Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] 03 грудня 2018 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з нього аліментів на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 (одна тисяча пятсот) грн щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач є батьком дитини [PERSON], шлюб між ними розірвано. З часу розірвання шлюбу проживають окремо, син знаходиться на її утриманні. На даний час син проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач участі у вихованні сина не бере, його життям не цікавиться, не підтримує з ним жодних відносин, матеріальної допомоги не надає, тобто ухиляється від покладеного на нього обовязку утримувати свою дитину. Ухвалою судді від 06 грудня 2018 року по даній справі відкрито спрощене провадження з повідомленням сторін та відповідачу надано строк, що не перевищує 15 днів з дня отримання копії вказаної ухвали, для подання відзиву на позов. Позивач в судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач відзив на позов на надав, в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про день слухання справи в суді, причини його неявки суду не відомі, а тому у відповідності до\~ст.281 ЦПК України, слід ухвалити заочне рішення по справі. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи, дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення за правилами спрощеного позовного провадження, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст.\~247,179 ЦПК України, виходячи з наступного: Сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 15 березня 2010 року, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-ИД №031517 від 16 березня 2010 року, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Підволочиського районного управління юстиції Тернопільської області. Під час перебування у шлюбі в сторін народився син [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії І-ИД № 245456 від 16 листопада 2016 року, видане повторно Підволочиським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. У відповідності до довідки, виданої виконкомом Підволочиської селищної ради 20 листопада 2018 року №4062 гр. [PERSON] проживає разом із сином [PERSON] в смт. Підволочиськ по вул. Чорновола, буд. 10, Підволочиського району Тернопільської області. Згідно податкової звітності, виданої Підволочиським відділенням Кременецької ОДПІ Головного управління ДФС у Тернопільській області від 15.01.2018 року, [PERSON] за листопад, грудень 2017 року отримала 3200 грн доходу. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 Сімейного Кодексу України (далі СК України) батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною другою ст. 181 СК України передбачено, що за домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений\~ рішенням суду, змінюється за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого\~та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого та рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Так, визначаючи розмір аліментів, суд виходить із вимог ст.ст. 181-183 СК України, згідно яких, розмір аліментів може визначатися у частці від заробітку (доходу), котра не може бути меншою ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років, відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» з 01 січня становить 2027 гривень. Крім того, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вона б мала тоді, коли утримувалася обома батьками. Судом не встановлено, що відповідач за своїм станом здоровя чи матеріальним становищем не може виконувати своїх обовязків з утримання неповнолітнього сина. Враховуючи, що обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, розмір витрат на утримання дитини, потреби у розвитку та навчанні, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити, стягувати з відповідача щомісячно аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі, у розмірі 1500 (одна тисяча пятсот) гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і продовжувати до досягнення дитиною повноліття, що відповідатиме інтересам дитини і не порушуватиме права кожної із сторін. Крім того, в силу ч.1\~ст.141 ЦПК України,\~ з відповідача в дохід держави слід стягнути 768,40 (сімсот шістдесят вісім гривень, сорок копійок) судового збору.

Outcome: approved