overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

Позивач 28.02.2017 року звернулася до суду з позовом до [PERSON], просила розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON]; стягнути судові витрати. Рішенням від 29.05.2017 року позов [PERSON] було задоволено. 13.06.2017 року на адресу Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява [PERSON], за якою остання просила винести додаткове рішення по справі та вирішити питання щодо стягнення на користь позивача з [PERSON] суму судового збору в розмірі 640 гривень. Сторони в судове засідання не зявились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним ухвалити додаткове рішення в справі з наступних підстав. Згідно до п.1 ч.1 ст.220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; судом не вирішено питання про судові витрати. У відповідності до п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Важливою умовою ухвалення додаткового рішення є те, що воно може прийматись тільки на підставі обставин, встановлених судом при розгляді й вирішенні справи. Додаткове рішення не вирішує питань, які не були досліджені в судовому засіданні. Суд вбачає, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29.05.2017 року було задоволено позов [PERSON] та розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] були задоволенні судом, при цьому при винесені рішення від 29.05.2017 року судом не вирішено питання щодо стягнення на користь позивача понесених нею судових витрат. Таким чином, виникла необхідність в ухваленні додаткового рішення у справі, оскільки судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею й документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки, позовні вимоги [PERSON] задоволені рішенням суду від 29.05.2017 року, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь позивача судові витрати в розмірі 640 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-12 00:00:00

Позивач 28.02.2019 р. звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання права власності. Заявлений позов обґрунтовував тим, що [INFO] померла його мама [PERSON] , яка була власником Ѕ частини будинковолодіння [ADDRESS] . Будинковолодіння належало до колгоспного двору, майно якого відповідно до вимог ст.ст. 121, 123 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.) належало його членам у рівних частках на засадах спільної сумісної власності. В даному колгоспному дворі проживали [PERSON] - голова двору, позивач [PERSON] , його колишня дружина та діти. Шлюб у 2001 році між позивачем та дружиною розірвано і вона разом з дітьми переїхала проживати в інший населений пункт. Таким чином, членами колгоспного двору були тільки мама і позивач, відповідно майно колгоспного двору належало їм в рівних частках. Позивач як єдиний спадкоємець за законом першої черги спадщину прийняв належним чином шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. У зв`язку з тим, що спадкове майно є частиною майна колгоспного двору, нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Просив визнати за ним право власності на половину будинковолодіння, з підстав належності Ѕ частини як члену колгоспного двору та Ѕ частини у порядку спадкування за законом після смерті мами. Позивач у підготовче засідання не з`явився, у поданій суду заяві просив справу розглянути у його відсутності, позов підтримав, просив його задовольнити. Представник відповідача у підготовче засідання не з`явився, у поданій суду заяві відповідач просив справу розглянути у відсутності свого представника. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Встановлено, що предметом спору по справі є право власності на половину будинковолодіння [ADDRESS] , яке мало статус колгоспного двору, майно якого відповідно до вимог ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.) належало його членам у рівних частках на засадах спільної сумісної власності. У даному колгоспному дворі проживали [PERSON] - голова двору, позивач [PERSON] , колишня дружина останнього та діти. Після розірвання шлюбу у 2001 році дружина з дітьми переїхала проживати в інший населений пункт. Таким чином, мама і позивач були співвласниками половини будинковолодіння по Ѕ частині. Після смерті [INFO] [PERSON] відкрилась спадщина на належну їй 1/2 частину будинковолодіння, яку прийняв її син [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.). Інших спадкоємців немає. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. За таких обставин за позивачем слід визнати право власності на половину спірного будинковолодіння з підстав належності 1/2 частини на праві спільної сумісної власності як члену колишнього колгоспного двору, 1/2 - у порядку спадкування за законом після померлої [PERSON] . На підставі наведеного, відповідно до ст. 121, 123, 534, 548, 549 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.),

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

Позивач 28.02.2019 р. звернулась у суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Заявлений позов обґрунтовувала тим, що сімейне життя з відповідачем не склалось вже протягом багатьох років, вони не проживають спільно з 2000 року, між сторонами втрачені почуття любові та поваги один до одного, вони спільного господарства не ведуть та шлюбних стосунків не підтримують, а їх шлюб носить формальний характер. Просила шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище. Позивач у підготовче засідання не з`явилась, її представник - адвокат Бачук Р.В. подав заяву, в якій позов підтримав, просив його задовольнити та розглянути справу у відсутності сторони позивача. Відповідач у підготовче засідання не з`явився, у поданій суду заяві позов визнав, проти його задоволення не заперечував, просив справу розглянути в його відсутності. Ухвалою суду від 10.05.2019 р. провадження у справі зупинено до закінчення визначеного судом трьохмісячного строку для примирення. Ухвалою суду від 16.08.2019 р. після закінчення визначеного судом строку для примирення провадження у справі поновлено. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. У відповідності з вимогами ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 24 листопада 1985 р., у якому народилося двоє дітей, які досягли повноліття, на даний час існує формально, оскільки протягом тривалого часу сторони не підтримують сімейних відносин. Стосунки, що склались між сторонами, виключають можливість збереження шлюбу. Вжиті судом заходи щодо примирення подружжя позитивного результату не дали. За таких обставин, коли подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, шлюб слід розірвати, після розірвання шлюбу залишити позивачу шлюбне прізвище. На підставі наведеного, відповідно до ст. 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-28 00:00:00

Позивач 28.02.2020 звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач надавав відповідачеві послуги з постачання електричної енергії за адресою: [ADDRESS] . Відповідач споживала електричну енергію за договором та відкритим особовим рахунком № [NUMBER] , але в повному обсязі оплату за отриману електричну енергію не здійснювала, внаслідок чого має заборгованість за період споживання з 01.01.2019 по 01.05.2019 в розмірі 4427,04 грн. На підставі викладеного, з посиланням на ст. ст. 526, 625 ЦК України позивач просив стягнути з відповідача суму боргу за спожиту електричну енергію у розмірі 4427,04грн, а також судові витрати. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав. Згідно ч.3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення. Дослідивши та оголосивши матеріали справи, суд прийшов до такого висновку. Між сторонами укладено договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № [NUMBER] . Позивач надавав відповідачеві послуги з постачання електричної енергії за адресою: [ADDRESS] . Згідно з відомістю нарахування та оплати станом на лютий 2020 [PERSON] має заборгованість за спожиту електроенергію в розмірі 4427,04 грн. За ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи наведене, суд з урахуванням встановлених обставин дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-20 00:00:00

Позивач 28.02.2020 року звернувся до суду із позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що шлюб укладений ними 20.03.2015 року розпався через не складення сімейного життя по причині непорозумінь на побутовому грунті, тому шлюбно-сімейні стосунки фактично припинено з грудня 2019 року, вони проживають окремо, внаслідок чого спільне життя та збереження сім`ї є неможливим. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає та залишиться проживати з відповідачкою. Спорів про місце проживання дитини та про майно не мають. Тому вважає, що шлюб розпався остаточно та його збереження не можливо. Прохав розірвати між ними шлюб. В судове засідання сторони у справі не з`явилися. Позивач, надавши суду телефонограму про розгляд справи в його відсутності, де позов підтримує та наполягає на розірванні шлюбу, надавши можливі докази на підтвердження своїх вимог ( а. с. 24 ). Відповідачка не надала відзив на позовну заяву, в судове засідання повторно не з`явилась з невідомих суду причин, хоча заздалегідь повідомлявся належним чином за місцем своєї реєстрації про дату, час та місце судового засідання, про що маються докази в матеріалах справи у вигляді поштових повідомлень з відмітками про отримання судової повістки ( а. с. 23 ) та повернутих на адресу суду судових повісток з відміткою пошти «за відмовою адресата»(а.с. 21-22) та «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення» (а.с. 28-29), що згідно вимог чинного законодавства є належним повідомленням. Від неї не надійшло станом на 21.05.2020 року заяви про відкладення розгляду справи та позивач погодився на заочний розгляд справи. Тому, суд за згоди позивача, вважає за можливе розгляд справи по суті по наявним матеріалам справи у відсутності належно повідомлених сторін в заочному порядку згідно ст. 280 ЦПК України. Судом встановлено, що сторони 20.03.2015 року в Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського МУЮ зареєстрували шлюб ( актовий запис № 222 ) ( а. с. 7 ). Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , яка проживає з відповідачкою та залишиться проживати із нею ( а. с. 9, 10 ). Внаслідок складення певних обставин, непорозумінь сімейне життя у сторін не склалося, тому, сторони не підтримують шлюбно - сімейних стосунків з грудня 2019 року, проживають окремо, внаслідок чого збереження сім`ї є неможливим. Спорів про місце проживання дитини та поділ майна не мають. Надання сторонам строку для примирення є недоцільним, позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки за встановлених судом обставин подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дитини, шлюб існує формально.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

Позивач 28.03.2014 року звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому він перебуває з відповідачем з 29.01.2000 року зареєстрованим Відділом РАГС Ленінградського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 91. Позивач в обґрунтування позовних вимог про розірвання шлюбу посилається на те, що від зазначеного шлюбу з відповідачем у них є двоє неповнолітніх синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], сімейне життя з відповідачем не складається, виникли неприязні стосунки та розбіжності щодо подальшого сімейного життя. Шлюбні стосунки між подружжям припинили своє існування чотири роки назад, жодних сімейних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, мають окремий бюджет та вважають, що подальше збереження їхнього шлюбу є неможливим, недоцільним та суперечить їхнім інтересам. У судове засідання 03.06.2014 року позивач не з'явився, про причину неявки суду не повідомив, однак надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, та справу просив розглянути за його відсутності. У судове засідання 03.06.2014 року відповідач не з'явився, про причину неявки суду не повідомив, однак надав до суду заяву в якій позов визнав, не заперечував щодо розірвання шлюбу, та справу просив розглянути за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, та матеріали зави сторін по справі, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що відповідач повністю визнав позовні вимоги позивача, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв'язку з чим поданий позов підлягає повному задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

Позивач 28.03.2014 року звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, укладеного з відповідачем, зареєстрованого 28.07.2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Городнянського районного управління юстиції Чернігівської області, актовий запис №57. Позов обґрунтовується тим, що відповідач пішов з сім'ї, вони припинили між собою шлюбні стосунки, проживають окремо. Збереження шлюбу, який є формальним, суперечитиме інтересам сторін. У судове засідання сторони не з'явилися. Позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує та наполягає на його задоволенні (а.с.14). Відповідач завчасно через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнає (а.с.15). Згідно положень ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до положень частини 2 статті 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. Як встановлено судом, сторони уклали шлюб зареєстрований 28 липня 2001 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Городнянського РУЮ Чернігівської області, актовий запис № 57, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6). Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с.7,9). Відповідно до приписів ст.37 СК України, шлюб є правозгідним. Згідно положень ст.55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Стаття 112 СК України проголошує, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Судом встановлено, що подружні відносини сторони фактично припинили і їх відновлювати не мають наміру, наполягають на розлученні. Примирення між сторонами неможливе. Подальше сімейне життя між сторонами неможливе, збереження їх шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. У відповідності до ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач виразила бажання після розірвання шлюбу залишити собі прізвище «[PERSON]». На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

Позивач 28.03.2014 року звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, в якому зазначила, що 16 вересня 2009 року Бердянським РАЦС Запорізької області був зареєстрований їх шлюб з відповідачем, актовий запис №498. Від шлюбу мають неповнолітню дочку, [PERSON], [INFO]. Відповідач майже не утримує дитину та матеріальної допомоги добровільно не надає достатньо. Тому просить стягнути з нього аліменти на свою користь на утримання дочки в розмірі 30% від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дитини. Сторони в судове засідання не з'явилися, подали відповідні заяви про розгляд справи за їх відсутності від 05.05.2014 року, в яких позивач підтримала позовні вимоги, а відповідач позовні вимоги визнав, погодився на стягнення аліментів у визначеному розмірі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 вересня 2009 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню дочку, [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач, що підтверджується копією свідоцтва про народження. Судом встановлено, що дочка проживає з матір'ю. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають значення. З огляду на те, що відповідач працює в ТОВ «Азовтурінвест» з 25.04.2014 року, як вбачається з виписки з наказу №31-к від 24.04.2014 року про прийняття на роботу підсобним робітником та довідки про доходи №85 від 05.05.2014р., та буде отримувати регулярний дохід у вигляді заробітної плати, інших утриманців не має, суд вважає за необхідне, відповідно до положень ст.183 СК України, стягнути з нього аліменти на неповнолітню дитину в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, враховуючи його заяву про визнання позову. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved