Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

Позивач [PERSON] 20 квітня 2015 року звернулася до суду з зазначеним позовом. Обґрунтувала його наступним. [INFO] року померла її мати - [PERSON] після смерті якої залишилось спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в [ADDRESS]. Вона є єдиним спадкоємцем майна померлої за законом, яка вчасно прийняла спадщину. В зв'язку з оформленням спадщини виявилося, що при житті [PERSON]. не оформила правовстановлюючий документ на домоволодіння, яке фактично успадкувала після свого померлого [INFO] року чоловіка - [PERSON] По цій причині Градизька державна нотаріальна контора відмовила їй (позивачу) у видачі свідоцтва про право на спадщину. Посилаючись на викладене, позивач прохала суд визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на спадковий житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в [ADDRESS], на неприватизованій земельній ділянці площею 0,25 га. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Вказала, що позовні вимоги підтримує. Представник відповідача - Пронозівської сільської ради, представники третіх осіб - Глобинської РДА, реєстраційної служби Глобинського РУЮ, відділу Держземагенства у Глобинському районі, Градизької держнотконтори у судове засідання не з'явилися. Належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. В заявах, адресованих суду, прохали розглянути справу у їх відсутності, заперечень на позов не надали. Відповідач позов визнав. Суд, дослідивши та оцінивши надані письмові докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємного зв'язку встановив наступне. [INFO] року помер [PERSON]. Правовідносини по спадкуванню її нерухомого майна виникли на час дії Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, із змінами, внесеними до нього. Відповідно до ч.1 ст. 529 названого кодексу при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках діти ( в тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно пунктів 1, 2 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем прийняття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій частині дії повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Дружина померлого [PERSON] - [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. [INFO] року померла [PERSON]. Спадкоємицею першої черги спадкування за законом є її донька - [PERSON] (позивач у справі). Згідно дослідженої судом спадкової справи № 485/01-16, заведеної державним нотаріусом Градизької держнотконтори, єдиною спадкоємицею першої черги спадкування за законом, яка в установлений строк прийняла спадщину після [PERSON], є [PERSON] (позивач у справі). До складу спадкового майна входить житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в с. Пронозівка Глобинського району Полтавської області по [ADDRESS], який був збудований спадкодавцем і в якому вона проживала до дня своєї смерті. Постановою державного нотаріуса Градизької державної нотаріальної контори Глобинського району Полтавської області Захарова О.Д. від 16 квітня 2015 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в [ADDRESS], у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на нього. Згідно технічного паспорту, житловий будинок літ. «А», сарай літ. «Г», сарай літ. «Д» було побудовано в 1961 році, гараж літ. «В» - у 1965 році, веранда літ. «а», літня кухня літ. «б», літня кухня літ. №2. Відповідно до Постанови Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про застосування Указу ПВР СРСР від 26.08.1948 року» побудовані громадянами на відведених їм земельних ділянках будинки є їх особистою власністю. Порядок правової реєстрації будинків та господарських будівель і споруд, а також домоволодіння в містах та селищах міського типу був врегульований на Україні Інструкцією про порядок реєстрації будівель в містах, робочих, дачних і курортних селищах України від 23/25.12.1947 року, Інструкцією про порядок реєстрації будинків і домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31.01.1966 року Мінкомгоспом УРСР. Запис в реєстраційній книзі про належність домоволодіння на праві особистої власності певній особі, є офіційним доказом права власності даної особи на це домоволодіння. Згідно Закону «Про сільську Раду депутатів трудящих УРСР» від 02.06.1968 року, кожна сільська рада вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської ради, в особовому рахунку вказувались прізвище, ім'я та по батькові глави сім»ї, на ім'я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку. Згідно записів в погосподарських книгах Пронозівської ради [PERSON], спадкоємицею якого є [PERSON], була зареєстрована в [ADDRESS] і проживала у ньому до смерті. З 1961 року за ним, останнім часом під № 0626-1 значилося належне на праві власності нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS], на неприватизованій земельній ділянці площею 0,25 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Оцінивши надані докази, суд прийшов до висновку, що спадкодавці [PERSON][PERSON] за свого життя набули право власності на назване нерухоме майно відповідно до закону, що діяв на час створення даного майна, проте, за життя не провели державну реєстрацію права власності на нього, відповідно до закону, що діє на час прийняття позивачем спадщини, в зв'язку з чим і виник спір. Його вирішення можливе лише в судовому порядку. Згідно висновку відділу регіонального розвитку, містобудування, архітектури та житлово- комунального господарства Глобинської РДА Полтавської області від 15.04.2015 року № 178/02-04, збудовані без істотних порушень діючих будівельних норм і правил. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ст. ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Встановивши, що спадкодавець [PERSON] за життя на передбачених законом підставах (по спадкуванню) набула право на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в с. Пронозівка Глобинського району Полтавської області по [ADDRESS] суд прийшов до висновку, що позивач, як єдиний спадкоємець, яка прийняла спадщину, має право на успадкування названого майна за законом і визнання за нею права власності на нього Визнання права власності за [PERSON] на спадковий житловий будинок з господарськими будівлями не оспорюється відповідачем та не порушує прав чи інтересів інших осіб. Позов ґрунтується на законі, доведений належними доказами, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved