Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-14 00:00:00

Позивач [PERSON] 23.02.2018 звернулась до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що 15.03.2014 відповідач [PERSON] отримала у борг від позивача грошові кошти у розмірі 103200 грн. та зобов'язалася їх повернути 15.03.2015, про що останньою було складено відповідну розписку. Оскільки відповідач у визначений строк не повернула грошові кошти, та з жовтня 2017 року перестала відповідати на телефонні дзвінки позивача, [PERSON] змушена звертатись до суду із вказаним позовом, відповідно до вимог якого просить суд стягнути з відповідача на її користь основну суму боргу у розмірі 103200 грн., а також понесені судові витрати у вигляді сплаченого нею судового збору у сумі 640 грн. Після усунення позивачем недоліків за поданою позовною заявою, ухвалою судді від 16.03.2018 було відкрито провадження у названій справі з проведенням розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, у відповідності до ст.274 ЦПК України. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Представник позивача - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд про їх задоволення, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні від 16.04.2018 надала суду свої пояснення з приводу заявлених позовних вимог, де зазначила, що дійсно отримала від [PERSON] у борг грошові кошти, однак погодили здійснювати повернення коштів, шляхом виконання нею на користь позивача робіт. В подальшому, відповідач у судове засідання двічі не з'явилась, про поважність та причини своєї неявки суду не повідомила. Вивчивши подані заяви по суті справи, заслухавши пояснення представника позивача - [PERSON] та відповідача, дослідивши наявні письмові матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення вимог позивача з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] отримала в боргу від позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 103200 грн., з терміном повернення до 15.03.2015, що підтверджується відповідною розпискою (а.с.18, до справи долучений її оригінал). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 527 ЦК України визначено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), як це передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України. Як вбачається з особисто складеної відповідачем [PERSON] розписки про отримання грошових коштів, остання зобов'язалася їх повернути у строк до 15.03.2015, але до цього часу гроші позивачу не повернула. Як вбачається з частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексів. Твердження відповідача про те, що вони з позивачем домовились здійснювати повернення коштів, шляхом виконання нею робіт на користь позивача не знайшло свого обґрунтування під час розгляду справи судом та не було підтверджено будь-якими доказами з боку відповідача. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач добровільно не виконує прийняті на себе зобов'язання, у встановлений строк грошові кошти не повернула, а тому неповернута сума боргу у розмірі 103200 грн. підлягає стягненню з неї у судовому порядку та у повному обсязі. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1032 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved