Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

Позивач 14.08.2019 р. звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором та стягнення штрафних санкцій. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 19.04.2018 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] укладено договір №НЛ 1104, за умовами якого продавець [PERSON] зобов`язалася передати у власність Покупцеві набір косметики (товар), в асортименті та кількості, встановлених Договором, що визначається в переліку №1 (Специфікації), а покупець зобов`язується прийняти цей товар та сплатити за нього визначену Договором грошову суму. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі. Відповідач отримав товар та частину косметологічних послуг. За умова договору загальна вартість товару складає 27088 грн., з яких 10948 грн. це вартість набору косметики, 16140 грн вартість косметичних послуг. Станом на 01.05.2019 року [PERSON] сплатила частину вартості товару на загальну суму 6956,00 грн. та отримала частину косметологічних послуг на загальну суму 5660,00 грн, які оплатила частково в розмірі 4830 грн. Отже борг [PERSON] перед ФОП [PERSON] складає 3992,00 грн. зі сплати вартості товару та 830,00 грн. за фактично отримані послуги, що разом становить 4822,00 грн. Просить суд стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 4822,00 грн., пеню у розмірі 1179,48 грн, інфляційні збитки в розмірі 498,47 грн., 3% річних в розмірі 99 грн. та судові витрати. Позивач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду заяву в якій підтримав позовні вимоги, просив розглянути справу без його участі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно ст. 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Судом встановлено, що 19.04.2018 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] укладено договір №НЛ 1104, за умовами якого продавець [PERSON] зобов`язалася передати у власність Покупцеві набір косметики (товар), в асортименті та кількості, встановлених Договором, що визначається в переліку №1 (Специфікації), а покупець зобов`язується прийняти цей товар та сплатити за нього визначену Договором грошову суму. Позивач умови договору виконала, про що свідчать акт приймання - передачі від 19.04.218 року. За умова договору загальна вартість товару складає 27088 грн., з яких 10948 грн. це вартість набору косметики, 16140,00 грн. вартість косметичних послуг. Станом на 01.05.2019 року [PERSON] сплатила частину вартості товару на загальну суму 6956,00 грн. та отримала частину косметологічних послуг на загальну суму 5660,00 грн, які оплатила частково в розмірі 4830 грн, що підтверджує товарні чеки №487 від 18.05.2018 року, №343 від 19.04.2018 року. №513 від 29.06.2018 року, №598 від 01.08.2018 року. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договору не вимагалася. В судовому засіданні встановлено, що позивач належним чином виконав свої обов`язки по договору, а відповідач отримав послуги за умовами договору, але належним чином не виконав свої обов`язки щодо сплати. Сторонами узгоджено строк повернення коштів, але відповідач своє зобов`язання щодо повернення коштів виконала частково. Таким чином, вимоги позивача про стягнення боргу за договором підлягають задоволенню. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення боргу за договором у розмірі 4822,00 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимоги в частині стягнення з відповідача трьох процентів річних та інфляційних збитків за невиконання зобов`язань, суд враховує наступне. На підставі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлені договором або законом. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року За змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Враховуючи те, що на час розгляду справи борг за договором №НЛ 1104 від 19.04.2018 року не повернуто, то суд бере до уваги наданий позивачем розрахунок та вважає за необхідне стягнути з відповідача три відсотки річних у розмірі 99,00 грн. та інфляційні збитки у розмірі 498,47 грн. за невиконання зобов`язань, оскільки за вказаний позивачем розрахунок за період з 25.09.2018 року по 01.06.2019 року відповідає формулі. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів трьох процентів річних та інфляційних збитків за невиконання зобов`язань обґрунтовані та підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача суми пені суд встановив наступне. Згідно ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрована у м.Донецьк Донецької області, тобто населеному пункті, яке відповідно до Розпорядження КМУ від 2 грудня 2015 р. № 1275-р , відноситься до населеного пункту, де здійснювалася антитерористична операція. Судом встановлено, що позивачем пред`явлено позовну вимогу щодо стягнення пені у розмірі 1179,48 грн за період з 25.09.2018 року по 01.06.2019 року, однак враховуючи положення статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 р., суд вважає, що вимоги в частині стягненні пені задоволенню не підлягають. Виходячи з наведеного, суд дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини, дійшов до висновку, що позовні вимоги ФОП [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат по справі, суд враховує наступне. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. В судовому засіданні документально підтверджені витрати позивача на сплату судового збору у розмірі 768,40 грн. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, на 82,13 %, то з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача, пропорційно задоволеним вимогам, 82,13% від 768,40 грн. становить 631,09 грн.

Outcome: partial