Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представика [PERSON] звернулася до суду із позовом до територіальної громади м.Заставна в особі Заставнівської міської ради, якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . В обгрунтування позову посилається на те, що [INFO] померла [PERSON] . Спадкоємцем всього майна померлої була її донька- [PERSON] , яка проживала із матір`ю на час відкриття спадщини і фактично вступила в його володіння. Проте [INFO] [PERSON] померла і не встигла оформити своє право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті її матері [PERSON] . Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є її діти- [PERSON] та [PERSON] . Згідно рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 16.09.2008 за позивачкою [PERSON] визнано право власності на частину спадщини, а саме земельну частку (пай), після смерті матері [PERSON] . На даний час позивачка звернулася до приватного нотаріуса із заявою про отриманння свідоцтва про право власності на вищевказаний житловий будинок, однак у його видачі нотаріусом було відмовлено, у зв`язку з тим, що нею не було надано належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності на дане майно за [PERSON] . Відсутність правовстановлюючих документів на будинковолодіння є перешкодою в оформленні спадщини. Саме тому, вона змушена в судовому порядку визнавати право власності на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позов повністю, обгрунтували його вищенаведеним. Представник відповідача в судове засдіання не з`явився, подав суду заяву про визнання позову та прохання розглянути справу в його відсутності. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, показання свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 29.05.2020 (а.с.10) . Після смерті останньої відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, що розташований по [ADDRESS] та земельна частка (пай). Спадкоємцем спадкового майна за законом після смерті [PERSON] являлася її донька [PERSON] , яка померла [INFO] (що вбачається із копії повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 29.05.2020) та не встигла оформити своє право на спадщину. За правилами ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1223 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а тому прийняття спадщини частинами не можливе. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За життя [PERSON] заповіту не залишала, а тому після її смерті відкрилася спадщина за законом. Відповідно до ст.ст.1258,1261 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є її діти - позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] . Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповiтом чи за законом має право прийняти спадшину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи iз застереженням. Спадкоємець, який постiйно проживав разом iз спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про вiдмову вiд неї. Незалежно вiд часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час смерті не проживав постiйно iз спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Встановлено, що згідно рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 16.09.2008 (а.с. 16) за [PERSON] визнано право власності на земельну частку (пай) розміром 2,43 га, яка згідно сертифікату на право на земеьну частку (пай) серії ЧВ №0036264 від 31.08.1996 та майновий пай, вартістю 559,19 грн., який перебував у пайовому фонді СВК «Агрофірма Заставна» , згідно свідоцтва про право власності на майновий пай серії ЧВ №4/001748 від 27.06.2001 в порядку срадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , тобто позивач на частину спадщини вже отримала свідоцтво про право на спадщину . Крім того, із вказаного рішення також вбачається, що інший спадкоємець [PERSON] відмовився від своєї частки в спадщині, яка залишилася після смерті матері [PERSON] . Відповідно до положення ч.1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. На виконання вимоги даної статті позивачка [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із відповідною заявою, проте їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину по закону, оскільки нею не було надано правовстановлюючих документів на житловий будинок. Вказане підтверджується Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 03.06.2020 (а.с.9). Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що добре знає позивачку. Її мати звали [PERSON] , а бабу звали [PERSON] . Після смерті [PERSON] в будинку , який належав останній проживала її дочка [PERSON] та інколи проживав брат позивачки- [PERSON] , який більше десяти років перебуває за межами України . Свідку відомо, що [PERSON] із своєю сестрою не спілкується та не приїжджав на Україну протягом тривалого часу. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по [ADDRESS] належав [PERSON] , що підтверджується копією будинкової книги (а.с. 14) . В інформаційному листi Вищого Спецiалiзованого Суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ вiд 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» сказано, що записи у погосподарських книгах, при вирішенні питання про визнання права власності на житлові будинки i споруди у порядку спадкування, оцiнюються у сукупності з iншими доказами, таким як: рiшення про оформлення права власностi громадян на будинки, технiчним паспортом на будiвлi, документами про вiдведення в установленому порядку земельних дiлянок пiд забудову тощо. В п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 04.10.1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» зазначено, що право власності на житловий будинок, збудований громадянами на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Частинами 3,4 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Встановлено, що [PERSON] за життя не оформила документи на належне їй нерухоме майно та не зареєструвала його належним чином. Відповідно до другого абзацу пункту 3.1 розділу ІІІ Порядку затвердженого Наказом від 19.03.2013р. №95 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Згідно довідки - характеристики Заставнівського РБТІ №124 від 03.06.2020 (а.с.20) житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по [ADDRESS] побудований у 1940-1950 роках. Відповідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема iз правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо iнше прямо не випливає iз закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України в разi вiдсутностi документів на право власності, власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку. Таким чином, сукупність зібраних у справі доказів, дають суду право зробити висновок, що позовні вимоги обґрунтовані і їх слід задовольнити з метою реалізації позивачем своїх законних спадкових прав. На підставі викладеного та

Outcome: approved