Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

Позивач [PERSON] 18.04.2016 року звернулася до суду із позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, який зареєстровано 21.06.1991 року Вінницьким міським відділом ЗАГС, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис №1421. Позовна заява мотивована тим, що спільне життя подружжя не склалося через зловживання відповідачем алкоголем та безвідповідального ставлення до сімейних обовязків. З 2008 року подружжя припинило сумісне проживання та шлюбні відносини, з того часу сторони не вживали заходів до поновлення сімейних стосунків, шлюб існує формально. На примирення та відновлення подружніх відносин позивач не згодна, збереження шлюбу суперечить її інтересам. Неповнолітніх дітей, а також спільно нажитого майна у подружжя немає. Викладене стало підставою для звернення позивача до відповідача з позовом про розірвання шлюбу до суду. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений завчасно у встановлений законом спосіб, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, просив справу розглядати без його участі. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності та взаємозвязку, зважаючи на зміст позовної заяви та заяви відповідача, приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступних підстав. В ході дослідження позовної заяви та доданих до неї матеріалів судом, відповідно до ч. 1 ст. 112 СК України, з'ясовано фактичні взаємини подружжя, а також те, що подана до суду позовна заява відповідає дійсній волі позивача та відповідача, їх бажання розірвати шлюб є істинним та добровільним. Згідно п. 10 Постанови пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України (254к/96-ВР ) охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін. Досліджуючи вказані обставини, суд зважає на те, що фактично шлюбні відносини між сторонами по справі припинено майже 8 років тому, шлюб між сторонами фактично розпався, існує формально, ведення спільного господарства припинено, подальше збереження шлюбу є неможливим та недоцільним і суперечитиме інтересам позивача, тому шлюб між сторонами слід розірвати, а позов задовольнити. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 551,20 грн., разом з тим, позивач просила судові витрати залишити за нею, а тому суд не стягує з відповідача судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved