Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

Позивач [PERSON] 18.04.2018 року звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.01.2010 року. Шлюб між сторонами не розірвано, але позивач має необхідність здійснити розподіл нерухомого майна, що було придбано у шлюбі із відповідачем. Під час даного шлюбу було придбано житловий будинок літ. И, розташований у [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 28.01.2011 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Ведмідською М.О. за реєстровим №165. У результаті капітального ремонту та реконструкції на вказаний будинок видано свідоцтво про право власності від 09.08.2014 року. Позивач є громадянином Ізраїлю та має офіційний дохід, оскільки працює поліцейським. Протягом перебування у шлюбі позивачем надіслано відповідачеві грошових коштів на суму більше двадцяти тисяч доларів США. Розмір залишку зазначених грошових коштів позивачеві не відомий, але частина цих коштів зберігається на депозитному рахунку у ПАТ «ПриватБанк», відкритого на ім`я відповідача. Угоди про добровільний поділ майна, що є спільною власністю подружжя, між сторонами не досягнуто. У зв`язку з викладеним, позивач просить визнати за ним право власності на Ѕ частину будинку літ. И, розташованого у [ADDRESS] , та Ѕ частину депозитного вкладу в розмірі 9350 доларів США, що знаходиться на рахунку № [NUMBER] у ПАТ «Приватбанк», відкритий на ім`я [PERSON] , ІПН: [NUMBER] . Ухвалою суду від 19.04.2018 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на 41/100 частину домоволодіння (житловий будинок літ. «И»), розташований у [ADDRESS] , який належить [PERSON] . Ухвалою суду від 19.04.2018 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя залишено без руху. Ухвалою суду від 31.05.2018 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено та накладено арешт на грошові кошти в розмірі 18700 дол.США, що знаходиться на рахунку № [NUMBER] у ПАТ КБ «Приватбанк» відкритий на ім`я [PERSON] . Ухвалою суду від 13.06.2018 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник відповідача 27.08.2018 року надав до суду відзив, згідно якого позовні вимоги вважав безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 01.06.2018 року по справі №766/2223/18 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу відновлено відповідачу дошлюбне прізвище [PERSON] . 29.09.2009 року між [PERSON] , як продавцем, та [PERSON] , як покупцем, укладено договір купівлі-продажу № 1251 двокімнатної квартири [ADDRESS] . Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом м.Херсона Куницею Т.В. Зазначена квартира належала відповідачу на праві приватної власності та кошти отриманні від продажу квартири були її особистою власністю. Кошти від проданої квартири відповідач зберігала у себе, оскільки планувала виїжджати на постійне місце проживання до держави Ізраїль. В Ізраїлі проживають мати відповідача [PERSON] та вітчим [PERSON] . Одним із способів отримання громадянства Ізраїлю відповідач обрала такий як одруження із громадянином Ізраїлю. Сторони уклали шлюб не з метою створення сім`ї, введення спільного побуту та народження дітей, а з метою отримання відповідачем громадянства Ізраїлю. Підтвердженням того, що метою шлюбу не було створення сім`ї є той факт, що позивач у період шлюбу, з 16.01.2010 року по дату його розірвання, з`являвся в Україні близько 10 разів. Позивач не цікавився як та з ким проживає його дружина, фінансово не забезпечував, а тому стверджувати, що шлюб укладався заради створення сім`ї не можна. Спірний будинок хоча й був придбаний в період шлюбу, але за особисті кошти відповідача, які отримані від продажу власної квартири. Щодо коштів в сумі 18700,00 дол.США, що знаходилися на депозитному рахунку в ПАТ «КБ «Приватбанк» необхідно зауважити, що ці кошти отримані відповідачем від своїх батьків як фінансова допомога, оскільки відповідач не працював, постійного заробітку не мав, а отже ці кошти є особистою власністю відповідача. Просить відмовити у задоволенні позову. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.02.2019 року зазначена цивільна справа передана до провадження судді Херсонського міського суду Херсонської області [PERSON] . Ухвалою суду від 07.03.2019 року прийнято справу до провадження та призначено до розгляду за правилами загального провадження до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 14.08.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. В останнє судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягав. Проти відкладення розгляду справи за заявою відповідача заперечував. Позивач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про відкладення розгляду справи. З врахуванням строку розгляду справи, неодноразових заяв відповідача про відкладення розгляду справи, наданням відзиву, завчасного повідомлення про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи у відсутність сторони відповідача. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.01.2010 року, згідно актового запису про шлюб №9, зробленого 16.01.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції у місті Херсоні. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінилося з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Згідно купівлі-продажу, посвідченого 28.01.2011 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Ведмідською М.О. за реєстровим №165, [PERSON] придбано у власність 41/100 частин домоволодіння літ. И, що розташоване у [ADDRESS] , що також підтверджується витягом про державну реєстрацію прав №28879411 від 03.02.2011 року. Згідно актового запису про укладення шлюбу №297, складеного 12.08.1977 року відділом РАЦС Суворовського районного виконкому м.Херсона, [PERSON] та [PERSON] 12.08.1977 року уклали шлюб. Після рестрації шлюбу прізвище дружини [PERSON] . Згідно актового запису про народження №720, зробленого 01.03.1969 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Херсонського обласного управління юстиції, батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] . 29.09.2009 року між [PERSON] , як продавцем, та [PERSON] , як покупцем, укладено договір купівлі-продажу № 1251 двокімнатної квартири [ADDRESS] . Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом м.Херсона Куницею Т.В. Вказана інформація підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №134332185 від 14.08.2018 року. Згідно листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України повідомлено, що громадянин Ізраїлю [PERSON] перетинав державний кордон України у період: з 17.04.2015 року по 10.05.2015 року, 11.10.2015 року по 01.11.2015 року, 17.04.2016 року по 08.05.2016 року, 12.09.2016 року по 02.10.2016 року, 19.03.2017 року по 09.04.2017 року, 16.04.2018 року по 05.05.2018 року. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Разом з цим, конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини 3 статті 61 СК України кореспондує частині 4 статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя. Презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя відповідачем не спростовано, матеріали справи не містять належних доказів того, що спірне майно придбане за його особисті кошти та шлюб між сторонами був фіктивний, тому суд дійшов висновку про визнання спірного майна, а саме частину будинку літ. И, розташованого у [ADDRESS] , спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] . У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року за №11, роз`яснено, що грошові кошти (вклади), внесені у банківські установи за договорами банківського вкладу (депозиту) за рахунок заробітної плати, пенсії, стипендії, інших доходів подружжя, незалежно від їх виду та від того, на чиє ім`я з подружжя вони внесені, відповідно до ст.61 СК України, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У п.п. 23, 24 вказаної постанови Пленуму ВСУ судам роз`яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Під час розгляду справи встановлено, що в період перебування у шлюбі на депозитний рахунок на ім`я [PERSON] , ІПН: [NUMBER] , відкритого в АТ КБ «Приватбанк», були внесено кошти в сумі 18700 доларів США. Зазначена обставина відповідачем не оспорюється. З врахуванням того, що відповідач не довела, що зазначені кошти є фінансовою допомогою батьків, суд вважає, що зазначені кошти є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Письмові пояснення [PERSON] та [PERSON] про, що відповідач [PERSON] проживала з 2008 по грудень 2009 року проживала в Ізраїлі разом з батьками, де й працювала. Зароблені кошти зберігала для придбання житла в Ізраїлі. Позивач та відповідач одружилися, саме з метою отримання громадянства. Грошові накопичення [PERSON] не зберігав в банківських установах, а більшу частину їх витрачав на своє хобі колекціонування банкнот, не можуть бути взяті до уваги судом, як належний допустимий доказ, оскільки вони не допитані судом у якості свідків. Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі шляхом визнання за [PERSON] права власності на Ѕ частину будинку літ. И, розташованої у [ADDRESS] , та Ѕ частину депозитного вкладу в розмірі 9350 доларів США, що знаходиться на рахунку № [NUMBER] у ПАТ «Приватбанк», відкритий на ім`я [PERSON] , ІПН: [NUMBER] , та визнання за [PERSON] права власності на Ѕ частину будинку літ. И, розташованої у [ADDRESS] , та Ѕ частину депозитного вкладу в розмірі 9350 доларів США, що знаходиться на рахунку № [NUMBER] у ПАТ «Приватбанк», відкритий на ім`я [PERSON] , ІПН: [NUMBER] . У відповідності до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в загальній сумі 5704,80 грн. (704,80 гривень понесені згідно квитанції №49-27001І/1 від 18.04.2018 року, 352,40 гривень понесені згідно квитанції №2335\\з7 від 19.04.2018 року, 352,40 гривень понесені згідно квитанції №1-2001V/1 від 31.05.2018 року, 4295,20 гривень понесені згідно квитанції від 04.05.2018 року).

Outcome: approved