Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

Позивач [PERSON] 11.04.2017 звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що [INFO] в с. Їздецьке Великописарівського району Сумської області у віці 96 років померла її мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на земельну частку /пай/ розміром 3, 11 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебуває у колективній власності САПТЗТ «Рассвет», що розташована на території Вільненської сільської ради Великописарівського району Сумської області. Вона являється спадкоємцем за законом першої черги як донька померлої. Спадщину після смерті матері прийняла шляхом спільного проживання на день її смерті. На даний час оформити спадщину у нотаріальному порядку неможливо через відсутність оригіналу сертифіката на право на земельну частку /пай/, в зв'язку з чим нотаріус відмовив їй в письмовій формі у видачі свідоцтва про право на спадщину. Тому визнати право власності за нею на дане майно можливо лише у судовому порядку. Позивач в судове засідання надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, свої позовні вимоги підтримує у повному обсязі /а.с.3 /. Представник відповідача у судове засідання надав письмову заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи без його участі /а.с.24/. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін. Дослідивши докази, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] року в с. Їздецьке Великописарівського району Сумської області у віці 96 років, що підтверджено свідоцтвом про її смерть /а.с.5/, після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з земельної частки /паю/ розміром 3, 11 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебуває у колективній власності САПТЗТ «Рассвет», що розташована на території Вільненської сільської ради Великописарівського району Сумської області, та належить померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку /пай/ серії [NUMBER], зареєстрованого за № 457 від 16.12.1996, вартість земельної ділянки становить 34 210 гривень /а.с.6-8/. Позивач після смерті [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги як рідна донька, родинні стосунки підтверджені /а.с.9-10/. Відповідно до довідки Вільненської сільської ради від 17.10.2016 за № 838 [PERSON] була постійним мешканцем [ADDRESS], проживала та була зареєстрована з донькою [PERSON] Заповіт від її імені сільською радою не посвідчувався /а.с.11/. Згідно інформаційної довідки із Спадкового реєстру заповіт від імені [PERSON] відсутній, спадкова справа після її смерті не реєструвалася /а.с.20-21/. Оригінал правоустановчого документу на спадкове втрачений, про що зроблене відповідне оголошення у місцевій газеті /а.с.22-23/. Державний нотаріус [PERSON] відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючого документу на земельну ділянку /а.с. 12/. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» в пункті 1, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного Кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, вказаний в статті 21 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що спадщина відкрилася [INFO] року після смерті матері позивача [PERSON]. Тому при вирішенні даного спору слід застосовувати норми ЦК УРСР. Відповідно до частини 1 статті 529 ЦК УРСР при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних долях діти /в тому числі усиновлені/, подружжя і батьки померлого. Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Відповідно до частин 1-2 статті 549 ЦК УРСР вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав нотаріальному органу за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вказані дії повинні бути здійснені протягом шести місяців із дня відкриття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що на день смерті [PERSON], померлої [INFO] разом з нею постійно проживала і була зареєстрована її донька [PERSON], яка фактично прийняла спадщину, але юридично її не оформила. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року в п. 23, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, суд дійшов висновку, що є всі підстави для задоволення позовних вимог та визнання за позивачем права власності на земельну частку /пай/, так як у судовому засіданні знайшло підтвердження, що після смерті [PERSON], померлої [INFO], позивач є спадкоємцем за законом першої черги, спадщину прийняла відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, спадщина у нотаріальному порядку не оформлена в зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Інші спадкоємці відсутні. Визнати за нею право власності на спадкове майно можливо лише у судовому порядку.

Outcome: approved