Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

Позивач 12.08.19 р. звернулась до суду з вказаним вище позовом, обгрунтувавши його тим, що сторони перебувають у шлюбі з 26.02.15 р.. За час шлюбу у сторін народилась спільна дитина - син [PERSON] , [INFO] .. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що спільна неповнолітня дитина сторін проживає спільно з нею. Відповідач не бажає добровільно утримувати спільну неповнолітню дитину сторін, хоча має можливість заробляти. Про наявність у відповідача доходу та інших утриманців їй не відомо. Просить позов задовольнити та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання вище зазначеної неповнолітньої дитини сторін у твердій грошовій сумі у розмірі по 1 500 грн до досягнення дитиною повноліття. Провадження у справі відкрито за ухвалою суду від 04.09.19 р.. Копію вказаної вище ухвали суду з копією позовної заяви та доданих до неї документів відповідач отримав під розпис 03.09.19 р.. За станом на 27.09.19 р. відповідач не подав до суду відзив на позовну заяву. Суд, дослідивши докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення. Як стверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого 26.02.15 р., сторони уклали між собою шлюб 26.02.15 р., актовий запис № 93. Відповідно до копії свідоцтва про народження дитини сторін, вище зазначена дитина на даний час є неповнолітньою, є [INFO] , народжена за час шлюбу сторін. Як зазначено у ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Хоча позивач не надала суду доказів того, що спільна неповнолітня дитина сторін проживає з нею, але суд враховує малолітство дитини та те, що відповідач не заперечив проти такої обставини засобом подання відзиву на позовну заяву тощо. У відповідності із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини можуть бути присуджені у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Як зазначено у ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності із ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач має на утриманні вказану вище неповнолітню дитину сторін як спільну; відповідач добровільно коштів на утримання дитини сторін не надає. Даних про те, що відповідач працює та має сталий доход, чи нерухоме чи інше майно, що може свідчити про наявність у нього того чи іншого виду доходу, позивачем суду не надано. З огляду на те, що відповідач є працездатного віку, суд вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини сторін у твердій грошовій сумі, однак, у розмірі, що є меншим від того, про який просить позивач. Слід визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі з врахуванням розміру прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, встановленого законодавчо. Тому позов слід задовольнити частково. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, суд вважає, що судовий збір у повному обсязі слід стягнути з відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: partial