Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

Позивач [PERSON] 13.12.2017 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики і свої позовні вимоги мотивує тим, що 13.07.2007 року між ним позивачем та відповідачем [PERSON] укладений договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу у власність гроші в сумі 19000 доларів США, що підтверджується розпискою відповідача від 30.05.2014року, а відповідач зобов`язався повернути суму позики на умовах, визначених розпискою. Гроші, передані відповідачу, позивач одержав від АКБ «Укрсоцбанк», уклавши з останнім кредитний договір №750/4-4781 від 30.07.2007 року. Відповідно до умов розписки, повертати позичені гроші відповідач зобов`язався в сумах та розмірах, які відповідають умовам зазначеного кредитного договору, проте відповідач не зазначав строки виконання свого боргу. В супереч договору позики, відповідач не виконав жодних умов договору, проте постійно обіцяв повернути борг. Заочним рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми від 20.03.2014 року у справі №592/1298/14-ц позовна заява Публічного акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК» до [PERSON] (позивача у даній справі) про стягнення заборгованості задоволена: стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК» суму заборгованості за договором №750/4-4781 від 30.07.2007 року станом на 06.12.2013 року в розмірі 259794 (двісті п`ятдесят дев`ять тисяч сімсот дев`яносто чотири) грн. 21 (двадцять одна) коп.; Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК» в рахунок повернення судового збору розмірі 2597 грн. 95 коп.. 30.05.2014 року відповідач в черговий раз підтвердив свій борг, склавши власноручну розписку. 27.11.2017 року позивач направив відповідачу в порядку ст. 530 ЦК України вимогу про повернення суми боргу 19000 доларів США, яка була проігнорована відповідачем. Станом на 27.11.2017 року борг відповідача без будь-яких нарахувань становить 19000 доларів США, що еквівалентно 511290,00 грн. виходячи із офіційного курсу НБУ гривні до долара США 2691.3646 грн. за 100 доларів США, а також розрахунку: 19000 х 26,91 = 511 290,00 грн.. В судовому засіданні позивач [PERSON] , його представник адвокат Нестеренко М.В. позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задоволити повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Одночасно також був повідомлений через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Борсук С.В. в судовому засіданні позов не визнав повністю, просив суд відмовити у позові, подав суду відзив на позов в якому зазначив, що 30.05.2014 року в час коли відповідач перебував на стаціонарі у комунальному закладі «Сумська обласна клінічна лікарня» на лікуванні в ЧЛВ СОКБ з 25.05.2014 року по 05.06.2014 року з двостороннім переломом нижньої щелепи, до нього в лікарню завітав позивач з невідомим йому чоловіком та повідомив, що потрібно написати розписку-зобов`язання, копію якої надано до позовної заяви. Потім відповідачу стало відомо, що цією особою був [PERSON] . В розписці також вказано, що вона складена в присутності [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , але розписка була складена в присутності лише позивача та [PERSON] , дані про [PERSON] відповідачем не зазначалися в розписці та йому не відомо хто здійснив цей запис. Факт перебування відповідача в період з 25.05.2014 року по 05.06.2014 року на стаціонарному лікуванні, підтверджується випискою хворого №9092, копія якої надається. Дана розписка має дефекти волі і здійснена за таких обставин, коли відповідач змушений був вчинити правочин на невигідних для себе умовах. Позивач, усвідомлюючи, що відповідач перебуває на лікуванні, та скориставшись тяжкими обставинами відповідача, сказав йому написати розписку на вкрай невигідних умовах, так як за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №750/4-4781, укладеного 13.07.2007року між Аціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», на даний час Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та позивачем вже виступала мати відповідача, [PERSON] , уклавши іпотечний договір від 13.07.2007 року, за яким [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно: однокімнатну квартиру, загальною площею 35,26 кв.м., житловою площею 16,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Також, 26.04.2018 року рішенням Зарічного районного суду міста Суми у справі №591/3714/17 задоволені позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки на вказану квартиру в рахунок погашення заборгованості за Договором про надання кредитної лінії №750/4-4781 від 13.07.2007 року, яка станом на 02.03.2017 року становить - 37 988, 28 доларів США. Отже, взявши до уваги вищезазначене, позивач бажає отримати від відповідача кошти, які позивачем були отримані від Банку за кредитним договором, заборгованість за яким стягується ПАТ «Укрсобанк» за рахунок іпотечного майна матері відповідача, за розпискою - правочином, який вчинено відповідачем під впливом тяжкої для ньго обставини і на вкрай на невигідних умовах, при цьому позивач не надав доказів про повернення Банку кредитних коштів в розмірі 19000 доларів США, щоб давало йому право на звернення до відповідача з вимогою про повернення йому коштів, сплачених за кредитним договором. Відповідач вважає позов безпідставним і просить суд в позові відмовити. Ухвалою Зарічного районного суду міста Суми від 21 грудня 2017 року у даній справі відкрите загальне позовне провадження і призначена дата підготовчого судового засідання 02 березня 2018року. Ухвалою Зарічного районного суду міста Суми від 02.03.2018 року у даній справі закрите підготовче провадження і справа призначена до розгляду по суті. Справа перебувала в провадженні судді Бурда Б.В.. 05.09.2018 року справу передано в провадження судді Клименко А.Я.. Суд, вислухавши позивача та його представника, а представника відповідача, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи зі наступного: 30.05.2014 року [PERSON] була складена розписка-зобов`язання, зміст якої зводиться до того, що на початку липня 2007 року звернувся до [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з проханням оформити на себе кредит у банківській установі м. Суми на отримання готівкових грошових коштів в сумі 19000,00 (дев`ятнадцять тисяч) доларів США, з подальшою передачею вказаної суми на користь [PERSON] .. [PERSON] уклав з АКБ «Укрсоцбанк» договір №750/4-4781 від 13.07.2007 року на отримання 19000,00 доларів США. Одночасно майновим поручителем виступила мати відповідача [PERSON] - [PERSON] . Розпискою відповідач [PERSON] підтвердив, що він дійсно отримав від позивача [PERSON] суму грошових коштів в розмірі 19000 доларів США готівкою 13.07.2007 року. Зміст наданої суду позивачем розписки-зобов`язання не суперечить наведеним обставинам. Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами складися відносини позики, які врегульовані параграфом 1 Глави 71 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 1046 ЦК України 1. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України 1. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. 2. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позивач [PERSON] надав суду оригінал розписки-зобов`язання від 30.05.2014 року, яка була досліджена в судовому засіданні та долучена до матеріалів даної цивільної справи. У своїй Постанові від 13.12.2017 року у справі №309/3458/14-ц Верховний суд України зазначив, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Таким чином, суд доходить висновку про 13.07.2007 року відповідач [PERSON] дійсно отримав від позивача [PERSON] позику в сумі 19000,00 доларів США. У своєму відзиві на позовну заяву представник відповідача адвокат Борсук С.В. підтвердив факт складання 30.05.2014 року відповідачем [PERSON] розписки-зобов`язання, копію якої надано до позовної заяви. Судом оглянуті розписки-зобов`язання, наданої до позовної заяви з наданим суду позивачем оригіналом розписки-зобов`язання. Посилання представника відповідача Борсук С.В. у відзиві про те, що дана розписка має дефекти волі і здійснена за таких обставин, коли відповідач був змушений вчинити правочин на невигідних для себе умовах, суд сприймає, як посилання саме на розписку-зобов`язання, яка подана суду в копії разом із позовною заявою, а також в оригіналі. Оцінюючи заперечення представника відповідача у поданому суду відзиві про те, що дана розписка-зобов`язання складена відповідачем під впливом тяжкої обставини, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 233 ЦК України 1. Правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. 2. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв`язку з вчиненням цього правочину. При застосуванні ст. 233 ЦК України, суд враховує правові позиції, які містяться у постановах Верховного суду України, від 03.06.2015 року у справі № 6-232цс15, від 19.03.2014 року у справі № 6-2цс14, а також у справі №6-551цс16 від 06.04.2016 року і зводяться до наступного: Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За змістом частини першої статті 233 ЦК України тяжкими обставинами в розумінні цієї норми можуть бути, зокрема, тяжка хвороба особи, загроза втратити житла тощо. Правочин, який вчинено особою від впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризується тим, що особа його вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини; такий правочин може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Необхідним критерієм для визнання правочину недійсним, з підстав передбачених вище, є доведення в судовому процесі нерозривного причино - наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин, тобто основний акцент необхідно зробити на об`єктивній та суб`єктивній стороні. Представник відповідача Борсук С.В. , наводячи свої доводи, не навів обставин в чому полягала вимушеність складання 30.05.2014 року відповідачем розписки на прохання позивача, і які невідворотні події (або тяжкі обставини) мав намір усунути, або усунув відповідач, складаючи розписку. Відповідно до анамнезу захворювання, зазначеного у виписному епікризі стаціонарного хворого №9029, наданого представником відповідача разом із відзивом на позов, 24.05.2014 року відповідач увечері впав на вулиці у стані алкогольного сп`яніння. Дана обставина виключає тиск позивача на відповідача і невідворотну необхідність скласти розписку. Сторонами не заперечується факт того, що фактично гроші в суді 19000,00 доларів США були отримані відповідачем від позивача 13.07.2007 року, в той час як розписка-зобов`язання, яка підтверджує цю позику складена відповідачем через 7 років. Ані відповідачем, ані його представником не надані докази існування тяжких обставин в 2007 році, під час одержання позики. Також, представником відповідача не надані докази фактичного отримання відповідачем позики саме під час складання розписки-зобов`зання на доведення того, що вона була складена для отримання грошей на усунення певних тяжких обставин. Також, суд не може погодитися із такими доводами представника відповідача про невигідність умов розписки-зобов`язання, як перебування матері відповідача майновим поручителем за Іпотечним договором від 13.07.2007 року, за яким [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, на забезпечення Договору про надання відновлювальної кредитної лінії №750/4-4781 від 13.07.2007 року, Позичальником у якому виступив позивач, а також те, що рішенням Зарічного районного суду міста Суми від 26.04.2018р. у справі №591/3714/17 задоволені позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки на вказану квартиру в рахунок погашення заборгованості за Договором про надання кредитної лінії №750/4-4781 від 13.07.2007 року, яка станом на 02.03.2017 року становить - 37988, 28 доларів США. Суд зазначає, що позовна заява ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] була подана лише в 2017 році і під час складання відповідачем спірної розписки в 2014 року останній не міг враховувати дану обставину. Крім того, Постановою Апеляційного суду Сумської області від 29.08.2018 року у справі №591/3714/17 рішення Зарічного районного суду міста Суми від 26.04.2018 року у даній справі було скасоване, а в задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» було відмовлено. Крім того, посилання представника відповідача на складання відповідачем розписки-зобов`язання від 30.05.2014 року під впливом тяжкої обставини на вкрай невигідних умовах не може слугувати належним запереченням проти позову без визнання судом договору позики, укладеного сторонами, недійсним. Так відповідно до ст. 204 ЦК України 1. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Стаття 233 ЦК України встановлює таку обставину як вчинення правочину особою під впливом тяжкої для неї обставини, як підставою для визнання правочину недійсним, і застосування судом наслідків недійсності правочину. Проте, в супереч ст. ст. 15, 16, 233 ЦК України, відповідачем не надано доказів визнання судом складеної відповідачем розписки-зобов`язання від 30.05.2014 року недійсним правочином, що приводить суд до висновків про необгрунтованість заперечень представника відповідача з цього приводу. Стосовно заперечень представника відповідача у відзиві про те, що спірна розписка була складена, крім сторін в присутності особи [PERSON] , в той час як дані про свідка [PERSON] відповідачем не зазначалися в розписці-зобов`язаннні від 30.05.2014 року та йому невідомо, хто здійснив цей запис, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до статті 1046 ЦК України 1. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України 1. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. 2. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, у відносинах позики позичальник виступає кредитором у зобов`язанні позикодавця передати першому у власність суму позики, і боржником у зобов`язанні повернути її. Відповідно до ч. 1 ст. 545 ЦК України 1. Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України 1. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Отже, суд приходить до висновку про те, що розписка-зобов`язання від 30.05.2014 року є належним і достатнім доказом виконання позивачем передачі у власність відповідача грошової суми 19000,00 доларів США. Представником відповідача у відзиві визнано що вказана розписка була складена відповідачем в присутності лише однієї особи - [PERSON] , в той час як особа [PERSON] не була присутня під час її складання і відповідачу невідомо хто здійснив напис про присутність [PERSON] .. Спірна розписка крім зобов`язань від імені відповідача, які підтверджують отримання ним позики від позивача, містить також із зворотньої сторони відомості про те, що вона написана в присутності наступних осіб: [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , і [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] . Також спірна розписка містить підписи від імені вказаних осіб, дати та прізвища і ініціали. Відповідно до висновку експерта від 14.02.2019 року №19/119/6-6/4е, за результатами судової почеркознавчої експертизи, виконаного експертом Сумського НДЕКЦ МВС Манько Є.С. досліджуваний рукописний текст з лицевого боку, що починається словами: «Розписка- зобов`язання м. Суми 30.05.2014 року Я , [PERSON] , 31.10.976…» і закінчується - «… якщо такі матимуть місце у зв`язку із дією і виконанням вказаного кредитного договору. [PERSON] (підпис) 30.05.19 року» та рукописний текст зі зворотнього боку, що починається словами: «Данна розписка є моїм добровільним волевиявленням, написана мною особисто..» та закінчується: « [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] [PERSON] (підпис) 30.05.2014» крім тексту « [PERSON] 30.05.2014р.» та [PERSON] 30.05.2014» у розписці-зобов`язанні від 30.05.2014, виконаній від імені [PERSON] , виконані однією особою. Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. Відповідно до абз. 2 п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9 Необхідно звернути увагу судів, що зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов`язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК визначені прямо (частина друга статті 937, частина третя статті 949 ЦК). Отже, суд зазначає, що наявність свідків під час вчинення письмового правочину чи їх відсутність не має значення для предмету спору за наявності письмової форми правочину, якою є розписка-зобов`язання. 04.01.2019 року представник відповідача адвокат Борсук С.В. подав суду клопотання про призначення комплексної почеркознавчої експертизи. В судовому засіданні адвокат Борсук С.В. клопотання підтримав і пояснив суду, що з метою визначення чи було складено та підписано розписку від 30.05.2014 року самим [PERSON] , та чи внесені зміни до неї. Ухвалою Зарічного районного суду міста Суми від 28.08.2019 року у задоволенні даного клопотання було відмовлено в зв`язку з його необгрунтованістю через порушення передбаченого ст.ст. 83, 84 ЦПК України строку поданння доказів, неповідомлення суду про причини порушення такого строку, не порушення клопотання про поновлення вказаного строку, чи надання додаткового строку на подання доказів. Отже, суд не знайшов процесуальних підстав для задоволення клопотання. По суті клопотання суд вважав, що призначення судової комплексної почеркознавчої та технічної експертизи для підтвердження або спростування факту написання розписки відповідачем або іншою особою, є процесуально недоцільним, таким, що не узгоджується із сутністю заперечень представника відповідача, наведених у відзиві. Крім того, питання, запропоновані представником відповідача для вирішення технічною експертизою, не мають значення для суті спору. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.ч.1-2 ст. 533 ЦК України 1. Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. 2. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язанння, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом. Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, 2. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. 27.11.2017 року позивач направив відповідачу в порядку ст. 530 ЦК України вимогу про повернення суми боргу 19000 доларів США, відповіді на яку позивач не отримав. Предметом договору позики є іноземна валюта. Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що право позивача порушене відповідачем та підлягає захисту, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути грошові кошти за договором позики у сумі 19000,00 доларів США, що еквівалентно 511 290,00 грн. виходячи із офіційного курсу НБУ гривні до долара США 2691.3646 грн. за 100 доларів США. Розрахунок боргу: 19000 х 26,91 = 511 290,00 грн.. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 5112,90 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved