Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

Позивач 30 червня 2015 року звернувся до суду із позовом до [PERSON], Кредитної спілки «Громада», треті особи: приватний нотаріус\~ Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання іпотечного договору недійсним, мотивуючи позов тим, що з 15 квітня 2006 року по даний час він та [PERSON] спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Крім того, 7 жовтня 2008 року у нього та [PERSON] народився син - [PERSON], якого вони разом виховують і доглядають. Таким чином, у розумінні ст.3 СК України, він та відповідачка проживають однією сімєю. 6 липня 2007 року відповідачка, за договором купівлі-продажу, придбала домобудівлю, розташовану по вул. Київська, 11 в с. Музиківка. Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (ч. 2 ст. 74 СК України). Згідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). З огляду на зазначене, житловий будинок та земельна ділянка під ним по вул. Київська, 11 в с. Музиківка були набуті ним та відповідачкою за час спільного проживання, а тому належать їм на праві спільної сумісної власності. Згідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. 14 грудня 2013 року, між Кредитною спілкою «Громада» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 809. 25 лютого 2014 року, в забезпечення виконання зобовязань за вищезгаданим кредитним договором відповідачка передала в іпотеку Кредитній спілці «Громада» житловий будинок та земельну ділянку під ними по вул. Київська, 11 в с. Музиківка. Відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України, дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений з другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово (ч. 3 ст. 65 СК України). Він не надавав відповідачці згоди на передачу в іпотеку вищезгаданого житлового будинку та земельної ділянки під ним та оспорює дійсність зазначеного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Просив визнати недійсним іпотечний договір від 25 лютого 2014 року, укладений між кредитною спілкою «Громада» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 223. В судовому засіданні представник позивача подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, а саме, просив: встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сімєю, як чоловіка та жінки без шлюбу з 15 квітня 2006 року по 8 жовтня 2015 року. Визнати недійсним іпотечний договір від 25 лютого 2014 року, укладений між Кредитною спілкою «Громада» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 223. Заяву про уточнення позовних вимог мотивував тим, що, як вбачається із заяви [PERSON] про прийняття останньої до членів Кредитної спілки «Громада» від 14.12.2013 року, кредитна спілка була обізнана про перебування [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON]. Також, з матеріалів справи вбачається, що в житловому будинку по вул. Київська, 11 в с. Музиківка з 15 квітня 2006 року проживали [PERSON] (власник), [PERSON] (співмешканець), [PERSON] (син) та [PERSON] (син). При цьому, як зазначив Верховний суд України у своїй постанові від 01.07.2015 року по цивільній справі № 6-396ц15: «Отже, за змістом зазначених норм матеріального права за умови встановлення місця проживання батьків (усиновлювачів) або одного з них, місце проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, презюмується за місцем їх проживання, а відсутність або наявність факту реєстрації за цим місцем проживання сама по собі не впливає на реалізацію права на свободу вибору місця проживання. Відповідно до частини четвертої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтерес дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Отже, відсутність попередньої згоди органу опіки та піклування на здійснення будь-якого правочину стосовно нерухомого майна, право власності або користування яким мають діти, є підставою для визнання такого правочину недійсним. Відсутність реєстрації дитини не є підставою для відмови в позові». Згідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Таким чином, при укладенні договору іпотеки були порушені права та законні інтереси малолітньої дитини. Просив уточнені позовні вимоги задовольнити. В зв`язку із подачею уточнень до позовної заяви, за клопотанням представника позивача, в ході судового засідання до участі в справі, як третю особу було залучено Службу у справах дітей Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області. Відповідачка [PERSON] позові вимоги визнала та повністю підтвердила факти викладені позивачем в позовній заяві та в заяві про уточнення позовних вимог. Представник відповідача - Кредитної спілки Громада позовні вимоги не визнав, подав до суду заперечення, в яких зазначив, що вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими та не доведеними з наступних підстав. В наданому позивачем [PERSON] обстеження для встановлення факту проживання [PERSON] за адресою: с. Музиківка, вул. Київська, 11 від 08.05.2015, року зазначено, що [PERSON] на час обстеження лише проживає за вищезазначеною адресою без реєстрації, але не встановлено факту спільного проживання з [PERSON], повязаність їх спільним побутом та не доведено, що [PERSON] та [PERSON] мають взаємні права та обовязки. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу в період, упродовж якого було придбане спірне майно. Вважає, що встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] є предмет розгляду окремого судового провадження. Факт народження у [PERSON] 7 жовтня 2008 року сина - [PERSON], не є доказом, що ця дитини є спільною дитиною [PERSON] та [PERSON], так як в свідоцтві про народження дитини, її батьком зазначений [PERSON], а не [PERSON]. Таким чином, позивач [PERSON] не довів та не обґрунтував, що він проживає з [PERSON] однією сімєю відповідно до ст. 3 СК України. Надана копію повторного свідоцтва про народження [PERSON], яка була видана 18 червня 2015 року на даний час не має значення, тому що на момент укладання договору іпотеки від 25.02.2014 року в свідоцтві про народження [PERSON], його батьком був зазначений [PERSON]. 6 липня 2007 року [PERSON] придбала житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами по вул. Київська, 11 в с. Музиківка Білозерського району Херсонської області за договором купівлі-продажу. Відповідно до п.10 договору купівлі-продажу зазначено, що [PERSON] в зареєстрованому шлюбі не перебуває, грошові кошти, які витрачаються на придбання житлового будинку є її особистою власністю. Так згідно п. 3 ст. 57 СК України, майно набуте дружиною чи чоловіком за час шлюбу, але за кошти належні їй, йому особисто є особистою приватною власністю чоловіка чи дружини. Окрім цього, право власності на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами по вул. Київська, 11 в с. Музиківка оформлено тільки на [PERSON] Майно оформлене на одного із учасника фактичних шлюбних стосунків є виключно його майном. 25 лютого 2014 року дійсно в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №809 від 14.12.2013 року [PERSON] передала в іпотеку кредитній спілці «Громада» житловий будинок та земельну ділянку під ним по вул. Київська, 11 в с. Музиківка, який їй належить на праві власності. Згідно ст. 46 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості тадокументи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Тому, 25 лютого 2014 року при посвідченні договору іпотеки [PERSON] було надано нотаріально посвідчена заява, якою вона доводить до відома, що «на момент придбання нерухомого майна, а саме: житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами і земельної ділянки, що все знаходиться за адресою: Музиківка, Білозерського району Херсонської області, вул. Київська, буд.11, в зареєстрованому шлюбі не перебувала, особи, з якою проживала однією сімєю, не мала та на час укладення договору іпотеки вказаного майна в зареєстрованому шлюбі не перебуваю, особи, з якою проживаю однією сімю, не маю». В п.п. 1.12, 1.12.2 Договору іпотеки, зазначено, що іпотекодавець ([PERSON]І.) засвідчує, що на момент укладання цього договору: на підставах передбачених чинним законодавством, вона має право відчужувати предмет іпотеки. В п. 1.12.8. Договору іпотеки зазначено, що цей договір не суперечить інтересам та не порушує прав малолітніх, неповнолітніх та/або непрацездатних користувачів житлом. Таким чином , всі вимоги ст. 203 ЦК України, які є необхідними для чинності правочину були дотримані. Просив в задоволенні позову відмовити. Третя особа: приватний нотаріус\~ Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не прибула, однак подала до суду заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності. Представник третьої особи - начальник Служби у справах дітей Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області в судове засідання не прибула, однак подала до суду заяву, в якій просила справу розглянути без участі представника Служби у справах дітей та ухвалити рішення, яке б жодним чином не порушувало права та інтереси дітей. Суд, заслухав сторони, дослідивши надані сторонами докази, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а статтею 204 ЦК України закріплена презумпція правомірності правочину, доки він не визнаний судом недійсним або його недійсність прямо не встановлена законом. Параграфом 2 глави 16 розділу 1V Книги першої ЦК України визначено правові наслідки недодержання сторонами закону при вчиненні правочину. Статтею 65 СК України дійсно встановлено, що розпорядження майном, яке є спільною сумісною їх власністю подружжя, здійснюється за їх взаємною згодою. А згода на вчинення правочинів, що потребують нотаріального посвідчення, має бути також нотаріально посвідчена. В пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними визначено, що підставою недійсності правочинів є недодержання стороною вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України саме на момент вчинення правочину. Станом на день вчинення правочину 25 лютого 2014 року (укладення іпотечного договору) [PERSON] була одноособовим власником домобудівлі, розташованої по вул. Київська, 11 в с. Музиківка Білозерського району Херсонської області, переданої нею в іпотеку. Відповідно до абзацу 3 частини 2 статті . 