Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

Позивач [PERSON] 06 червня 2018 року звернувся до суду з даним позовом в якому просить стягнути з відповідача Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (далі- ПрАТ «Суха Балка») вихідну допомогу у розмірі 9216,48 грн., середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги за період з 18.02.2016 по 17.05.2018 у розмірі 248845,00 грн., моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. В обґрунтування позову зазначає, що він з 08.10.2003 по 17.02.2016, часу звільнення за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію, перебував у трудових відносинах з приватним акціонерним товариством «Євраз Суха Балка» правонаступником якого є приватне акціонерне товариство «Суха Балка». Вказує, що при звільненні у зв'язку із виходом на пенсію відповідач повинен був виплатити одноразову допомогу при виході на пенсію в розмірі середньої заробітної плати, оскільки він пропрацював на підприємстві відповідача 12 років 4 місяці 11 днів та був звільнений за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію. Зазначає, що 14.03.2018 він звертався до відповідача із відповідною заявою про виплату одноразової допомоги при виході на пенсію, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, однак відповідачем 02.05.2018 йому було відмовлено у виплаті належних грошових коштів з посиланням на наявність порушень трудової дисципліни на протязі останнього року роботи. Вказує, що у зв'язку із невиплатою належних йому грошових коштів діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яка полягає у втраті сну, спокою, порушенні його психофізичного стану. Також зазначив, що у зв'язку зі зверненням до суду ним понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. Представник відповідача не погодившись із позовом подав до суду письмовий відзив в якому зазначив, що вимоги позивача є необґрунтованими оскільки умовами Галузевої угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2011-2012 роки передбачено, що додаткові умови виплат одноразової допомоги при фактичному виході працівника на пенсію можуть встановлюватись в колективному договорі. Таким чином підприємству дозволяється вносити до колективних договорів додаткові умови виплати одноразової допомоги. Вказав, що Колективним договором ПАТ «Євраз Суха Балка» на 2013-2014 роки, крім вимог до стажу роботи працівника на підприємстві встановлено додаткову умову виплати цієї одноразової матеріальної допомоги, як відсутність порушень трудової дисципліни (протягом останнього року роботи). Зазначив, що позивач дійсно працював на підприємстві відповідача з 08.10.2003 по 17.02.2016 року, загальний стаж роботи останнього складає 12 років 4 місяці. Наказом по підприємству за №605 від 17.02.2016 року гірничому майстру дільниці №1 [PERSON], у зв'язку із порушенням п.2.8 Посадової інструкції оголошено догану, позбавлено 100% виробничої премії за лютий 2016 року, та премії за вклад в кінцевий результат діяльності підприємства за лютий 2016 року, з яким позивач ознайомлений під підпис. Оскільки на день звільнення з підприємства у зв'язку з виходом на пенсію позивач [PERSON] мав дисциплінарне стягнення у виді догани, останній згідно з положеннями п.5.16 Колективного договору ПАТ «Євраз Суха Балка» на 2013-2014 року, права на отримання одноразової матеріальної допомоги при звільненні у зв'язку з виходом на пенсію не мав. Також вказав, що вимоги про стягнення середнього заробітку за частину часу затримки невиплати одноразової допомоги при звільненні у зв'язку з виходом на пенсію та моральної шкоди мають похідний характер, а тому вважає, що ці вимоги також не підлягають задоволенню. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області (суддя Борис О.Н.) від 07 червня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 20 червня 2018 року (суддя Зімін М.В.) справу прийнято до свого провадження та призначено до судового розгляду на 19.07.2018. Ухвалою суду від 19.07.2018 судовий розгляд справи відкладено у зв'язку з неявкою сторін. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, при цьому послалась на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача Присяжнюк Д.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, проти задоволення позову заперечував посилаючись на письмовий відзив. В судовому засіданні 26 вересня 2018 року було проголошено вступну та резолютивну частину рішення. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленим наступне. [PERSON] народився [INFO] року, що підтверджується паспортом громадянина України. (а.с.9-11) В судовому засіданні встановлено, що позивач у період з 08.10.2003 по 17.02.2016 року, еребував у трудових відносинах з ПрАТ «Євраз Суха Балка», правонаступником якого є ПрАТ «Суха Балка» та працював підземним кріпильником, підземним гірничоробочим та гірничим майстром з повним робочим днем в підземних умовах на шахті ім. «Фрунзе», зазначені обставини не заперечувались сторонами під час розгляду справи, та підтверджуються копією трудової книжки. (а.с.13-20). Згідно запису у трудовій книжці [PERSON], звільнено з роботи 17.02.2016 року за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію, ст. 38 КЗпП України, наказ № 31-ос від 17.02.2016 року. (а.с.20). 14 березня 2018 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «Суха Балка» із заявою про виплату зокрема одноразової допомоги при виході на пенсію, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 18.02.2016 по час звернення із заявою. (а.с.21) 02 травня 2018 року відповідачем на адресу позивача [PERSON] направлено лист згідно якого останньому повідомлено про проведення повного розрахунку при звільненні та виплаті всіх належних сум, відмовлено у виплаті виробничої премії за лютий 2016 року та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відповідно до п.5.16 Колективного договору ПАТ «Євраз Суха Балка» на 2013-2014 роки, оскільки останньому, у зв'язку з порушенням трудової дисципліни, наказом по підприємству за №605 від 17.02.2016 року була оголошена догана, позбавлено 100% виробничої премії за лютий 2016 та невиплата премії за вклад в кінцевий результат діяльності підприємства за лютий 2016 року зазначені в заяві [PERSON] вимоги задоволенню не підлягають. (а.с.22) У відповідності до розрахункових відомостей ПрАТ «Суха Балка» за грудень 2015- лютий 2016 років [PERSON] при звільненні із підприємства відповідача допомога при виході на пенсію не виплачувалась. (а.с.23). Відповідно до довідки ПрАТ «Суха Балка» середньомісячна заробітна плата [PERSON] за два останні місяці перед звільненням грудень 2015 - січень 2016 року склала: 9216,48 грн., середньогодинна заробітна плата за останні два місяці перед звільненням склала 54,86 грн. (а.с.24). Згідно ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 13 КЗпП України колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оплату праці», форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. Відповідно до п.6.1 Галузевої Угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2011-2012 роки (далі - Галузева Угода), яка була чинною на день звільнення позивача й положення, якої поширюються на ПрАТ «Суха Балка», встановлено виплачувати працівнику при фактичному виході на пенсію одноразову допомогу в розмірі, залежному від стажу його роботи на підприємстві, але не менше: при стажі від 7,5 до 15 років - середньомісячної заробітної плати; від 15 до 20 років - двомісячної середньої заробітної плати; від 20 і більше років - тримісячної середньої заробітної плати. Додаткові умови виплат можуть встановлюватись у колективному договорі. (а.с.25). Згідно п.5.16 Колективного договору на 2013-2014 роки ПрАТ «Євраз Суха Балка» (далі - Колективний договір) встановлено зобов'язання підприємства відповідача при звільненні працівника у зв'язку з виходом на пенсію з ПАТ за віком та за вислугою років, виплачувати одноразову матеріальну допомогу при безперервному стажі роботи в ПАТ (підприємствах, правонаступником яких є ПАТ) та в інших підприємствах, закладах, організаціях з яких працівник був запрошений на роботу до ПАТ в порядку переводу за згодою між керівниками підприємств, закладів, організацій та відсутності порушень трудової дисципліни (протягом останнього року роботи) в наступних розмірах, кратних середньомісячному заробітку: для підземних робітників та робітників ДФС, віднесених до списку №1 від 2,5 до 10 років-1, від 10 до 15 років-2, від 15 до більше років-3. (а.с.111-117) Статтею 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» від 1 липня 1993 року N 3356-XII встановлено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов'язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод. Стаття 9 цього Закону передбачає, що Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угоди діють безпосередньо і є обов'язковими для всіх суб'єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Вимоги Галузевої угоди розповсюджуються на всі підприємства відповідної галузі. Статтею 16 КЗпП України встановлено, що умови колективного договору, що погіршують порівняно із чинним законодавством і угодами становище працівників, є недійсними. Судом встановлено, що вимоги до власників підприємства, передбачені Галузевою Угодою гірничо-металургійного комплексу України та колективного договору підприємства, в частині соціальних гарантій працівників при виході на пенсію, які були чинні на час звільнення позивача із підприємства відповідача різняться, так Галузевою Угодою передбачено виплачувати при виході на пенсію працівнику одноразову допомогу, така ж норма передбачена і колективним договором, однак колективний договір погіршує становище працівників підприємства в порівнянні з умова Галузевої Угоди, оскільки встановлює обмеження у виплаті вихідної допомоги у зв'язку із наявністю порушень працівником трудової дисципліни. У зв'язку з викладеним суд приходить до висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин умов саме Галузевої Угоди, виконання якої є обов'язком для відповідача, а не Колективного договору, положення якого погіршують становище працівника. Галузевою Угодою гірничо-металургійного комплексу України в частині соціальних гарантій (соціального захисту), яка була чинна на час звільнення позивача із підприємства, передбачено виплачувати при виході на пенсію працівнику одноразову допомогу залежно від стажу його роботи на підприємстві та без врахування порушень трудової дисципліни працівником (протягом останнього року роботи). Як встановлено у судовому засіданні, що [PERSON] безперервно відпрацював на підприємстві відповідача 12 років 4 місяці 11 днів та був звільнений за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію. Таким чином суд приходить до висновку, що на [PERSON] розповсюджується дія п.6.1 Галузевої Угоди гірничо - металургійного комплексу України та його при звільненні роботодавцем повинна бути сплачена вихідна допомога в розмірі місячної середньої заробітної плати. Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 ( із змінами та допосвненнями) затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати. Пунктом 2 вищевказаного Порядку передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Так, позивач був звільнений з підприємства відповідача 17 лютого 2016 року, тому розрахунковим періодом є два поперердні повні місяці - грудень 2015 року, січень 2016 року. В зазначені місяці середньомісячна заробітна плата позивача за два остнанні місяці перед звільненням складає 9216,48 грн. При середньомісячній заробітній платі 9216,48 грн. вихідна допомога повинна становити один середньомісячний заробіток що дорівнює 9216,48 грн., а тому враховуючи, що відповідачем при звільненні позивача не сплачено вихідну допомогу, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 9216,48 грн. Положеннями ст. 47 КЗпП України встановлений обов'язок для власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Положеннями ст. 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. У разі непроведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь працівника або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, беручи до уваги спірну суму, на яку працівник мав право, частку, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інші конкретні обставини справи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України 6-2404цс15 від 05 жовтня 2016 року, яка в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України повинна враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Враховуючи, що позовні вимоги позивача в частині стягнення вихідної допомоги задоволені у повному обсязі, тому підстави для застосування принципу співмірності та зменшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні відсутні. Враховуючи, що кількість робочих годин затримки виплати зарплати у вигляді одноразової допомоги за період з 18 лютого 2016 року по 17 травня 2018 року становить 27 місяців, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні в розмірі 248844,96 грн. (9216,48 грн. х 27 міс.). При цьому суд відкидає доводи представника відповідача щодо пропуску позивачем тримісячного строку звернення до суду з огляду на наступне. Згідно ч.2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Конституційний Суд України в рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 233 КЗпП України роз'яснив, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Рішенням №8-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 233 КЗпП України, статей 1,12 Закону України «Про оплату праці» Конституційний Суд України роз'яснив, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в рішеннях Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року, дає підстави вважати, що порушення законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з відповідним позовом незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Так, згідно ст. 2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також інших заохочувальних та компенсаційних виплат. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Оскільки вихідна допомога є грошовою виплатою, яка не передбачена актами чинного законодавства та входить до структури заробітної плати, а тому позовні вимоги щодо її виплати не обмежується будь-яким строком звернення до суду. У відповідності зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Постановою Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.02.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Пунктом 9 вищезазначеної Постанови роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу cтраждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Невиплата вихідної допомоги при звільненні порушили трудові права [PERSON] з оплати праці, що вказує на факт заподіяння моральних страждань через неотримання всіх належних від роботодавця виплат при звільненні, що зважаючи на його вік, призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує тривалість не проведення повного розрахунку роботодавцем при звільненні позивача, глибину фізичних та моральних страждань позивача, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ПрАТ «Суха Балка», у вигляді одноразового відшкодування в сумі 2000,00 грн., яка буде достатньою характеру заподіяної шкоди та обсягу перенесених позивачем страждань. Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу. Згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги [PERSON] задоволено повністю, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пов'язані з правничою допомогою у розмірі 3000,00 гривень. Також, на підставі ст. 141 ЦПК України з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 1409,60 грн. На підставі ст.ст. 47, 97, 116, 117, 233,237-1 КЗпП України,

Outcome: approved