Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

Позивач 15.02.2016 року звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів , посилаючись на те, що 11 березня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір, згідно умов якого відповідач отримав кредит в сумі 120 000 доларів США на строк зазначений в кредитному договорі до 11.03.2033 року зі сплатою відсотків та поверненням кредитних коштів згідно графіку платежів. Зазначений договір було забезпечено договором поруки від 11.03.2008 року укладеним між банком та відповідачем [PERSON]. Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що в порушення умов договору відповідач [PERSON] несвоєчасно та не в повному обсязі здійснює платежі в погашення кредиту та сплату відсотків, внаслідок чого утворилася заборгованість станом на 11.12.2015 року по тілу кредиту в сумі 112 033 ,87 доларів США та по нарахованим та несплаченим відсоткам 23 990,69 доларів США . Враховуючи, що відповідачі суму боргу добровільно не погашають, просив стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] вказану заборгованість за кредитним договором та судовий збір . В судове засідання представник позивача надав суду заяву , в якій просив справу розглянути у його відсутність, наполягав на задоволенні позову. Відповідачі, належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, до судового засідання не з'явилися, в зв'язку з чим, на підставі ст. 169 ЦПК України справу розглянуто у відсутність відповідачів , на підставі доказів, долучених до справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи між ЗАТ «ОТП Банк» , надалі ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] 11 березня 2008 року був укладений кредитний договір № ML-202/019/2008. Відповідно до умов п.1.2. договору банк зобов»язався надати [PERSON] кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 120 000 доларів США на придбання нерухомого майна строком до 11 березня 2033 року , зі встановленням згідно п. 1.3 договору плаваючої процентнох ставки, яка складається з фіксованого відсотка + FIRD ( процентна ставка по страхових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в Банку на строк 366 днів , з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору) (а.с.5) . П.1.4, п.1.5 договору встановлено, що [PERSON] зобов»язався здійснювати погашення кредиту та процентів щомісячно в терміни та в розмірах встановлених в графіку погашення кредиту шляхом сплати ануїтетних платежів . Додатковими договорами від 19 лютого 2009 року та № 1 , від 27 лютого 2009 року та № 2 , від 11 березня 2010 року № 3 , від 10 березня 2010 року № 4 , сторони узгодили питання щодо викладення графіку платежів у новій редакції , збільшили відсоткову ставку, а також відсоткову ставку у випадку порушення позичальником зобов»язання за договором (а.с.149-164 т.1). При цьому , слід зазначити, що в ході розгляду справи представник позивача надавши суду для огляду оригінали додаткових договорів 1-4 до кредитного договору , пояснила, що в Банку відсутній додатковий договір № 5 , укладений з [PERSON], копія якого наявна в матеріалах справи, через що суд вважає вказаний доказ неналежним та недопустимим в розумінні вимог ст. ст. 58,59 ЦПК України. П. 1.9.1 договору встановлено, що за порушення позичальником терміну погашення зобов»язання Банк має право вимати від позичальника дострокового виконання боргових зобов»язань. Позивач виконав обов'язок перед відповідачем [PERSON] відповідно до умов договору надавши кредит в сумі 120 000 доларів США (а.с.142 т.1) . . Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] несвоєчасно та не в повному обсязі виконував умови договору, через що , станом на 11.12.2015 року виникла заборгованість за тілом кредиту в сумі 112 033 ,87 доларів США та по нарахованим та несплаченим відсоткам 23 990,69 доларів США, а всього - 136 024, 56 доларів США (а.с.142 т.1). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язань, наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, оскільки судом встановлено порушення умов договору, наявність заборгованості, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги до [PERSON] грунтуються на законі та знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, через що з останнього слід стягнути заборгованість в розмірі 136 024, 56 доларів США . Вирішуючи позовні вимоги до поручителя [PERSON] за договором, суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що 11.03.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» , надалі ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] 11 березня 2008 року був укладений договір поруки, за умовами якого [PERSON] зобов»ячалася відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] боргових зобов»язань за кредитним договором № ML-202/019/2008. Додатковими договорами від 19 лютого 2009 року та № 1 , від 27 лютого 2009 року та № 2 , від 11 березня 2010 року № 3 , від 10 березня 2010 року № 4, які були укладені між Банком та [PERSON] встановлено, що були змінені суттєві умови договору , розмір процентної ставки було збільшено до 12,49 % річних, була збільшена на 4% процентна ставка за порушення виконання зобов»язань за договором. Відповідно до вимог ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Згідно п.22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» відповідно до ч.1 статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте, якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Поручителя [PERSON] не було повідомлено про зміну суттєвих умов договору, додаткові договори до договору поруки з нею не укладалися. Між тим, умовами договору поруки від 11 березня 2008 року не передбачено можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням та за порушення виконання зобов»язання. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку , що в задоволенні позовних вимог до [PERSON] слід відмовити через припинення поруки. Питання про судові втрати слід вирішити на підставі ст. 88 ЦПК України . На підставі викладеного та

Outcome: partial