Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

Позивач [PERSON] з 1999р. працював в ВАТ «Запорізький завод «Високовольтної опаратури», який перетворено у Командитне товариство «Запорізький завод «Високовольтної апаратури - Вакатов» і Компанія». 26.02.2014р. він звільнився з підприємства за ст.38 ч.3 КЗпПУ на підставі наказу №13 від 20.02.2014р. Відповідно до вимог ст.44 КЗпПУ позивач, у письмовій заяві від 19.02.2014р., просив відповідача сплатити йому вихідну допомогу в розмірі не менше трьохмісячного заробітку, т.я. підприємство тривалий час порушувало вимоги законодавства про працю, а саме, строки виплати заробітної плати. Оскільки відповідач не виконав встановлені законом обов'язки, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача суми вихідної допомоги при звільненні - 9279,42гр., компенсації за затримку розрахунку за весь час затримки, а саме: з 27.02.2014р. по дату винесення рішення суду в розмірі середньомісячного заробітку, та відшкодування моральної шкоди - 5000гр. В письмових запереченнях представник відповідача проти позовних вимог позивача заперечує, пояснивши суду, що дійсно, позивач був звільнений 26.02.2014р. за ст.38 ч.3 КЗпПУ, за власним бажанням. При звільненні, підприємство з ним розрахувалося по заробітній платі в повному обсязі. А що стосується вимог ст.44 КЗпПУ, то відповідач вважає вимоги позивача безпідставними, т.я. позивач звільнився за власним бажанням, тому, не має право на вихідну допомогу, а також, на відшкодування моральної шкоди. В судове засідання представник відповідача не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений під розпис /а.с.30/. Заслухавши позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав: згідно записів в трудовій книжці, позивач з 1999р. працював в ВАТ «Запорізький завод «Високовольтної опаратури», який перетворено у Командитне товариство «Запорізький завод «Високовольтної апаратури - Вакатов» і Компанія» /а.с.7/. 26.02.2014р. він звільнився з підприємства за ст.38 ч.3 КЗпПУ на підставі наказу №13 від 20.02.2014р. /а.с.10/. Відповідно до вимог ч.3 ст.38 КЗпПУ, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного договору чи трудового договору. В своїй письмовій заяві від 19.02.2014р. позивач зазначив, що звільняється з підприємства за власним бажанням через порушення підприємством строків виплати заробітної плати /а.с.9/. Тобто, як встановлено в судовому засіданні, відповідач, при звільненні позивача, погодився з формулюванням причини звільнення, що зазначено і в наказі про звільнення і в записі у трудовій книжці /а.с.7,10/. Відповідно до ст.60 ч.1 ЦПК України, кожна з сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається. Відповідно до вимог ст.44 КЗпПУ, відповідач повинен був виплатити позивачу при звільненні за ст.38 ч.3 КЗпПУ, вихідну допомогу в розмірі не менше трьохмісячного заробітку. Відповідно до п.є та п.1 «Порядку обчислення середньої заробітної плати» затвердженого Постановою КМУ 8.02.1995р. N100, Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках: є) виплати вихідної допомоги. Згідно п.2 цього Порядку, обчислення середньої заробітної плати здійснюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Таким чином, враховуючи заробітну платню за грудень 2013р. - 3902,95гр. та за січень 2014р. - 2283,33гр., відповідно довідки про середню заробітну плату /а.с.12-14/, тому, середньомісячна заробітна плата позивача становить - 3093,14гр., тобто, за 3 місяці вихідна допомога становить - 9279,42гр. Крім того, відповідно до вимог ст.117 ч.1 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Однак, як встановлено в судовому засіданні, позивач 27.03.2014р. встав на облік в Правобережний райцентр зайнятості м.Запоріжжя, де отримує допомогу по безробіттю /а.с.41/, тому, відповідач повинен сплатити позивачу за затримку виплати вихідної допомоги в сумі середньомісячного заробітку за один місяць, а саме, за період часу з 27.02.2014р. по 26.03.2014р. - 3093,14гр. А також, відповідно до вимог ст.1167 ЦК України, позиваач має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки неправомірною бездіяльністю відповідача, позивачу спричинена моральна шкода, т.я. відповідач не сплатив позивачу встановлені законом суми при звільненні. При цьому, суд враховує суб'єктивні та об'єктивні обставини по справі, а саме: на утриманні позивача - його батько - [PERSON], інвалід 1-ї гр. /без ніг/ та бабуся - [PERSON], [INFO], за якими він доглядає /а.с.15-16/. Однак, суд вважає, що сума морального відшкодування повинна бути значно зменшена і повинна становити 1000гр. А всього, з відповідача на користь позивача слід стягнути /9279,42гр.+ 3093,14гр.+1000гр./ - 13372,56гр. Крім того, з відповідача підлягає стягненню і сума судового збору, відповідно до вимог ст.80 ЦПК України.

Outcome: partial