Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

Позивач 13.01.201 року звернувся з позовом, в якому просив визнати незаконними дії відповідачки по обмеженню його права користування належної йому на праві спільної часткової власності квартирою за адресою: [ADDRESS], заборонити відповідачці обмежувати йому доступ до відповідної квартири шляхом вселення його у дану квартиру. Свої вимоги, обґрунтовує тим, що 19.04.2013 року рішенням Солом'янського районного суду м. Києва за ним було визнано право власності на ? частину квартири за адресою: [ADDRESS], на підставі чого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстроване відповідне право власності. Разом з тим, позивач вказує, що після телефонної розмови з іншим співвласником спірної квартири - відповідачкою [PERSON] йому стало зрозуміло, що йому не буде надано можливості користування належним йому майном в добровільному порядку, оскільки на його прохання надати комплект ключів було отримано у відповідь відмову у грубій формі. В судове засідання представник позивача надав заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив їх задовольнити, та в разі відсутності відповідачки проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про час і місце судового засідання, надіславши до суду телеграму про відкладення розгляду справи, пославшись на неможливість явки в судове засідання в зв'язку з терміновим відрядженням. Разом з тим, слід зазначити, що про дату судового засідання відповідачка була повідомлена завчасно 31.01.2014 року, однак своїх заперечень, як і підтвердження поважності причин неявки до суду не надала, представника не направила. Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд, дослідивши заяву представника позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 19.04.2013 року рішенням Солом'янського районного суду м. Києва, яке станом на 27.06.2013 року набрало законної сили, було припинено право власності [PERSON] на ? частину квартири за адресою: [ADDRESS], яка була зареєстрована за [PERSON] та знаходилась в спільному сумісній власності подружжя, та визнано право власності на зазначену частину квартири за [PERSON] Так, як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №14754734 від 17.12.2013 року, за позивачем [PERSON] 06.08.2013 року було зареєстровано в належному порядку право власності на ? частину квартири за адресою: [ADDRESS]. Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Виходячи з норм Конституції України, які гарантують права позивача [PERSON] вільно володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном, останній вказує, що не може здійснити їх реалізацію, оскільки інший співвласник квартири - відповідачка [PERSON] не дає йому такої можливості та відмовила у наданні йому ключів від квартири Згідно з вимогами ст. 317, ч.3 ст.319. ч.1 ст.321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з вимогами ст.358, ч.3 ст.319 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. В силу ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Позивач, будучи співвласником квартири, намагався вселитись у вказану квартиру, однак доступу до квартири він не має, а і відповідачка у добровільному порядку відмовляється усунути ці обставини, чим порушує права та законні інтереси позивача як співвласника квартири на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про вселення в квартиру [ADDRESS], є тим допустимим та законним способом захисту порушених прав та інтересів, та усунення відповідачкою перешкод у користування майном, які полягають в обмеженні останньою прав позивача до доступу та користування належною йому на праві власності ? частини квартирою за адресою: [ADDRESS]. Норми ст.ст. 57, 59 ЦПК України передбачають, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Враховуючи викладене, у зв'язку зі встановленими судом обставинами, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, та вважає за необхідне усунути перешкоди у здійсненні позивачем прав власності на належне йому майно шляхом вселення його в [ADDRESS]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved