Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

Позивач 29 липня 2015 року звернувся в суд із позовом, яким просив стягнути із відповідача, в звязку з невиконанням останнім своїх зобовязань за кредитним договором № б/н від 27.07.2007 року заборгованість в розмірі 8641,53 грн. та понесені судові витрати у розмірі 243,60 грн. В судове засідання представник позивача не зявилась, про день та час розгляду справи повідомлялась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Крім того, вказала, що 05.03.2012 року відповідач повторно звернувся до банку із заявою про перевипуск карти, строк дії кредитної картки позичальника до 01.04.2016 року. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, просив застосувати строк позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд у задоволенні вимог відмовляє, із наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 27.07.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Публічне Акціонерне товариство [PERSON] «Приватбанк» є правонаступником прав та обовязків Закритого Акціонерного Товариства [PERSON] «Приватбанк», у звязку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 р. змінено найменування Позивача з Закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», про що зазначено у п. 1.1 Статуту ПАТ КБ «Приватбанк». 17.07.2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін. Відповідно до п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Умов договору відповідач належним чином не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість станом на 30.06.2015 року в розмірі 8641 грн. 53 коп., яка складається з: 2693 грн. 01 коп. заборгованість за кредитом, 3970 грн. 83 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1090 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 387 грн. 69 коп. - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком боргу. Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ст. 1054 ЦК України, за Кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України також передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Разом з тим, істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. В законодавстві визначаються різні поняття як строк дії договору, так і строк (термін) виконання зобов'язання (ст. ст. 532, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина 1 статті 252 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Статтею 258 ЦК України передбачено, що для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України, при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу. Правова позиція про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14). Частиною 5 ст. 267 ЦК України встановлено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідач, у своїй заяві, просив застосувати наслідки спливу позовної давності. Із заявою про поновлення позовної давності банк до суду першої інстанції не звертався, на томість у письмових поясненнях щодо строку позовної давності зазначали, що 05.03.2012 року відповідач повторно звернувся до банку із заявою про перевипуск карти. За час дії договору, відповідач активно коритсувався банківським продуктом карткою із встановленим кредитним лімітом, постійно змінаючи готівку, розраховувався через термінали в магазинах та виконував погашення заборгованості. Регулярні погашення заборгованості надходили до 20.04.2012 року. Згідно п. 9.3 Умов та Правил Картрахунки відкриті на невизначений строк. Зауваження відповідача щодо строку давності кредитного договору не відповідає дійсності, адже строк дії картки до 01.04.2016 року, а дата останнього щомісячного платежу 20.04.2012 року отже позовна заява подана в межах трирічного терміну строків позовної давності. Згідно до п. 9.12 Умов та Правил надання банківських послуг договір дійсний протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дійї Договору, він автоматично пролонгується на цей же строк. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина 1 статті 252 ЦК України). Таким чином, посилання банку на перевипуск картки, як підставу не застосування строку позовної давності є хибним. Таким чином, оскільки останній платіж згідно до розразхнку наданого банком був проведений 27.07.2012 року, а банк звернувся до суду поза межами цього строку, тобто пропустив встановлений законом строк позовної давності, то суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог позивача в повному обсязі, у звязку зі спливом строків позовної давності. Судові витрати вважати фактично понесеними позивачем.

Outcome: dismissed