Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] 27 січня 20014 року звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дрогобицький завод автомобільних кранів» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, компенсації за невикористану відпустку та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що позивач працював в Публічному акціонерному товаристві «Дрогобицький завод автомобільних кранів» з 1 лютого 2009 по 31 грудня 2013 року. Звільнений з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін. На день звільнення з роботи відповідачем нарахована але не виплачена йому заробітна плата за період часу з 1 жовтня по 31 грудня 2013 року, яка за нарахуваннями складає в загальному 27 408.26 грн. Також при звільненні Позивачу не виплачено компенсацію за невикористані відпустки за 58 днів, що становить 13 592 гривні 30 копійок. Відмову виплатити Позивачу усі кошти, які слід було виплатити на день звільнення з роботи, Відповідач обґрунтував відсутністю грошових коштів. Просив стягнути з Відповідача Публічного акціонерного товариства «Дрогобицький завод автомобільних кранів» в примусовому порядку в його користь нараховану але не виплачену заробітну плату у сумі 27 408.26 грн., в тому числі - 13 592 гривні 30 копійок компенсації за невикористані щорічні відпустки, - 3875. 25 грн. - компенсації за затримку видачі розрахункових коштів та 10 000.00 - компенсації за завдану моральну шкоду. Двічі подавав заяви в порядку ч.2 ст. 31 ЦПК України, за якими збільшував розмір позовних вимог. Поданій заяві від 13 лютого 2014 року уточнив позовні вимоги у частині стягнення середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку при звільненні, щодо стягнення витрата на відрядження, а також збільшив розмір моральної шкоди які підтримав в судовому засіданні 26 лютого 2014 року і просив стягнути з відповідача нараховану але не виплачену заробітну плату у сумі 27 408.26 грн., 12 698 грн. 40 коп., - компенсації за затримку видачі розрахункових коштів, 618 грн. 84 коп. - заборгованості по відрядженнях та 15 000.00 - компенсації за завдану моральну шкоду. Представник відповідача в судове засіданні позовом визнав частково, не заперечуючи щодо стягнення з відповідача нараховану але не виплачену заробітну плату у сумі 27 408.26 грн., 12 698 грн. 40 коп., - компенсації за затримку видачі розрахункових коштів, 618 грн. 84 коп. - заборгованості по відрядженнях. Відносно моральної шкоди, яка з урахуванням збільшення даної позовної вимоги заявлена в сумі 15 000.00 представник відповідача визнав її частково, в сумі 10 000. 00 грн., мотивуючи складністю фінансової ситуації на підприємстві і на тій основі неможливістю вчасно провести розрахунок з позивачем. Заслухавши думку осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач працював в Публічному акціонерному товаристві «Дрогобицький завод автомобільних кранів» з 1 лютого 2009 по 31 грудня 2013 року. Звільнений з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін. На день звільнення з роботи Відповідачем нарахована але не виплачена Позивачу заробітна плата за період часу з 1 жовтня по 31 грудня 2013 року. При звільненні розрахунок з позивачем у встановлені ст. 116 КЗпП строки України відповідачем проведено не було. Відповідно до наданої довідки Публічним акціонерним товариством «Дрогобицький завод автомобільних кранів» року нараховано до виплати з урахуванням утриманих податків заробітна плата в розмірі 27 408.26 грн. За правилами ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плати виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Так, відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться у день його звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені ні пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимог про розрахунки. Отже, стягненню з Публічного акціонерного товариства «Дрогобицький завод автомобільних кранів» користь [PERSON] підлягає невиплачена заробітна плата на момент його звільнення у сумі 27 408,26 грн. Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Так, непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. Відповідно до вимог п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Враховуючи викладене, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні згідно ст. ст. 116, 117 КЗпП України має розраховуватися судом з дня звільнення позивача, тобто з 01 січня 2014 року по день ухвалення рішення 26 лютого 2014 року. Середня заробітна плата повинна визначатись на підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Відповідно до вказаного Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. При цьому, в розрахунок середньої заробітної плати компенсація за невикористану відпустку не включається. Таким чином, згідно довідки про нарахування заробітної плати за останні 2-а місяці роботи заробітна плата Позивача в листопаді та грудні місяцях 2013 р. складала в сукупності 14 000. 00 грн. без нарахувань податків та обов'язкових платежів, якими обкладається заробітна плата. При цьому фонд робочого часу склав відповідно 21 та 22 робочих дні. Таким чином середньоденна заробітна у вказаний період часу становить 325,60 грн. Оскільки відповідачем не здійснено розрахунку з позивачем при звільненні вимоги щодо стягнення середнього заробітку підлягають задоволенню в частині стягнення коштів у сумі 12 698 грн. 40 коп., виходячи з розрахунку: 14000.00:43=325,60 грн. (середньоденна заробітна плата). Отже, виходячи з того якщо середньоденна заробітна плата складає 325,60 грн. грн. х 39 робочих днів (затримання проведення розрахунку) = 12 698 грн. 40 коп. Враховуючи викладене з Публічного акціонерного товариства «Дрогобицький завод автомобільних кранів» на користь [PERSON] підлягає стягненню 12 698 грн. 40 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, обрахованого за період з 01 січня 2014 року по день ухвалення рішення 26 лютого 2014 року. Одночасно суд приходить до висновку, що також підлягає задоволенню позов в частині стягнення з відповідача компенсації на відрядження 618 грн. 84 коп., проти чого не заперечував і представник відповідача. Крім того, позивач просив суд стягнути компенсацію моральної шкоди, завданої йому затриманням виплати заробітної плати, яка на його погляд полягає в душевних стражданнях через ігнорування відповідачем його законних прав на належну оплату праці і своєчасність розрахунку при звільненні з роботи. Так як ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником завданої моральної шкоди при порушенні Законних прав, він з урахування поданої заяви про збільшення розміру позовних вимог просить стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у сумі 15 000.00 гривень. Вважає, що викладені у позові обставини доводять факт завдання позивачу моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, які є необхідними ознаками моральної шкоди. Позивач вважає, що надав докази того, що невиплата йому заборгованості по заробітній платі у розмірі 27 408.26 грн. завдала йому моральну шкоду на суму 15 000 грн. Представник відповідача вважає, що дана позовна вимога підлягає частковому задоволенню, оскільки уточнена позивачем сума 15 000,00 грн., є не спів розмірна сумі заборгованості. Також він просить взяти до уваги складний фінансовий стан, в якому перебуває на даний час підприємство. Вважає, що ця сума не повинна перевищувати 10 000,00 грн. За ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. З урахуванням часу затримки виплати, яка склала на даний час майже два місяці, наступних моральних страждань позивача через неотримання належної йому суми заробітку як джерела до існування і забезпечення власних потреб життєдіяльності а також лікування, суд постановляє про обґрунтованість вимог позивача про заподіяння моральної шкоди за спричинення моральних страждань від позбавлення права розпорядження належними грошовими коштами зарплатні і визначає розміром відшкодування 10 000,00 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 507 грн. 25 коп.

Outcome: approved