Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] 05.12.2013 року звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування домоволодінням, в якій зазначив, що йому на праві власності належить домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. Це домоволодіння належить йому на підставі договору купівлі-продажі будинку та земельної ділянки від 11.07.2006 року. В лютому 2007 року зі згоди позивача в будинку з ним та сином проживала та була зареєстрована співмешканка позивача [PERSON] З листопада 2012 року відповідач вибув з даного домоволодіння і по теперішній час там не проживає, спільно вони не мешкають. Добровільно відповідач відмовляється подати заяву про зняття з реєстрації. Просить суд, визнати [PERSON] такою, що втратила право користування домоволодінням, що розташоване за адресою: м [ADDRESS], а також зобов'язати [PERSON] подать заяву про зняття її з реєстрації за даною адресою. Позивач [PERSON] в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, проти винесення заочного рішення по справі не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у випадку неявки до судового засідання відповідача, належним чином повідомленого та такого, що не повідомив про причини неявки, суд може прийняти заочне рішення на підставі доказів, що маються в справі, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає, можливим розглянути справу з постановленням заочного рішення в порядку с т. ст. 224-225 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали справ, вивчивши законодавство, що регулює спірні правовідносини встановив наступне. Згідно договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки від 11.07.2006 року, посвідченого Приватним нотаріусом Селидівського нотаріального округу [PERSON]., [PERSON] купив у [PERSON] домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS]. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 11542053 від 15.08.2006 року, право власності на будинок що розташований за адресою: [ADDRESS] зареєстрований за [PERSON]. Відповідно довідки, виданої головою вуличного комітету [PERSON], [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], але з 11.11.2012 року проживає за адресою: [ADDRESS] Відповідно до довідки 29.10.2013 року, виданої КП «Комунальник» [PERSON] мешкає за адресою: м [ADDRESS], за даною адресою, також зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини 4 статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Статтею 191 ЖК України закріплено, що житлові спори вирішуються відповідно до закону. Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням вимог ст. 405 ЦК України, за якими члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням у обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч. 8. ст. 8 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини, (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія закону). Суд вивчивши матеріали справи, оцінивши представлені в силу ст. 60 ЦПК України докази, законодавство, що регулює спірні правовідносини, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач не проживає у спірному житловому приміщенні понад один рік.

Outcome: approved