Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

Позивач\~23.08.2018 року звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів\~\~\~\~, в якому просив\~ стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] \~ суму боргу по нарахованим процентам\~ за користування кредитом за період з 23.08.2017 року по 23.08.2018 року в розмірі 27\~750,00 гривень та інфляційні втрати з вересня 2015 року по червень 2018 року в сумі 5\~749,58 гривень , а всього 33\~499,58 гривень . Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 13 листопада 2013 року між КС «Хортиця» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого , остання отримала кредит в сумі 15 000,00 гривень на засадах строковості, платності та забезпеченості. Вказаний договір кредиту забезпечено договором поруки , що було укладено з відповідачем [PERSON]. З огляду на невиконання своїх зобов»язань за договором, позивач вимушений був звернутися за захистом порушеного права до суду. 26 жовтня 2015 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя було ухвалене рішення, яким було стягнуто з відповідачів заборгованість за кредитним договором в сумі 41\~721,82 гривень, в тому числі суму боргу за тілом кредиту . Разом з тим, внаслідок невиконання відповідачами взятих на себе зобов»язань, сума боргу з моменту ухвалення рішення суду значно збільшилася і позивачем з 23.08.2017 року по 23.08.2018 року в розмірі 27\~750,00 гривень та інфляційні з вересня 2015 року по червень 2018 року в сумі 5\~749,58 гривень , а всього 33\~499,58 гривень. Просили суд ухвалити рішення про стягнення з відповідачів в солідарному порядку 33\~499,58 гривень. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 вересня 2018 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін . В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволенні позову. Відповідачі, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з»явилися, відзив на позов не надали, в зв»язку з чим, на підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у їх відсутність , на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Так судом встановлено, що 13 листопада 2013 року між КС «Хортиця» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого [PERSON] було надано кредит в сумі 15 000,00 гривень на строк до 13 листопада 2015 року зі сплатою 60 % річних . П. 6.3 вказаного договору встановлено , що за прострочення позичальником строків сплати , передбачених графіком розрахунків , позичальник згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України сплачує кредитодавцю на його вимогу суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення , а також 185 % річних від простроченої суми. Зазначений договір кредиту забезпечено договором поруки, який був кладений між КС «Хортиця» та [PERSON] 13 листопада 2013 року . При цьому, у п. 2.1 договору поруки встановлено, що строк дії поруки три роки, від дня настання строку виконання зобов»язання, забезпеченого порукою. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 жовтня 2015 року у справі 331/6123/15-ц з відповідачів на користь позивача , з огляду на невиконання останніми умов договору кредиту, стягнуто заборгованість за кредитним договором станом на 27.08.2015 року у сумі 41\~721,82 гривень .На теперішній час рішення суду не виконано. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша статті 1050 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стягнення з боржника, який порушив грошове зобовязання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню у передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобовязання, оскільки відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання, не може перевищувати один рік (пункт перший частини другої статті 258 ЦК України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов»язання припиняється виконанням , проведеним належним чином. У відповідності до вимог ст. 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязань боржником. Правові відносини щодо порушення зобов'язання, забезпеченого порукою,\~\~регулюються\~статтею\~\~554 Цивільного кодексу України. Таким чином, аналіз вищенаведених норм чинного законодавства та встановлених судом фактичних обставин справи у їх сукупності, дає суду дійти підстави до висновку, що позивач має право на отримання від позичальника [PERSON] та поручителя [PERSON] процентів за користування кредитом з 23.08.2017 року по 23.08.2018 року в розмірі 27\~750,00 гривень та інфляційні з вересня 2015 року по червень 2018 року в сумі 5\~749,58 гривень , а всього 33\~499,58 гривень, через що позов підлягає задоволенню. Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved