Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

Позивач 13.12.2013 року звернулась до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. Вона з 30.09.2005 року працювала лаборантом фізико-механічних випробувань у ВАТ «Нікопольський завод залізобетонних конструкцій», згідно наказу № 141 від 30.09.2005 року. До її обов'язків входило відбір проб сировини та підготовка дослідних зразків для фізико-механічних випробувань у лабораторних умовах. 10.01.2006 року на завод поступили добавки «Комплекс К-2» і «Комплекс К-4». У періоди з 11.01.2006 року по 20.01.2006 року та з 30.01.2006 року до ранку 02.02.2006 року визначалася щільність складу добавок, випарюванням визначалася вага сухого залишку в добавках, виконувалися завдання по виготовленню дослідних зразків з бетонної суміші з добавками в пропарочній лабораторній камері. 11.01.2006 року вона доставила в лабораторію пробу з рідкої добавки «Комплекс К-2». 12.01.2006 року вона виконала завдання по виготовленню 6 замісів з бетонної суміші з 50 мл добавки «Комплекс К-2». Дослідним зразками проводилась термоволога обробка при 70-80°С в пропарочній лабораторній камері №1 протягом 12 годин. 13.01.2006 року дослідні зразки з пропарочної камери вона передала інженеру лабораторії для випробувань. З 12.00 год. до 16.00 год. інженер лабораторії випарювала добавку до сухого залишку в кількості 1 літр. Вона виконувала роботу по випробуванню піску (по вхідному контролю матеріалів). Процес випарювання проводився на електроплиті у відкритій емалевій ємності на відстані 2-х метрів від її-позивача робочого місця. Під час періодичної відсутності інженера лабораторії вона-позивач була вимушена наближатися до ємності на відстань до 0,5 м та помішувати суміш. Після 15.30 год. головний інженер затримав робітників лабораторії, інженером лабораторії не був виконаний розрахунок по сухому залишку, та як перед випарюванням добавки вона не провела зважування пустої ємності. Рідкий уміст добавки повністю випарився. Лабораторія наповнилася гаррю та їдким запахом, який залишався до ранку 02.02.2006 року. По дорозі додому в неї-позивача з'явилися закладеність в носоглотці, нежить, кашель. 16.01.2006 року інженер лабораторії повторила випарювання добавки «Комплекс К-2». 18.01.2006 року в сушильному шкафу випарилася добавка «Комплекс К-4» (без витяжної вентиляції від сушильного шкафу). 18.01.2006 року вона виконала завдання по виготовленню дослідних зразків з бетонної суміші з добавками «Комплекс К-2» і «Комплекс К-4», 19.01.2006 року - передала дослідні зразки з пропарочної камери інженеру для випробувань. По закінченню роботи на полігоні з 19.01.2006 року всім працівникам було запропоновано відпустку, на що вона написала заяву. По дорозі додому вона відчула зміни стану здоров'я та звернулася до полікліники №2. Дільничим лікарем був поставлений діагноз нейроциркуляторна дистонія по гіпертоничному типу, АД 80/50. Лікування за призначенням лікаря вона проходила вдома. З 19.01.2006 року по 30.01.2006 року лаборанти не працювали. З 30.01.2006 року по 01.02.2006 року лаборантом [PERSON] виконувалося визначення піноутворювальної здатності добавки «Комплекс К-4» з нагріванням до 80°С, визначення сухого залишку в 100 мл добавки «Комплекс К-4» з випарюванням на електроплиті. 02.02.06 року о 07.00 год. ранку всі, крім лаборанта [PERSON], вийшли на роботу. Дослідні зразки з пропарювальної камери № 1 вона-позивач передала інженеру для випробувань. З 08.00 год. вона проводила прибирання пропарювальної камери, очистку і змазку форм після виїмки дослідних зразків, прибирання робочого місця на відстані 1,5 м від пропарювальної камери і відчула різке погіршення здоров'я у вигляді утрудненого дихання і різкої загальної слабкості. У лабораторії вона була одна. Не маючи можливості піти до медпункту ВАТ «Нікопольський завод залізобетонних конструкцій» вона пішла до кімнати лаборантів і зателефонувала медсестрі. Через деякий час до лабораторії зателефонувала медсестра і направила її до полікліники №2 в кабінет №17 до лікаря [PERSON], яка обслуговувала працівників ВАТ «Нікопольський завод залізобетонних конструкцій». Коли вона прийшла до полікліники, то в кабінеті №17 знаходились працівники лабораторії: інженер [PERSON] та метролог [PERSON] 02.02.2006 року о 10.55 год., після медичного огляду, її та працівників лабораторії госпіталізували машиною швидкої допомоги в міську лікарню №1 з діагнозом отруєння невідомою токсичною речовиною. Після огляду лікарями терапевтичного відділення міськлікарні № 1 всі були поміщені в одну палату № 8 (складна). Їй був поставлений діагноз: отруєння невідомою речовиною, легка ступінь і анемія середньої тяжкості. 05.02.2006 року вони дали письмові пояснення на ім'я голови правління ВАТ «Нікопольський завод залізобетонних конструкцій» про роботу з добавками «Комплекс К-2» і «Комплекс К-4», які були передані інженеру з техніки безпеки [PERSON] Через 26 днів з відкритим лікарняним листом вона була направлена в денний стаціонар поліклініки № 2 і лікувалася по 25.03.2006 року з діагнозом: «Залізодефіцитна анемія, важкий перебіг». З 20.03.2006 року вона пройшла обстеження у поліклінічному відділенні обласної лікарні ім. Мечникова м. Дніпропетровськ і отримала висновок гематолога за результатами обстеження і рекомендації щодо подальшого лікування за наслідками «з впливом невідомої отрути». Послалась на те, що відповідач у порушення п.п.1,2,7,17,40,41,42 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.2004 року № 1112, не провів розслідування нещасного випадку на виробництві. Акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (Форма Н-1) ВАТ «Нікопольський завод залізобетонних конструкцій» не оформлений і не виданий. У результаті не враховано, що ураження організму у вигляді різкого погіршення здоров'я 02.02.2006 року сталося під час виконання нею трудових обов'язків на робочому місці, в умовах впливу речовин гостроспрямованого механізму дії (отрут) і шкідливих токсичних речовин в повітрі робочої зони. Вона позбавлена права звернення в спеціалізоване відділення профпатології Українського науково-дослідного інституту промислової медицини м. Кривий Ріг для встановлення стану здоров'я з урахуванням того, що сталось, а тому вимушена була звернутися до суду. Просить суд визнати раптове погіршення стану здоров'я під час виконання нею трудових обов'язків на робочому місці 02.02.2006 року фактом нещасного випадку, пов'язаного з виробництвом. Позивач та її представник викладені в позовній заяві обставин та вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Щодо посилання представника відповідача на пропуск строку звернення до суду, визначений ст.233 КЗпПУ, пояснили, що в даному випадку підлягає застосуванню не норми КЗпП України, а норми ЦК України, а саме ст. 268 ЦК України, згідно з якою позовна давність не поширюється на вимогу, пов'язану з порушенням особистого немайнового права, в тому числі щодо пошкодження здоров'я. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні за недоведеністю та безпідставністю. Суду пояснив, що факту масового отруєння виявлено не було. Те, що погіршення стану здоров'я позивача є наслідком роботи в лабораторії не було встановлено. Посилання позивача на довідки вважає безпідставним, так як записи були здійснені лікарем зі слів позивача. Діагноз записаний у довідці № 118 від 14.03.2006 року був попереднім і підлягав подальшому уточненню. Консиліумом лікарів був встановлений діагноз: хронічна залізодефіцитна анемія середнього ступеню важкості. Крім того, зазначив, що позивач самостійно звернулась до лікарні з приводу погіршення здоров'я. У такому випадку лікувальний заклад повинен був повідомити підприємство про нещасний випадок за формою згідно додатку 1 до Порядку, однак до відповідача такого повідомлення не надходило. У зв'язку з відсутністю підстав розслідування не проводилось. Послався на пропуск позивачем тримісячного строку звернення до суду, встановленого ст.233 КЗпПУ. У матеріалах справи наявні заперечення відповідача проти позову (а.с.49,50). Суд, вислухавши позивача, її представника, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного. Як встановлено в судовому засіданні, позивач з 30.09.2005 року працювала лаборантом фізико-механічних випробувань у Відкритому акціонерному товаристві «Нікопольський завод залізобетонних конструкцій» (а.с.6,21). Наказом № 171к від 01.10.2007 року позивача з 01.10.2007 року було звільнено з ВАТ «Нікопольський завод залізобетонних конструкцій» за згодою сторін - п.1 ст.36 КЗпП України (а.с.21). Як вбачається з довідки № 118 від 14.03.2006 року, виданої Нікопольською станцією швидкої медичної допомоги, 02.02.2006 року Нікопольською станцією швидкої медичної допомоги була надана медична допомога - [PERSON], [PERSON], [PERSON] з приводу отруєння невідомою речовиною. По направленню лікаря поліклініки вказані особи були госпіталізовані в терапевтичне відділення міської лікарні № 1 (а.с.13). Згідно медичної картки №126 стаціонарного хворого щодо [PERSON] (а.с.14), остання до міської лікарні №1 поступила 02.02.2006 року, виписана 28.02.2006 року; діагноз при госпіталізації: отруєння невідомою речовиною, легкий ступінь, анемія середньої тяжкості; діагноз клінічний: хронічна залізодефіцитна анемія; діагноз заключний клінічний: хронічна залізодефіцитна анемія важкий перебіг. З листка непрацездатності № 481521 виданого міською лікарнею №1 [PERSON] (а.с.15) вбачається, що остання знаходилась у стаціонарі з 02.02.2006 року по 28.02.2006 року, причиною звільнення від роботи зазначено - захворювання загальне. У листку непрацездатності (продовження листка № 481521) (а.с.16) причиною непрацездатності зазначено - захворювання загальне. Згідно листа міського відділу охорони здоров'я Нікопольської міської ради № 376 від 17.10.2006 року, довідка № 118 від 14.03.2006 року видана СШМД є дійсною, вона доводить, що був зроблений виклик швидкої медичної допомоги та надана медична допомога. Діагноз, який записано у довідці є попереднім та підлягав подальшому уточненню. Довідка № 125 від 16.02.2006 року, видана міською лікарнею №1, не може бути дійсною, так як не оформлена згідно чинного законодавства. Діагноз, встановлений працівникам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] консиліумом лікарів зроблено на підставі проведеного комплексу медичного обстеження та спостереження за хворими, про що свідчать записи в історіях хвороби. Остаточним діагнозом хворих [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є висновок консиліуму лікарів, який вказано у листі головного лікаря міської лікарні №1 [PERSON] від 10.02.2006 року №258 (а.с.51). Згідно листа головного лікаря Нікопольської міської лікарні №1 [PERSON] №258 від 10.02.2006 року, 02.02.2006 року до терапевтичного відділення НМЛ № 1 надійшли хворі [PERSON], [PERSON], [PERSON]. 03.02.2006 року до цього ж відділення надійшла [PERSON] Зазначені хворі знаходились на лікуванні у відділеннях лікарні з діагнозами, встановленими консиліумом лікарів. Зокрема, у терапевтичному відділенні знаходилась [PERSON] з діагнозом: «Хронічна залізодефіцитна анемія середнього ступеню важкості» (а.с.52). Згідно листа відділення виконавчої дирекції Фонду ССНВУ в м. Нікополі Дніпропетровської області № 450/02 від 18.04.2006 року (а.с.18) щодо скарги [PERSON], нещасний випадок, який стався на ТОВ «Нікопольський завод залізобетонних конструкцій» у відділенні не зареєстрований, так як з ТОВ «Нікопольський завод залізобетонних конструкцій» до відділення не було направлено повідомлення про нещасний випадок на виробництві (групове отруєння), про яке йдеться у листі. Відповідно до п. 38 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.2004 року № 1112, посадова особа органу Держпромгірнаглядохоронпраці має право у разі приховання нещасного випадку видавати обов'язкові для виконання роботодавцем приписи, щодо необхідності проведення розслідування нещасного випадку, визнання чи невизнання нещасного випадку пов'язаним з виробництвом і складанням акта форми Н-1 (або НПВ) (а.с.18). Згідно ст.171 КзпПУ, власник або уповноважений ним орган повинен проводити розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві відповідно до порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України. Згідно ст.22 Закону України «Про охорону праці», роботодавець повинен організувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві відповідно до порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об'єднаннями профспілок. За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов'язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування. У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішується посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов'язковим для роботодавця. Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржене у судовому порядку. На час спірних правовідносин діяв Порядок розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.2004 року № 1112 (далі по тексту - Порядок), яким визначено процедуру проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності. У п.9 Порядку зазначено, що про кожне звернення потерпілого з посиланням на нещасний випадок на виробництві без направлення підприємства лікувально-профілактичний заклад повинен передати протягом доби з використанням засобів зв'язку екстрене повідомлення за формою згідно з додатком 1: підприємству, де працює потерпілий; робочому органу виконавчої дирекції Фонду за місцем знаходження підприємства, де працює потерпілий; установі (закладу) державної санітарно-епідеміологічної служби, які обслуговують підприємство, де працює потерпілий. Згідно п.10 Порядку, роботодавець, одержавши повідомлення про нещасний випадок зобов'язаний негайно повідомити з використанням засобів зв'язку про нещасний випадок органи та установи визначені п.п.1 п.10 Порядку, утворити наказом комісію з розслідування нещасного випадку та організувати розслідування (п.п.2 п.10 Порядку). Згідно п.38 Порядку, посадова особа органу Держнаглядохоронпраці має право у разі відмови роботодавця скласти акт або затвердити акт форми Н-5, акт форми Н-1 (або форми НПВ) чи незгоди потерпілого або особи, яка представляє його інтереси, із змістом акта форми Н-5, акта форми Н-1 (або форми НПВ), надходження скарги або незгоди з висновками розслідування про обставини та причини нещасного випадку чи приховання нещасного випадку видавати обов'язкові для виконання роботодавцем або робочим органом виконавчої дирекції Фонду - у разі нещасного випадку з особою, яка забезпечує себе роботою самостійно, приписи за формою Н-9 згідно з додатком 8 щодо необхідності проведення розслідування (повторного розслідування) нещасного випадку, затвердження чи перегляду затвердженого акта форми Н-5, акта форми Н-1 (або форми НПВ), визнання чи невизнання нещасного випадку пов'язаним з виробництвом і складання акта форми Н-1 (або форми НПВ). Групові нещасні випадки, згідно п.40 Порядку підлягають спеціальному розслідуванню, яке проводиться у відповідності до п.п.41-67 Порядку. Позивач 02.02.2006 року самостійно, без направлення підприємства, звернулась до лікувального закладу з приводу погіршення здоров'я, що підтвердилося в судовому засіданні її поясненнями. Відповідач повідомлення за формою згідно з додатком 1 з лікувального закладу не отримував, комісію з розслідування нещасного випадку не утворював та розслідування не організовував, що не оспорювалося в судовому засіданні. До відділення виконавчої дирекції Фонду ССНВУ в м. Нікополі Дніпропетровської області повідомлення про нещасний випадок на виробництві не направлялось, що вбачається з відповіді від 18.04.2006 року №450/05 (а.с.18). Екстрених повідомлень щодо отруєнь працівників лабораторії ВАТ «Нікопольський завод залізобетонних конструкцій» з лікувального закладу до Нікопольської міської СЕС не надходило, що вбачається з відповіді в.о. головного державного санітарного лікаря (а.с.25) та відповіді на депутатське звернення начальника Нікопольського міськрайонного управління, головного лікаря м. Нікополя, м. Орджонікідзе та Нікопольського району від 16.09.2013 року № 2/1631 (а.с.29). Крім того відповіддю від 16.09.2013 року № 2/1631 повідомлено, що згідно листа Нікопольського міського відділу охорони здоров'я № 49 від 13.02.2006 року взаємозв'язок між хронічними захворюваннями у працівників лабораторії ВАТ «Нікопольський завод залізобетонних конструкцій» та можливим отруєнням хімічними речовинами не встановлено (а.с.29). З приводу приховання ВАТ «Нікопольський завод залізобетонних конструкцій» нещасного випадку на виробництві посадовими особами органу Держнаглядохоронпраці приписи щодо необхідності проведення розслідування нещасного випадку не видавалися. Комісію із спеціального розслідування нещасного випадку не призначалося. Таких доказів суду представлено не було. Попередній діагноз [PERSON] про її отруєння невідомою токсичною речовиною, поставлений Нікопольською станцією швидкої медичної допомоги під час її госпіталізації до лікувального закладу (а.с.13), спростовується подальшим обстеженням хворої консиліумом лікарів та іншими спеціалістами (а.с.52). Таким чином, посилання позивача на те, що 02.02.2006 року на ВАТ «Нікопольський завод залізобетонних конструкцій» під час виконання нею трудових обов'язків на робочому місці мав місце нещасний випадок, що призвів до раптового погіршення стану її здоров'я не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Жодних доказів цього, всупереч ч.3 ст.10 ЦПК України, суду не представлено. Суд не бере до уваги інші письмові докази: запис з амбулаторної картки від 24.03.2006 року, професійний маршрут, довідку №904, звернення позивача, відповіді на звернення, акт перевірки дотримання санітарного законодавства, висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи, приписи від 22.09.2006 року, постанови про накладення адмінстягнення (а.с.17,19,20,22,24,26,27,87-95), так як вони не доводять обставин, які просить встановити позивач. Крім того позивачем пропущений строк звернення до суду, встановлений ст.233 КЗпПУ. Щодо даних вимог встановлюється тримісячний строк звернення до суду, з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. За посиланнями позивача, раптове погіршення стану здоров'я під час виконання нею трудових обов'язків на робочому місці мало місце 02.02.2006 року. Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом 13.12.2013 року. Поважних причин пропуску строку звернення до суду з позовом судом не встановлено. Тому, суд приходить до висновку, що позивачем пропущений тримісячний строк звернення до суду. Посилання позивача та її представника на те, що до даних правовідносин слід застосовувати норми ЦК, а саме ст.268 ЦК України, суд вважає безпідставними, так як вимоги позову витікають з трудових правовідносин і повинні регулюватися нормами КЗпПУ. На підставі вищевикладеного у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed