Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

Позивач [PERSON] , житель [ADDRESS] , в інтересах якого діють його законні представники: [PERSON] , житель [ADDRESS] , [PERSON] , жителька [ADDRESS] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , в якому просить ухвалити судове рішення, яким усунути перешкоди у користуванні належним позивачу на праві приватної власності квартирою, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловою квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, щоквартира за [ADDRESS] , згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно та витягу про державну реєстрацію прав № 34912118, виданих 23.07.2012 ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», належала на праві приватної власності [PERSON] (відповідачу). 28.01.2020 між [PERSON] , жителькою [ADDRESS] , яка діяла від імені [PERSON] на підставі його довіреності, та [PERSON] , [PERSON] , які діяли як законні представники малолітнього сина [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири за [ADDRESS] . Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Городенківського нотаріального округу Яшан Р.Р., зареєстровано в реєстрі за № 158. Право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] , що доводиться витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 197936362 від 28.01.2020. Відповідач [PERSON] зареєстрований в квартирі [ADDRESS] , що вбачається з будинкової книги № 419 , хоча не проживає там. Із довідки Чернятинської сільської ради № 210 від 13.02.2020 видно, що відповідач [PERSON] проживав на території Чернятинської сільської ради по [ADDRESS] , без місця реєстрації. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] (позивач), а отже у відповідності до норм ЦПК України є його законними представниками. Для зняття відповідача з реєстраційного обліку необхідно, щоб він особисто подав заяву до органу реєстрації (Городенківської міської ради), проте добровільно відповідач такі дії не вчиняє, хоча і має бажання знятися з реєстраційного обліку в даній квартирі. Причиною є те, що відповідач тривалий час (більше 5 років) проживає за межами України та на даний час не має можливості приїхати в м. Городенка, про що він повідомив законним представникам позивача в телефонному режимі. Відповідач є колишнім власником квартири, сторонньою людиною для позивача та його законних представників, не є і не був членом їх сім`ї, він відсутній за зареєстрованим місцем проживання, його реєстрація в належній позивачу квартирі має суто формальний характер та порушує права позивача як законного власника. Інших позасудових способів захисту порушених прав у нього немає. Досудове врегулювання спору в даному випадку неможливе, так як відповідач в телефонному режимі повідомив, що на даний час не має можливості приїхати в м.Городенка для зняття з реєстраційного обліку. Ухвалою суду від 28 квітня 2020 року до участі в справі залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Городенківської районної державної адміністрації Івано-Франківської області. Учасники справи та їх представники в підготовче засідання не з`явилися. Законні представники позивача - [PERSON] , [PERSON] подали до суду заяву про розгляд справи в їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутності. Вказав, що позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення; самостійно знятися з реєстрації місця проживання не має можливості, так як перебуває за межами України. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Городенківської районної державної адміністрації Івано-Франківської області подала до суду клопотання, в якому просили розглядати справу та виносити рішення без їх участі; позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Ч.3 ст.211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Передбачених ч.2 ст.198 ЦПК України підстав для відкладення підготовчого засідання судом не встановлено, судом прийнято рішення про проведення підготовчого засідання за відсутності учасників справи. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частина 3 ст. 200 ЦПК України визначає, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки відповідач визнає позов, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити у підготовчому засіданні. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 59 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] , виданого 10.03.2016 виконкомом Чернятинської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, а отже у відповідності до норм ЦПК України є його законними представниками. Як вбачається із копії розпорядження Городенківської РДА № 272 від 20.12.2019 «Про охорону майна малолітнього [PERSON] , [INFO] , жителя с. Чернятин Городенківського району», батькам [PERSON] та [PERSON] надано дозвіл на оформлення в користь малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , договору купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] і належить [PERSON] на праві приватної власності; зобов`язано батьків зберегти житло за дитиною до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно та витягу про державну реєстрацію прав № 34912118, виданих 23.07.2012 ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», квартира за [ADDRESS] , належала на праві приватної власності [PERSON] . Згідно п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України п раво власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. 28.01.2020 між [PERSON] , жителькою [ADDRESS] , яка діяла від імені [PERSON] , [INFO] на підставі його довіреності, та [PERSON] , [PERSON] , які діяли як законні представники малолітнього сина [PERSON] , [INFO] було укладено договір купівлі-продажу квартири за [ADDRESS] . Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Городенківського нотаріального округу Яшан Р.Р., зареєстровано в реєстрі за № 158. Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (ч. 3, 4 ст. 334 ЦК). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 197936362 від 28.01.2020, право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] . За ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно, тимчасово. Ст. 310 згаданого кодексу визначено, що фізична особа має право на місце проживання. Факт реєстрації відповідача [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] підтверджується інформацією виконавчого комітету Городенківської міської ради Івано-Франківської області № 75 від 10.03.2020, отриманою на запит суду та копією будинкової книги № 419 для прописки (реєстрації) громадян. Згідно довідки Чернятинської сільської ради № 210 від 13.02.2020, відповідач [PERSON] , 1986 року народження, проживав по [ADDRESS] , без місця реєстрації. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Згідно частини 1 статті 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника квартири користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Частиною 1 ст.317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Із наведеного слідує, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь який час. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Верховний Суд України у постанові від 26 вересня 2019 року в справі №320/1384/17-ц (провадження № 61-48777св18) зробив висновок, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК Української РСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. У відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Судом встановлено, що відповідач є колишнім власником квартири, сторонньою людиною для позивача та його законних представників, не є і не був членом їх сім`ї, він відсутній за зареєстрованим місцем проживання. Реєстрація місця проживання відповідача в належній позивачу житловій квартирі перешкоджає позивачу належним чином реалізовувати свої права власника об`єкта нерухомості, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог. На підставі ст.ст. 29, 310, 317, 319, 321, 383, 386, 391 ЦК України,

Outcome: approved