Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

Позивач [PERSON]\~31\~серпня 2018\~року предявила\~до суду\~позов до\~відповідача [PERSON],\~у якому\~просила стягувати\~з [PERSON]\~на її\~користь аліменти\~ на\~утримання дочки\~[PERSON],\~[INFO],\~в твердій\~грошовій сумі\~у розмірі\~3000\~гривень щомісячно,\~але не\~менше 50%\~прожиткового мінімуму\~на дитину\~відповідного віку,\~починаючи з\~дня предявлення\~позову до\~суду і\~до досягнення\~дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 18 жовтня 2001 року перебувала із відповідачем [PERSON]А у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 вересня 2016 року. Від шлюбу 18 січня 2004 року народилась дочка [PERSON], яка проживає разом із нею ([PERSON]В.) та перебуває на її утриманні. Натомість, відповідач у добровільному порядку не виконує свій батьківський обовязок по утриманню неповнолітньої дочки, хоча зобовязаний це робити. Також вказує, що відповідач [PERSON] працює та має дохід . З цих підстав вважає, що відповідач, не маючи на утриманні інших дітей чи непрацездатних батьків, спроможний сплачувати аліменти у розмірі 3000 гривень, щомісячно на утримання дочки [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала та просила задовольнити, з підстав викладених у ньому. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечив щодо стягнення з нього аліментів на утримання дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 3000 гривень, щомісячно, до досягнення нею повноліття. Також вказав, що працює слюсарем у ПП «Теплобак» та отримує заробітну плату у розмірі 4300 гривень, щомісячно, окрім цього має часті підробітки. Судом установлено: Сторони [PERSON] та [PERSON] з 18 жовтня 2001 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 вересня 2016 року. Від шлюбу сторін 18 січня 2004 року народилась дочка [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження серії 1-ИД №140279 виданим 12 лютого 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України (актовий запис №243 відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України). Неповнолітня дочка сторін [PERSON] проживає разом із матірю (позивачем по справі [PERSON]В.) за адресою: м. Тернопіль, вул. Максима Кривоноса, 11/29, що стверджується довідкою №16149/28-03 виданою 21 лютого 2018 року Відділом реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 статті 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Натомість,\~судом установлено,\~що позивач\~[PERSON] у повному обсязі надає матеріальне утримання неповнолітній дочці [PERSON], [INFO], таким чином, фактично одноособово несе батьківські обовязки обох сторін. Статтею 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до вимог ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Статтею 8 Закону України Про охорону дитинства передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, беручи до уваги визнання відповідачем позову, що не порушує вимог закону та будь-чиї охоронюваних законом прав, а також враховуючи необхідність забезпечення прав неповнолітньої дочки сторін на рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи із 31 серпня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, повязані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі наведеного та

Outcome: approved