строків позовної давності у сторону збільшення, а саме те, що Договір автоматично лонгується на такий же термін, як зазначено у ньому, тому слід застосувати загальний трирічний строк позовної давності, передбачений ст.257 ЦК України. Як зазначено вище, право вимоги Банку виникло уже з вересня місяця 2008 року, щодо виконання усіх вимог із 27.06.2009 року. Позивач звернувся до суду з вимогами до відповідача 03 листопада 2015 року, тобто по спливу трьох років. Таким чином, станом на день звернення до суду строк давності за вимогами про повернення кредиту минув Згідно роз'яснень, що містяться у Постанові №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», враховуючи положення\~п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за пропуском строку позовної давності. Відповідно до\~ст.88 ЦПК України,\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати не підлягають компенсації. На підставі та

Outcome: dismissed