Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

Позивач 15 жовтня 2020 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, у якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з позивача на користь [PERSON] на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2020 року на утримання сина [PERSON] , [INFO] , з 1500,00 грн. до 1200,00 грн. щомісячно; звільнити позивача від заборгованості за аліментами на користь [PERSON] на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2020 року, яка утворилась за період з 06 вересня 2019 року по 01 травня 2021 року у розмірі 31750 грн. Позов мотивований тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 08 вересня 2008 року по 14 квітня 2015 року. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2019 року в задоволенні позовних вимог позивача до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Новокодацької районної у місті Дніпрі ради про визначення місця проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] відмовлено. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2020 року з позивача стягнуто на користь відповідача аліменти щомісячно на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн., починаючи з 06.06.2019 року і до повноліття дитини. 17 січня 2020 року позивач уклала шлюб з [PERSON] , від якого [INFO] народилась донька [PERSON] . З народженням другої дитини, сплата позивачем аліментів у повному обсязі стала неможливою. З 30 березня 2020 року по 16 серпня 2020 року позивач не працює, а з 17 серпня 2020 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. У відзиві на позов відповідач, посилаючись на необґрунтованість вимог позивача, просив відмовити в задоволенні позову. Позивач надала заперечення на відзив, у яких просила позов задовольнити, посилаючись на необґрунтованість відзиву на позов. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.11.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 18.10.2021 року в судовому засіданні ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 08 вересня 2008 року по 14 квітня 2015 року (а.с. 11). Від сумісного шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2019 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року, в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Новокодацької районної у місті Дніпрі ради про визначення місця проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] відмовлено (а.с. 12-17). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2020 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн., починаючи з 06.06.2019 року і до повноліття дитини (а.с. 18-20). 17 січня 2020 року позивач уклала шлюб з [PERSON] , від якого у них [INFO] народилась донька [PERSON] (а.с. 21, 22). Позивач з 17 серпня 2020 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років (а.с. 23). Заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів за виконавчим листом № 205/4954/19 від 30.03.2020 року, на 01.05.2021 року становить 31750,00 грн. (а.с. 106-107). Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Згідно ст. ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Ці ж самі положення закріплено в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Згідно ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. З урахуванням того, що матеріальний стан позивача змінився після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів на дитину, суд вважає за можливе змінити розмір стягуваних з відповідача аліментів з 1500 грн. на 1200,00 грн. щомісячно. Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Згідно п. 22 постанови пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. При цьому, слід звернути увагу на те, що це право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. Обставини, зазначені позивачем, а саме: зміна сімейного стану позивача та народження дитини, не звільняє позивача від обов`язку утримувати іншу дитину, яка з нею не проживає, тому підстави для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам, на думку суду, відсутні. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги, що позов підлягає частковому задоволенню, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог в розмірі 840,80 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі викладеного та

Outcome: partial