Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 28.11.2019 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому просить розірвати шлюб укладений між ним та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 24.04.1987 року Дзержинським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Кривого Рогу, актовий запис №316. В обґрунтування позову зазначає, що сторони перебувають у шлюбі з 24.04.1987 року. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні відносини з дружиною припинені в серпні 2018 року, оскільки між ними відсутнє взаєморозуміння і вони мають різні погляди на подружні стосунки. Між ними часто виникають спори та скандали. Після останньої сварки вони стали мешкати окремо, спільне господарство не ведуть та сімейного бюджету не мають. Поновити їх сімейно-шлюбні відносини не намагались, оскільки кожен з них має намір влаштувати своє життя по іншому. Відповідач проти розірвання шлюбу заперечує та з`явитись до відділу РАЦСу не бажає, що спонукало його звернутись до суду з позовною про розірвання шлюбу, оскільки інших способів захисту своїх прав, передбачених законом, ніж у судовому порядку, не існує. Спору про спільне сумісне майно подружжя в даний час не має. Представник позивача [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, справу просила розглядати без присутності позивача. Відповідач, у судове засідання не з`явилась, надала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі, справу просила розглядати за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права і свободи інших осіб, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності сторін, з урахуванням поданих ними заяв. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини, які регулюються нормами Сімейного кодексу України. У відповідності до ч.1 ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. За правилами ч.2 ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 24 квітня 1987 року, який зареєстрований Дзержинським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Кривого Рогу, актовий запис №316, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.5). Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні стосунки між сторонами припинено у зв`язку з відсутністю взаємопорозуміння, протилежними поглядами на життя. Сторони спільне господарство не ведуть, єдиного бюджету не мають. Спір про поділ спільного майна між сторонами відсутній. Як видно з положень ч.3 та ч.4 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя або одного з них на підставі постанови державного органу реєстрації актів цивільного стану, відповідно до статей 106 та 107 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Положеннями ст.112 СК України встановлено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.114, ч.3 ст.115 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про його розірвання. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Статтею 206 ЦПК України встановлено, що позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження по справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У раз визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. В ході судового розгляду судом не застосовувались положення ст.111 СК України шляхом надання сторонам строку на примирення з метою збереження їх сім`ї, оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Таким чином, в судовому засіданні зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, а збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. Аналізуючи викладене, приймаючи до уваги, що шлюб між подружжям існує лише формально, зберегти їх сім`ю на майбутнє неможливо, оскільки це суперечитиме їх інтересам, з урахуванням обопільної згоди сторін на розірвання шлюбу, суд вважає за необхідне ухвалити рішення із задоволенням позовних вимог [PERSON] та розірванням шлюбу, зареєстрованого між ним та [PERSON] 24.04.1987 року Дзержинським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Кривого Рогу, актовий запис №316. Згідно зі ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Із свідоцтва про шлюб слідує, що під час державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », яке суд враховуючи заяву останньої, вважає за доцільне залишити без змін. З огляду на характер спору, відсутність вимог про компенсацію понесених позивачем витрат по сплаті судового збору, на підставі ст.141 ЦПК України суд вважає за доцільне покласти їх на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved