overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

Позивач [PERSON] 12 березня 2014 року звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу. В позовній заяві посилалася на те, що 13 серпня 2010 року відповідач [PERSON] отримав від позивача грошові кошти в сумі 140000 грн., про що наявна проста письмова розписка. Вказував, що термін повернення коштів закінчився, неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути кошти, але відповіді не отримав. В поданій до суду позовній заяві просив стягнути з [PERSON] борг в сумі 1400000 грн., 3000 грн. сплачених за правову допомогу та понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, будучи повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом оголошення в засобах масової інформації. Про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотань до суду не подавав. За таких обставин, враховуючи відсутність підстав, для відкладення розгляду справи, що передбачені ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі осіб, які не з'явилися, на підставі наявних в справі доказів та матеріалів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Судом встановлено, що 13 серпня 2010 року відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] в борг грошову суму в розмірі 1400000 грн., яку зобов'язувався повернути на першу вимогу, але не раніше, ніж рік з моменту отримання. Отримання грошових коштів підтверджено простою письмовою розпискою. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором. На отримані від позивача 15 листопада 2013 року та 30 січня 2014 року вимоги відповідач грошові кошти не повернув. Оскільки відповідачем [PERSON] позивачу [PERSON] грошові кошти за укладеним договором не повернуто, суд приходить до висновку, що борг в сумі 1400000 грн. підлягає стягненню. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині вимог про стягнення суми боргу є повністю обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також з відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати в розмірі 3000 грн. на правову допомогу та в розмірі 3654 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

Позивач [PERSON] 12 березня 2015 року звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання двох дітей: дочки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. В обгрунтування позову вказувала, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: дочку [PERSON] та сина [PERSON]. Спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини між ними припинені, спільного господарства не ведуть. Відповідач участі у вихованні дітей не приймає, матеріальної допомоги на їх утримання не надає, хоч працює електромонтером в цеху №12 в ПАТ «Укртатнафта» і має можливість надавати утримання на дітей. Домовитися з відповідачем про його участь в утриманні дітей не вдалося. Тому вона просить стягувати з відповідача аліменти примусово за рішенням суду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, в їх обґрунтування пояснила так, як викладено вище в описовій частині рішення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав повністю, згідний сплачувати аліменти у вказаному позивачем розмірі на утримання дітей примусово на підставі рішення суду. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом установлено, що сторони від шлюбу мають двох спільних дітей: дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а.с.7,8), які знаходяться на утриманні матері. Відповідач, як батько дітей в достатньому розмірі добровільно матеріального утримання на дітей не надавав, хоч працює і має можливість надавати таке утримання, чого він не заперечував у судовому засіданні. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За таких обставин суд постановляє рішення про стягнення аліментів у погодженому сторонами розмірі та на підставі статті 88 ЦПК України стягує з відповідача судовий збір в розмірі 243 гривень 60 копійок в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

Позивач [PERSON] 12 березня 2015 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В поданій до суду позовній заяві посилалася на те, що подружнє життя не склалося через несумісність характерів, втрати поваги один до одного. В судовому засіданні позивач повністю підтримала свої позовні вимоги, наполягала на розірванні шлюбу, на примирення не згодна, вважає неможливим подальше збереження сім'ї. Відповідач в судовому засіданні також наполягав на розірванні шлюбу, вважає неможливим спільне життя. Суд, заслухавши пояснення та обґрунтування сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з 15 липня 2009 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Аналіз статті 111 СК України дає підстави вважати, що закріплена у статті норма є диспозитивною. Суд може вживати заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд приходить до висновку, що збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам сторін та моральним засадам суспільства. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON] 12 грудня 2014 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач [PERSON] обґрунтовує тим, що з 25 листопада 2000 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дочку [PERSON], народження [INFO]. Спільне життя подружжя не склалось у зв'язку з втратою взаємних почуттів, постійними сварками та непорозуміннями, у зв'язку з чим позивач просить шлюб розірвати. У судовому засіданні позивач позов підтримав, посилаючись на обставини, указані в позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні проти розірвання шлюбу не заперечував. Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини: Сторони знаходяться у шлюбі, зареєстрованому 25 листопада 2000 року відділом реєстрації актів громадського стану Пирятинського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 106 (а.с 5). Від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON], народження [INFO] (а.с. 6). Спільне життя між сторонами не склалось у зв'язку із втратою взаємних почуттів, постійними сварками та непорозуміннями, що призвело до неможливості подальшого збереження сім'ї, протягом двох місяців сторони проживають окремо. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України (далі СК) суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на викладене, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що примирення між подружжям неможливе, подальше збереження сім'ї суперечитиме інтересам обох сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

Позивач [PERSON] 12 грудня 2014 року звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання на період навчання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку, починаючи з 06 лютого 2015 року і до закінчення навчання 30 червня 2018 року. Позивач [PERSON] до суду не з»явилася, надавши заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позов підтримує. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений на останню відому судові адресу до суду не з»явився, через що судова повістка вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться (ст.77 ЦПК України). Третя особа [PERSON] до суду не з»явилася, надавши заяву про розгляд справи без її участі, вказавши, що позовні вимоги підтримує. Відповідно до ст.224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову . Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO], [PERSON] - батько; [PERSON] - мати, що підтверджується копією свідоцтва про народження. [PERSON] є студенткою І курсу ННІ бізнесу і менеджменту Харківського Національного технічного університету сільського господарства імені Петра Василенка, денне відділення. Термін навчання з 01 вересня 2014 року по 30 червня 2018 року, що підтверджується довідкою директора ННІ БМ. Відповідно до ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється лише у разі припинення навчання. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до вимог ст.191 ч.1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову, а саме стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини заробітку, доходу з 06 лютого 2015 року до закінчення навчання 30 червня 2018 року, оскільки [PERSON] навчається за денною формою навчання, через що потребує матеріальної допомоги на період навчання, яку мати в достатньому розмірі надати не може.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] 12 грудня 2018 року звернувся в суд з цим позовом та наполягав на розірванні шлюбу з відповідачем [PERSON] , який вони зареєстрували 17 лютого 2018 року Подільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, за актовим записом №45. Свої вимоги мотивував тим, що життя з відповідачем не склалось, у зв`язку з різними характерами та поглядами на життя. В результаті чого між ними виникали постійні сварки. Все це призвело до того, що перестали розуміти один одного, втратили почуття любові та поваги. Спільне господарство не ведуть з листопада 2018 року. Вважає, що подальше спільне життя, збереження сім`ї та примирення є не можливим. Позивач в судове засідання не з`явився. Надав заяву, згідно якої на позові наполягав та просив розглянути справу у його відсутність. Відповідачка у судове засідання не з`явилась. Була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, про що свідчить підпис у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Про причини неявки суду не повідомила, відзиву на позов або заяв про розгляд справи у її відсутність не надавала. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 17 лютого 2018 року Подільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, за актовим записом №45. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сімейно-шлюбні відносини сторони не підтримують та не мають наміру поновлювати їх. Згідно з ст. ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дослідивши обставини справи, беручи до уваги положення ст.24 СК України про те, що шлюб є добровільним союзом чоловіка і жінки, примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню, оскільки сім`ї між сторонами фактично не існує і подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

Позивач [PERSON] 12 грудня 2018 року звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] , у якому разом з ним проживає його дружина [PERSON] ; також у належному позивачу будинку зареєстрований їх син [PERSON] , але не проживає у ньому без поважних причин з 2007 року, тому позивач просить визнати його таким, що втратив право на користування зазначеним житловим приміщенням. Ухвалою суду від 06 лютого 2019 року судом прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи через оголошення на офіційній сторінці Березанського районного суду Миколаївської області веб-порталу судової влади України та шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №108515633 від 21.12.2017 року (а.с.7), технічного паспорта на житловий будинок (а.с.8-14), домової книги (а.с.15-17), позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , у якому з 17 серпня 1998 року зареєстрований відповідач, але фактично не проживає у вказаному житлі з 2007 року без поважних причин, що підтверджується актом обстеження Березанської селищної ради від 06 грудня 2018 року (а.с.18) та показаннями свідка [PERSON] , яка підтвердила обставини, викладені у позовній заяві. Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач не проживає за адресою реєстрації більше одного року без поважних причин, він втратив право користування зазначеним житловим приміщенням. Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

Позивач [PERSON] 12 грудня 2018 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина на час навчання. В поданій до суду позовній заяві посилалася на те, що з відповідачем [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі, який розірвано в 2006 році, мають сина [PERSON], [INFO], який навчається. Просила суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] на період навчання в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 12 грудня 2018 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін про дату, час і місце судового розгляду. Відповідач [PERSON]., будучи повідомленим про розгляд справи судом, відзив на позовну заяву не подавав, з жодними клопотаннями до суду не звертався. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано, про що в Книзі розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 63 від 28 серпня 2006 року. Також встановлено, що сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Також встановлено, що [PERSON], [INFO], хоча і досяг повноліття, але навчається, є студентом першого курсу денної форми навчання Вищого навчального закладу Укоопспілки «Полтавський університет економіки і торгівлі», факультет харчових технологій, готельно-ресторанного та туристичного бізнесу, закінчує навчання 30 червня 2022 року. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Оскільки повнолітній син відповідача навчається і потребує матеріальної допомоги, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача [PERSON] відповідного утримання. Тому суд враховує обставини, передбачені ст.ст. 182, 200 СК України, в тому числі стан здоровя та матеріальне становище позивача, стан здоровя та матеріальне становище відповідача, приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно на час навчання, але не більше, ніж до досягнення сина 23 років. Тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з визначенням аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача. Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню. Також з відповідача відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи судом в розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] 12 грудня 2019 року звернулась в суд з цим позовом та наполягала на розірванні шлюбу з відповідачем [PERSON] , який вони зареєстрували 22 жовтня 2016 року у Подільському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Одеській області, за актовим записом №285. Свої вимоги мотивувала тим, що життя з відповідачем не склалось, у зв`язку з різними характерами та поглядами на життя. В результаті чого між ними виникали постійні сварки. Все це призвело до того, що перестали розуміти один одного, втратили почуття любові та поваги. З жовтня 2017 вони проживають окремо та спільне господарство не ведуть. Вважає, що подальше спільне життя, збереження сім`ї та примирення є не можливим. Позивачка в судове засідання не з`явилась. Надала заяву, згідно якої на позові наполягала та просила розглянути справу у її відсутність. З телефонограми повідомила, що просить залишити після розірвання шлюбу прізвище « [PERSON] ». Відповідач у судове засідання не з`явився. Надав заяву, згідно якої позов визнав та просив розглянути справу у його відсутність. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 22 жовтня 2016 року у Подільському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Одеській області, за актовим записом №285. Від шлюбу мають малолітню дитину: доньку [PERSON] , [INFO] . Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сімейно-шлюбні відносини сторони не підтримують та не мають наміру поновлювати їх. Мають спільне бажання розірвати шлюб, за обставин, що склалися, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони бажання не мають. Згідно з ст. ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дослідивши обставини справи, беручи до уваги положення ст.24 СК України про те, що шлюб є добровільним союзом чоловіка і жінки, примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню, оскільки сім`ї між сторонами фактично не існує і подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.

Outcome: approved