Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

Позивач [PERSON] 20.07.2015 звернувся з позовом до суду про стягнення на свою користь з відповідача [PERSON] боргу за договором позики та суму втрат від інфляції та 3% річних. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, яка була подана 17.03.2016, просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу станом на 16.03.2016 у загальному розмірі 16 955,00 доларів США, що включає основну заборгованість у розмірі 12 000,00 доларів США, суму втрат від інфляції в розмірі 4 423,39 доларів США та 3 % річних в розмірі 531,61 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України складає 455750,40 грн. В обґрунтування\~позовних вимог\~позивач посилається\~на те, що відповідно до договору позики ним було надано відповідачу [PERSON] грошові кошти в розмірі 12 000,00 доларів США. Про одержання коштів відповідачем власноруч було складено розписку від 04.03.2014, відповідно до умов якої він зобов?язувався повернути йому позику до 01.06.2014. Однак відповідач зобов?язання за вказаним договором не виконав, грошових коштів не повернув. Відповідно до ч. 2 ст.\~625\~ЦК України в разі порушення грошового зобов?язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов?язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем зазначено, що оскільки в договорі розмір процентів не визначений, то він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Сума 3% річних складає ? 531,61 доларів США, а сума інфляційних втрат складає ? 4 423,39 доларів США. У відповідності до положень ст. 533 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у національній валюті, що складає за офіційним курсом Національного банку України 455 750,40 грн. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні та пояснив, що боргову розписку від 04.03.2014, за якою нібито він позичив у [PERSON] 12 000,00 доларів США, які зобов?язувався повернути до 01.06.2014, він написав під психологічним та фізичним впливом. Насправді він позичав гроші в іншої особи з якою повністю розрахувався. Однак, розписки про погашення боргу він не має. В рахунок погашення боргу ним було передано певне майно, що належало йому на праві власності. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши та давши належну оцінку зібраним по справі доказам вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 12, 13, 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 04 березня 2014 року відповідач [PERSON] отримав від [PERSON] грошову суму в розмірі 12 000 доларів США. Зобов?язувався повернути їх за місцем проживання позикодавця по [ADDRESS] - [ADDRESS] до 01 червня 2014 року. У зазначений строк відповідач взятих на себе зобов?язань не виконав, грошові кошти не повернув. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей. Згідно з вимогами ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.\~\~ За правилами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов?язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов?язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов?язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Таким чином, заборони на виконання грошового зобов?язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов?язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов?язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому, з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов?язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. З цього приводу Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію, яку викладено у постанові від 04.07.2018 в справі № 14-134цс18 вказавши, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов?язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Як вбачається із правової позиції, що викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 по справі № 373/2054/16-ц, за змістом ч. 1 ст. 1046 ЦК України позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості. За правилами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самі кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановленому законом. \~ \~ \~ \~ Суд не вбачає підстав відступати від вищевикладеної правової позиції. Отже, зважаючи на вищевикладене, враховуючи, що в наданій позивачем розписці зазначена сума позики 12 000 доларів США, розписка є дійсною, оскільки відповідно до рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 20.12.2018 по справі № 373/420/16-ц позов [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору позики залишено без задоволення. Рішення суду набрало законної сили 29.01.2019. Оцінивши всі\~докази в\~їх сукупності,\~суд дійшов\~висновку,\~що позовні\~вимоги в\~частині стягнення\~основного боргу\~в сумі\~12\~000,00\~доларів США підлягають задоволенню, оскільки розмір боргу підтверджується розпискою, визначений розпискою строк для повернення позики закінчився, а наявність в позивача боргової розписки та відсутність у відповідача розписки, що підтвердження погашення боргу, свідчить про невиконання відповідачем своїх зобов`язань. Відповідно до вимог ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. За правилами ч. 2 ст.\~625\~ЦК України в разі порушення грошового зобов?язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов?язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов?язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов?язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. За змістом ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» № 1282-ХІІ від 03.07.1991 індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини щодо позики на підставі письмової розписки, за змістом якої [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в іноземній валюті 12 000,00 доларів США. З огляду на вищевикладене, оскільки індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає , то суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 4 423,39 доларів США задоволенню не підлягає. Окрім того, передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 № 6-49цс12. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов?язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов?язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов?язань. Частиною 2 ст. 625 ЦК України зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Отже, 3 % річних розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 12 000,00 доларів США, помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, а саме з 01 червня 2014 року до дня ухвалення судового рішення, що становить 1 810 днів, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 днів у році. Тобто, 12 000,00 доларів США х 1810 х 3 : 100 : 365 = 1 785,20 доларів США. З врахуванням викладеного, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 12 000,00 доларів США основного боргу та 1 785,20 доларів США ? 3 % річних від простроченої суми основного боргу. Судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 654,00 грн слід стягнути з відповідача на користь позивача відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial