Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

Позивач [PERSON] 11.01.2017 року звернувся до суду з цивільним позовом до відповідачів Державної казначейської служби України, Прокуратури Донецької області, Головного управління Національної поліції в Донецькій області, про визнання незаконною і скасування постанови про визначення розміру шкоди, відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями органів прокуратури, досудового слідства і суду. Позовні вимоги мотивовані тим, що 03.05.2015 року старшим слідчим СВ Красноармійського МВ ГУМВС України у Донецькій області майором міліції Савенко В.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 12013050410000585 від 21.03.2013 р. за пунктом 2 частин 1 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, у зв'язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 08.09.2016 року відповідача ГУ НП в Донецькій області зобов'язано винести постанову, якою визначити розмір заподіяної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». 21.12.2016 року начальником відділення слідчого відділу Покровського відділу поліції ГУ НП в Донецькій області винесено постанову про відшкодування шкоди, якою визначено позивачеві розмір втраченого заробітку за період з 08.05.2009 року по 05.12.2011 року у сумі 128 242,11 грн. і цією ж постановою йому відмовлено у визначенні розміру інших видів шкоди. Позивач зазначає, що постанова слідчого є незаконною і необґрунтованою, тому що відповідачем неправильно визначено період, протягом якого він вважається незаконно відстороненим від посади і має право на повернення втраченого заробітку, не враховано судове рішення, яким його було поновлено на колишній посаді в порядку реабілітації, невірно розраховано втрачений заробіток через не проведення коригування середнього заробітку на коефіцієнт підвищення посадового окладу за проміжок часу до його підвищення (пункт 10 Порядку обчислення середнього заробітку), не з'ясовано обставини і не витребувано необхідні документи, що мають значення для визначення розміру завданої шкоди. Зазначаючи про своє право на відшкодування шкоди в повному обсязі, визначене статтею 1 Закону № 266/94-ВР, позивач вважає, що часом відсторонення від посади, за який він має право на відшкодування втраченого заробітку є період з 8.05.2009 року (дата відсторонення від займаної посади) по 19.10.2015 року (дата допуску до роботи за наказом податкового органу про поновлення на посаді від 15.10.2015 року), що загалом складає 75 місяців 27 днів. Розмір відшкодування втраченого заробітку за цей період складає 649 914,41 грн. з коригуванням втраченого заробітку із заліком заробітку за час вимушеного прогулу. Посилаючись на відповідні договори, прибуткові касові ордери, вважає, що йому мають бути відшкодовані суми, сплачені у зв'язку з наданням правової допомоги по кримінальній справі в розмірі 9500 грн. Також вважає, що він має право на відшкодування витрат на проведення експертного дослідження під час кримінального провадження в сумі 5257,50 грн., що підтверджується договором з судовим експертом і квитанцією до прибуткового касового ордеру. Просить суд визнати незаконною і скасувати постанову начальника відділення слідчого відділу Покровського відділу поліції ГУ НП в Донецькій області про визначення розміру відшкодування шкоди від 21 грудня 2016 року. стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь втрачений заробіток за час відсторонення від посади в розмірі 649 914 грн. 41 коп., 5257 грн. 50 коп. - в рахунок відшкодування витрат, понесених на проведення експертного дослідження в сумі та 9500 грн. 00 коп. сплачених, у зв'язку з наданням правової допомоги. В судове засідання позивач не з»явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, пославшись у їх обґрунтування на обставини викладені в позові, просить позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи у встановленому законом порядку повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача прокуратури Донецької області в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та надала суду письмові заперечення, в яких зазначила, що постановою Покровського відділу поліції від 21.12.2016 року розмір відшкодування позивачу визначено у сумі 128 242 грн. 11 коп. втраченого заробітку, у відшкодуванні судових витрат на правову допомогу та проведення експертизи позивачеві відмовлено, внаслідок дій органів досудового розслідування [PERSON] дійсно не отримав заробіток у зв'язку з відстороненням від посади начальника Красноармійської ОДПІ, однак таке відсторонення тривало з 08.05.2009 року по 05.12.2011 року (30,9 місяців), відсторонення припинилось у зв'язку зі звільненням. Середньомісячний заробіток [PERSON] на посаді начальника Красноармійської ОДПІ складав 4150,23 грн. З огляду на це, позивачу визначено розмір відшкодування в вищезазначеній сумі, виходячи з розрахунку 30,9 місяців * 4150,23 грн. Підтримуючи висновок слідчого щодо часу відсторонення позивача і втрати ним заробітку зазначено, що відсторонення передбачає наявність трудових відносин, а зі звільненням такі відносини припинились. Оскільки, рішення про звільнення приймав роботодавець, а не слідчі органи чи прокуратура, тому відшкодування заробітку з 06.12.2011 року має здійснюватися Державною фіскальною службою України (правонаступником Державної податкової служби), якою безпідставно звільнено позивача з посади. Також зазначив, що підвищення посадового окладу начальника податкової інспекції відбувалось у дати, що перебувають поза межами періоду відсторонення позивача ( з 08.05.2009 року до 05.12.2011 року). Щодо вимог про відшкодування витрат на правову допомогу та проведення експертизи вказано, що ці витрати віднесено до кримінально-процесуальних, у зв'язку з чим, питання про їх розподіл має вирішуватися у кримінальному судочинстві. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Донецькій області в судовому засіданні заперечувала проти позову, до суду надані письмові заперечення, доводи яких були підтримані представником в судовому засіданні, та зазначено, що від роботи [PERSON] відсторонювався з 08.05.2009 року по 05.12.2011 року, тому підлягає відшкодуванню заробіток, втрачений ним за цей період, що становить 30,9 місяців, в розмірі 128242,11 грн.; вважає, що витрати на експертизу та на правову допомогу позивачем недоведені, заявлені позовні вимоги необґрунтовані, просить в їх задоволенні відмовити в повному обсязі. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідачів, дослідивши матеріали справи, вивчивши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд встановив наступне. Відповідно до запису за № 43 у трудовій книжці серія [NUMBER] [PERSON] перебував на посаді начальника Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції на підставі наказу Державної податкової адміністрації України від 18.10.2005 р. № 1936-о. 16 квітня 2009 року старшим прокурором відділу прокуратури Донецької області проти [PERSON] було порушено кримінальну справу № 180-471 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. Наказом в.о. голови ДПА України № 630-о, у зв'язку з порушенням кримінальної справи № 180-471 за ст.364 Кримінального кодексу України та відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, статті 147 Кримінального процесуального кодексу України, [PERSON] було відсторонено позивача від посади начальника Красноармійської ОДПІ з 08 травня 2009 року. 05 грудня 2011 року ДПА України видано наказ № 492-о «Про припинення державної служби», яким згідно з вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15.04.2011 р. у справі № 1-221/2011 вирішено припинити начальнику Красноармійської ОДПІ [PERSON] державну службу з 5.12.2011 р. на підставі п. 2 ст. 30 Закону України «Про державну службу». На підставі цього наказу до трудової книжки позивача внесено запис про припинення державної служби, про що свідчить запис під № 46. Відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.06.2012 року вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15.04.2011 р. та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 08.11.2011 року, на підставі яких позивача було звільнено з посади, були скасовані з направленням справи на новий судовий розгляд. 03 травня 2015 року старшим слідчим СВ Красноармійського МВ ГУМВС України у Донецькій області майор міліції Савенко В.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження. у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Відповідно до п. 2 постанови було скасовано процесуальні рішення про відсторонення [PERSON] від посади начальника Красноармійської ОДПІ. Суд звертає увагу, що кримінальне провадження стосовно позивача закрито за реабілітуючою підставою і це не заперечується сторонами. Згідно постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2016 року у справі № 805/3311/15-а було зобов'язано Державну фіскальну службу України визнати недійсним запис № 46 у трудовій книжці [PERSON] про припинення державної служби за ч. 2 ст.30 ЗУ «Про державну службу», поновити його з 05 грудня 2011 року на державній службі на посаді начальника Красноармійської ОДПІ, стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11 липня 2015 року по 23 вересня 2015 року у сумі 4014 грн. 92 коп. Судом при розгляді данної адміністративної справи було встановлено правомірність дій податкового органу при винесенні наказу про припинення позивачеві державної служби, оскільки звільнення проведене на підставі судового рішення про притягнення до кримінальної відповідальності, а також те, що внаслідок скасування цього рішення та закриття кримінального провадження, зазначений наказ № 492-о від 05.12.2011 року втратив свою юридичну чинність в силу закону. Тобто, підстави для припинення перебування [PERSON] на державній службі відпали після скасування вироку та прийняття постанови про закриття кримінального провадження. 