Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

Позивач 28 серпня 2019 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 30 вересня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір № 014/11-153/18, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит в сумі 42 000 грн. 00 коп. Датою остаточного повернення кредиту є 28 вересня 2013 року. Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 01 жовтня 2008 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено договір іпотеки № 014/11-153/18/1, відповідно до якого предметом іпотеки, що належить іпотекодавцю, є: житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 49,00 кв.м, та житловою площею 28,7 кв.м, земельна ділянка кадастровий номер 1413800000:03:020:0063 загальною площею 0,1391 Га, земельна ділянка кадастровий номер 1413800000:03:020:0062 загальною площею 0,10 Га, що належить іпотекодавцю, сторони погодили, що вартість предмета іпотеки складає 95 864 грн. 80 коп. Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, проте, всупереч умов кредитного договору відповідач не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту. 17 червня 2016 року між ВАТ «Райфайзен Банк аваль» та ВАТ «Вектор Банк» укладено договір про відступлення права вимоги № 114/21, відповідно до умов якого ВАТ «Райфайзен Банк аваль» передало, а ВАТ «Вектор Банк» прийняло право вимоги до [PERSON] , що випливають з умов кредитного договору № 014/11-153/18 від 30 вересня 2008 року. Також, 22 червня 2016 року між ВАТ «Райфайзен Банк Аваль» та ВАТ «Вектор Банк» укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ВАТ «Райфайзен Банк Аваль» передало, а ВАТ «Вектор Банк» прийняло право вимоги до [PERSON] , що випливають з умов договору іпотеки № 014/11-153/18/1 від 01 жовтня 2008 року. Крім того 17 червня 2016 року між ВАТ «Вектор Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір про відступлення права вимоги № 265/ФК-16, відповідно до умов якого ВАТ «Вектор Банк» передало, а ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» прийняло право вимоги до [PERSON] , що випливають з умов кредитного договору № 014/11-153/18 від 30 вересня 2008 року. Також, 22 червня 2016 року між ВАТ «Вектор Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ВАТ «Вектор Банк» передало, а ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» прийняло право вимоги до [PERSON] , що випливають з умов договору іпотеки № 014/11-153/18/1 від 01 жовтня 2008 року. У зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором у відповідача існує заборгованість у розмірі 181\~720 грн. 22 коп., яка складається з: загальна сума боргу за кредитним договором 71\~412 грн. 00 коп.; сума збитків з урахуванням встановленого індексу інфляції - 99\~510 грн. 22 коп.; три проценти річних від простроченої суми - 10\~798 грн. 00 грн. Просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/11-153/18 від 30 вересня 2008 року в розмірі 181\~720 (сто вісімдесят одна тисяча сімсот двадцять) гривень 22 копійок звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а саме: житловий будинок, загальною площею 49,00 кв.м, та житловою площею 28,7 кв.м; земельну ділянку кадастровий номер 1413800000:03:020:0063 загальною площею 0,1391 Га, шляхом надання Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» права продажу предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі - покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому\~ст. 38 Закону України «Про іпотеку»\~за ціною встановленою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, а також стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» судовий збір. Ухвалою Селидівського\~міського суду\~Донецької області\~від 11\~вересня 2019\~року провадження\~у зазначеній\~цивільній справі\~відкрито. Представник позивача належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій підтримав позов, та не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з`явився. У відповідності з вимогами ст. ст. 280-281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до переконання, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. \~\~ Частиною 1 статті 13\~ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із приписами статей 12,81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що 30 вересня 2008 року між ВАТ «Райфайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір № 014/11-153/18, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит в сумі 42 000 грн. 00 коп., зі сплатою 23% річних. Датою остаточного повернення кредиту є 28 вересня 2013 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 01 жовтня 2008 року між ВАТ «Райфайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено договір іпотеки № 014/11-153/18/1, згідно з яким [PERSON] передав в іпотеку нерухоме майно: житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] » та приватизовані земельні ділянки, що розташовані за вищезазначеною адресою, та є власністю [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку та земельних ділянок № б/н від 06 липня 2008 року за реєстраційним № 1208 від 06 липня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Селидівського нотаріального округу Доенецької області Леоновою В.П., зареєстрованого в БТІ м. Селидове витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27 серпня 2007 року за № 15700059, реєстраційним № 14885644, номер запису: 1643 в книзі 7. Земельна ділянка площею 0,10 га Кадастровий № 1413800000:03:020:0062 належить іпотекодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 710036, виданого 18 березня 2008 року, земельна ділянка площею 0,1391 га за кадастровим № 1413800000:03:020:0063 належить на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 710050, виданого у березні 2008 року зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010815900016 та 010815900019. Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 30 квітня 2014 року на користь ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] суму боргу за кредитним Договором № 014/11-153/18 від 30 вересня 2008 в розмірі 68 927,20 грн. 22 червня 2016 року між ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» та ПАТ «Вектор Банк» укладено договір про відступлення права за договором іпотеки, відповідно до умов якого ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» передало, а ПАТ «Вектор Банк» право вимоги до [PERSON] , що випливають з умов договору іпотеки № 014/11-153/18/1 від 01 жовтня 2008 року, укладеного між ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» та [PERSON] 17 червня 2016 року між ПАТ «Вектор Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Вектор Банк» передало, а ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» прийняло право вимоги до [PERSON] , що випливають з умов кредитного договору № 014/11-153/18 від 30 вересня 2008 року, укладеного між ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» та [PERSON] . Також, 02 червня 2016 року між ПАТ «Вектор Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Вектор Банк» передало, а ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» прийняло право вимоги до [PERSON] , що випливають з умов договору іпотеки № 014/11-153/18/1 від 01 жовтня 2008 року, укладеного між ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» та [PERSON] . Позивач виконав свої зобов`язання за Кредитними договорами № 014/11-153/18 від 30 вересня 2008, проте всупереч умов кредитного договору [PERSON] не здійснила своєчасне погашення кредиту, внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 181\~720 грн. 22 коп., яка складається з: загальна сума боргу за кредитним договором 71\~412 грн. 00 коп.; сума збитків з урахуванням встановленого індексу інфляції - 99\~510 грн. 22 коп.; три проценти річних від простроченої суми - 10\~798 грн. 00 грн та на час розгляду справи не погашена. Згідно зі ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно зі ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у\~зобов`язанні\~може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за\~правочином\~(відступлення права вимоги. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у\~зобов`язанні\~в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено\~договором\~або законом. Судом встановлено, що з метою забезпечення виконання позичальником своїх кредитних зобов`язань, між позивачем і [PERSON] укладено Договір іпотеки від 01 жовтня 2008 року за умовами якого Іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно: будинок [ADDRESS] , земельні ділянки розташовані за вищезазначеною адресою, площею 0,10 га, площею 0,1391 га.. Ринкова вартість предмету іпотеки за згодою сторін становить 95 864,80 грн. Пунктом 5.2 Розділу 5 Договору іпотеки від 01 жовтня 2008 року передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником умов кредитного договору, Іпотекодержатель має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами Іпотекодавцями у відповідності до процедури, передбаченої Законом України «Про іпотеку» та цим договором, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Розділом 6 Договору іпотеки від 01 жовтня 2008 року визначено застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя. Так, п. 6.1 Розділу 6 Договору передбачає, що сторони домовились, що застереження передбачає право Іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору куплі продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Після заверення процедури позасудового врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки за цим договором, будь які наступні вимоги Іпотекодержателя щодол виконання боржником основного зобов`язання, є недійсним. Ціна продажу предмету іпотеки встановлюється сторонами у розмірі заставної вартості предмету іпотеки з припустимою знижкою ціни за рішенням Іпотекодержателя до 50% (п`ятдесяти відсотків) від його вартості, визначеної в цьому договорі, за договором сторін, із спрямуванням грошових коштів безпосередньо на погашення заборгованості за Кредитним договором. Якщо сума виручки перевищує розмір заборгованості по основному зобов`язанню, решта виручки повертається Іпотекодавцям. При вирішенні даної справи суд враховує роз`яснення викладені у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (Провадження № 14-112цс19), та вважає за необхідне застосувати правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у даних правовідносинах, оскільки вони є аналогічним. Так, у постанові Верховного Суду зазначено, що спосіб захисту цивільного права чи інтересу - це дії, які спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути доступним та ефективним. Способи захисту цивільного права чи інтересу можуть бути судові (стаття 16\~Цивільного кодексу (далі - ЦК) України) та позасудові (статті 17-19 ЦК України). Відповідно до статей 12 і 33\~Закону України\~«Про іпотеку» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки. Підставами звернення\~стягнення на\~предмет іпотеки\~є:\~рішення суду,\~виконавчий напис\~нотаріуса або\~договір про\~задоволення вимог\~іпотеко держателя\~(частина\~третя статті\~33\~ Закону України «Про іпотеку»). З огляду на вказане Закон України\~«Про іпотеку» визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (стаття 39 33 Закону України «Про іпотеку») є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 41-47 Закону); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 33 Закону України «Про іпотеку»): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону. Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону України «Про іпотеку»); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку»). Звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку», можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту. Частина друга статті 36\~ Закону України «Про іпотеку», яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону, способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса. За змістом припису частини другої статті 35 Закону України\~«Про іпотеку» визначена у частині першій цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору (яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору) не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами: 1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону) - незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателясторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні); 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону) - якщо у відповідному договорі (в іпотечному застереженні) сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений статтею 38 Закону, не передбачили. Саме такий правовий висновок роз`яснено у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц. Договором іпотеки від 01 жовтня 2008 року сторони узгодили позасудовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема надавши даним договором право Іпотекодержателю від свого імені продати будь якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому законодавством України, про що зазначено у Розділі 6 Договору, та про що свідчать підписи сторін договору. Крім того, сторони усвідомили та дали свою беззаперечну згоду на застосування позасудового способу врегулювання спору відповідно до застереження (п. 6.1 Розділу 6 Договору). Оцінивши надані суду докази в їх сукупності, враховуючи роз`яснення викладені у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц,\~суд вважає,\~що позовні\~вимогизадоволенню не підлягають. У відповідності вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed