Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

Позивач [PERSON] в поданій до суду позовній заяві просить стягнути з відповідача акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на її користь суму вкладу в розмірі 60 000 грн. відповідно до Договору №300131/151044/7-14 про банківський строковий вклад ( депозит) «Нові гроші» від 19 грудня 2015 року, а також судові витрати по справі. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 19 грудня 2014 року між нею та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі відділення №28 філії «Західне регіональне управління» акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» був укладений Договір №300131/151044/7-14 про банківський строковий вклад ( депозит) «Нові гроші» на 7 місяців у національній валюті, відповідно до умов якого банк прийняв на вкладний рахунок [NUMBER] гроші в сумі 60 000 грн. на строк з 19 грудня 2014 року по 19 липня 2015 року під 25% річних. 20 липня 2015 року, по закінченню строку дії договору, вона звернулася до відділення банку з усною заявою про закриття Договору та повернення їй суми вкладу в розмірі 60 000 грн., однак їй повідомили, що можуть повернути лише 10% її вкладу, тобто 6000 грн., у поверненні решти коштів, а саме 54 000 грн., було відмовлено. У зв'язку з наведеним, у липні 2015 року вона змушена була звернутися до банку з аналогічними вимогами про повернення власних коштів у письмовій формі, однак працівники банку відмовили їй у поверненні коштів. У зв'язку з наведеним вважає, що порушено її права як споживача фінансових послуг, та просить задовольнити її позовні вимоги. В судовому засіданні позивач та її представник адвокат Підопригора Р.Б. позов підтримали, просили його задовольнити. Представник відповідача АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, заяви про слухання справи у його відсутність суду не надав. На підставі наведеного, суд ухвалює заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 грудня 2014 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та кредит» в особі відділення №28 (на даний момент 108) філії «Західне регіональне управління» акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» був укладений Договір №300131/151044/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 7 місяців у національній валюті. Відповідно до п. 1 Договору вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти в національній валюті на вкладний рахунок [NUMBER] у сумі 60 000 грн. на строк з 19 грудня 2014 року по 19 липня 2015 року, у порядку та на умовах, визначених в цьому Договорі та в Основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит». Згідно вимог п. 2 Договору за час користування коштами вкладу протягом строку, визначеного п. 1 цього Договору-заяви, банк нараховує і виплачує вкладникові проценти за ставкою 25% річних. Нарахування процентів здійснюється банком у порядку, визначеному п. 4.1.3 Основних умов. Капіталізація процентів, нарахованих на вклад, не проводиться. Нараховані проценти зараховуються вкладнику на рахунок, відкритий у банку [NUMBER]. На виконання умов Договору [PERSON] 19 грудня 2014 року внесено кошти на депозитний рахунок згідно договору банківського вкладу від 19 грудня 2014 року, про що свідчить квитанція №8 про здійснення касової операції від 19 грудня 2014 року. Відповідно до п. 6 Договору після закінчення строку, визначеного п. 1 цього Договору, вклад повертається вкладникові в порядки, строки та на умовах, передбачених положенням п. 5.1. Основних умов. 20 липня 2015 року по закінченню строку дії Договору [PERSON] звернулася до відповідача з усною заявою про закриття Договору та повернення їй суми вкладу в розмірі 60 000 грн., однак працівники банку їй повідомили, що вона може забрати лише 10% від суми її вкладу, тобто 6000 грн., у поверненні решти коштів - 54 000 грн. було відмовлено. Даний факт суперечить умовам укладеного між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Договору №300131/151044/7-14. У зв'язку з цим, 27 липня 2015 року [PERSON] звернулася з письмовою вимогою про повернення її коштів, однак їй було відмовлено, та порадили з даного приводу звернутися на «Гарячу лінію» та у філію «Західне регіональне управління» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» вул. Куліша, 46, м. Львів, 70058. Таким чином, своїми діями відповідач порушив п. 6 Договору та п.п. 6.1.2, 6.3.2 Основних умов. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно із ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад); за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. На виконання умов депозитного договору було розміщено вклад на рахунок відповідача, в той час, як відповідач зобов'язаний був повернути цей вклад разом із відсотками за користування коштами на вимогу позивача у будь-який час після спливу строку розміщення вкладу та настання терміну повернення вкладу згідно договору. Згідно із п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Позивач за депозитним договором є споживачем послуг банку (клієнт банку), зокрема у сфері залучення коштів на депозитні рахунки. Відповідно захист його прав як споживача регламентовано Законом України «Про захист прав споживачів» та відповідними нормами Цивільного Кодексу України. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на належну якість обслуговування. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Частиною 1 ст. 1058 ЦК України визначається, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором (п. 2.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення від 03 грудня 2003 р. № 516)). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно п. 1.2. Положення від 03 грудня 2003 р. № 516, договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу (вклад (депозит) на вимогу) або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку строковий вклад (депозит). За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором (абз. 2 п. 3.3. Положення від 03 грудня 2003 року № 516). Вимога про повернення коштів позивачем, як зазначалося вище, була направлена до відповідача, проте останній свої зобов'язання щодо повернення коштів не виконав. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Так, у ст. 1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України. Але, в порушення цих норм, позивач позбавлений права користуватися своїм майном. В даному випадку його майном є грошові кошти, які банк отримав від позивача на умовах строковості та платності, та до цього моменту не повернув. Частина 1 ст. 1061 ЦК України визначає, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Абзацом 1 п. 3.5. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення від 03 грудня 2003 року № 516) встановлено, що проценти на банківський вклад (депозит) виплачуються вкладникові на його вимогу відповідно до строків, визначених у договорі банківського вкладу (депозиту). Відповідно до абз. 2 п. 1.6. Положення від 03 грудня 2003 року № 516, банк сплачує вкладнику, суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Враховуючи, що відповідач взяті на себе договірні зобов'язання за депозитним договором не виконав, суд вважає, що позовні вимоги про зобов'язання повернути суму банківського вкладу та відсотки у заявленому розмірі є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 600 грн. 00 к.

Outcome: approved