331 ЦК України, право власності на нерухоме майно, яке підлягає державній реєстрації виникає з моменту його державної реєстрації. Тому, станом на 25 лютого 2014 року жодних правових підстав на отримання згоди від [PERSON] на передачу будинку в іпотеку, як у [PERSON], так і нотаріуса, який посвідчував цей правочин, не було. Вимагати від [PERSON] згоди на укладення іпотечного договору з передачею спірної домобудівлі в іпотеку на підставі лише самого факту проживання спільно сімєю з іпотекодавцем, ні Цивільний Кодекс України, ні Сімейний Кодекс, ні Закон України «Про іпотеку, ні нормативно-правові акти, які регламентують порядок вчинення правочинів не передбачають. Отже, стверджувати про укладення правочину з порушенням вимог закону, суд не має підстав. Той факт, що [PERSON] повідомила недостовірну інформацію про свій фактичний сімейний стан не може бути підставою для визнання правочину недійсним з тих правових підстав, на які посилається позивач. Крім того, положення ст. 65 СК України щодо порядку розпорядження майном, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, що стосуються саме розпорядження майном, яке є у спільній власності. Але, не є розпорядженням майном подружжя укладення одним із них договору застави ( іпотеки). Відповідно до вимог ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Згідно з п.5 ч.1 ст. 256 ЦПК України, факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу може бути встановлений у судовому порядку. За змістом наведених вище норм, правові наслідки встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без шлюбу, так і встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі статті 74 СК України пов'язується виключно з набранням законної сили рішенням суду, яким такі юридичні факти встановлені. В ході судового засідання за клопотанням позивача на підтвердження факту проживання його ([PERSON]І.) та [PERSON] однією сім'єю, як чоловіка та жінки без шлюбу були допитані в якості свідків близькі родичі та знайомі відповідачки [PERSON]: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Однак, покази зазначених свідків в даному процесі не можуть прийматися до уваги, так як факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, позивач фактично просив встановити з метою подальшого визнання іпотечного договору недійсним. Згідно з вимогами ч.1 ст 203, ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину. А тому, встановлення фактів проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без шлюбу, та належності таким особам на праві спільної сумісної власності майна, набутого в період перебування у фактичних шлюбних відносинах, судовим рішенням, ухваленим вже після укладення правочинів щодо такого майна, не впливає на суть правовідносин, які склалися у зв'язку з укладенням цих правочинів. Таким чином, на час укладення оспорюваного іпотечного договору, позивач не був співвласником переданого в іпотеку майна, у судовому порядку таким не визнавався і в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] не перебував. Він також не був стороною у цьому правочині, а тому і підстав для задоволення позову не вбачається. Стосовно посилання позивача на те, що при укладенні іпотечного договору, були порушені інтереси малолітньої дитини, а тому з цієї підстави слід визнати даний договір недійсним, суд погодитись не може, виходячи зі слідуючого. Відповідно до ст. 17 Закону України Про охорону дитинства, батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін і відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям (ч. 4 цієї статті). Із урахуванням зазначених положень Закону, суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності чи право користування на предмет іпотеки на момент укладення договору іпотеки. В пункті 1.12.8 Іпотечного договору іпотекодавець зазначила, що даний договір не порушує прав малолітніх, неповнолітніх та/або непрацездатних користувачів житлом. На момент укладення іпотечного договору, малолітня дитина іпотекодавця ([PERSON]І.) - [PERSON] права власності чи права користування на предмет іпотеки не мала, так як місцем проживання дитини та матері згідно довідки виконавчого комітету Степанівської сільської ради Суворовського району м. Херсона № 02-14/19 від 11 лютого 2016 року є м. Херсон, с. Степанівка, вул. Джона Говарда, 88. Із довідки Музиківської сільської ради БІлозерського району Херсонської області № 372 від 12 травня 2015 року вбачається, що а ні [PERSON], а ні її малолітній син [PERSON] в житловому будинку, розташованому по вул. Київська, 11 в с. Музиківка, який є предметом іпотеки не зареєстровані. Одночасно, суд ставить під сумнів інформацію, викладену в акті обстеження від 8 травня 2015 року, складеному Музиківською сільською радою Білозерського району Херсонської області про те, що [PERSON] проживав без реєстрації в житловому будинку, розташованому по вул. Київська, 11 в с. Музиківка з 15 квітня 2006 року, так як дана інформація протирічить тому факту, що зазначений житловий будинок був придбаний [PERSON] тільки 6 липня 2007 року. Враховуючи викладене, суд, вважає, що підстав для встановлення факту проживаня однією сім`єю, як чоловіка та жінки без шлюбу,\~з метою оспорення іпотечного договору, а також підстав для визнання іпотечного договору недійсним не вбачається.

Outcome: dismissed