Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

Позивач [PERSON] в травні 2018 р. звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON], посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на шлюб та сімейне життя. Тривалий час вони не підтримують сімейні стосунки, не ведуть сумісне господарство, а з березня 2018 р. проживають окремо один від одного. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Подальше спільне життя та збереження шлюбу позивач вважає неможливим, таким, що суперечить її інтересам. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.07.2018 р., справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, - передано за підсудністю на розгляд до Солом'янського районного суду м. Києва. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 10.08.2018 р., у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Позивач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. 20.09.2018 р. до суду від позивача [PERSON] надійшла заява, відповідно до якої позивач підтримує позовні вимоги про розірвання шлюбу в повному обсязі, просить позов задовольнити, строк на примирення не надавати, а судове засідання просить провести без її участі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, зазначив, що погоджується на розірвання шлюбу, примирення вважає не можливим, про що надав відповідну заяву. У відповідності до положень ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання відповідачем позову. Суд, заслухавши пояснення відповідача, врахувавши заяву позивача про розгляд справи без її участі, дослідивши матеріали справи‚ вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 11 травня 2016 р. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Сторони тривалий час не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбні стосунки. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад в сім»ї має не тимчасовий характер, а подальше спільне проживання в шлюбі стало неможливим, оскільки взаєморозуміння між сторонами втрачено, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. При таких обставинах шлюб підлягає розірванню. З урахуванням наведеного‚ на підставі ст.ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved