Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-16 00:00:00

Позивач [PERSON] в листопаді 2017 року звернувся до Октябрського районного суду м.Полтави з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно; треті особи: Четверта Полтавська державна нотаріальна контора, Автогаражний колектив «Автотурист», ЖК «Будівельник», в якому просив визнати за ним в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] право власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS] та на гараж [NUMBER], який знаходиться в автогаражному колективі «Автотурист» по вул.Європейській,152-а в м.Полтава; стягнути з [PERSON] на користь позивача вартість компенсації за 1/2 частину земельної ділянки в сумі 1350 гривень та 1/2 частину квартири [ADDRESS] в сумі 135550 гривень, всього 136900 гривень, та понесені судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що його батьками є відповідач по справі [PERSON] та [PERSON], яка померла [INFO]. 25.09.1966 року батьки зареєстрували шлюб. В період проживання в шлюбі вони придбали на ім'я матері у 2003 році однокімнатну квартиру [ADDRESS], в якій зареєстрований відповідач. При житті мати 11.12.2003 року належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS], яку позивач повністю придбав за свої кошти, заповіла позивачу. [PERSON] прийняв спадщину в установленому законом порядку. Крім того, батьки у період сумісного проживання за спільні гроші придбали у 1991 році двокімнатну квартиру [ADDRESS] у житловому кооперативі «Будівельник», загальною площею 48,8 кв.м, в якій до дня смерті була зареєстрована та проживала мати. Також, у 2002 році в [ADDRESS] на ім'я батька отримали земельну ділянку, на якій за спільні кошти батьки побудували житловий будинок, зареєстрували на відповідача, де він постійно проживає з 2009 року по теперішній час. В період сумісного проживання батьки побудували за спільні гроші гараж [NUMBER], який зареєстрували в 1975 році у автогаражному колективі «Автотурист» по вул.Європейській,152-а м.Полтава, який позивач оцінює в 50000 гривень. Сімейні стосунки батьки припинили на початку 2009 року. Земельну ділянку площею 0,06 га, яка на праві власності згідно державного акту належить [PERSON], вартістю 2700 гривень, позивач не заперечує, щоб її суд виділив [PERSON] із стягненням половини її вартості. Відповідно до договору купівлі-продажу від 07.11.2003 року вартість квартири [ADDRESS] на 10.12.2003 року складає 9492 гривень. Згідно звіту, яку провів батько, вартість двокімнатної квартири [ADDRESS] складає 271100 гривень. Таким чином, [PERSON] мав би право на спадщину після смерті дружини, однак він в нотаріальну контору не звернувся із заявою про прийняття спадщини, на день смерті спадкодавця з нею не проживав, тому нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, згідно листа від 11.06.2015 року . При таких обставинах, після смерті матері позивач є єдиним спадкоємцем на все її майно. Ухвалою суду від 12.12.2017 року відкрито провадження по даній справі та призначено судовий розгляд на 26.01.2018 року. Ухвалою суду від 12.12.2017 року у задоволенні заяви [PERSON] про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нерухоме майно, відмовлено. Відповідач [PERSON] 28.03.2018 року подав відзив на позовну заяву [PERSON], згідно якого просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі за безпідставністю. Відповідач вказав, що позовна заява взагалі не містить доказів, на які посилається позивач, не додані копії правовстановлюючих документів, відмова нотаріуса про вчинення нотаріальних дій та доказів звернення позивача до нотаріуса. При поданні позову позивачем фактично знехтувані норми, які регламентують безпосередньо спадкові відносини. Посилаючись на заповіт, складений на нього, позивач не вказав які ж в такому випадку підстави звернення до суду, та які перешкоди є у позивача в отриманні свідоцтва про право на спадщину на гараж. Тоді як, саме за відповідачем рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 12.06.2012 року, яке є чинним на даний час, було визнано право власності на гараж [NUMBER], площею 19,0 кв.м з погрібом, площею 4,7 кв.м, з оглядовою ямою, площею 2,8 кв.м, що розташований у ряду «Н» автогаражного колективу «Автотурист» по вул.Фрунзе,152 у м.Полтаві. Зобов'язано Полтавське БТІ ПП «Інвентаризатор » зареєструвати вказаний гараж. Крім того, в прохальній частині позову взагалі не ідентифіковано земельну ділянку, а щодо квартири [ADDRESS], то вказана квартира була з дотриманням вимог чинного законодавства подарована відповідачем в 2016 році своїй доньці [PERSON] (а.с.85-89). У запереченні на відповідь на відзив (а.с.145-146) відповідач вказав, що позивачем не надано належних та допустимих доказів припинення сімейних стосунків між відповідачем та дружиною [PERSON]; [PERSON] не надав доказів прийняття спадщини за заповітом; [PERSON] достеменно знала про визнання права власності на гараж за відповідачем; не надано доказів того, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя. Ухвалою суду від 15.05.2018 року відмовлено [PERSON] у задоволенні заяви про об'єднання в одне провадження цивільних справ за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно; треті особи: Четверта Полтавська державна нотаріальна контора, Автогаражний колектив «Автотурист», ЖК «Будівельник» та за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно. Ухвалою суду від 15.05.2018 року відмовлено [PERSON] у задоволенні клопотання про витребування доказів. Ухвалою суду від 15.05.2018 року провадження у справі зупинено до вирішення питання щодо заявленого представником позивача [PERSON] відводу головуючому судді у справі. Ухвалою суду від 16.05.2018 року поновлено провадження у справі та призначено справу до розгляду на 27.06.2018 року. У відповіді на відзив від 20.04.2018 року [PERSON], крім повторно викладеного змісту свого позову, зазначив, що доказами по цій справі є клопотання про витребування доказів та не приєднані матеріали інших цивільних справ. Просив відхилити мотиви [PERSON] (а.с.114-117). Позивач [PERSON] та його представник [PERSON], будучи належним чином повідомлені про розгляд справи, неодноразово до суду не з'являлися. Так, у заяві від 15.06.2018 року позивач просив відкласти слухання справи 27.06.2018 року на іншу дату, оскільки адвокат [PERSON] буде знаходитись у відпустці, а позивач - у відрядженні по роботі (документів на підтвердження даних обставин не надано). В судове засідання 17.08.2018 року позивач та його представник не з'явились, [PERSON] 16.08.2018 року надав через канцелярію суду заяву про відкладення розгляду справи, оскільки адвокат [PERSON] стаціонарно лікується (підтверджуючий документ не надано суду). Згідно ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причини, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. Таким чином, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.Суд,

Outcome: dismissed