Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

Позивач [PERSON] 07.12.2018 року звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житлом і доводи мотивує тим, що вона, [PERSON], є власником будинку [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку. В будинку також зареєстрована відповідач - колишня власниця цього житлового будинку. Відповідач обіцяла виписатись одразу після укладення договору купівлі-продажу, але поїхала, будинок вони купували за дорученням у представника. Відповідач у вказаному будинку фактично не живе з 2013 року. Вони її не прописували в будинку, тому виписати її не можуть. Сама ж відповідач виписуватися з її будинку не хоче, відмовляється, в будинку давно не живе (більше 5- ти років), не здійснює плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, вказані витрати несе вона сама в повному обсязі. Особистих речей відповідача в будинку немає і не було на момент придбання нею будинку. Ці обставини також можуть підтвердити свідки - її сусіди, які підписали акт про те, що відповідач не живе в будинку і там немає її речей. Що перешкоджає її у повному обсязі користуватися своєю власністю. Між нею і відповідачем взагалі не було встановлено ніякого порядку користування чи втрати права на користування житлом. Таким чином, оскільки відповідач у будинку не проживає без поважних причин більше одного року (фактично більше 5-ти років), не є членом її родини, перешкоджає їй вільно використовувати своє право власності, вона втратила право користування вказаним житлом. Отримання рішення суду про визнання відповідача такою, що втратила право користування будинком, необхідне позивачу для зняття відповідача з реєстрації у відповідальності до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р № 1382-1V, тому вона звернулася до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, в позовній заяві про визнання особи такою, що втратила право користування житлом просила проводити розгляд справи у її відсутність, у разі неявки відповідача не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлялася відповідно до вимог чинного законодавства, про причину неявки суд не інформувала, тому суд визнає причину неявки [PERSON] неповажною і вважає можливим розгляд справи у відсутності сторін, з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 268 ч.5 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Про те, що позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] підтверджується наданою неї копією договору купівлі-продажу жилого будинку від 23.11.2018 року посвідченого Державним нотаріусом Волноваської державної нотаріальної контори Волноваського районного нотаріального округу Донецької області Шишман В.О., згідно якого представник продавця [PERSON] від імені [PERSON] продала житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] - [PERSON] (а.с. 6-7). Із наявного у матеріалах справи Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №46582429 від 23.11.2018 року вбачається, що житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності в частині 1 [PERSON] надії Володимирівні, РНОКПП [NUMBER] на підставі договору купівлі-продажу, жилого будинку серія та номер: 3-831, виданий 23.11.2018 Шишман В.О. Волноваська держнотконтора, Волноваський районний нотаріальний округ, Донецька область (а.с. 8). Про те, що відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS], вбачається з копії паспорту громадянина України серії [NUMBER] виданого Волноваським РВ УМВС України в Донецькій області 23.03.2002 року на ім'я [PERSON] (а.с. 9). Із наявної у матеріалах справи копії домової книги вбачається, що [PERSON], [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], з 28.02.2002 року і з реєстрації не знята (а.с. 10-11). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї [PERSON] від 05.12.2018 року вбачається, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS], і є власником будинку за вказаною адресою з 23.11.2018 року. також обстеженням встановлено, що [PERSON], [INFO] зареєстрована за вказаною адресою, але не проживає з 2013 року, постійно мешкає в Росії (а.с. 12). Згідно довідки №12023 від 05.12.2018 року виданої Волноваською міською радою Волноваського району Донецької області [PERSON], [INFO], вбачається, що вона є власником будинку [ADDRESS]. За даною адресою зареєстрована колишня власниця будинку [PERSON], [INFO] (а.с. 13). Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закон) №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Аналіз наведених доказів дає суду підстави визнати, що позивач [PERSON] є власником 1 частини будинку [ADDRESS] В будинку також була зареєстрована колишня власниця [PERSON], [INFO], але вона не є членом родини власника будинку, добровільно з реєстрації знятися не бажає, що підтверджено окрім посилань позивача, актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї [PERSON] від 05.12.2018 року та довідкою №12023 від 05.12.2018 року виданої [PERSON] Волноваською міською радою, про те, що відповідач [PERSON] зареєстрована в будинку позивача, але не проживає з 2013 року. Враховуючи, що відповідач в будинку зареєстрована і не проживає в ньому без поважних причин більше одного року, добровільно не знялася з реєстрації, до суду за викликом не з'явилася, що дає право суду визнати, що вона перешкоджає позивачу як власнику будинку користуватися і розпоряджатися своїм майном, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Питання стягнення судових витрат позивач не ставить. На підставі ст.ст. 386 ч.2, 391, 405 ЦК України та

Outcome: approved