Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

Позивач [PERSON] дитячий будинок-інтернату ім. О.В. Синяговського Полтавської обласної державної адміністрації звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на повному державному забезпеченні у позивача знаходиться неповнолітній син відповідача [PERSON], [INFO]. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, в звязку з чим позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Просив суд стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття; стягнути аліменти за останні сім років; оголосити відповідача в розшук. В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявилася, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та не заперечувала проти заочного розгляду справи, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про день, час і місце судового засідання справи повідомлялася належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надходило. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористалася. 15.04.2019 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Згідно з копією акту про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоровя або яку відмовилися забрати батьки чи інші родичі, про підкинуту чи знайдену дитину №1, складеним Комунальною установою «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня» Управління охорони здоровя Сєвєродонецької міської ради Луганської області від 02 серпня 2012 року,\~ [PERSON] 31 липня 2012 року у пологовому відділенні Комунальної установи «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня» Управління охорони здоровя Сєвєродонецької міської ради Луганської області народила живого недоношеного хлопчика вагою 1600,0 г, зростом 42 см. Відразу ж після пологів відповідач повідомила про намір відмовитися від виховання дитини та залишити її в пологовому відділенні м. Сєвєродонецька. На обліку з приводу вагітності вона не перебувала.\~\~\~\~\~\~ Відповідно до копії свідоцтва про народження серії І-ЕД № 255324, виданого 15 серпня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області, [PERSON] народився 31 липня 2012 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 680. Батьком записаний [PERSON], матірю [PERSON]. З копії путівки № 338, виписаної Луганським обласним будинком дитини № 2 від 12 грудня 2016 року вбачається, що Луганський обласний будинок дитини № 2 направив до [PERSON] дитячого будинку-інтернату ім. О.В. Синяговського Полтавської обласної державної адміністрації на повне державне утримання неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Таким чином, [PERSON] є біологічною матірю неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Статтею 52 Конституції України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована\~ Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 51 Конституції України встановлено обовязок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 ст. 193 СК України встановлено, що якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров'я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182\~ СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Таким чином, закон покладає на відповідача [PERSON] обов'язок утримувати сина [PERSON], [INFO], матір'ю якої вона є, до досягнення ним повноліття. Виходячи з визначеного законодавством обовязку батьків щодо утримання неповнолітньої дитини, прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, суд приходить до висновку про те, що розмір аліментів слід визначити, як того вимагають положення ст. 183 СК України, в єдиній частці від заробітку (доходу) матері. При цьому, суд визначає аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку від дня предявлення позову, тобто з 13 лютого 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Стосовно вимог позивача про стягнення аліментів у розмірі не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, суд зазначає, що такий розмір аліментів встановлено п. 4 ч. 1 ст. 160 ЦПК України для неповнолітніх дітей, якщо такі вимоги заявлені в рамках наказного провадження, а тому у задоволенні вимоги про стягнення аліментів у розмірі не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку слід відмовити. На думку суду, саме вищевказаний розмір аліментів є співмірним із тими відомостями та доказами, які були надані та повідомлені суду, при цьому такий розмір аліментів забезпечить матеріальні потреби дитини та відповідатиме сталій судовій практиці щодо розміру частки доходу платника аліментів на утримання однієї дитини за звичайних умов.\~ Також не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення аліментів з відповідача за останні сім років, оскільки позивач не надав суду жодних доказів того, що ним вживались заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але він не міг їх одержати у звязку з ухиленням останньої від їх сплати. Крім того, суд не вважає за доцільне оголошувати відповідача в розшук, оскільки її неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті і ухваленню заочного рішення. Відповідно\~ до ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позивач був звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів відповідно до п. 3 ч.1. ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп.

Outcome: partial