21.03.2016 року на виконання вищезазначеної зазначеної постанови Красноармійською ОДПІ до трудової книжки позивача внесено запис під № 49 про поновлення його на посаді з 05 грудня 2012 року. Згідно ч. 2 ст. 61 ЦК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено обставини. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 08 вересня 2016 року зобов'язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області (далі - ГУ НП в Донецькій області) направити [PERSON] повідомлення за встановленою формою, яким роз'яснити, куди і протягом якого терміну позивач може звернутися за відшкодуванням шкоди у зв'язку із закриттям кримінального провадження № 12013050410000585 за відсутності складу кримінального правопорушення, а також зобов'язано визначити позивачеві розмір шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», про що винести постанову. Дане рішення суду набрало чинності 20.092016 р. 21 грудня 2016 року начальником відділення слідчого відділу Покровського відділу поліції ГУ НП в Донецькій області майором поліції Савенко В.В. винесено постанову про визначення розміру шкоди, зазначеної у пунктах 1, 3, 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у зв'язку із закриттям кримінального провадження № 12013050410000585 за відсутності складу кримінального правопорушення. Постановою визначено розмір відшкодування шкоди, завданої [PERSON] незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду у зв'язку з притягненням його до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні № 12013050410000585 у сумі 128242 грн. 11 коп. втраченого заробітку за період відсторонення з 08.05.2009 року по 05.12.2011 року (30,9 місяців). У відшкодуванні витрат на експертизу та правову допомогу позивачеві відмовлено з посиланням на ненадання доказів несення таких витрат саме ним, а також, що вони здійснені з його ініціативи. З огляду на зміст оскаржуваної постанови та встановлені судом обставини, спірними у цій справі є правовідносини з приводу розміру шкоди, на відшкодування (повернення) якої має право позивач та його право на окремі види відшкодування шкоди, визначені законом. Перевіривши доводи позову і заперечень проти нього, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази з позиції відповідності їх вимогам про належність та допустимість, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задовеленню враховуючи наступне. Спірні правовідносини врегульовані ст. ст. 56, 62 Конституції України, ст. 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР, Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затверджені спільним наказом Міністерства юстиції України, Генерального прокурора і Міністерства фінансів України від 4 березня 1996 року №6/5/3/41. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Ч. 4 ст. 62 Конституції України передбачено, що у разі скасування вироку суду як неправосудного держава відшкодовує матеріальну та моральну шкоду завдану безпідставним засудженням. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Згідно ст..ст. 1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, - відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального провадження, відсутності у діянні складу кримінального правопорушення або не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливості їх отримати. Суд звертає увагу, що в контексті п. 2 ч. 1 ст. 2 вищевказаного Закону, [PERSON] має право на відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності (досудового розслідування, засудження, незаконного відсторонення від посади тощо), оскільки кримінальне провадження стосовно позивача закрито за реабілітуючою підставою. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частини, інші цінності), конфісковане або звернене в дохід держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку із наданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Статтею ч. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. У відповідності до статті 12 вищевказаного Закону розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3, залежить від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Вирішуючи позовні вимоги в частині розміру заробітку, не одержаного позивачем за час відсторонення від роботи (посади), суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначаються з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Відповідно до пункту 8 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» №6/5/3/41, розмір втраченого заробітку обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку, одержаного за час відсторонення від роботи (посади). Згідно п. 9 цього ж Положення середньомісячний заробіток для визначення розміру відшкодування шкоди обчислюється для робітників та службовціву порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Обчислення середньомісячного заробітку провадиться з дотриманням передбаченого законодавством коригування втраченого громадянином заробітку. З огляду на формулу визначення розміру втраченого заробітку, встановлену частиною першою статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», складовою для його розрахунку стосовно спірних правовідносин є період відсторонення позивача від роботи (посади). При визначенні періоду для розрахунку розміру втраченого заробітку суд виходить з того, що позивача відсторонено від посади з 08.05.2009 року, 05.12.2011 року йому припинено перебування на державній службі на підставі обвинувального вироку, після скасування якого (ухвала ВССУ віл 21.06.2012 р.) та прийняття постанови про закриття кримінального провадження від 03.05.2015 року підстави для звільнення відпали. Слід зауважити, що незважаючи не те, що незаконні дії органів прокуратури, суду і досудового розслідування щодо відсторонення позивача від посади припинились 03.05.2015 року через скасування відповідного рішення під час закриття кримінального провадження, суд погоджує позицію позивача, що втрата ним заробітку після цього продовжувалась і це є наслідком незаконного відсторонення. Натомість суд звертає увагу, що час відсторонення від посади, протягом якого втрачено заробіток внаслідок неправомірних дій органів прокуратури, суду, досудового розслідування, тривалість якого позивач пов'язує з моментом фактичного допуску до роботи на підставі судового рішення про поновлення на колишній роботі, а саме: 19.10.2015 року, визначено не вірно. З огляду на обставини, встановлені постановою Донецького апеляційного адміністративного суду у справі №805/3311/15-а щодо часу вимушеного прогулу внаслідок порушення прав позивача податковим органом, моментом переходу відповідальності держави у виді відшкодування позивачеві втраченого заробітку внаслідок незаконних дій органів прокуратури, суду, досудового розслідування до податкового органу є момент відмови останньому в поновленні на державній службі, тобто 11 липня 2015 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що періодом відсторонення позивача від посади, протягом якого він має право на повернення втраченого заробітку за рахунок коштів державного бюджету, слід вважати період, перебіг якого починається з 08 травня 2009 року (моменту відсторонення [PERSON] від посади) і триває до 11 липня 2015 року (моменту відмови позивачу в поновленні на державній службі ДФС). За період з 08.05.2009 року по 30.05.2009 року - кількість робочих днів становила 15 днів, за період з 01.06.2009 року по 01.07.2015 року - 73 повних робочих місяця, за період з 01.07.2015 року по 10.07.2015 року - 8 робочих днів. Отже, період для розрахунку розміру втраченого заробітку становить 73 місяці та 23 робочих дні. Порядком обчислення середньої зарплати, затвердженого постановою КМУ від 8 лютого 1995 р. N 100, передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна зарплата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. З метою недопущення зниження середньої заробітної плати у зв'язку із підвищенням на підприємстві, в установі, організації тарифних ставок (окладів) пунктом 10 зазначеного Порядку передбачено проведення коригування заробітної плати. У випадку підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. В даному випадку подією, з якою пов'язана виплата позивачеві втраченого заробітку є відсторонення його від посади начальника Красноармійської ОДПІ з 8 травня 2009 року. Тому, у відповідності до пункту 2 Порядку № 100, середня заробітна плата позивача обчислюється виходячи з його виплат за березень, квітень 2009 року. Отже, при вирішенні питання про розмір втраченого позивачем заробітку суд виходить із середньомісячного заробітку останнього до вчинення щодо нього незаконних дій у виді відсторонення від посади з дотриманням передбаченого законом коригування. Як вбачається з довідок Красноармійської ОДПІ Головного управління ДФС у Донецькій області № 37 від 21.10.2015 року, № 63 від 28.12.2015 року і визнається сторонами, середня зарплата позивача обчислена у відповідності до положень постанови КМУ від 08.02.1995 року № 100 з виплат за березень, квітень 2009 року з урахуванням посадового окладу [PERSON] у березні 2009 року - 711,43 грн., у квітні 2009 року - 869,52 грн. та складає: середньомісячна зарплата - 4150,23 грн., середньоденна зарплата - 197,63 грн. Крім того, з цих же довідок вбачається, що за час відсторонення позивача від посади розмір місячного посадового окладу начальника податкової інспекції підвищувався двічі. Зокрема, станом на 05.12.2011 року - складав 1660 грн., що визначено відповідно до постанови КМУ від 09.03.2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» в редакції постанови КМУ від 06.02.2008 року № 34 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України». Розмір місячного посадового окладу начальника податкової інспекції станом на 11.09.2013 року підвищено до 1799 грн. на підставі постанови КМУ від 09.03.2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» в редакції постанови КМУ від 7.08.2013 року № 597 «Деякі питання оплати праці працівників Міністерства доходів і зборів та його територіальних органів». Аналіз пункту 10 Порядку № 100 (щодо коригування заробітної плати) свідчить, що у випадку, коли посадові оклади були підвищені, коефіцієнт коригування визначається шляхом ділення окладу, встановленого після підвищення, на оклад, який був у працівника до підвищення. Тоді як, коефіцієнти підвищення посадового окладу начальника податкової інспекції в порівнянні з попереднім його розміром становлять: з 05.12.2011 року - 1,9091, виходячи з розрахунку 1660 грн./869,52 грн.; з 11.09.2013 року - 1,0837, виходячи з розрахунку 1799 грн./1660 грн. Таким чином, середньомісячний заробіток [PERSON], обчислений з дотриманням коригування, передбаченого пунктом 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати №100 та пунктом 9 Положення № 6/5/3/41, становить 8586 грн. 38 коп., виходячи з наступного розрахунку: 4150 грн. 23 коп.(середньомісячна заробітна плата, яку [PERSON] отримував перед відстороненням від посади 08.05.2009 р.) х 1,9091 х 1,0837 (коефіцієнти підвищення посадового окладу в порівнянні з попереднім його розміром). Середньоденний заробіток [PERSON], обчислений з дотриманням коригування, передбаченого пунктом 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати №100 та пунктом 9 Положення № 6/5/3/41, становить 408 грн. 87 коп. (чотириста вісім гривень 87 коп.), виходячи з наступного розрахунку: 197,63 грн. (середньоденна заробітна плата, яку позивач отримував перед відстороненням 08.05.2009 р.) х 1,9091 х 1,0837 (коефіцієнти підвищення посадового окладу в порівнянні з попереднім його розміром). Таким чином, сума заробітку, втраченого [PERSON] у Красноармійській ОДПІ за період з 08 травня 2009 року по 10 липня 2015 року внаслідок незаконних дій органів прокуратури, суду, досудового слідства становить 636 209 грн. 75 коп., виходячи з наступного розрахунку: (8586 грн. 38 коп. х 73 місяці) + (408,87 грн. х 23 дні). В зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про відшкодування заробітку, який він втратив внаслідок незаконних дій органів прокуратури, суду і досудового розслідування необхідно задовольнити частково в сумі 636 209 грн. 75 коп. У зв'язку з чим, суд вважає необґрунтованим, визначений відповідачем ГУ НП в Донецькій області в постанові від 21.12.2016 року, розрахунок заробітку з 08.05.2009 року по 05.12.2011 року. Суд також не приймає заперечення відповідачів з приводу того, що з 06.12.2011 року відшкодування має здійснюватися Державною фіскальною службою, оскільки підставою припинення позивачеві державної служби було виключно незаконне засудження, наявність якого у відповідності до вимог чинного на той час законодавства (п. 2 ст. Закону України «Про державну службу» № 7323-ХІІ) несумісне з продовженням державним службовцем публічної служби. До того ж доводи відповідачів з приводу визначення часу відсторонення позивача від посади тривалістю 30,9 місяців та відсутності підстав для коригування втраченого заробітку спростовуються обставинами, встановленими постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 03.02.2016 р. у справі № 805/3311/15-а, судом не приймаються до уваги, оскільки розмір втраченого заробітку визначено відповідачем з порушенням норм чинного законодавства. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] в частині відшкодування сум на надання юридичної допомоги та витрат на проведення експертного дослідження, суд встановив наступне. Відповідно до п. 10 Положення №6/5/3/4 громадянинові підлягають також поверненню суми, сплачені ним у зв'язку з наданням юридичної допомоги. До цих сум відносяться суми, сплачені ним адвокатському об'єднанню (адвокату) за участь адвоката у справі, написання касаційної і наглядової скарги, а також внесені ним в рахунок оплати витрат адвоката у зв'язку з поїздками у справі до касаційної та наглядової інстанцій. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з позовом, [PERSON] на підтвердження своїх вимог про стягнення понесених ним витрат на правову допомогу надав договори про надання відповідних послуг на різних стадіях руху кримінальної справи від 16.04.2009 року на суму 4000 грн. 00 коп., від 26.10.2009 року на суму 2000 грн. 00 коп., від 03.03.2010 року на суму 1000 грн. 00 коп., від 21.11.2011 року на суму 1500 грн. 00 коп., від 15.10.2012 року на суму 1000 грн. 00 коп. Крім того, позивачем також надано квитанції до прибуткових касових ордерів на загальну суму 9500,00 грн. Як визначено в п.3.3. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою правління НБУ № 637 від 15.12.2004 р., про приймання готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається засвідчена відбитком печатки цього підприємства квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера) за підписами головного бухгалтера або працівника підприємства, який на це уповноважений керівником. Таким чином, надані позивачем квитанції до прибуткових касових ордерів є належними та допустимими доказами понесених позивачем витрат на правову допомогу. При вирішенні питання щодо повернення витрат на проведення експертного дослідження в сумі 5257 грн. 50 коп. суд зауважує, що зазначені витрати не є іншими витратами в розумінні статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», п.10 Положення про застосування цього закону №6/5/3/4. З аналізу статті 48 КПК 1960 року (чинного на час проведення досудового та судового слідства стосовно позивача) та фактичних обставин справи вбачається, що ці витрати також відносяться до витрат, пов'язаних з наданням позивачеві юридичної допомоги, оскільки захисникові задля виконання своїх професійних обов'язків в кримінальній справі, крім іншого, надано право одержувати письмові висновки фахівців з питань, що вимагають спеціальних знань (п.13 ст.48). На підтвердження одержання захисником письмового висновку експертного економічного дослідження № 3/11/10 в межах забезпечення права позивача на захист в кримінальній справі свідчать лист-звернення адвокатського об'єднання від 19.01.2012 року №619/12 на проведення дослідження і надання висновку спеціаліста, договір №1/2012 від 19.01.2012 р. з судовим експертом на здійснення експертного дослідження, а також висновок експертного дослідження, складений 30.01.2012 року. До того ж, на підтвердження своїх вимог про стягнення понесених витрат на одержання захисником зазначеного висновку саме за дорученням позивача останній надав суду відповідний договір доручення від 17.01.2012 року, згідно з п. 4.1. якого [PERSON] здійснено авансування цих витрат, а також квитанцію до прибуткового касового ордеру № 2 від 24.01.2012 р. на суму 5257,50 грн. На підставі викладеного, суд приходить висновку, що позивач має право на відшкодування витрат на правову допомогу, понесених ним під час кримінальної справи (провадження) на загальну суму 14757 грн. 50 коп. (9500 грн. 00 коп. + 5257 грн. 50 коп.). Суд критично відноситься до доводів відповідачів, що питання про розподіл витрат має вирішуватися у кримінальному судочинстві, оскільки предметом даного спору є правовідносини з приводу відшкодування шкоди на підставі спеціального Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» в порядку цивільного судочинства, у зв'язку із закриттям кримінального провадження. Крім того, суд зазначає, що оскаржена постанова від 21.12.2012 року про відмову позивачеві у відшкодуванні витрат на правову допомогу прийнята органом національної полії всупереч вимогам нормативних актів, що зобов'язують уповноваженого суб'єкта для визначення розміру завданої шкоди витребувати всі необхідні документи, що мають для цього значення (пункт 12 Положення №6/5/3/4). Відповідно до статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» у разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду. Відповідно до пункту 12 Положення №6/5/3/41 у місячний термін з дня звернення громадянина один з органів, перелічених в п.11 Положення, залежно від того, хто з них здійснював слідчі дії або розглядав справу, витребовує від відповідних державних і громадських організацій всі необхідні документи, що мають значення для визначення розміру завданої шкоди, і виносить передбачену частиною 1 статті 12 Закону постанову. Підсумовуючи викладене, суд приходить висновку, що оскаржена позивачем постанова про відшкодування шкоди є такою, що порушує його право на повноту відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, тому підлягає скасуванню. Статтею 4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Суд зазначає, що позивачем дотримано встановлений законом порядок отримання відшкодування, але постановою від 21.12.2012 року, винесеною органом національної поліції, розмір втраченого заробітку визначено не вірно, у відшкодуванні витрат на правову допомогу відмовлено взагалі, що змусило позивача вдатися до судового захисту у обраний ним спосіб. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з визначення розміру матеріальної шкоди, що має бути відшкодована позивачеві шляхом її стягнення за рахунок державного бюджету на захист порушених прав. На підставі ст. ст. 56, 62 Конституції України, ст. ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 16, 1176 ЦК України, статей 3, 4, 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», п. п. 8, 9, 10, 12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду»,

Outcome: partial