Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала і просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] та дочки [PERSON] [INFO] у розмірі по 1000 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття. Крім того просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1000 гривень до досягнення трирічного віку сином [PERSON], а саме до 06 червня 2016 року, та у розмірі 1000 гривень до досягнення трирічного віку дочкою [PERSON], а саме до 18 березня 2018 року. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 28 липня 2012 року уклала шлюб з відповідачем, від якого вони мають сина [PERSON] [INFO] та дочку [PERSON] [INFO]. 31 листопада 2014 року відповідач пішов із сімї і до теперішнього часу проживає окремо. Малолітні діти проживають з нею, а відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги ні на утримання дітей, ні на її утримання, а тому вона і просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей та її утримання. Вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти у запропонованому нею розмірі. При цьому вказує на те, що відповідач є працездатним та матеріально забезпеченим, оскільки регулярно їздить на заробітки до Росії та по Україні і має значні доходи. Разом з тим, в судовому засіданні позивач [PERSON] суду пояснила, що не знає, де працює відповідач, а про розмір доходу відповідача їй нічого невідомо. Не заперечила проти стягнення з відповідача хоча би 2500 гривень аліментів на дітей та на неї. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей та дружини визнав частково. Позов у частині стягнення аліментів на утримання дітей у розмірі по 1000 гривень щомісячно визнав частково. Не заперечуючи необхідності сплати аліментів на утримання дітей, посилається на те, що фізично не спроможний сплачувати аліменти у вказаній позивачем сумі. Зазначив, що раніше дійсно їздив на заробітки та працював різноробочим на будівництві, однак, ушкодивши спину та маючи остеохондроз, вже не може їздити на заробітки та виконувати важкі фізичні навантаження. На теперішній час місця роботи не має, а працює по господарству у своїх батьків. Вказує на те, що може сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі по 500 гривень щомісячно. Позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дружини не визнав. Посилаючись на скрутне матеріальне становище та на відсутність доходу, вважає, що не в змозі надавати матеріальну допомогу на утримання позивача до досягнення дітьми трирічного віку. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що сторони з 28 липня 2012 року перебувають у шлюбі, від якого мають двох малолітніх дітей - сина [PERSON] [INFO] та дочку [PERSON] [INFO]. Сторони з листопада 2014 року разом не проживають. Судом також встановлено, що на теперішній час відповідач належної матеріальної допомоги позивачу на утримання дітей, які проживають разом з нею, в добровільному порядку не надає, а тому суд вважає необхідним, з метою забезпечення прав дітей на матеріальне утримання, стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на їх утримання. Згідно статті 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення. Як зазначено у частині третій статті 181 СК України, за рішенням суду аліменти присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. При цьому, згідно статті 184 СК України, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. На заперечення позовних вимог в частині розміру аліментів на утримання дітей відповідач посилається на скрутне матеріальне становище, відсутність роботи та сталого заробітку, погоджуючись при цьому на сплату аліментів у розмірі по 500 гривень на кожну дитину. Наявність інших обставин, що мають істотне значення і які можуть бути враховані судом при визначенні розміру аліментів (інвалідність відповідача, наявність у нього тяжких хронічних захворювань, наявність у нього інших, крім сина [PERSON] та дочки [PERSON], утриманців, тощо), судом не встановлена. Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», з 01 січня 2015 року встановлено прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років у розмірі 1032 гривень на одну особу в розрахунку на місяць, а з 01 грудня 2015 року 1167 гривень. Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2). Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4) Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6). Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обовязку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні встановленого прожиткового мінімуму є спільним обовязком батьків, тобто матері та батька. За наведених обставин, враховуючи загальні засади регулювання сімейних відносин, визначених у статті 7 СК України, а саме, рівність прав і обовязків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сімї, суд прийшов до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають аліменти у розмірі саме половини встановленого прожиткового мінімуму на дітей віком до 6 років, а саме по 583 гривні 50 копійок щомісячно на кожну дитину. Що ж стосується позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання позивача до досягнення дітьми трирічного віку, то ці вимоги суд вважає недоведеними та безпідставними, а тому вони задоволенню не підлягають. Частиною другою статті 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Разом з тим, відповідно до вимог частини четвертої статті 84 СК України, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, на відміну від обовязку утримувати дитину до досягнення нею повноліття, який є безумовним, право дружини, з якою проживає дитина, на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років обумовлюється можливістю чоловіка надавати матеріальну допомогу. Враховуючи встановлені по справі обставини щодо матеріального становища відповідача, суд прийшов до висновку, що відповідач не має можливості та не може надавати матеріальну допомогу на утримання дружини.

Outcome: partial