Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-13 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, якою просить: усунути перешкоди в користуванні та володінні належної йому квартири № 42, яка розташована за адресою: м. Харків, Мерефянське шосе, будинок № 24; визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою № 42, що розташована за адресою: м. Харків, Мерефянське шосе, будинок № 24; виселити без надання іншого жилого приміщення та зняти з реєстрації із квартири № 42, яка розташована за адресою: м. Харків, Мерефянське шосе, будинок № 24 [PERSON] та [PERSON]; вселити позивача у квартиру № 42, яка розташована за адресою: м. Харків, Мерефянське шосе, будинок № 24 ( уточнена позовна заява від 24.01.2017). В обґрунтування позову посилався на те, що [PERSON] згідно свідоцтва про право власності від 29.04.2016, виданого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій 29.04.2016 за № 630 та у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 29.04.2015 за №14388346, є власником квартири № 42, що розташована за адресою: м. Харків, Мерефянське шосе, будинок № 24. На теперішній час у квартирі проживають та зареєстровані колишня власниця квартири [PERSON] та її син [PERSON], які у добровільному порядку не виселилися та не знялись з реєстрації, що перешкоджає позивачу у повній мірі здійснювати свої права з володіння та користування власністю. Представник позивача, належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про день, час та місце судового засідання була повідомлена своєчасно та належним чином, через канцелярію суду звернулась із заявою про розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про день, час та місце судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином про причини неявки суду не повідомив. При цьому, 06.12.2016 надав заперечення проти позову, в яких просив відмовити в задоволенні позову. Правилами частини 1 статті 224 передбачена умова проведення заочного розгляду справи у разі неявки в судове засідання позивача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані не поважними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) встановив наступне. Квартира № 42, що розташована за адресою: м. Харків, Мерефянське шосе, будинок № 24 належить позивачу на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності від 29.04.2016, виданого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій 29.04.2016 за № 630 та у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 29.04.2015 за №14388346. У зазначеній квартирі зареєстровані та проживають відповідачі [PERSON] та [PERSON], які не є власниками квартири, не є членами його сімї, що підтверджується КП «Жилкомсервіс» від 19.01.2016. Так, права власника жилого будинку визначені\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей\~16,\~386,\~391 ЦК України. Відповідно до вимог ст.ст.\~10,\~60 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести шляхом надання належних і допустимих доказів ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Частиною 4\~статті 60 ЦПК України\~передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Приймаючи рішення по суті заявлених вимог, суд керується положеннями статті 41 Конституції України, якою закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що передбачено ст.ст. 316, 317, 319, 321 ,391 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Тобто позивач вправі самостійно вирішувати питання взяття на реєстрацію та зняття з реєстрації фізичних осіб у житловому приміщенні, користуватися житлом, яке належить на праві приватної власності. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. З постанови Верховного Суду України від 16.01.2012 року «Про усунення перешкод у користуванні власністю» вбачається, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На підставі ч.1ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно п. 33 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. «Про судову практику про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що відповідно до положень статей391,396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Крім того, в обґрунтування позову, позивачем зазначено, що відповідачі [PERSON]І та [PERSON] не є членом родини, заважають користуватись його правом власності. Таким чином. враховуючи, що позивач є власником спірної квартири, відповідачі не є членом його сімї, між ними відсутні будь-які домовленості щодо користування відповідачами квартирою, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Отже, зважаючи на\~відсутність підстав для проживання [PERSON] та [PERSON] у квартирі № 42 по Мерефянському шосе, будинок № 24 в місті Харкові,\~вони підлягає виселенню\~без надання іншого жилого приміщення. Даючи правову оцінку наданим доказам в обґрунтування вимог позивача, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved