Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

Позивач 21.07.2020 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси із позовом до [PERSON] із проханням розірвати шлюб між ними, зареєстрований 20 серпня 2010 року Першим Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №599 від 20.08.2010 року. У позові також вказано, що від шлюбу позивач та відповідач мають спільну дитину сина [PERSON] , [INFO] . Посилався на те, що спільне життя з відповідачкою не склалось через різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння. На теперішній час сторони припинили шлюбні стосунки, з лютого місяця 2020 року проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Позивач вважає, що їх подальше сумісне життя є неможливим, а тому просив шлюб між ними розірвати. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 28.08.2020 року справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу передано за підсудністю на розгляд до Приморського районного суду м. Одеси. У порядку авторозподілу справа надійшла до провадження судді Домусчі Л.В. та були отримані нею 07.10.2020 року. Ухвалою суду від 12.10.2020 року провадження у справі було відкрито у спрощеному порядку. Судове засідання було призначено на 05.11.2020 року. У судове засідання 05.11.2020 року сторони не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. Сторони надали до суду заяви, згідно яких просили справу розглядати за їх відсутності. При цьому, відповідачка позовні вимоги визнала та проти розірвання шлюбу не заперечувала. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України, уразі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, із урахуванням належного сповіщення сторін, з огляду на положення ч. 1 ст. 223 ЦПК України, ухвалив слухати справу за відсутності сторін. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. На вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення є дата складення повного судового рішення, тобто 05.11.2020 року. Судом встановлено,\~що 20 серпня 2020 року Першим Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що було складено актовий запис за №599 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 20.08.2010 року. Від шлюбу у сторін є дитина [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 12.04.2012року, яка за згодою сторін буде проживати разом із матір`ю. На час розгляду справи майнові вимоги будь-кого з сторін суду не пред`явлені. Відповідно до вищезазначеного, суд приходить до висновку, що майнового спору між сторонами немає, останні з лютого місяця 2020 року разом не проживають та спільного господарства не ведуть, примирення між ними неможливе, зважаючи на спільну згоду сторін на розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне зазначити, що шлюб - це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сім`ї. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Як вбачається з пояснень сторін зазначеної вільної згоди між ними не має. Закріплені у законодавстві права дружини та чоловіка на повагу до своєї індивідуальності є засобом захисту психологічно слабшого у шлюбі від психічного диктату чи навіть агресії дружини, чоловіка або іншої особи. Воно схиляє до толерантності, терпимості у шлюбі, спрямовує кожного з них на спокійне, інтелігентне залагодження колізії індивідуальних рис характеру, життєвих звичок. Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у зв`язку з відсутністю вільної згоди позивача на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у зв`язку з чим, є неможливим. Згідно ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 2ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Родина фактично припинила існувати і її відновлення неможливо, у позивача відсутні які-небудь почуття до відповідача, їх шлюбний союз зберегти неможливо, на примирення позивач категорично не згоден, що підтверджується його письмовою заявою. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги відсутність згоди позивача на примирення та наполяганні на розірвання шлюбу, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дитини, як це передбачено ст. 112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved