Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом. В обґрунтування вимог вказав, що 10.12.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем був укладений договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та Банком договір, та те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і клієнт дає право Банку у будь-який момент змінити кредитний ліміт. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, але у порушення зазначених норм закону та умов укладеного договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. Станом на 30.09.2017 року його заборгованість перед позивачем за кредитним договором становить 103197,54 грн., у тому числі заборгованість за кредитом 8981,13 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 94216,41 грн.. Суму заборгованості, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 1600 грн. позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Представник позивача в судовому засіданні підтримала викладені в позовній заяві позовні вимоги та пояснила, що між сторонами укладено договір № б/н від 10.12.2008 року внаслідок якого відповідач 31.12.2008 року отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Щодо ознайомлення відповідача з умовами та правилами банківських послуг зазначила, що у анкеті-заяві від 10.12.2008 року чітко вбачається персональні дані відповідача, адреса проживання та інша інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем ця інформація заповнена особисто та з якої чітко вбачається, що відповідач висловила згоду на укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом. Також до матеріалів справи долучено «Довідку про умови кредитування з використанням «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», підписану відповідачем власноруч, з якої чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5% (30 % на рік), вказано розміри комісій та штрафів. Таким чином, сторонами при укладені договору були обговорені усі істотні умови. З розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором по кредитній картці «Універсальна», оскільки проведення цієї операції є неможливим без наявності картки, а виписки по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами. Щодо підвищення процентної ставки наголосила, що тип процентної ставки визначається кредитним договором, розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 2,5 в місяць або 30 % на рік. Далі процентна ставка була змінена, що підтверджується наказами банку, які надані до суду. Також зазначила, що підвищення процентної ставки відбулося тільки за витратами з певної дати, що дає можливість у разі незгоди з новою процентною ставкою погасити наявну заборгованість за кредитом по раніше встановленій процентній ставці, що є суттєвою перевагою для клієнтів і не порушує його право на незмінність процентної ставки по вже наявній кредитній заборгованості. Ці зміни повністю узгоджуються з Умовами та правилами надання банківських послуг. Щодо строків позовної давності пояснила, що даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Відповідно по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обовязкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць і рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Таким чином, строк випущеної картки до останнього дня 08.2016 року, а позивач звернувся з позовом 29.12.2017 року, тобто до спливу строку позовної давності. Тобто обставини, на які посилається відповідач в його запереченні не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано. Відповідно до ст.ст.526, 527, 530, 629, 1054 ЦК України, підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобовязання триває, відсутня можливість встановити початок перебігу позовної давності, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Також пояснила, що останній платіж на погашення кредиту відповідач здійснила 19.04.2014 в сумі 450 грн. та також 26.05.2014 було знято з рахунку відповідача кошти в сумі 11,29 грн. Остання кредитна картка була видана відповідачу на строк по 31.08.2016. Підвищення відсоткової ставки за кредитом відповідача відбулося з 01.09.2014 року та потім з 01.04.2015 року, але, оскільки відповідач не знімала кошти за кредитом після 01.09.2014, тому до відповідача підвищена відсоткова ставка не застосовувалась. Просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судовому засідання позов не визнала та пояснила, що при розгляді позовної заяви до неї повинна бути застосована загальна та спеціальна позовна давність, які встановлені ст.ст.257, 258 ЦК України, перебіг якої відповідно до ст.261 ЦК України починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Остання дія, що свідчить про визнання нею боргу, яка є підставою для переривання перебігу позовної давності, згідно ст.264 ЦК України є часткове погашення нею боргу 19.04.2014р. у розмірі 450,00 грн., що також вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, який позивачем долучений до позовної заяви. До того ж, в самому розрахунку заборгованості за кредитним договором 26.05.2014 р. вбачається часткове погашення боргу у розмірі 11,20грн., проте нею зазначена оплата не проводилася. Зазначена оплата у розмірі 11.20грн. була проведена шляхом списання без її згоди коштів з її карткових рахунків, що не може вважатися дією, яка свідчить про визнання нею боргу. Позивач звернувся до суду в січні 2018 року, тобто позивачем пропущено строк до основної вимоги заборгованості. Посилаючись на ст.266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У звязку з вищевикладеним просила суд прийняти заяву-клопотання про застосування загального строку позовної давності у три роки до основної вимоги позивача, а саме: заборгованості за кредитом у розмірі 8981,13 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом 94216,14 грн. Також зазначила, що в Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою, на які посилається позивач, не містять її підпису, будь-яких доказів, які б підтверджували, що саме з цими Умовами та Правилами вона ознайомлена, підписуючи анкету-заяву, у матеріалах справи немає, як і не має доказів які б підтверджували, що саме ці Умови вона розуміла, підписуючи заяву та що саме ці умови діяли на момент підписання заяви-анкети. Також зазначила, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12.12.2008 року № 661, положення ЦК України доповнено ст.1056-1, частиною другою якої передбачено, що встановлений договором розмір процентів не можу бути збільшений банком в односторонньому порядку. Отже позивач не врахував, що рішення про підвищення процентної ставки було прийнято після набрання чинності вказаного закону і тому незаконно 01 вересня 2014 року в односторонньому порядку позивачем змінено процентну ставку до 34,80 % річних, а 01 квітня 2015 року незаконно в односторонньому порядку змінено проценту ставку до 43,20 % річних. Також пояснила, що 10.02.2008 року вона отримала кредитну картку позивача, після чого користувалася нею. Вона сплачувала по кредиту до 19.04.2014, коли здійснила останній платіж по кредиту в сумі 450 грн. Після цього вона заборгованість по кредиту не сплачувала і кредитною карткою не користувалася. Вона отримувала за укладеним кредитним договором кредитні картки у 2008, 1010, 2012 роках, копії яких вона надала суду. Просила відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.12.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем був укладений договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, що підтверджується заявою від 10.12.2008 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Згідно Умов та Правил надання банківських послуг клієнт надає свою згоду на встановлення кредитного ліміту за рішенням Банку та надає право Банку у будь-який момент змінити (збільшити або зменшити) кредитний ліміт (а.с. 6-9,10-17). Своїм підписом у заяві від 10.12.2008 року відповідач підтвердила свою згоду на те, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між ним та Банком договір. Згідно наданого розрахунку станом на 30.09.2017 року в результаті порушення відповідачем умов договору за нею утворилася заборгованість в розмірі 103197,54 грн., у тому числі заборгованість за кредитом 8981,13 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 94216,41 грн. (а.с. 6-8). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобовязання у строк, встановлений договором. Невиконання грошового зобовязання за відсутністю коштів у боржника в силу ст.625 ЦК України не звільняє його від відповідальності. Неповерненням отриманого кредиту з відсотками в обумовлений строк відповідач порушив в односторонньому порядку зобовязання, що випливають з умов кредитного договору. Відповідно до ст.ст.549, 612, 625, 1054 ЦК України, відповідач на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням процентів, розмір яких встановлено договором, та суму штрафів. Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява була направлена банком поштою до суду 29.12.2017 (а.с.26). Згідно наданої позивачем довідки, а також фотокопій кредитних карток, наданих самим відповідачем, вбачається, що дія останньої кредитної картки, отриманої відповідачем, закінчилась у серпні 2016 року (а.с. 104, 126, 131-135). Кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору. Оскільки дія кредитної картки закінчилась у серпні 2016 року, а позов подано в грудні 2017 року, трирічний строк позовної давності, про застосування якої просить відповідач, на момент звернення до суду щодо основної вимоги не закінчився. Таким чином, з огляду на встановлене судом порушення відповідачем зобовязання перед банком щодо повернення отриманих кредитних коштів, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за кредитом 8981,13 гривень. Також, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Оскільки договором сплата процентів визначена періодичними щомісячними платежами, то розрахунок заборгованості за процентами повинен здійснюватися за три роки до дня подачі позовної заяви в суд, тобто з 29.12.2014 по 29.12.2017, при цьому встановлена судом дата останнього погашення кредиту в сумі 450 гривень, яка була здійснена відповідачем 19.04.2014, не впливає на висновки суду щодо періоду стягнення. При цьому суд зауважує, що позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження повідомлення відповідача про зміни процентної ставки за користування кредитом з 30% до 34,8% з 01.09.2014 та до 43,2% з 01.04.2015, що суперечить вимогам ст.1056-1 ЦК України та п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг, а тому суд приймає доводи відповідача щодо незаконності підвищення процентної ставки. На підставі викладеного розрахунок заборгованості за відсотками повинен здійснюватися без підвищення процентної ставки із розрахунку 30% ставки за три роки до дня подачі позовної заяви до суду, а саме: 8981,13 грн. х 30% : 365 днів х 1095 днів = 8083,02 грн., у звязку з чим позовні вимоги в частині стягнення відсотків підлягають частковому задоволенню саме в цьому розмірі. Таким чином, суд вважає заяву відповідача в частині застосування строку позовної давності до стягнення відсотків обґрунтованою та доходить висновку про зменшення суми відсотків, що підлягають стягненню, до 8083,02 гривень. З урахуванням вищевикладеного, з відповідача на користь позивача має бути стягнута заборгованість за кредитним договором, а саме: заборгованість за кредитом 8981,13 грн. та заборгованість по процентам за користування кредитом 8083,02 грн. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 264,57 грн. (17064,15 грн. х 1600,00 грн. : 103197,54 грн. = 264,57 грн.). На підставі ст.ст.526, 527, 530, 549, 1048, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України,

Outcome: partial