Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство «Дельта Банк» звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить на підставі ст.ст.3, 11, 15, 16, 22, 526, 530, 631, 1046-1056 ЦК України стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 2082,98 грн., мотивуючи тим, що відповідно до укладеного між сторонами у справі кредитного договору № 004-05026-140308 від 14.03.2008 року відповідач отримав у позивача кредит у вигляді відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії на загальну суму 30000 грн. та встановлення на день укладення договору ліміту кредитної лінії на картковому рахунку у розмірі 2500 грн., який щомісяця змінюється без укладення додаткової угоди; за договором відповідач зобовязався щомісяця у встановлені строки здійснювати погашенення частини суми заборгованості за кредитною лінією та в повному обсязі за овердрафтом, сплачувати всю суму процентів за користування кредитною лінією і овердрафтом та всю суму пені у разі порушення строків сплати заборгованості; проте договірних зобовязань належним чином не виконує, у звязку з чим станом на 10.03.2015 року у нього утворилась заборгованість в сумі позову, в тому числі: за тілом кредиту 2082,98 грн., за прострочем тілом кредиту 0 грн., за відсотками 0 грн., за комісією 0 грн. Сторони, будучи належно повідомленими про розгляд справи, що стверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення та розпискою відповідача про отримання судової повістки, в судове засідання не зявились. Позивач у позовній заяві просив розглянути справу без участі його представника, при цьому, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач про причини неявки в судове засідання 14.07.2015 року не повідомив, клопотань не заявляв. Проте в судове засідання, яке відбулось 18.06.2015 року і в якому оголошувалась перерва до 14.07.2015 року, відповідач зявився, позов не визнав, однак підтвердив, що дійсно отримав у відповідача кредит, проте вважав, що кредитну заборгованість погасив, оскільки сплачував кошти на її погашення шляхом здійснення поштових грошових переказів, в підтвердження чого надав для огляду в судовому засіданні квитанції довільної форми про здійснення ним поштових грошових переказів відповідачу, засвідчені штампами поштового відділення; пояснив, що в телефонному режимі працівник банку йому повідомив про наявність заборгованості в сумі близько 600 грн., яку на даний час він вважає такою, що погасив; ніяких вимог про погашення суми боргу на його адресу від відповідача не надходило. Таким чином, заслухавши пояснення відповідача, надані в судовому засіданні 18.06.2015 року, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов висновку про задовлення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що у відповідності до п.1.3 договору № 004-05026-140308 від 14.03.2008 року на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки, укладеного між сторонами у справі, позивач надав відповідачу кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії на загальну суму 30000 грн., встановивши на день укладення договору ліміт кредитної лінії на картковому рахунку позивача в сумі 2500 грн. та залишаючи за собою право раз у місяць змінювати розмірі ліміту кредитної лінії без складання додаткової угоди. Відповідач, користуючись платіжною карткою, здійснював операції за її допомогою, як по зняттю готівки, так і по сплаті кредитних платежів, внаслідок чого у нього з 02.01.2013 року виникла заборгованість за тілом кредиту в сумі 2082,98 грн., яка станом на 10.03.2015 року залишилась не погашеною, що стверджується доданим до позовної заяви розрахунком ціни позову. Відповідно до положень п.3.6 укладеного сторонами договору, держатель картки зобовязаний щомісяця в строки, визначені Правилами (п.1.1), здійснювати погашення заборгованості у вигляді обовязкового мінімального платежу (ОМП), складові якого зазначаються у Тарифах (п.1.2); при цьому обовязковими складовими ОМП є частка погашення заборгованості, овердрафт та прострочена заборгованість попередніх періодів. У відповідності до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України також передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Стеттею 530 ЦК України встановлено: якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ст.525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Згідно з ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази відсутності заборгованості відповідача перед позивачем в сумі позову у матеріалах справи відсутні та сторонами суду не надані, як і докази того, що відповідач скористався наданим йому у п.3.15 договору правом на розірвання цього договору в односторонньому порядку чи сторони іншим чином припинили договірні стосунки у відповідності до його умов чи закону. При цьому, предявлені позивачем для огляду в судовому засіданні та оглянуті судом квитанції довільної форми про здійснені позивачем поштові грошові перекази відповідачу, з відтисками штампів поштового відділення на них, не підтверджують сплати заборгованості в сумі позову саме за кредитним договором № 004-05026-140308 від 14.03.2008 року та зарахування відповідачем цих коштів саме у погашення боргу за вказаним кредитним договором, а відтак не спростовують позовних вимог. Копій цих квитанцій відповідач суду не надав та клопотання про їх долучення до матеріалів справи не заявляв, хоча право заявити таке клопотання йому було розяснено судом в судовому засіданні. З огляду на викладене, позовні вимоги є законними та обгрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.22 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Тому

Outcome: approved