Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

Позивач [PERSON] в інтересах якої діє представник - адвокат Линник С.В. звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, посилаючись на наступне. Позивач [PERSON] є бабусею [PERSON] , [INFO] . Її донька, [PERSON] , була військовослужбовцем Збройних Сил України, приймала безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони. 19 грудня 2020 року, перебуваючи на військовій службі в зоні ООС донька загинула. Після смерті доньки позивач разом з онуком, з лютого 2020 року і по даний момент, постійно проживають без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . З моменту смерті доньки позивач опікується онуком, фактично виховує дитину та забезпечує її матеріально. Відповідач не лише не сплачує аліменти на утримання дитини, а фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини приблизно з кінця 2014 року. З цього часу він взагалі не підтримує будь-якого зв`язку із дитиною, ні спілкується з сином ні в форматі особистих зустрічей та спільного проведення часу, ні в телефонному режимі або за допомогою Інтернет мережі. Також позивач вказала, що в 2015 році її донька розірвала шлюб з відповідачем. Після розірвання шлюбу, вони, позивач разом з донькою, спільно займались вихованням, духовним та фізичним розвитком дитини, слідкували за станом його здоров`я, здійснювали належне матеріальне забезпечення, з метою створення для дитини достатнього рівня життя (придбання продуктів харчування, одягу, засобів особистої гігієни, створення комфортних житлових умов проживання та ін.), а після смерті доньки, все це здійснюється самостійно позивачем. Таким чином, на думку позивача, є очевидним, що відповідач вже тривалий час не приймає жодної участі в вихованні та матеріальному забезпечені своєї малолітньої дитини, не цікавиться станом здоров`я, її духовним та фізичним розвитком і проявляє повну байдужість до власного сина. Відповідач повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. На підставі викладеного, просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач та іі представник в судове засідання не з`явилися, надавши заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують. Відповідач у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти задоволення позовних вимог, щодо позбавлення батьківських прав не заперечує. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав, зустрічні позови до суду не пред`являв. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, просив суд розглядати справу за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 164 СК України, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість. З копії рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 вересня 2015 року встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] , в якому вони перебували з 2 листопада 2012 року, було розірвано, оскільки з листопада 2013 року сторони припинили підтримувати шлюбні відносини, їх спільне життя не склалося, у зв`язку з тим, що у них різні погляди на сімейне життя та відсутнє взаєморозуміння. Перебуваючи у зареєстрованому шлюбі у [PERSON] та [PERSON] народилася дитина - син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , видане 19 вересня 2013 року Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ровеньківського міського управління юстиції у Луганській області. В даному свідоцтві відповідач зазначений батьком дитини, [PERSON] - матір`ю. Відповідно до укладеного між полковником [PERSON] та [PERSON] контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу, який набрав чинності 2 жовтня 2020 року, донька позивача, [PERSON] , була військовослужбовцем Збройних Сил України. Відповідно до довідки № 143/2020/2207 від 17.06.2020 року вона, [PERSON] приймала безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російські Федерації в Донецькій та Луганській областях. 19 грудня 2020 року [PERSON] перебуваючи на військовій службі в зоні ООС загинула, що підтверджується копією витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження 12020050000000781 та копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . З пояснень позивача встановлено, що після початку воєнних дій на Сході України, позивач разом з донькою [PERSON] , родинні відносини підтверджуються копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] та витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № [NUMBER] , 00029180201 щодо зміни прізвища зі [PERSON] на [PERSON] , з прізвища [PERSON] на [PERSON] , та онуком [PERSON] , родинні відносини підтверджуються копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , вимушені буди покинути наше постійне місце проживання за адресою: [ADDRESS] та переїхати спочатку проживати до с.Краснопілка Гайсинського району Вінницької області, потім в м.Нововолинськ Волинської області, надалі в м.Сєвєродонецьк Луганської області, а з початку 2020 року - до м.Бердянська Запорізької області (довідки № 2306-5000264227/26803 від 05.02.2020 року, № 2306-5000264233/26804 від 05.02.2020 року, № 2306-5000264239/26805 від 05.02.2020 року про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб). З лютого 2020 року і по даний момент позивач проживає разом із онуком постійно без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією Акту про фактичне проживання особи (осіб) від 14.01.2021 року, складеного за підписами сусідів та завіреного головою ОСББ «Лідер-6» м.Бердянська Запорізької області. За час перебування дитини разом з матір`ю та бабусею йому, [PERSON] , було створено всі умови для навчання, що підтверджується довідкою № 01-06/501 від 28.12.2020 року щодо навчання [PERSON] в ліцеї № 7 м.Гайсин Вінницької області, виховання, що підтверджується характеристикою виданою класним керівником ліцею № 7 м.Гайсин Вінницької області, розвитку дитини, що підтверджується актом обстеження умов проживання, складеного за підписами співробітників служби у справах дітей Бердянської міської ради та психолого-педагогічною характеристикою [PERSON] за підписом класного керівника та директора ліцею № 7 м.Гайсин Вінницької області. Натомість відповідач по справі з моменту виїзду сина з постійного місця проживання за адресою: [ADDRESS] , свого місця проживання не змінив, проживає в [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з заяв про розгляд справи за його відсутності від 10 березня 2021 року, 15 січня 2021 року та копією виданого на його, [PERSON] , ім`я паспорту серії [NUMBER] . Відповідно до інформації наданої Ровеньківським МВ ДВС СМУМЮ (м.Харків) має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 71026,92 грн., що склалася з липня 2016 року по теперішній час, за виконавчим листом № 428/6283/15-ц від 13.102015 року, виданим Сєвєродонецьким міським судом Луганської області. Відповідач не піклуються про фізичний, психічний, моральний і духовний розвиток дитини, її навчанням, захопленнями, успіхами не цікавиться, що підтверджується психолого-педагогічною характеристикою [PERSON] за підписом класного керівника та директора ліцею № 7 м.Гайсин Вінницької області та поясненнями наданими 22 березня 2021 року [PERSON] в приміщенні служби у справах дітей Бердянської міської ради (арк.3 висновку органу опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] ). З висновку органу опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , затвердженого рішенням виконкому Бердянської міської ради № 154 від 13.04.2021 року встановлено, що орган опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради в інтересах малолітньої дитини - [PERSON] , вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього [PERSON] . Таким чином, з матеріалів цивільної справи вбачається, що батько не займається вихованням свого неповнолітнього сина [PERSON] , не піклуються про фізичний, психічний, моральний і духовний розвиток своєї дитини, не цікавиться його навчанням, захопленнями, успіхами, що негативно впливає на його, [PERSON] , фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, матеріальні потреби сина не задовольняє. Вирішуючи спір суд керується наступними нормами. Дитинство в Україні охороняється державою (частина третя статті 51 Конституції України). Пріоритетом у правовому регулюванні сімейних відносин є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (частина друга статті 1, частина третя статті 5 Сімейного Кодексу України. Ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини, Україна визнала, що дитині для повного і гармонійного розвитку особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові та розуміння. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як зауважив Європейський Суд з прав людини у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним ( п. п. 94-102. рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року ( заява № 10383/09). Оцінюючи докази у їх сукупності, суд засуджує поведінку та ставлення відповідача до власної дитини, сина [PERSON] , який ухиляється від виконання батьківських обов`язків стосовно нього, та вважає доведеним факт такого ухилення, а тому приходить до висновку про необхідність позбавити його, відповідача [PERSON] , батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Щодо позовних вимог позивача [PERSON] про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] суд прийшов до висновку щодо доцільності їх задоволення з наступних підстав. Відповідно до рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 вересня 2015 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] , у розмірі 1/4 частки всіх видів доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 13 липня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Однак відповідно до ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження щодо стягнення аліментів по вищезазначеному судовому рішенню закрито у зв`язку зі смертю стягувача. Згідно зі ст. 58 ЦК України, опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Відповідно до ст. 67 ЦК України, опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням, вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного, вчиняє правочини від імені та в інтересах підопічного. Крім того, опікун зобов`язаний дбати про збереження та використання майна підопічного в його інтересах. Опікун самостійно здійснює витрати, необхідні для задоволення потреб підопічного, за рахунок пенсії, аліментів, відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника, допомоги на підопічну дитину та інших соціальних виплат, призначених на підопічну дитину відповідно до законів України, доходів від майна підопічного тощо (ст. 72 ЦК України). Відповідно до ч.1 та ч. 4 ст. 249 СК України, опікун, піклувальник зобов`язаний виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, психічний, духовний розвиток, забезпечити одержання дитиною повної загальної середньої освіти. Цивільні права та обов`язки опікуна, піклувальника встановлюються Цивільним кодексом України. Отже, позивач, як законний представник малолітньої дитини має право на звернення до суду із позовом про стягнення із відповідача аліментів на утримання дитини. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 180 СК України наголошує, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст.166СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Зі статті 181 СК України слідує, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як роз`яснено в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Частиною 2 ст. 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, утому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерел походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 183 СК України зазначає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від15.05.2006 року за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - розмір алiментiв на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Що ж до максимального розміру алiментiв, який стягуються з боржника, то вiдповiдно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» - він не повинен перевищувати 50 % заробiтної плати цiєї особи, а у разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей 70%. Зі змісту вищенаведеного та аналізу зазначених статей слідує, що розмір аліментів у разі спору у всіх випадках встановлюється судом, при цьому статтею 182 СК України передбачений перелік найбільш вагомих обставин, які мають братися до уваги при визначенні розміру аліментів на дитину. А саме, зокрема, матеріальне становище дитини та загальний матеріальний стан того з батьків, з якого будуть стягуватися аліменти, свідченням чого є величина витрат на утримання себе та членів своєї родини. При винесенні рішення суд враховує наступні обставини: дитина перебуває під опікою позивача, відповідач не є пенсіонером чи інвалідом, знаходиться у працездатному віці, відомості про наявність інших осіб, які знаходяться на його утриманні та на яких він сплачує аліменти, не надав. Тому у сукупності наведених обставин, з урахуванням положень ст. 84 СК України, є підстава для стягнення аліментів. Суд, зважаючи на позовні вимоги, визначає розмір аліментів на утримання дитини в частці від доходу її батьків. При цьому суд роз`яснює, що спосіб стягнення аліментів, визначений судом, може бути змінений за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Суд звертає увагу сторін, що відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивач відповідно до ст.8 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, він підлягає стягненню на користь держави з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved