Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] заявив позов до відповідача про стягнення аліментів. До початку судового розгляду подав заяву про уточнення позовних вимог в частині анкетних даних відповідача. Зазначив, що 10 жовтня 1998 року між ними був зареєстрований шлюб. Від спільного проживання є неповнолітня донька [PERSON], [INFO]. 25 лютого 2014 року шлюб між ними розірвано. Позивач зазначає, що з червня 2014 і по цей час відповідач бачила доньку декілька разів та не надає допомоги на утримання доньки. Позивач зазначив, що більшу частину своєї заробітної плати він витрачав на доньку, однак, цих коштів не вистачає. Вказав, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню доньки з червня 2014 року. Вважаючи права дитини та свої права порушеними позивач просить суд стягувати на його користь аліменти на утримання доньки у розмірі однієї четвертої частини всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із 01 січня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнуті кошти перерахувати на поточний рахунок [NUMBER], установи АТ «Ощадбанк»: філія Вінницьке обласне управління №10001/051 в м.Ямпіль Вінницької області, стягнути із відповідача судовий збір, від сплати якого він звільнений при подачі позову та допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. В ході судового розгляду позивач позов підтримав і пояснив, що на даний час він самостійно утримує дитину, щомісячно несе витрати на харчування та одяг для дитини. Відповідач ніякої матеріальної допомоги не надає. Просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позов не визнала і пояснила, що вона спілкується з донькою, [PERSON] приходить до неї. Вказала, що донька має два місця проживання - у неї та у позивача. На час навчання у школі донька проживає у позивача і це не є її постійним місцем проживання. Відповідач пояснила, що в будинку за місцем її проживання також є кімната та особисті речі [PERSON], і що вона також проживає із нею. Також пояснила, що у неї є інша малолітня дитина, по догляду за якою вона перебуває у відпустці та отримує соціальну виплату у сумі 860 гривень, а також її чоловік отримує заробітну плату, інших доходів не має. Просила відмовити у задоволенні позову. Із показань свідка [PERSON] встановлено, що він є знайомим позивача. Вказав, що разом із позивачем проживає його донька [PERSON]. Він бачив, що в квартирі є кімната та речі дитини. Він багато разів приходив до позивача і завжди бачив там [PERSON]. Допитана судом як свідок відповідно до вимог ст.182 ЦПК України в присутності представника служби у справах дітей - дитина [PERSON] пояснила, що вона проживає разом із батьком увесь час. В квартирі батька вона має свою кімнату, ліжко, речі. Разом із матір'ю вона проживала раніше - приблизно до березня 2014 року. А з того часу завжди і постійно проживає із батьком. Рідко навідує маму. Батько щодня купує всі необхідні для неї речі, одяг і їжу. Мати інколи надає кошти, двічі робила подарунки. Вказала, що у відповідача є ще донька - її сестричка і вона інколи приходить до мами в гості. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Із досліджених судом письмових доказів - свідоцтва про народження, виданого 07.04.2000 встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO]. Із копії акту обстеження житлових умов від 28.08.2015 встановлено, що [PERSON] є власником квартири по [ADDRESS], у квартирі крім нього прописана [PERSON]., яка з січня 2015 не проживає у складі сім'ї. У квартирі є дві кімнати, окрім [PERSON] систематично проживає донька [PERSON], яка навчається в ЗОШ №2 м. Ямпіль Вінницької області. Із копії довідки, виданої Ямпільським РЦЗ Вінницької області від 17.09.2015 встановлено, що [PERSON] перебуває на обліку, як безробітній з 20.08.2015. Із копії рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 25.02.2014 встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON]. розірвано, після розірвання шлюбу прізвище [PERSON]. залишено «[PERSON]», розділено між [PERSON] та [PERSON]. спільне майно подружжя. Із рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 24.03.2014 встановлено, що з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON]. на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] у розмірі однієї четвертої частини всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму доходів громадян на дитину, для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 лютого 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Із копії виконавчого листа, виданого Ямпільським районним судом Вінницької області 25.03.2014 встановлено, що [PERSON]. видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON]. на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] у розмірі однієї четвертої частини всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму доходів громадян на дитину, для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 лютого 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Із акту №370 від 19.10.2015 встановлено, що дитина [PERSON] [INFO] проживає як із матір'ю, так із батьком, навчається у школі №2, а батько живе поруч зі школою. Донька [PERSON] постійно знаходиться у матері [PERSON]. Мати гарно виховує доньку, а також належно виконує свої батьківські обов'язки. Батько [PERSON] вихованням дитини не займається. Оцінюючи усі докази, що є у справі у їх сукупності, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини, що полягають у обов'язку матері, батька утримувати дитину. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Суд вважає доведеними обставини, на які посилається позивач, що дитина із червня 2014 року постійно проживає із ним та перебуває на його утриманні. Ця обставина підтверджена доказами, які не суперечать один одному - показаннями свідка [PERSON] та дитини [PERSON], а також дослідженим актом обстеження житлових умов позивача. Заперечення відповідача, що дитина постійно проживає у неї не підтверджені жодним доказом. Наданий відповідачем акт від 19.10.2015 не свідчить про постійне місце проживання дитини разом із нею, викладені у ньому обставини не підтверджені іншими доказами та спростовані показаннями допитаних судом свідка та самої дитини, яка вказала, що із березня 2014 року постійним місцем її проживання є місце проживання її батька. Обставини, які встановлені судовим рішенням від 24 березня 2014 року про стягнення аліментів із позивача на користь відповідача, підтверджують факт проживання дитини із відповідачем на час виникнення спору, що вирішений судом 24.03.2014. Сімейні правовідносини є триваючими. Після постановлення вказаного судового рішення дитина змінила місце свого проживання та із червня 2014 року постійно проживає із позивачем, тому між сторонами виник інший спір, з приводу цих же сімейних правовідносин. Вказане судове рішення та копія виданого на його підставі виконавчого документу, які відповідач надала в підтвердження своїх заперечень, не спростовують обставин, на які посилається позивач, що дитина проживає із ним та перебуває на його утриманні із червня 2014 року. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Сторонами не заявлено клопотань про витребування інших доказів, виклик інших свідків чи призначення судових експертиз, а тому суд розглянув справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України. Відповідно ст.180 СК України батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а оскільки дитина проживає із позивачем і перебуває на його утриманні, суд має підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання її дитини. Відповідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Оскільки суду не надано доказів про наявність постійного заробітку відповідача, суд має підстави для визначення аліментів твердій грошовій сумі. Суд при розгляді цього спору не виходить за межі заявлених позовних вимог, оскільки застосовує норми матеріального права - ст.181 СК України, яка встановлює підстави для визначення аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а оскільки [PERSON] звернувся до суду із позовом про стягнення аліментів 18 вересня 2015 року за вхід.№5842, тому суд має підстави для стягнення аліментів із 18 вересня 2015 року. При визначенні розміру аліментів суд виходить із того, що мінімальний розмір аліментів відповідно до ч.2 ст.182 СК України не може бути меншим за 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку. Суд враховує матеріальне становище сторін, ту обставину, що позивач самостійно утримує дитину, є працездатним, однак є безробітнім, інших утриманців не має. Суд враховує майнове становище відповідача, яка є працездатною, відсутні докази про стан її здоров'я. Суд враховує наявність на утриманні відповідача іншої малолітньої дитини, батько якої, як пояснила відповідач має самостійний заробіток, а тому суд вважає, що відповідач може і повинна надавати матеріальну допомогу дитині у розмірі 400 гривень щомісячно. Вказану суму суд визнає достатньою для належного забезпечення дитини, що включає харчування, розвиток та догляд, необхідність придбання одягу, взуття, канцелярських товарів для дитини цього віку та інших необхідних товарів. Із врахуванням якнайкращих інтересів дитини, суд має підстави визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню із відповідача, у твердій грошовій сумі 400 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Надання відповідачем добровільного утримання дитині не позбавляє права позивача на стягнення аліментів, оскільки встановлено, що дитина постійно проживає із ним. Добровільне надання утримання, подарунки дитині не є підставою для звільнення від обов'язку сплати аліментів на її утримання. Відповідно до ст. 367 ч.1 п. 2 ЦПК України у справі суд має підставу допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач на підставі п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору у справі про стягнення аліментів, а тому в порядку ст. 88 ч.3 ЦПК України має підстави стягнути із відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі, встановленому п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір», у сумі 487 гривень 20 копійок. З урахуванням наведеного, суд вважає позовні вимоги у частині стягнення аліментів із 18 вересня 2015 року до повноліття дитини, негайного виконання рішення у межах суми платежу за один місяць та стягнення із відповідача судових витрат обґрунтованими і має підстави для їх задоволення. В задоволенні іншої частини позову, а саме - про стягнення аліментів за минулий час із 01 січня 2015 року суд має підстави відмовити, виходячи із наступного. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Якщо позивач вживав заходів щодо одержання аліментів від відповідача, але не міг їх одержати внаслідок ухилення відповідача від їх сплати, суд, залежно від обставин справи, може постановити рішення про стягнення аліментів за минулий час, але не більш як за один рік. Позивачем не надано жодного доказу та в ході судового розгляду не дано жодного пояснення в підтвердження тієї обставини, що він із 01 січня 2015 року вживав заходів щодо одержання аліментів від відповідача та не міг їх одержати внаслідок ухилення відповідача від їх сплати, а тому суд не має підстав для стягнення аліментів за минулий час. В задоволенні іншої частини позову - про перерахування стягнутих коштів на вказаний позивачем рахунок у банківській установі - суд має підстави відмовити як таких, що заявлені безпідставно та не ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, виходячи із наступного. Порушене право дитини на утримання від матері та порушене право позивача внаслідок невиконання відповідачем обов'язку утримувати дитину підлягає судовому захисту шляхом стягнення визначених судом аліментів із відповідача на користь позивача на утримання дитини. Судом задоволено позов в частині стягнення аліментів, тобто, вирішено спір про право. Главою 15 Сімейного кодексу України, яка передбачає обов'язок матері, батька утримувати дитину та його виконання не передбачено підстав для покладення цього обов'язку саме шляхом перерахування стягнутих коштів на певний рахунок, а тому вказана позовна вимога не підлягає до задоволення. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані ст.ст. 180, 181, 182, 184 Сімейного Кодексу України.

Outcome: partial