Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

Позивач [PERSON] 23 січня 2014 року звернулась до Кодимського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини місячного доходу (заробітку) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, та коштів на своє утримання у розмірі 500 грн. щомісяця до досягнення сином трирічного віку. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги уточнила. Пояснила, що від шлюбу з відповідачем має сина [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні. Вона ніде не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, додаткового заробітку немає. Відповідач проживає окремо, ухиляється від надання матеріальної допомоги, не утримує їх, матеріально не забезпечує, хоча зобов'язаний це робити. У звязку з цим просила позов задовольнити та стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання малолітнього сина у розмірі 800 грн. щомісяця до повноліття дитини та на її утримання у розмірі 500 грн. щомісяця до досягнення сином трирічного віку. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що дійсно є батьком малолітнього [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги визнав частково, зокрема, уточнені вимоги позивача про стягнення аліментів на утрмиання дитини у розмірі 800 грн. на місяць визнав у повному обсязі, вимоги позивача про стягнення аліментів на її утримання в сумі 500 грн. щомісяця - не визнав, казавши, що не має змоги утримувати дружину. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними письмові докази та матеріали цивільної справи, суд, враховуючи часткове визнання позову відповідачем, вважає можливим позов задовольнити частково з таких підстав. Стаття 51 Конституції України та ст.ст.150 і 180 СК України встановлюють для батьків обов'язок виховувати та утримувати своїх неповнолітніх дітей до їх повноліття. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 06 грудня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції). Таким чином, відповідач зобов'язаний утримувати свого малолітнього сина, проте свій обов'язок належним чином не виконує, що було встановлено в судовому засіданні. У статті 19 та ч.1,2 ст.27 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи інших осіб. При цьому, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов'язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. Так, згідно із ст.181 СК України по рішенню суду кошти на утримання неповнолітньої дитини (аліменти) можуть бути присуджені в частині від доходу (заробітку) платника аліментів, або в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України аліменти у твердій грошовій сумі визначаються, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають важливе значення. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника інших дітей, непрацездатних осіб, інші обставини, що мають істотне значення. Отже, встановивши відсутність у відповідача постійного доходу (заробітку), отримання ним мінливого доходу від виконання робіт по найму, суд вважає можливим визначити аліменти на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі, а з врахуванням визнання цих вимог відповідчем, - у заявленому позивачем розірі, тобто в сумі 800 грн. на місяць. Крім цього, згідно із ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч.4 ст.84 СК право на утримання дружина має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати їй матеріальну допомогу. Заперечуючи проти позову в цій частині та невизнаючи його, відповідач вказав, що через своє важке майнове становище, не має можливості утримувати свою дружину до досгянення сином трирічного віку. При цьому, позивач всупереч вимог ст.ст.10,11 та 60 ЦПК України не довела суду наявність у відповідача такої можливості, тому її позов в цій частині задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: partial