Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

Позивач [PERSON] 25 жовтня 2017 року звернувся в суд з цим позовом, вказуючи, що в 2003 році він придбав у [PERSON] гараж по вул. Армійська 203 гараж № 3а в м. Подільськ (Котовськ) Одеської області, для зберігання у ньому свого транспортного засобу. [PERSON] похилого віку, транспортним засобом він не користується, гараж 1979 року побудови на час придбання був вже в занедбаному стані, криша протікала, ворота були ржаві та погано закривались, тому вони домовились за покупку та він сплатив відповідачу кошти у розмірі 4000 гривень, він написав розписку за отримання коштів та вони домовились, що узаконять їх угоду пізніше, так як [PERSON] погано себе почував та збирався на лікування. В тому ж році він перекрив покрівлю гаражу, замінив ворота, зробив у ньому ремонт та з того часу він відкрито та безперервно користується вказаним гаражем та зберігає у ньому власний автомобіль та особисті речі. Нещодавно він вирішив замінити в гаражі лічильник на електроенергію, але йому відмовили оскільки в нього немає документів, після чого він звернувся до нотаріуса, але нотаріус відмовила їм в посвідчені договору купівлі-продажу, оскільки у [PERSON] є довідка-договір купівлі гаражу, але нотаріусу для посвідчення договору цього документу не достатньо, а крім цього та технічного паспорту у [PERSON] більше нічого не має. Так на даний час він позбавлений у позасудовому порядку оформити право власності на вказаний гараж. Він відкрито, добросовісно та безперервно володіє гаражем №3а у м. Подільськ Одеської області, вул. Армійська, з 2003 року, тобто більше 14 років. З приводу користування чи прав на вказаний гараж ніхто жодних претензій до нього не висував. Позивач просить суд винести рішення, яким визнати за ним, [PERSON], ІПН [NUMBER], право приватної власності на гараж № 3а по вул. Армійська 203 у м. Подільськ Одеської області, площею забудови 31,20 кв.м., загальною площею 25,7 кв.м. за набувальною давністю. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні позов визнала. Вислухавши пояснення сторін, свідка та дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову. Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається з матеріалів справи, у 2003 році між позивачем та [PERSON] була досягнута домовленість про купівлю в останнього гаражу № 3а по вул. Армійська 203 у м. Подільськ Одеської області, на підставі якої позивач сплатив відповідачу грошові кошти за вказаний гараж у розмірі 4000,00 грн. Договір купівлі-продажу між сторонами у письмовій формі укладено не було та право власності позивача на вказаний гараж не реєструвалося. Вказаний факт визнається сторонами по справі. Представник відповідача у судовому засіданні підтвердила, що дійсно у 2003 році [PERSON] продав позивачу спірний гараж та не оспорює його право власності на нього. Факт належності [PERSON] гаражу підтверджується довідкою-договором начальника Котовського гарнізону, з якої вбачається, що [PERSON] за взаємною згодою з [PERSON] 16 жовтня 1984 року придбав гараж за адресою: м. Котовськ, вул. Самборського ДОМ 203, належним [PERSON] Грошові розрахунки проведені повністю. Заперечень з боку начальника гарнізону та служби КЕВ не має. Згідно копії Технічного паспорту на гараж виготовлений 09.10.2017 року КП «Інвентаризатор» на імя [PERSON], в натурі є: гараж зазначений у плані під літ. «А» з погребом під частиною будівлі літ. «а», загальною площею 25,7 кв.м, площею забудови 31,20 кв.м, який розташований за адресою: Одеська область, м. Подільськ. вул. Армійська, 203. Вартість цього складає 14751,00 грн. Відповідно до витягу з рішення Котовської міської ради Одеської області №145-VІ від 19.10.2011 року було вирішено затвердити площі прибудинкових територій багатоквартирних житлових будинків комунальної власності міста Котовськ для використання в роботі КО «Компанія по контролю, управлінню житловим фондом та комунальним майном» згідно з додатком №1 до рішення. Вказане підтверджує, що спірний гараж не знаходиться на території військового містечка. Свідок [PERSON], суду показав, що знайомий з позивачем з 2004 року. Вже з того часу позивач користувався спірним гаражем. Позивач дійсно більше ніж на протязі десяти років відкрито безперервно користується гаражем, доглядає за ним, робить ремонти, зберігає власні речі. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу є визнання права. Стаття 41 Конституції України, стаття 328 ЦК України зазначають, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч.ч.1,4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Частиною 8 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України передбачено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, тобто з 01 січня 2001року. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5«Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя ст. 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга ст. 344 ЦК України). Згідно п. 11 постанови, враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Згідно п. 13 постанови, можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Згідно п. 14 постанови, виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Оскільки, починаючи з 2003 року по теперішній час позивач фактично добросовісно, відкрито безперервно володіє та користується нерухомим майном, а саме спірним гаражем, утримує його, то суд приходить до висновку про те, що позивач набув права власності на вказаний гараж на підставі ст. 344 ЦК України, та його позов слід задовольнити.

Outcome: approved