Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

Позивач 15.07.2013 року звернулася до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що з відповідачем вона з 13 серпня 2011 року перебуває в шлюбі, зареєстрованому виконкомом Сєдовської селищної ради Новоазовського району Донецької області, актовий запис №10. Від подружнього життя сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Шлюбні відносини між ними фактично припинені з липня 2013 року, з цього часу вони проживають окремо, відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини та на її утримання. Спору про розділ майна між ними немає. Спору щодо виховання та місця проживання дитини немає. Вважає, що сім'я розпалася та зберегти її неможливо. На примирення вона не згодна, оскільки перебування в шлюбі суперечить її інтересам. Вона не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, інших доходів не має. Відповідач працює без оформлення трудових відносин, має непостійний заробіток та має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини та її утримання. Просила шлюб між нею та відповідачем розірвати, стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1200 гривень щомісячно до її повноліття та на її утримання в розмірі 800 гривень щомісячно до досягнення донькою 3-х років, а також стягнути з відповідача понесені нею витрати на правову допомогу та судовий збір по справі. Позивач у судове засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити (а.с.15). Відповідач в судове засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти їх задоволення в частині розірвання шлюбу, в частині позовних вимог щодо стягнення аліментів просив їх задовольнити частково, стягнувши з нього на утримання дитини аліменти в розмірі 1000 гривень щомісячно та на утримання дружини - 100 гривень щомісячно (а.с.31). Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 13 серпня 2011 року виконкомом Сєдовської селищної ради Новоазовського району Донецької області, актовий запис №10 (а.с.5) та від подружнього життя мають доньку [PERSON], [INFO] (а.с.8), яка мешкає з позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою голови Сєдовської селищної ради (а.с.6). Подружні стосунки між ними фактично припинені, шлюбних відносин сторони не підтримують. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, бо знаходження у шлюбі суперечить її інтересам. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Судом вживалися заходи щодо примирення сторін, але примирення між ними не відбулося. Відповідно до вимог ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо його збереження суперечить інтересам сторін. Оскільки суд прийшов до висновку про неможливість збереження шлюбних відносин між сторонами, шлюб між ними підлягає розірванню. Судом встановлено, що відповідач добровільної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча має таку можливість, тобто фактично ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливих дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Із ст.84 Сімейного Кодексу України вбачається, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. З огляду на те, що судом встановлено, що відповідач матеріальної допомоги на дитину і на утримання дружини, яка не працює і знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, не надає, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини та на утримання позивача. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню на користь позивача з відповідача, суд враховує вимоги ст. 182 Сімейного кодексу України, а саме - його матеріальне становище, те, що відповідач офіційно не працює, постійного заробітку не має, має інші аліментні обов'язки - сплачує аліменти на утримання дитини від першого шлюбу в розмірі ? частини від усіх видів його доходів щомісячно, що підтверджується копією рішення Новоазовського районного суду Донецької області від 12.01.2010 року (а.с.28), також суд враховує часткове визнання відповідачем позовних вимог та вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно до її повноліття, та на утримання позивача в розмірі 100 гривень щомісячно, до досягнення дитиною трьох років. У зв'язку з тим, що в матеріалах справи відсутня квитанція або інші платіжні документи, які б підтверджували оплату позивачем витрати на правову допомогу, а довідка адвоката не є належним доказом, суд вважає позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на її користь понесених витрат на правову допомогу такими, що задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України і Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі - 229,40 гривень, на користь позивача 114,70 гривень. Враховуючи викладене,

Outcome: partial