Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала і просить суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з неї на користь [PERSON] на підставі рішення Рівненського міського суду від 27 березня 2015 року по цивільній справі № 569/2210/15-ц на утримання повнолітнього сина [PERSON], який продовжує навчання, з 2000 грн до 700 грн до припинення навчання, а саме до 30 червня 2016 року, але не більше ніж до досягнення сином двадцяти трьох років, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що рішенням Рівненського міського суду від 27 березня 2015 року з неї було стягнуто аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 2000 грн щомісячно. З дня ухвалення рішення по сьогоднішній день її матеріальний стан суттєво погіршився, оскільки вона ніде не працювала, не отримувала та не отримує доходів і заробітку, є безробітною і не має можливості влаштуватися за своєю спеціальністю із заробітком, необхідним та достатнім для утримання не лише себе, але й свого сина. Зазначає про те, що проживає разом з матірю, братом-інвалідом та старою тіткою, а також вказує на погіршення стану свого здоровя. Посилаючись на наведені обставини, вважає, що є підстави, передбачені статтею 192 СК України, для зменшення розміру аліментів. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] про зменшення розміру аліментів не визнав і просить суд у задоволенні позову відмовити. На заперечення позовних вимог посилається на те, що відповідач є забезпеченою людиною, має можливість і спроможна сплачувати аліменти у розмірі, визначеному рішенням Рівненського міського суду від 27 березня 2015 року. Відповідач не працює тому, що просто не хоче працювати. Також зазначає, що відповідач має достатньо майна, яке отримала згідно мирової угоди при поділі майна подружжя. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є недоведеними та безпідставними, а тому позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27 березня 2015 року у справі № 569/2210/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, та половини вартості навчання, яке набрало законної сили 15 травня 2015 року, з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] у розмірі 2000 грн щомісячно, починаючи з 11 лютого 2015 року і до припинення навчання, а саме 30 червня 2016 року, але не більше ніж до досягнення сином двадцяти трьох років. Крім того, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто половину понесених ним витрат на навчання сина в сумі 18450 грн. Як слідує з рішення суду від 27 березня 2015 року, [PERSON] позовні вимоги [PERSON] визнавала частково, а саме, погоджувалася сплачувати аліменти у сумі 700 грн щомісячно. При цьому посилалася на те, що матеріально не спроможна у повному обсязі задовольнити вимоги позивача, оскільки є безробітною. Відповідно до вимог частини першої статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із ним. Аналізуючи положення частини першої статті 192 СК України, суд приходить до висновку, що зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя платника або одержувала аліментів, як підстави для зменшення або збільшення розміру аліментів, мають виникнути після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів. Як встановлено статтею 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. На підтвердження обставин, якими обґрунтовується позов, [PERSON] надала суду довідку Рівненського міського центру зайнятості від 16 березня 2016 року, з якої слідує, що вона перебуває на обліку як безробітна у вказаному центрі з 09 березня 2016 року. Разом з тим, як слідує з рішення Рівненського міського суду від 27 березня 2015 року, заперечуючи частково позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, [PERSON] також посилалася на те, що є безробітною. Позивачем також надано суду повідомлення державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, з якого слідує, що державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця [PERSON] була проведена 21 січня 2014 року. Наведене свідчить про те, що статус позивача, як особи, яка припинила підприємницьку діяльність, вже існував на час ухвалення рішення про стягнення аліментів (27 березня 2015 року), а не виник згодом, тобто після ухвалення вказаного судового рішення. Що стосується посилань позивача на погіршення стану свого здоровя, умов проживання (склад сімї, наявність утриманців тощо), то вказані обставини позивачем жодними доказами не доведені. Оцінюючи досліджені у справі докази, суд визнає, що позивач не довела тих обставин, що після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів, а саме, після 27 березня 2015 року, погіршився її матеріальний стан або стан її здоровя, чи змінився її сімейний стан, в тому числі і настільки, що це могло би бути підставою для зменшення розміру аліментів. Суд вважає необхідним звернути увагу і на те, що позовні вимоги [PERSON] про зменшення розміру аліментів з 2000 грн до 700 грн за своїм змістом тотожні її позиції, як відповідача у справі за позовом [PERSON], коли вона, визнаючи позов частково, погоджувалася на сплату аліментів саме у розмірі 700 грн. Обставини, на які [PERSON] посилається у своєму позові про зменшення розміру аліментів, існували на час розгляду позову [PERSON] про стягнення аліментів та досліджувалися судом, про що свідчить рішення суду від 27 березня 2015 року. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що підстави для зменшення розміру аліментів, передбачені частиною першою статті 192 СК України, відсутні.

Outcome: dismissed