Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

Позивач 22 травня 2017 року року звернулася до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з вищезазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. Вона з 2009 року перебувала у близьких стосунках з [PERSON] . У вересні 2011 року вони на деякий час припинили свої відносини, проте згодом їх продовжили, разом проводили святкові дні. У листопаді 2013 року, коли вона завагітніла від відповідача, останній не виявив бажання мати дитину, тому вона припинила їхні стосунки взагалі. 06 [INFO] 2014 [INFO] вона народила дочку [PERSON] , про що повідомила відповідача, однак він свого батьківства не визнав, у відповідні органи для реєстрації батьківства не звертався, дані про батька були внесені в актовий запис про народження дочки у відповідності до ч.1ст. 135\~СК України,\~за її вказівкою. У листопаді 2016 року вона звернулася до відповідача з приводу сплати ним аліментів на утримання дитини, оскільки вона ніде не працює та їй важно утримувати самій малолітню дочку. Після цього відповідач почав щомісячно надавати їй кошти на утримання доньки у розмірі 1000 грн. Зазначає, що відповідач працює і має постійний дохід, він має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. На підставі викладеного просить суд: - визнати [PERSON] батьком [PERSON] , [INFO] ; - зобов`язати Нікопольський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області внести зміни до актового запису № 40 від 29 липня 2014 року про народження дитини, вказавши батьком дитини [PERSON] ; - стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дочки у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку та доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму доходів громадян на одну дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі. Ухвалою суду від 22 червня 2017 року відкрито провадження у даній справі, у відповідності до вимог ЦПК України, що діяв на той час. З 15.12.2017 року діє\~Цивільний процесуальний кодекс України\~в редакції\~Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року. Згідно п.9 ч.1\~Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В матеріалах справи наявний відзив [PERSON] (а.с. 61-62), що надійшов на адресу суду 23 березня 2018 року, згідно якого відповідач просить відмовити у задоволенні позовних [PERSON] у повному обсязі через недоведеність та необґрунтованість. Ухвалою суду від 23 березня 2018 року закрито підготовче провадження по даній справі у відповідності до вимог ст. 196, ч. 2 ст. 197 ЦПК України, призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 23 березня 2018 року за клопотанням позивача по справі призначено судово - біологічну (генетичну) експертизу, провадження зупинено на час проведення експертизи. Ухвалою суду від 21 грудня 2018 року відновлено провадження у справі у зв`язку з надходженням висновку експерта № 308 про проведену експертизу. Ухвалою суду від 11 квітня 2019 року за клопотанням представника відповідача по справі призначено повторну судово - біологічну (генетичну) експертизу, провадження зупинено на час проведення експертизи. Ухвалою суду від 16 вересня 2019 року відновлено провадження у справі у зв`язку з надходженням висновку експерта № 91 про проведену експертизу. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] , кожен окремо позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Також від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання про доручення до матеріалів справи письмових доказів на підтвердження понесених судових витрат у розмірі 7 959,08 грн. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнала частково, в частині визнання батьківства позовні вимоги визнає, однак проти стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини заперечувала, оскільки стягнення аліментів у такому розмірі буде перевищувати розмір відрахувань із заробітної плати, визначений у ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», так як з відповідача вже стягуються аліменти на користь доньки [PERSON] , [INFO] та дружини [PERSON] в загальному розмірі 1/2 частина його доходів. Також проти стягнення судових витрат з відповідача заперечувала, вважає, що їх стягнення є недоцільним. Від Начальника Нікопольського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, [PERSON] .С [PERSON] надійшло повідомлення про слухання справи за відсутності їх представника (а.с. 186). Вислухавши учасників справи, дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків. [INFO] [PERSON] народила дочку - [PERSON] , у свідоцтві про народження якої батьком записаний [PERSON] (а.с. 5). Реєстрація народження дитини [PERSON] проведена відповідно до частини першої\~статті 135 СК України. Відповідно до\~ст. 121 СК України\~права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями\~122\~та\~125\~цього\~Кодексу. Згідно до ч. 2\~ст. 125 СК України\~якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 2) за заявою чоловіка, який вважає себе батьком дитини; 3) за рішенням суду. Відповідно до\~ст.128 СК України\~за відсутності заяв, право на подання яких встановлено статтями\~126\~і\~127\~цього\~Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. У відповідності до ч. 2\~ст. 128 СК України\~підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до\~Цивільного процесуального кодексу України. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із\~статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). За клопотанням позивача, ухвалою суду від 23 березня 2018 року по справі призначалася судово-біологічна (генетична) експертиза (а.с. 72-73). Згідно висновку експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи 308, молекулярно - генетичним дослідженням встановлено: вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менш ніж 99,99 %. Таким чином, біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] практично доведено (а.с.122-126). За клопотанням представника відповідача ухвалою суду від 11 квітня 2019 року по справі було призначено повторну судово-біологічну (генетичну) експертизу. Відповідно до висновку експертів Комунального закладу «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» № 91, молекулярно генетичним аналізом ДНК встановлено, що громадянин [PERSON] , [INFO] може являтися біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , народженої громадянкою [PERSON] , [INFO] , з ймовірністю 99, 999 %, таким чином, батьківство практично доведене (а.с. 174-181). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень\~статті 89 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість , достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. \~За таких обставин, дослідивши усі наявні у справі докази та з урахуванням висновків експерта по проведеним судовим медичним молекулярно-генетичним експертизам, суд вважає факт походження малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] [PERSON] від відповідача [PERSON] доведений належними та допустимим доказами, що містяться в матеріалах справи. Враховуючи викладені обставини, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] в частині визнання відповідача [PERSON] батьком дитини [PERSON] , [INFO] та внесення відповідних змін про батька дитини до актового запису про народження дитини задовольнити. Що стосується стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Доведеність батьківства відповідача, стосовно народженої від нього позивачем дитини, породжує обов`язок останнього по її утриманню. Конституція України\~в статті 48 встановлює право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Основний Закон України\~покладає на батьків обов`язок утримувати дітей до їх повноліття (частина друга статті 51), у той же час сім`я, дитинство, материнство і батьківство перебувають під охороною держави (частина третя статті 51). Згідно ч. 1ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Так, відповідно до\~ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»\~на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Відповідно до cт. 180\~Сімейного кодексу України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 cт. 181\~Сімейного кодексу України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною Постановою BP N 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року, діючої на Україні з 27.02.91 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя,, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Згідно із ч. 1\~ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Оскільки судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] , в силу\~ст. 180 СК України, він зобов`язаний її утримувати до досягнення нею повноліття. Також судом встановлено, що відповідач мешкає окремо від дитини, офіційно працевлаштований, отримує щомісячно заробітну плату, з якої відраховуються аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини його заробітку; відраховуються аліменти на утримання дружини [PERSON] у розмірі 1/4 частини його заробітку, тобто у загальному розмірі 1/2 частини його заробітку (а.с. 4,64,65, 194,195). Відповідно до ч. 3\~ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року, загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). На підставі зазначеного, та з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, а також всіх встановлених обставни справи, виходячи з закріплених ч.9 ст.\~7\~СК України принципів справедливості, добросовісності, розумності, відповідності моральним засадам суспільства та захисту прав неповнолітніх дітей, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] в розмірі 1/6 частини його доходів до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, загальний розмір аліментів, стягнутих з відповідача на користь позивача, становить 67 % заробітної плати (1/4 +1/4+1/6), що відповідає вимогам чинного законодавства щодо максимального розміру аліментів. Тому суд вважає, що він має можливість сплачувати аліменти в розмірі, встановленому рішенням суду. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача суми судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, суд приходить до наступного. Відповідно до\~ст. ст.\~79,\~141 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесенні нею і документально підтверджені судові витрати, які складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до\~ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати пов`язані із проведенням експертизи та пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи ( п.п.2,4 ч.3 ст.1233\~ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи при звернені до суду із позовом позивачем [PERSON] сплачено судовий збір у сумі 640 грн. (а.с. 1), який підлягає стягненню на її користь з відповідача згідно ч.1,2\~ст.141 ЦПК України. Також позивачем сплачено витрати за проведення судової - генетичної експертизи у сумі 6 620,70 грн. (а.с. 204), які підлягають стягненню на її користь з відповідача, як і витрати понесені нею на проїзд до експертної установи разом із дитиною до м. Києва та у зворотному напрямку 27 вересня 2018 року, 28 вересня 2018 року, 08 листопада 2018 року, 09 листопада 2018 року; та на проїзд до м. Одеси та у зворотньому напрямку 20 червня 2019 року та 21 червня 2019 року, всього у загальному розмірі 1 338, 38 грн. ( а.с.197-203). Крім того, за вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини позивач звільнена від сплати судового збору, на підставі ч.1\~ст.5 ЗУ «Про судовий збір», тому він підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial