Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

Позивач - [PERSON] в червні 2018 року звернулась до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та поділ майна подружжя. Пред'явлений до суду позов позивач обґрунтовувала тим, що вона з відповідачем 14.02.2004 зареєстрували шлюб, мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Оскільки, сімейне життя між сторонами не склалося, вони мають різні характери та погляди на життя, різне відношення до сім'ї та подружніх обов'язків, позивач дійшла висновку, що родина фактично розпалась, шлюб носить лише формальний характер, а відтак була змушена звернутись до суду із позовом про його розірвання. Крім того, позивач, звертаючись до суду із позовними вимогами про розірвання шлюбу, одночасно просила в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, стягнути з відповідача на її користь 1/2 частину вартості спільного рухомого майна - автомобіля «Skoda Octavia Tour», 2008 року випуску, д.н.[NUMBER], у розмірі 85150 грн., а також понесені нею судові витрати. Ухвалою судді від 19.06.2018 було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в підготовчому засіданні. В ході підготовчого розгляду справи, судом було роз'єднано пред'явлені [PERSON] позовні вимоги та виділено в самостійне провадженні вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання спільної неповнолітньої дитини. Ухвалою суду від 20.09.2018 було закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті в судовому засіданні. Позивач та її представник - [PERSON] у судовому засіданні пред'явлений позов підтримали у повному обсязі та просили суд про його задоволення, пославшись на обставини, що викладені у позовній заяві. Також, пояснили суду, що у зв'язку із тим, що спірний автомобіль є неподільною річчю, відповідач одноособово ним розпоряджається, зокрема для роботи в службі таксі, позивач не вбачає підстав для його рівного поділу між сторонами, а тому вважає за доцільне стягнути з відповідача компенсацію у розмірі 1/2 частини вартості спірного майна, залишивши автомобіль у власності останнього. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що відповідач підтримує пред'явлені позивачем вимоги в частині розірвання укладеного між ними шлюбу, оскільки сторони дійшли спільного висновку про те, що вони мають різні погляди на подружнє життя, та наразі укладений між ними шлюб носить суто формальний характер. З приводу пред'явлених [PERSON], позовних вимог в частині поділу майна подружжя, представник пояснила, що дані вимоги є недоведеними та необґрунтованими, так як спірний автомобіль 20.03.2008 був придбаний відповідачем у кредит, який на сьогоднішній день є непогашеним, а тому стягнення з відповідача на користь позивача компенсації 1/2 частини вартості спільного майна буде для [PERSON] додатковим тягарем, оскільки змушений буде самостійно виплачувати кредит, який отримувався на придбання такого майна. При цьому визначений позивачем розмір компенсації за 1/2 частину вартості автомобіля, не відповідає дійсності, оскільки не був оцінений з урахуванням зносу транспортного засобу. Заслухавши вступне слово позивача та її представника - [PERSON], представника відповідача - [PERSON], дослідивши наявні у справі докази, та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог [PERSON], з огляду на наступне. Судом встановлено, що між сторонами 14.02.2004 було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис №81, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.10). Сторони по справі мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] (а.с.18). Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. З наданих пояснень як стороною позивача так і стороною відповідача, сторони з вересня 2017 року проживають окремо та не ведуть спільного господарства, наміру зберігати шлюб вони не мають. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім'я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім'ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, тому є всі наявні підстави для задоволення позову в частині вимог позивача щодо розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Позивач, звертаючись до суду з позовними вимогами про розірвання укладеного з відповідачем шлюбу, одночасно висуває позовні вимоги про поділ їх спільного майна подружжя, а саме - автомобіля «Skoda Octavia Tour», 2008 року випуску, д.н.з.[NUMBER], номер кузова: [NUMBER], та просить суд стягнути з відповідача на її користь компенсацію вартості вказаного майна у розмірі 85150 грн. Як вбачається з наданої суду копії договору купівлі-продажу автомобіля за №350/08-П від 20.03.2008, укладеного між ЗАТ «Прага Авто» та [PERSON], а також акту прийому-передачі автомобіля, відповідач за час перебування з позивачем у шлюбі придбав автомобіль марки «Skoda Octavia Tour», 2008 року випуску, номер кузова: [NUMBER] (а.с.29-32, 33, 34, 35, 36). Згідно з копією свідоцтва про реєстрацію вищевказаного транспортного засобу, виданого ВРЕР-11 УДАІ в м.Києві, придбаний відповідачем транспортний засіб було на себе зареєстровано у відповідному територіальному органі з надання сервісних послуг МВС України, та присвоєно спірному автомобілю державний номерний знак - [NUMBER] (а.с.41). При цьому, з наданої копії кредитного договору №77.1/АК-01066.08.2 від 18.06.2008, укладеного між відповідачем та ВАТ «Родовід Банк», вбачається, що на придбання спірного автомобіля, [PERSON] отримувались цільові кредитні кошти в розмірі 20826 дол.США (а.с.37-40). Відповідно до висновку про вартість об'єкта незалежної оцінки від 12.06.2018, складеним суб'єктом оціночної діяльності - ТОВ «Гарант-Експертиза», ринкова вартість спірного автомобіля «Skoda Octavia Tour», 2008 року випуску, д.н.з.[NUMBER], номер кузова: [NUMBER], станом на дату оцінку складає 170300 грн. В процесі оцінки, оцінювачем було використано порівняльний підхід (а.с.48). Так, частинами першою та другою статті 60 СК України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми ст.60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна подружжя на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Згідно положень ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, та на підставі ст.69 ч.1 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. При цьому, при поділі майна суд виходить із того, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. Якщо річ неможливо розділити, вона присуджується одному з подружжя. Якщо виділити в натурі частину із загального майна не можна, хтось один із подружжя має право на отримання від іншого грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частини. Проте, така компенсація може бути надана лише за згодою колишньої дружини чи чоловіка. Крім того, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Таким чином, відповідно до частин 4, 5 ст. 71 СК присудження судом одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ (автомобіль) допускається за його згодою за умовою попереднього внесення другим подружжям відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності таких умов присудження грошової компенсації може мати місце, зокрема, на підставах передбачених ст. 364 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та наявності згоди співвласника на одержання відповідної грошової суми. Так, відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно з законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Таке ж право співвласників передбачено і ч. 3 ст. 358 ЦК України. Аналогічне роз'яснення міститься у п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Таким чином, враховуючи, що набутий сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства автомобіль марки «Skoda Octavia Tour», 2008 року випуску, д.н.з.[NUMBER], номер кузова: [NUMBER], є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, тому суд дійшов висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем і відповідачем право власності - в розмірі 1/2 частини вказаного майна та змінивши таким чином режим спільної сумісної власності подружжя на цей об'єкт на режим спільної часткової власності. Вирішуючи спір у даній справі, суд, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин спору, що виник між сторонами, та з урахуванням вищенаведеного, на засадах справедливості, дійшов висновку, що пред'явлений позивачем позов підлягає частковому задоволенню судом, та відповідно підлягає поділу спільне сумісне майно подружжя - автомобіль марки «Skoda Octavia Tour», 2008 року випуску, д.н.з.[NUMBER], номер кузова: [NUMBER], шляхом визнання за кожним із сторін права власності на 1/2 його частину, оскільки таке майно є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, не може бути реально розподілене між ними, а тому повинно визначитись у їх ідеальних рівних частках між ними. У відповідності до ст.141 ЦПК України, в порядку розподілу між сторонами судових витрат, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір у розмірі 1556,30 грн., а також понесені нею витрати на проведення незалежної оцінки в сумі 800 грн., та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 4000 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial