Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

Позивач 22.12.2020 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначив, що у період з 01.03.2012 по 01.12.2020 надав відповідачу послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Боржник не належним чином виконував свої зобов`язання по оплаті наданих послуг, в зв`язку з чим Концерн «МТМ» змушений звернутися до суду. За позовом позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за послуги з централізованого опалення і гарячого водопостачання в сумі 53 177,33 грн. та судові витрати. Ухвалою від 23.12.2020 відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 13.01.2021 відповідач [PERSON] подав до канцелярії суду заяву, в якій відповідно до ч. 5 ст.279 ЦПК України просить суд розгляд справи проводити в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 14.01.2021 ухвалою суду справу призначено в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Відповідач вказав, що позовні вимоги не визнає, зокрема через те, що нарахування за гаряче водопостачання позивачем здійснювалися за нормою, не зважаючи на наявність у нього квартирного лічильника гарячої води. Відповідач надав суду паспорт водолічильника КВ-1,5 № 331186, відповідно до якого за результатами повірки 23.11.2020 Концерном «Міські теплові мережі» встановлено придатність даного засобу, та акт від 19.01.2021 прийняття на облік вказаного приладу. Щодо причин пропущення визначених ч. 3 ст. 83 КПК України строків подання доказів, зазначив, що акт прийняття на облік складений лише 19.01.2021, тобто після надання відзиву на позов, тому він не мав можливості надати вказані документи раніше. Зазначена відповідачем підстава пропуску на подання доказів є поважною, а тому вказаний процесуальний строк підлягає поновленню. 25.01.2021 у судовому засіданні оголошено перерву для можливості проведення сторонами контррозрахунків. 25.01.2021 представник позивача подав до суду додаткові пояснення, в яких вказав, що заявлена відповідачем позовна давність не може застосовуватись, оскільки періодичні платежі з березня 2012 по грудень 2020 вказують, що відповідач не тільки знав, але й визнав наявну заборгованість перед Концерну «МТМ». Крім того, представник позивача в судовому засіданні 26.01.2021 пояснив, що нарахування вартості послуг гарячого водопостачання здійснювалося за показаннями прибору обліку, а не за нормами, як вважає відповідач. я Відповідач не надав свого розрахунку, але зазначив, що позов визнає частково, лише в частині заборгованості за опалення, з урахуванням загальної позовної давності, а саме на суму 24 296,70 грн., що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України є правом позивача на будь-якій стадії судового процесу. В іншій частині просив відмовити у задоволенні позову. В порядку ч. 2 ст. 244 ЦПК України, оскільки під час ухвалення рішення виникла потреба з`ясувати обставини щодо фактичних правовідносин, що склалися між сторонами, суд, не приймаючи рішення, постановив ухвалу від 26.01.2021 про поновлення судового розгляду. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що позивач у період з 01.03.2012 по 01.12.2020 надав послуги відповідачу з централізованого опалення та гарячого водопостачання у приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води укладений 26.06.2011 року між Концерном «Міські теплові мережі» (надалі - Концерн «МТМ» та [PERSON] . Відповідно до п. 31 договору, договір укладається на 5 років, набирає чинності з моменту укладення; вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання або необхідність перегляду (а.с. 9-10). Докази розірвання договору у матеріалах справі відсутні, відтак він є чинним. Відповідно до довідки щодо заборгованості, відомостей по особовому рахунку [NUMBER] на ім`я [PERSON] заборгованість останнього перед Концерном «МТМ» за надані послуги централізованого опалення, постачання гарячої води складає 53 177,33 грн. Не знайшли свого підтвердження доводи відповідача щодо здійснення Концерном «МТМ» нарахувань за послуги гарячого водопостачання за нормами споживання, а не за показаннями квартирного засобу обліку. Зокрема відомості з особового рахунку свідчать про відсутність таких нарахувань за певні періоди: з травня по жовтень 2020 року; з травня по жовтень 2019 року та майже за весь період з березня 2012 по листопада 2018 року (крім грудня 2012 та березня 2014), що не мало би місце у разі нарахувань за нормами споживання. Відтак судом встановлено, що позивач надав [PERSON] послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Відповідно до п.2.1 Статуту концерну «Міські теплові мережі», затвердженого розпорядженням Запорізького міського голови № 99р від 08.04.2013 року, основною метою діяльності Концерну «МТМ» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну. Згідно з п. 1 Правил про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, з наступними змінами та доповненнями (надалі - Правила), ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець) і фізичною та юридичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відносяться до комунальних послуг. Статтею 19-1 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що оплата споживачем теплової енергії шляхом перерахування коштів на рахунок із спеціальним режимом використання є обов`язковою умовою договору на постачання теплової енергії, укладеного між теплопостачальною організацією та споживачем теплової енергії. Відповідно до ст.ст. 67, 68 ЖК України наймачі (власники) квартир зобов`язані щомісяця своєчасно вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. Пунктом 18 Правил встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом (ч. 1 ст. 525 ЦК України). Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Отже, суд дійшов висновку, що відповідач, як особа, з якою позивач уклав письмовий договір, повинна нести обов`язок із сплати за комунальні послуги, надані Концерном «Міські теплові мережі». Відповідачем було заявлено клопотання про застосування позовної давності, оскільки Концерн «Міські теплові мережі» просить стягнути заборгованість, яка перевищує суму за три роки. Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Відповідно до положень статей 256, 257 ЦК України позовна давність -- це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 663/2070/15-ц). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 09.11.2016 у справі № 6-2170цс16 та враховано у постанові Верховного Суду України від 23.12.2020 у справі № 127/23910/14-ц. Як зазначалося вище, відповідно до п. 18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Пункт 9 Договору також передбачає, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Згідно з наданими позивачем відомостями по особистому рахунку [NUMBER] , відповідач у жовтні 2019 року здійснив оплату за центральне гаряче водопостачання та за центральне опалення у лютому 2019 року, але оскільки суду не надано даних, які б підтверджували, що ці платежі здійснені на погашення (визнання) існуючої заборгованості, а не сплату зобов`язання, яке виникає щомісячно за споживання гарячої води або теплопостачання в опалювальний період, суд не має підстав вважати, що відбулося переривання перебігу позовної давності щодо загальної суми заборгованості. Отже, враховуючи, що доказів переривання строків позовної давності суду надано не було, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за період з 01.03.2012 по 30.11.2017 року виходять за межі трирічного строку позовної давності, а тому в цій частині позивачеві слід відмовити. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, враховуючи, що [PERSON] визнав існування заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з грудня 2017 року по листопад 2020 року на суму 24 296,70 грн., суд приходить до переконання, що позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» підлягають частковому задоволенню, а саме підлягаю стягненню з [PERSON] заборгованість за послуги опалення та центрального постачання гарячої води з грудня 2017 року по листопад 2020 року (останній місяць, у якому здійснено нарахування вартості послуг до подачі позову) у розмірі 38 447,71 грн. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача суму судового збору пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial