Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 16 жовтня 2015 року звернулася до Кодимського районного суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові вказала, що шлюб із [PERSON] уклала 20 січня 2001 року у виконавчому комітеті Олексіївської сільської ради Кодимського району Одеської області, про що зроблений відповідний актовий запис №1. Від шлюбу мають малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відносини з відповідачем не склалися, взагалі припинилися через відсутність між ними взаємоповаги, взаєморозуміння та будь-яких почуттів. Шлюбні відносини між ними припинилися з 25 вересня 2015 року. З цих підстав просила шлюб розірвати та малолітніх дітей залишити проживати із нею. В судовому засіданні після закінчення наданого судом строку для примирення позивач підтримала свої позовні вимоги та наполягла на їх задоволенні, стверджуючи про неможливість примирення з відповідачем. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище «[PERSON]». Відповідач в судовому засіданні 20 листопада 2015 року позов не визнав, вказавши, що можливість збереження шлюбу н втрачена. Після закінчення наданого строку для примирення погодився з неможливістю збереження шлюбу та сім»ї. Вислухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши надані сторонами письмові докази, суд вважає можливим позов задовольнити у повному обсязі з таких підстав. Встановлено, що 16 жовтня 2015 року [PERSON] звернулася до Кодимського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, укладеному та зареєстрованому 20 січня 2001 року у виконавчому комітеті Олексіївської сільської ради Кодимського району Одеської області, про що зроблений відповідний актовий запис №1, що, крім пояснень сторін, підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER], виданим 20 січня 2001 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області. Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Судом на підставі пояснень сторін встановлено, що відносини між сторонами не склалися, вони між собою не спілкуються, не підтримують ніяких відносин, фактично сімейні відносини між сторонами відсутні. Сторони не мають бажання зберегти сім'ю та перебувати у шлюбі надалі через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, втрату почуттів. Позивач створила нову сім»ю. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, після закінчення якого сторони констатували неможливість збереження шлюбу. Згідно із ст.24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч.3 та 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу є неможливим і таким, що суперечитиме інтересам сторін. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Згідно ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст.112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через відсутність між ними взаємоповаги, взаєморозуміння та будь-яких почуттів, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено. Стосовно визначення місця проживання малолітніх дітей, суд приходить до такого висновку. Сторони погодили що діти будуть проживати з позивачем. Такий спосіб вирішення спору не суперечить закону, не порушує законних інтересів сторін та дитини, оскільки згідно п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», №11 від 21 грудня 2007 року, при вирішенні питання про те, з ким із батьків, які проживають окремо, буде проживати неповнолітня дитина, суд, виходячи з положень про рівність прав та обов'язків батьків щодо дитини, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітньої дитини, при цьому, суд враховує хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved