Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство КБ «ПриватБанк» звернулися в суд з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 14209,45 грн. та судового збору в розмірі 1600,00 грн. Мотивуючи свою заяву тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 04.01.2010 року [PERSON] отримала кредит в розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач свої зобовязання за кредитним договором не виконала, у звязку із чим станом на 30.10.2017 року має заборгованість в розмірі 14209,45 грн. 24.11.2017 року з метою виконання вимог ч. 3\~ст. 122 ЦПК України\~(у редакції Закону №1618-IV від 18.03.2004 року), судом направлено запит до відділу реєстрації місця проживання громадян. Відповідь на запит отримана судом 07.12.2017 року. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 грудня 2017 року відкрито провадження по справі з призначенням до відкритого судового засідання. Справа розглядається за правилами, що діють після набрання чинності\~ЦПК України\~в редакції від 15.12.2017 року (далі ЦПК України), що передбачено ч.1 п.9 Розділу\~ХІІІ\~Перехідні Положення ЦПК України. Представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує, просив задовольнити в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що знаходить підтвердження в матеріалах справи. Суд, відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди представника позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв'язку із зазначеним, 21 березня 2018 року судом постановлена ухвала про розгляд справи у заочному порядку. Судом встановлено, що відповідно до заяви б/н від 04.01.2010 року позивач надав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання кредиту фізичним особам складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Відповідач [PERSON] зобовязання за вказаними умовами належним чином не виконала. У звязку із зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором Відповідач станом на 30 жовтня 2017 року має заборгованість в сумі 14029,45 гривень, яка складається із: заборгованість за кредитом 12525,44 гривень; заборгованість за пенею 2162,38 гривень, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг : штраф (фіксована частина) в сумі 500,00 гривень; штраф (процентна складова) в сумі 652,83 гривень. Згідно із п. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до п. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Однак, відповідачем [PERSON] умови договору належним чином не виконано, порушено вимоги пункту 2.1.1.7.6 Умов надання споживчого кредиту, яким передбачено обов'язок позичальника з погашення заборгованості за кредитом, процентам за його користування, а також сплаті комісії. Крім того, відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов надання споживчого кредиту, при порушенні позичальником термінів платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених даним договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф розмір якого встановлено тарифами договору . Таким чином, відповідно до наданого позивачем розрахунку, з яким погоджується суд, заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 14029,45 гривень, яка складається із: заборгованість за кредитом 12525,44 гривень; заборгованість за пенею 2162,38 гривень, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг : штраф (фіксована частина) в сумі 500,00 гривень; штраф (процентна складова) в сумі 652,83 гривень. Вирішуючи питання щодо розміру заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню з відповідача суд зазначає наступне. Пунктом 2.1.1.7.6 Умов надання споживчого кредиту передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500грн. + 5% від суми заборгованості. Згідно зі ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. У частині 1 ст.\~549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних\~правових наслідків, які полягають\~у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків, як заходу цивільно-правової відповідальності, має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч. 2\~ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3\~ст. 549 ЦК України). Конституційний Суд України в рішенні від 10.11.2011 року N 15-рп/2011 зазначає, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (п. 1 ч. 2 ст. 92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Отже вбачається, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у\~ст. 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Тому суд вважає,

Outcome: partial