Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

Позивач 18.01.2018 звернувся до Криворізького районного суду з указаним позовом та 08.02.2018 уточнюючи позовні вимоги, просив суд визнати [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: домоволодінням № 44 по вул. Садова в. с. Веселе Криворізького району Дніпропетровської області. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що йому на праві особистої приватної власності належить житловий будинок за вищевказаною адресою. Відповідач є онукою позивача та з 01.07.2014 була з його дозволу зареєстрована за вищевказаною адресою, проте з дня реєстрації і по теперішній час у будинку не мешкає, а проживає за іншою адресою: в квартирі № 5 будинку № 15, що по вул. Шкільна, в с. Веселе Криворізького району Дніпропетровської області, комунальні рахунки не сплачує, особистих речей за місцем реєстрації не має. Відповідач не повідомляв йому про причину своєї відсутності у вказаному житловому приміщенні, хоча він не перешкоджав у доступі до вказаного житла. Між ними не було встановлено іншого порядку втрати права на користування житлом, ніж порядок, встановлений законом. Будучи зареєстрованою за вищевказаною адресою, відповідач перешкоджає позивачу користуватися власним майном на свій розсуд, тому він вимушений звернутися до суду за захистом свого права. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з мотивів наведених у позові та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.18,30,31). Представник третьої особи Веселівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області в судове засідання також не з'явився, до початку розгляду справи, через канцелярію суду, надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника, проти задоволення позовних вимог не заперечував (а.с.33). Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивачу [PERSON] на праві приватної власності, що виникло на підставі договору дарування будинку від 19.03.1992, посвідченого секретарем виконкому Веселівської сільської ради народних депутатів Криворізького району Дніпропетровської області [PERSON], який зареєстровано в Криворізькому міському бюро технічної інвентаризації 24.03.1992, про що внесено запис до реєстраційної книги № 17, сторінка 245, запис 639 (а.с.10), належить будинок, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Веселе, вул. Садова, 44. Як зазначав позивач у судовому засіданні та підтверджено свідком [PERSON], відповідач є онукою позивача. Згідно з довідкою Веселівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 11.01.2018 № 27 (а.с.8), за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Веселе, вул. Садова, 44, дійсно зареєстрована [PERSON], але за вказаною адресою з 01.07.2014, фактично з дня реєстрації, по теперішній час, не проживає, що також підтверджується актом, посвідченого секретарем Веселівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області [PERSON] від 15.01.2018 (а.с.9) та показаннями свідка [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири). Відповідно до ч. 4 ст. 156 та ч. 2 ст. 64 ЖК України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. [PERSON] є онукою [PERSON], а отже, відповідно до положень ЖК України, є членом його сім'ї. Таким чином, суд вважає, що, відповідно до вимог ЖК України, у [PERSON] виникло і на час розгляду справи існує право на користування житловим приміщенням нарівні з власником. Однак відповідач не проживає та не зявляється за місцем своєї реєстрації вже понад один рік та добровільно не бажає відмінити реєстрацію. Згідно з ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей. Член сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним в будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при\~їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Судом не встановлено наявності між сторонами угод про порядок користування житловим приміщенням. Також не існує будь-яких домовленостей з відповідачем щодо збереження за нею житлової площі на час її не проживання в будинку позивача. Позивач вимушений самостійно сплачувати комунальні платежі, що негативно впливає на його матеріальний стан, та не дозволяє розпоряджатися нерухомим майном на власний розсуд, а також значно обмежує його законні права на користування та розпорядження власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач своїми діями порушує законні права та інтереси позивача, оскільки перешкоджає користуватися, шляхом нездійснення відміни своєї реєстрації, належним останньому на праві власності майном у вигляді домоволодіння, розташованого за адресою: Дніпропетровська області, Криворізький район, с. Веселе, вул. Садова, 44. Статтею 391 ЦПК України передбачено, що позивач як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном. Відповідно до ч. 3 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Зважаючи на те, що відповідач з 2014 року не проживає в домоволодінні позивача за вищевказаною адресою, не користується ним, не утримує його в належному стані, не сплачує комунальну плату, з урахуванням того, що окремих домовленостей між позивачем, як власником житла і відповідачем стосовно спеціального порядку збереження за останньою права на користування житлом не було, доказів протилежного відповідачем суду не надано, тому суд вважає за необхідне визнати відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Вимоги позивача про зняття з реєстрації відповідача є передчасними та не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-IV, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 133, ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд присуджує з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору (а.с.1,16).

Outcome: partial