Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

Позивач, [PERSON] акціонерне товариство [PERSON] «ПриватБанк», 31 серпня 2016 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 20 858 грн. 98 коп. та судових витрат в сумі 1 378 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19 грудня 2012 року між банком та відповідачем був укладений договір б/н, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 1 800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,4 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов договору відповідач зобовязувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання та обслуговування кредиту та всі інші платежі. Внаслідок порушення відповідачем своїх зобовязань станом на 31 травня 2016 року утворилась заборгованість на загальну суму 20 858 грн. 98 коп., яка складається з кредиту в сумі 2133 грн., процентів 14 256 грн. 50 коп., пені 3 000 грн. і штрафів: 500 грн. фіксована частина і процентна складова в сумі 969 грн. 48 коп., що і просили стягнути з відповідача та понесені ними судові витрати в сумі 1 378 грн. Позивач [PERSON] акціонерне товариство [PERSON] «ПриватБанк» в судове засідання свого представника не направили, надали до суду заяву, в якій просили розглянути справу у їх відсутність, позов підтримали та просили задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за адресою його місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, з заявою про відкладення розгляду справи до суду не звертався, про причини неявки не повідомив. Суд, дослідивши надані матеріали справи і оцінюючи все в сукупності вважає, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах встановлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин. Судом встановлено, що 19 грудня 2012 року сторони: [PERSON] акціонерне товариство [PERSON] «ПриватБанк» і [PERSON] уклали договір б/н, згідно умов якого позивач зобовязувався надати відповідачу кредит в сумі 1 800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, а відповідач зобовязувався повернути кредит в порядку і на умовах передбачених договором та сплачувати проценти за користування кредитом за ставкою 36 % річних та погодився з тим, що підписана ним анкета-заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг. Позивач надав відповідачу кошти в сумі 1800 грн., виконавши таким чином свої зобовязання в повному обсязі. Відповідач [PERSON] зобовязання за кредитним договором не виконував, не сплачував кредит, відсотки, комісію та інші платежі. Відповідно до розрахунку наданого позивачем, який судом перевірений та визнаний правильним станом на 31 травня 2016 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 20 858 грн. 98 коп., а саме: кредит в сумі 2 133 грн., проценти 14 256 грн. 50 коп., пеня 3 000 грн., штраф (фіксована частина) 500 грн. та штраф (процентна складова) 969 грн. 48 коп., що підтверджується наданим позивачем розрахунком. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (частина перша статті 626 ЦК України). Визначення поняття зобовязання міститься у частині першій статті 509 ЦК України, згідно з якою зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). З урахуванням встановлених обставин суд приходить до висновку про правомірність предявлення позовних вимог банку про стягнення з відповідача заборгованості по кредиту в сумі 2 133 грн., процентах 14 256 грн. 50 коп., пені 3 000 грн. Щодо позовних вимог в частині стягнення штрафів 500 грн. (фіксована частина) та 969 грн. 48 коп. (процентна складова), то вони не підлягають задоволенню і суд прийшов до такої думки враховуючи наступне. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до правової позиції висловленої в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року по справі № 6-2003цс15 штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Оскільки позов задоволено частково, то в відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 280 грн. 92 коп.

Outcome: partial