Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-01 00:00:00

Позивач 23.01.20 р. звернулась до суду з вказаним вище позовом, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у ј частці з усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову і до повноліття дитини, обгрунтувавши свої позовні вимоги тим, що сторони уклали шлюб 06.08.14 р.. Шлюб було розірвано Ковельським міськрайсудом Волинської області 09.01.20 р.. За час шлюбу у сторін народилась спільна дитина - син [PERSON] , [INFO] , який на даний час проживає спільно з нею. Зазначає, що відповідач є здоровим та працездатним, працює у 4 - й Державній пожежно - рятувальній частині Управління держслужби України з надзвичайних ситуацій у Волинській області, має зарплату в розмірі біля 9 000 грн та може сплачувати аліменти на утримання спільної неповнолітньої дитини сторін у зазначеному нею розмірі. Просить позов задовольнити. Провадження у справі було відкрито 13.02.20 р. за ухвалою суду. Копію вказаної вище ухвали суду з копією позовної заяви та доданих до неї документів відповідачем було отримано під розпис 05.03.20 р.. За станом на 02.04.20 р. відповідач відзиву на позовну заяву до суду не подав. Суд, дослідивши докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до повного задоволення. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивач не надала суду доказів укладення шлюбу з відповідачем, яким є, зокрема, копія свідоцтва про укладення шлюбу (свідоцтва про одруження, свідоцтва про шлюб), однак з копії паспорта позивача серії [NUMBER] слідує, що у ньому є штамп про реєстрацію 06.08.14 р. шлюбу позивача із [PERSON] , 93 р . н.. Тому суд вважає встановленим, що сторони перебувають у шлюбі з 06.08.14 р.. Застосувати ж щодо наданої позивачем копії рішення Ковельського міськрайсуду Волинської області від 09.01.20 р. положення ч. 4 ст. 82 ЦПК України суд не має підстав, так як це рішення не набрало законної сили на дату звернення позивача з розглядуваним позовом до суду. Згідно з копією свідоцтва про народження спільної неповнолітньої дитини сторін - сина [PERSON] , останній є [INFO] , батьками його є сторони у справі. Відповідно до копії паспорта позивача, копії довідки № 02 від 21.01.20 р., виданої КЕВ м. В. - Волинського Волинської області, позивач проживає у [ADDRESS] з 12.12.06 р. по даний час спільно з неповнолітньою дитиною сторін, яка, однак, за цією адресою зареєстрованою не значиться. Таким чином доказів того, що спільна неповнолітня дитина сторін проживає на даний час спільно з позивачем, остання суду не надала, однак, суд враховує вік дитини та те, що відповідач за станом на 02.04.20 р. не заперечив про існування такої обставини засобом подання відзиву на позовну заяву тощо, та приходить до висновку, що позивачеві належить право вимоги за розглядуваним позовом. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.89 р., що ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.91 р. та набула чинності для України 27.09.91 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За приписами ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. У відповідності із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Оскільки сторони добровільно не домовились про утримання дитини, про що свідчить поданий до суду позов, тому кошти на її утримання (аліменти) присуджує суд. Під час судового розгляду встановлено, що відповідач не проживає разом з дитиною сторін, належну матеріальну допомогу на її утримання не надає, отже, він зобов`язаний сплачувати аліменти на користь позивача, яка проживає разом з дитиною. Таким чином, позовні вимоги стосовно присудження на користь позивача аліментів є обґрунтованими та суд визнає їх підставними та такими, що підлягають до задоволення. Визначаючи розмір та порядок стягнення аліментів, суд виходить з такого. Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини можуть бути присуджені у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 - 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 - 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Як зазначено у ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності із ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач має на утриманні вказану вище спільну неповнолітню дитину сторін; відповідач добровільно коштів на утримання цієї дитини не надає, хоча має обов`язок по її утриманню до досягнення нею повноліття. Даних про те, що відповідач працює та має несталий доход, а також - про розмір такого доходу - позивачем суду не надано. З огляду на те, що відповідач є працездатного віку, має сталий доход, як про це стверджує позивач і що відповідач не заперечив засобом, зокрема, надання відзиву на позовну заяву тощо; дані про інших утриманців у розпорядженні суду відсутні, суд вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання спільної неповнолітньої дитини сторін у частці від свого заробітку (доходу). При цьому суд виходить з непорушності конституційного права неповнолітньої дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття; обов`язок батьків утримувати свою дитину не припиняється із припиненням шлюбу між батьками та спільного проживання з дитиною. За таких обставин суд вважає можливим позов задовольнити частково та визначити розмір аліментів на утримання дитини у запропонованій позивачем частці від свого заробітку (доходу), на підставі ст. 183 СК України, положеннями якої передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому суд враховує, що згідно із ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що встановлений Законом України «Про Державний бюджет на 2020 рік» для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1 779 гривень, з 1 липня - 1 859 гривень, з 1 грудня - 1 921 гривня; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2 218 гривень, з 1 липня - 2 318 гривень, з 1 грудня - 2 395 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивач за даною категорією справ звільнена від сплати судового збору за Законом, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 840 грн, 80 коп.. Позивачем подано суду також дані про понесені нею судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: на професійну правничу допомогу адвоката. Так позивачем надано копію договору про надання правової допомоги № 21/01/20 від 21.01.20 р. з копією додатка до нього № 1, копію акта приймання - передачі наданих послуг від 21.01.20 р., згідно з якими позивач прийняла від адвоката послугу по підготовці позовної заяви ціною 1 500 грн, попередніх розрахунок про що позивач подавала разом з позовною заявою. Також позивачем надано суду копію квитанції до прибуткового касового ордера № 3 від 21.01.20 р. на вказану вище суму. Вказані вище судові витрати також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача як належно підтверджені та не оспорені відповідачем (останній не подавав до суду заяву про їх зменшення)., На підставі наведеного,

Outcome: approved