Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

Позивач, 22 січня 2016 року, звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, що залишилося після смерті матері [PERSON], померлої 25 травня 2012 року. В позовній заяві позивач [PERSON] посилалася на те, що 25 травня 2012 року померла мати [PERSON]. Після смерті матері залишилося спадкове майно: земельна ділянка площею 2,4802 га вартістю 31297,93 грн., наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території [PERSON] сільської ради на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ОД №013925, виданого Кодимською райдержадміністрацією на ім»я померлої. Вона, як спадкоємець за законом прийняла спадщину, звернувшись із заявою до нотаріуса у визначений Законом строк. Інший спадкоємець [PERSON], її батько і чоловік померлої від спадщини відмовився. Нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки, відсутні правовстановлюючі документи (їх оригінали) на спадкове майно державний акт на право власності на землю. Залишилась лише його ксерокопія. Про втрату державного акту на право власності на землю вона публікувала оголошення в газеті «Вісті Кодимщини». Відділ Держгеокадастру в Кодимському районі теж відмовив у видачі дублікату правовстановлюючого документу. Все вище назване і змусило її звернутися до суду за захистом свого права. Просить визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на: земельну ділянку площею 2,4802 га вартістю 31297,93 грн., надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території [PERSON] сільської ради на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ОД №013925, виданого Кодимською райдержадміністрацією на ім»я померлої 25 травня 2012 року [PERSON], який був утрачений. В судове засідання позивач не з»явилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача ([PERSON] сільської ради, Кодимського району, Одеської області) в судове засідання не з»явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши вимоги позивача, заяву відповідача, матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно частини 3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов»язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом установлено наступне. [PERSON] була власником земельної ділянки площею 2,4802 га, вартістю 31297,93 грн., наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташованої на адміністративній території [PERSON] сільської ради за межами села (Інформація Відділу Держгеокадастру в Кодимському районі Одеської області №29-1516-99. 13-144/2-16 від 19 січня 2016 року). 25 травня 2012 року [PERSON], померла (свідоцтво про смерть серії І-ЖД №300933, видане 29 травня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області). Дослідженою в судовому засіданні заявою [PERSON], зареєстрованої в реєстрі за №2 по [PERSON] сільській раді, встановлено, що він відмовляється від спадщини, що відкрилась після смерті дружини [PERSON]. Згідно частини 5 статті 1273 ЦК України, відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відтак, спадкоємцем за законом залишилась позивач [PERSON], як дочка спадкодавця. Як убачається з дослідженого судом свідоцтва про народження серії ІV-ЖД №287384, виданого Івашківською сільською радою Кодимського району Одеської області 20 грудня 1985 року, матір»ю народженої 15 листопада 1985 року [PERSON] є [PERSON]. Після реєстрації акту про одруження з [PERSON], [PERSON] присвоєно прізвище «Ткач» ( свідоцтво про одруження серії І-ЖД №124158, видане 06 серпня 2004 року [PERSON] сільською радою, Кодимського району Одеської області). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ЖД №075474, виданого 01 вересня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області, шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано 11 квітня 2008 року. Після реєстрації шлюбу з [PERSON], [PERSON] присвоєне прізвище «Шпаченко» (свідоцтво про шлюбу серії І-ЖД №443503, видане 05 жовтня 2009 року [PERSON] сільською радою). Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Своїм правом спадкоємця за законом позивач скористалась, подавши заяву до нотаріуса про прийняття спадщини, однак, отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину з огляду на те, що відсутній оригінал державного акту на право власності на землю (лист державного нотаріуса №1458/02-14 від 24 грудня 2015 року). В пункті 23 постанови №7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» роз»яснюється, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Те, що зазначений правовстановлюючий документ був утрачений підтверджується дослідженим в судовому засіданні оголошенням про його втрату в газеті «Вісті Кодимщини» (№3 від 16 січня 2016 року). Докази, надані позивачем є належними і допустимими (ст.ст.58,59 ЦК України). Водночас, частиною 5 статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини. З цього приводу свою позицію висловив і Верховний Суд України в своїй постанові по справі №6-42цс14 від 14 травня 2014 року, зазначивши, що оскільки відповідно до ч.2 ст548 ЦК Української РСР прийнята спадщина належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (аналогічні положення містяться в ч.5 ст. 1268 ЦК України), то факт отримання чи неотримання таким спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не впливає на його право власності. Відтак, звернення до суду за захистом свого права (ст. 16 ЦК України) позивачем є обґрунтованим, оскільки воно продиктоване тою обставиною, що при зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, з»ясувалося, що відсутні документи на спадкове майно. З огляду на викладене суд констатує, що позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON], набувши тим самим право власності на спадкове майно - земельну ділянку площею 2,4802 га вартістю 31297,93 грн., надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території [PERSON] сільської ради на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ОД №013925, виданого Кодимською райдержадміністрацією на ім»я померлої 25 травня 2012 року [PERSON], який був утрачений. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 1261 ч.1, 1268 ч.5 ЦК України,

Outcome: approved