Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 02 лютого 2016 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено письмовий договір позики, відповідно до якого відповідач отримав від неї грошові кошти в сумі 8000 доларів США. Факт отримання ним коштів підтверджується актом приймання-передавання коштів. 10 лютого 2016 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки, згідно з яким остання зобов'язалася солідарно відповідати за виконання всіх зобов'язань [PERSON] У встановлений договором строк відповідач кошти добровільно не повернув, сума боргу складає 8000 доларів США, що становить 204 636,00 гривень. В зв'язку з цим позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на її корить суму боргу в розмірі 204 636,00 гривень та судові витрати у справі. В судове засідання позивач та представник позивача не з'явились, про час та місце судового засідання були належним чином повідомлені, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення представнику позивача. До початку судового засідання від представника позивача надійшла заява, відповідно до якої представник просить розгляд справи проводити без участі позивача, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити. Відповідачі також в судове засідання не з'явилися, про час та місце проведення судового засідання були належним чином повідомлені. Зокрема, факт отримання судової повістки відповідачем [PERSON] підтверджується повідомленням про вручення йому поштового відправлення. Дана неявка є його повторною неявкою в судове засідання, яких-небудь заяв від нього не поступало. Від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі. Крім того, [PERSON] направлено до суду письмове заперечення проти позову, відповідно до якого просить повністю відмовити в задоволенні позовних вимог. Свої заперечення обгрунтовує тим, що порука згідно укладеного нею з позивачем договору є припиненою, а тому вимога про стягнення заборгованості за договором позики може бути пред'явлена виключно до [PERSON], як до позичальника. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 02 лютого 2016 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено письмовий договір позики, відповідно до якого відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 8000 доларів США. Факт отримання відповідачем коштів підтверджується актом приймання-передавання коштів від 02.02.2016 року. За ч.1 ст. 1046 ЦК, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог ст. 1047 договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. За правилами ст. 526 ЦК, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з дослідженого в судовому засіданні договору позики, в ньому не встановлено строку виконання боржником своїх зобов'язань. Відповідно до ст.. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідач не виконав свої зобов'язання за договором, добровільно кошти не повернув, у зв'язку з чим 15.08.2017 року йому було направлено вимогу про виконання обов'язку з повернення грошових коштів. Згідно з ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Оскільки відповідачем не надано суду жодного доказу про виконання ним своїх зобов'язань повністю або частково, суд приходить до висновку, що відповідачем зобов'язання належним чином не виконані. Таким чином матеріалами справи встановлено, що відповідач належним чином не виконав свої зобов'язання за договором позики, борг в сумі 8000 доларів США, що становить 204 636,00 гривень, позивачу не повернув, а тому вимога про стягнення з відповідача [PERSON] вказаної суми боргу підлягає до задоволення. Разом з тим, суд приходить до висновку, що не підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення вказаної суми боргу з відповідача [PERSON] Як встановлено в судовому засіданні, 10 лютого 2016 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки, згідно з яким остання зобов'язалася солідарно відповідати за виконання всіх зобов'язань [PERSON], що виникли з договору позики від 02.02.2016 року. Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Пунктом 4.1 Договору поруки, укладеного між сторонами, передбачено строк його дії, а саме до 31.12.2016 року. Згідно ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. (Постанова Пленуму ВСУ по справі № 6-1451цс від 14.09.2016 року). Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ у справі 6-6 цс 14 від 17.09.2014 року, строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права. В тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Враховуючи, що порука [PERSON] є припиненою у зв'язку з закінченням строку, встановленого в договорі поруки, вимоги позивача до поручителя є безпідставними, такі вимоги можуть бути пред'явлені тільки до відповідача [PERSON] як позичальника. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення, а саме в частині стягнення боргу за договором позики з [PERSON], в іншій частині, тобто стягненні боргу з відповідача [PERSON], вимоги є безпідставними і не підлягають до задоволення. Крім того, відповідно до ст.ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2046,36 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial