Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-04 00:00:00

Позивач [PERSON] 19.10.2017 р. звернувся до суду з позовом про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що його 26 вересня 2017 року звільнено наказом керівника Національного природного парку «Нижньодніпровський» від 26.09.2017 року №135-ос з посади інспектора з охорони природно-заповідного фонду 1 категорії Геройського природоохоронного науково-дослідного відділення національного природного парку «Нижньодніпровський» на підставі п.4 ч.1\~ст.40\~КЗпП України (прогул без поважних причин). Позивач вважає своє звільнення незаконним, оскільки відповідачем була порушена низка положень чинного законодавства. Так позивач зазначає, що покладені на нього посадовою інструкцією обов`язки передбачали постійне пересування по території Парку і він не мав постійного обладнаного робочого місця, а режим роботи НПП «Нижньодніпровський», визначений правилами внутрішнього трудового розпорядку, поширювався на центральний апарат Парку, а не на всіх співробітників, зокрема не на інспекторів з охорони природно-заповідного фонду, які забезпечували, серед іншого, цілодобову роботу Парку у відповідності до абз. 7 пункту 19 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників НПП «Нижньодніпровський». Позивач зазначає, що він не мав встановленого робочого місця у НПП «Нижньодніпровський», відсутність на якому протягом більше ніж трьох годин, могла б стати підставою для його звільнення за прогул без поважних причин. Також позивач зазначає, що у самому оскаржуваному наказі № 135-ОС від 26.09.2017 р. не міститься належного обґрунтування винесення такого наказу, не зазначено, коли саме позивачем був допущений прогул без поважних причин, який став підставою звільнення останнього, та взагалі не міститься опису складу допущеного [PERSON] порушення, яке стало підставою для звільнення останнього з займаної посади, а сам наказ складений у формі первинної статистичної звітності. Крім того, позивач вказує, що виходячи зі змісту службової записки начальника відділу державної охорони природно-заповідного фонду Сініцина Ю.В. від 22.09.2017 р., яка стала підставою для винесення оскаржуваного наказу НПП «Нижньодніпровський», вбачається, що підставою звільнення [PERSON] з займаної посади став нібито допущений останнім прогул 18 та 19 вересня 2017 року, в той час як у табелі обліку робочого часу позивача за вересень 2017 року, 18 та 19 вересня 2017 року [PERSON] перебував на роботі. Також позивач посилається на те, що в порушення вимог ст. 149 КЗпП України, відповідачем не було відібрано у нього пояснення з приводу підстав та причин його звільнення. У зв`язку з викладеним, позивач звернулась до суду з даним позовом та просить визнати незаконним та скасувати наказ НПП «Нижньодніпровський» від 26.09.2017 р. № 135-ОС про звільнення [PERSON] з посади інспектора з охорони природно-заповідного фонду 1 категорії Геройського природоохоронного науково-дослідного відділення національного природного парку «Нижньодніпровський» та поновити його на зазначеній посаді; стягнути з НПП «Нижньодніпровський» середній заробіток за час вимушеного прогулу. Ухвалою суду від 23.10.2017 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду на місці 08.02.2018 року призначено розгляд справи в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. Від представника відповідача НПП «Нижьодніпровський» до суду надійшов відзив проти позову, в якому відповідач зазначає, що заявлені позовні вимоги не визнає, просить відмовити у їх задоволенні. Зазначає, що пунктом 19 Правил внутрішнього трудового розпорядку, затвердженого Наказом від 09.08. 2016 р. № 5-ОД, тривалість робочого часу працівників Парку відповідно до законодавства не може перевищувати 40 годин на тиждень, та вказаними Правилами встановлено режим роботи з 08.00 до 17.00 год, в п`ятницю до 15:45 год. з обідньою перервою. Відповідач зазначає, що 18.12.2017 р. (понеділок) [PERSON] не вийшов на роботу, про що було складено відповідний акт, про причини невиходу не повідомив, зв`язатися з ним засобами телефонного зв`язку не виявилося можливим (не брав слухавку). Така ж ситуація повторилася у наступні дні. 22.09.2017 р. в мережі Інтернет було виявлено опублікований 20.09.2017 р. відеозапис, з якого вбачається, що 18.09.2017 р. [PERSON] рибалив спінінгом у Дніпровсько-Бузькому лимані, у зв`язку із чим інспектором Херсонрибохорони відносно останнього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 85 КУпАП (грубе порушення правил рибальства). Крім того, на власній сторінці в соціальній мережі Facebook 20.09.2017 р. розмістив допис «Первый трофей 10 кг. 19.09.2017 р. Низовье Днепра умеет порадовать» з фотографією впійманого коропа, що вказує на його перебування на рибалці 19.09.2017 р. За висновками відповідача вказаних обставин було достатньо для висновку про відсутність на роботі з причин прогулу без поважних причин. Згідно доводів відповідача, посилання позивача на те, що йому не було повідомлено за який саме проступок до нього застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення спростовується наказом про звільнення, за замістом якого така причина вказана. Крім того, відповідач зазначає, що у період з 18 по 20 вересня 2017 року виходи співробітниками Парку на патрулювання, у тому числі у складі рейдових груп, не здійснювались. До того ж, човен, на якому [PERSON] було виявлено у Дніпровсько-Бузькому лимані 18.09.2017 р. о 17.00 год. під час риболовлі, Відповідачем ніколи не орендувався. Також відповідач зазначає, що при обранні виду стягнення [PERSON] було враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку, заподіяну шкоду, обставини, за яких вчинено прогул, попередній досвід працівника. На підставі викладеного, відповідач просить відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні з підстав, зазначених у відзиві. В останнє судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Заслухавши сторін у справі, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні правовідносини. Відповідно до вимог ст.\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, що містять інформацію щодо предмета доказування, як зазначено у ст.ст.\~76,\~77 ЦПК України. Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Частиною 2\~ст. 78 ЦПК України\~встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до\~ст.235 КЗпП України\~у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно роз`яснень, які містяться у пунктах 18, 19\~постанови Пленуму Верхового Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9, при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність закону. Судом встановлено, що згідно наказу № 84-ОС від 16.05.2017 року позивач [PERSON] був призначений інспектором з охорони природно-заповідного фонду 1 категорії Геройського природоохоронного науково-дослідного відділення національного природного парку «Нижньодніпровський». Згідно наказу №135-ос від 26.09.2017 року [PERSON] був звільнений з посади інспектора з охорони природно-заповідного фонду 1 категорії Геройського природоохоронного науково-дослідного відділення національного природного парку «Нижньодніпровський» на підставі п.4 ч.1\~ст.40\~КЗпП України (прогул без поважних причин). У якості підстави звільнення у вказаному наказі зазначено службову записку начальника відділу державної охорони природно-заповідного фонду [PERSON] від 22.09.2017 р. При цьому у вказаному наказі не міститься посилання на день та час, у який [PERSON] було допущено прогул, та на обставини, які свідчать про відсутність [PERSON] на роботі без поважних причин. Тобто вказаний наказ не містить повного формулювання підстав для звільнення [PERSON] . Зі змісту службової записки начальника відділу державної охорони природно-заповідного фонду [PERSON] на ім`я в.о. директора Чачібая О.Г. від 22.09.2017 р., на яку міститься посилання у тексті наказу, вбачається, що зібрані начальником відділу державної охорони природно-заповідного фонду [PERSON] відомості останній вважає достатніми для висновку про відсутність [PERSON] на робочому місці 18 та 19 вересня 2017 року без поважних причин. Виходячи із цього, слід вважати, що підставою для звільнення [PERSON] за прогул без поважних причин на підставі оскаржуваного наказу про звільнення стала відсутність останнього на роботі протягом 18 та 19 вересня 2017 року. Разом з тим, як вбачається із інформації, яка міститься у витязі з табелю обліку робочого часу за вересень 2017 року, [PERSON] перебував на роботі у вказані дні 18 та 19 вересня 2017 року, про що свідчить проставлений у табелі буквений код «Р», що означає «години роботи», та вказано, що у вказані дні [PERSON] відпрацював по 8,15 год. щоденно. Тим самим спростовуються доводи відповідача щодо відсутності [PERSON] на роботі у вказані дні. Суд не погоджується із доводами відповідача щодо того, що правилами внутрішнього трудового розпорядку працівників НПП «Нижньодніпровський», режим роботи всіх працівників парку встановлено протягом тижня з 8.00 до 17.00 годин, в п`ятницю до 15.45, з обідньою перервою з 12.00 до 12.45, адже вказаний режим роботи, визначений абзацом 2 пункту 19 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників НПП «Нижньодніпровський», поширюється на центральний апарат Парку, що вбачається із самого тексту вказаного пункту. В свою чергу абзацом 7 пункту 19 вказаних правил трудового розпорядку передбачено також наявність працівників, які забезпечують цілодобову роботу Парку, для яких встановлюється підсумковий облік робочого часу, до яких належать і інспектори. При цьому суду не було надано жодних доказів нормування робочого часу працівників, які забезпечують цілодобову роботу НПП «Нижньодніпровський». Також суд не бере до уваги і доводи відповідача, що відсутність [PERSON] на робочому місці 18 та 19 вересня 2017 р. підтверджується опублікованим в мережі Інтернет 20.09.2017 р. відеозаписом, з якого вбачається, що 18.09.2017 р. [PERSON] рибалив спінінгами у Дніпровсько-Бузькому лимані, а також те, що на власній сторінці у соціальній мережі Фейсбук 20.09.2017 р. [PERSON] розмістив допис «Первый трофей 10 кг. 19.09.2017» з фотографію впійманого коропа, що вказує на його перебування на рибалці 19.09.2017 р. і вказаних обставин для відповідача було достатньо для висновку про відсутність на роботі без поважних причин, на підставі чого було винесено наказ від 26.09.2017 № 135-ОС про звільнення [PERSON] з займаної посади згідно п.4 ст. 40 КЗпП України. Разом з тим, із самої фотографії та відеозапису, на які посилається відповідач, неможливо встановити, коли саме вони були зроблені. А з огляду на те, що у табелі обліку робочого часу вказано, що 18 та 19 вересня 2017 р. [PERSON] працював, твердження відповідача про те, що [PERSON] допустив прогул без поважних причин, суд вважає безпідставними. Крім того, допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що у другій половині вересня 2017 року він щоденно бачив [PERSON] вранці та до обіду біля адміністративної будівлі НПП «Нижньодніпровський» по вул [ADDRESS] Університетська, 136-А. Також свідок пояснив, що режим роботи інспекторів не був жодним чином врегульований. На практиці начальники відділень приходили до адміністративної будівлі НПП «Нижньодніпровський» на 8.00 год., де очікували керівництво аби провести нараду, в той час як інспектори в цей час очікували подальших вказівок керівництва або ж на вулиці біля адміністративної будівлі, або ж у телефонному режимі. При цьому у інспекторів не було закріпленого за ними робочого місця. Виходи інспекторів на рейди здійснювалося поодинці або ж у складі груп як у денний, так і у нічний час, в залежності від вказівок керівництва, та їх робочий час не було нормовано. У відповідності до п.3 ч. 1 ст. 29 КЗпП України, обов`язком роботодавця є визначення працівникові його робочого місця, та забезпечити його необхідними для роботи засобами. При цьому невиконання такого обов`язку свідчить про істотне порушення прав працівника. Натомість у даному випадку, як було встановлено судом, в порушення вимог ст. 29 КЗпП України, у НПП «Нижньодніпровський» не було визначене робоче місце [PERSON] . Згідно відомостей із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходження юридичної особи - м.Херсон, вул. Петренко (Михайлівська), 18. Згідно акту від 14.05.2018 р. встановлено, що юридична особа НПП «Нижньодніпровський» приміщення за адресою [ADDRESS] .Херсон, вул. Михайлівська, 18 не орендує, та не орендувала, і за вказаною адресою відсутнє. У судовому засіданні 21.06.2019 р. представник відповідача пояснила, що юридичною адресою НПП «Нижньодніпровський», є м.Херсон, вул. Петренко (Михайлівська), 18, хоча фактично головний офіс НПП «Нижньодніпровський» знаходиться у орендованому приміщенні за адресою:м.Херсон,вул.Університетська,136-А. Разом з тим, суду не було надано жодних доказів того, що або за адресою [ADDRESS] , або за адресою [ADDRESS] , або у будь-якому іншому приміщенні за [PERSON] було закріплене робоче місце та що останнього було забезпечено всіма необхідними для роботи засобами. До того ж, у своїх поясненнях представник відповідача зазначила, що робота [PERSON] була дистанційною у зв`язку із специфікою покладених на нього посадових обов`язків. Таким чином, суд приходить до висновку, що факт порушення трудової дисципліни в діях [PERSON] відсутній, оскільки не може бути поставлено в провину працівникові відсутність на робочому місці, місцезнаходження якого не було повідомлене. Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний суд у своїй постанові від 08.05.2019 р. по справі № 489/1609/17. Крім того, у відповідності до вимог частини 1 статті 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Суд приходить до висновку, що у даному випадку відповідач мав можливість отримати від позивача письмові пояснення з приводу імовірних порушень трудової дисципліни та причин і підстав його майбутнього звільнення, адже як вбачається із табелю обліку робочого часу [PERSON] останній перебував на роботі і 25.09.2017 р., тобто за день до його звільнення, і 26.09.2017 р., тобто у день звільнення, однак, керівництво НПП «Нижньодніпровський» не вчинило жодних дій задля отримання пояснень від позивача, чим допустило порушення його трудових прав. Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих гарантій, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Однак, у даному випадку відповідач не забезпечив дотримання вказаних гарантій, що призвело до безпідставного звільнення позивача із займаної посади. За наведених обставин, суд вважає незаконним наказ №35-ос від 26.09.2017 року про звільнення [PERSON] з посади інспектора з охорони природно-заповідного фонду 1 категорії Геройського природоохоронного науково-дослідного відділення національного природного парку «Нижньодніпровський», який підлягає скасуванню, а [PERSON] відповідно підлягає поновленню на займаній посаді. Відповідно до ч. 2\~ст. 235 КЗпП України\~при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. На підставі викладеного та з урахуванням встановленого судом факту незаконного звільнення позивача, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу. Що стосується розміру суми середнього заробітку, то суд вважає наступне. Згідно з пунктом 32\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»\~у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менше двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично відпрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N100. Абзацом 3 п. 2 даного Порядку передбачено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до п. 5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз.2 п.8 Порядку). Згідно матеріалів цивільної справи позивача було звільнено 26.09.2017 року. З врахуванням довідки НПП «Нижньодніпровський» № 165/01 від 26.02.2018 р. середня заробітна плата позивача за два місяці, що перебували його звільненню, а саме: липень та серпень 2017 року, становить: за липень 2017 р. - 6 928 грн. (в.т.ч. премія до свята 4464 грн.), за серпень 2017 р. 9856 грн. (в т.ч. мат.допомога 2464 грн.) .Оскільки у відповідності до п. б) п. 4 розд.ІІ Порядку № 100, одноразові виплати, в т.ч. матеріальна допомога не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, то в розрахунок у даному випадку береться заробітна плата [PERSON] за серпень 2017 р. в розмірі 7392 грн. (9856 грн. 2464 грн.). Згідно встановлених норм тривалості робочого часу за 2017 р., кількість робочих днів у липні 2017 р. становить 21 день, у серпні 2017 р. 22 дні. Загальна кількість фактично відпрацьованих днів за липень, серпень 2017 р. становить 43 дні. Виходячи із цього, середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 333,02 грн. ((6928 грн. + 7392 грн.) / 43 дні) Середній заробіток за час вимушеного прогулу, але не більше ніж за один рік з моменту звільнення, тобто з 26.09.2017 по 26.09.2018 року складає 333,02 гривень х 252 робочих днів = 83921,04 гривень. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача підлягають задоволенню та необхідно стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 83921,04 гривень. У відповідності до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 640,00 гривень.

Outcome: approved