Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

Позивач - [PERSON] 05.06.2020 року звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] , третя особа - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача у відшкодування матеріальної шкоди - 29032 гривні 27 копійок та у відшкодування моральної шкоди - 20000 гривень 00 копійок. В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що 29.11.2019 року по вул. Пушкінській в м. Одесі сталась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки «BMW» реєстраційний номер [NUMBER] , який був припаркований, та автомобіля марки «Hyundai», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , яка залишила місце дорожньо-транспортної пригоди. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Згідно постанови Київського районного суду м. Одеси від 28.12.2019 року по справі № 947/31445/19, [PERSON] визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.124 КУпАП, за наслідком скоєної дорожньо-транспортної пригод. Також, постановою Київського районного суду м. Одеси від 28.12.2019 року по справі № 947/31451/19, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за факт залишення місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до Висновку експерта № 6622 експертного товарознавчого дослідження від 20.01.2020р., вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «BMW», реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 29.11.2019 року, становить 75626,72 грн.; вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «BMW», реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 29.11.2019 року, становить 102608,99 грн., в тому числі втрата товарної вартості становить 26982,27 грн. Відповідно до договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-1505-19-00018 від 15.02.2019р., укладеного між [PERSON] та ПАТ «СК «Українська страхова група», автомобіль марки «BMW», реєстраційний номер [NUMBER] було застраховано. Як стверджує позивач, 09.01.2020 року ПАТ «СК «Українська страхова група» було складено страховий акт № ПСКА-10202 відповідно якого (за вирахуванням суми франшизи) розмір страхового відшкодування склав 63641,58 грн.. Вказані гроші були в повному обсязі перераховані на рахунок ДП Фірма «Емералд моторс», що є офіційним дилером автомобілів марки «BMW», яким здійснювався ремонт автомобіля належного позивачеві. За наслідком проведеного ремонту, 07.02.2020 року позивачем було сплачено ДП Фірма «Емералд моторс» - 4122,65 грн. недоплаченої страховою компанією суми франшизи, що підтверджується квитанцією № 34037 від 07.02.2020р. 25.02.2020 року ДП Фірма «Емералд моторс» було складено акт виконаних робіт від 25.02.2020р. № 271254, за наслідком проведеного ремонту автомобіля марки «BMW», реєстраційний номер [NUMBER] . За наслідком викладеного, позивач стверджує, що матеріальні збитки за вирахуванням сум, що були компенсовані страховою компанією склали: втрата товарної вартості автомобіля в сумі 26982,27 грн., витрати на оплату висновку експерта № 6622 експертного товарознавчого дослідження від 20.01.2020р. у розмірі 2000,00 грн., та витрати на оплату телеграми на ім`я [PERSON] щодо виклику її на огляд пошкодженого авто у розмірі 50,00 грн., що в загальній сумі складає 29032, 27 грн. Оскільки вина відповідача щодо пошкодження належного позивачеві транспортного засобу встановлена постановою суду, кошти витрачені позивачем на ремонт транспортного засобу відшкодовані страховою компанією не в повній мірі, позивач просить суд стягнути з відповідача у відшкодування понесених збитків - 29032, 27 грн. Також позивач зазначає, що внаслідок того, що відповідачка залишила місце пригоди, позивач був змушений переживати за факт встановлення винуватця дорожньо-транспортної пригоди, здійснювати дії з пошуку винуватця, змінити свій графік життя за відсутності транспортного засобу, що в цілому спричинило йому моральної шкоди, яку позивач оцінює в сумі 20000 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 18.06.2020 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено дату, час і місце проведення судового засідання. 06.08.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача по справі, в якому [PERSON] просила суд відмовити у задоволенні позову з підстав необґрунтованості. В обґрунтування відзиву відповідачка посилалась на те, що незгодна з висновком експерта за №6622 від 21.01.2020 року, який на її думку є завищеним. Також відповідачка вважає, що оскільки під час ремонту механічні деталі в пошкодженому транспортному засобі були замінені на нові, то втрата товарної вартості автомобіля не відбулась. Також відповідачка вважає розмір моральної шкоди визначеної позивачем значно завищеним. 18.11.2020 року до суду надійшла заява представника відповідача [PERSON] про поновлення строку для подання доказів по цивільній справі. Зазначене клопотання, ухвалою суду від 20.01.2021 року було залишено без задоволення. В судовому засіданні 20.01.2021 року представники позивачки позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити. Відповідачка та її представник в судовому засіданні 20.01.2021 року заперечували проти задоволення вказаного клопотання з підстав необґрунтованості, обставин викладених у відзиві на позовну заяву. Також представник відповідачки посилалась, що належним позивачу автомобіль, вже був учасником дорожньо-транспортної пригоди. за наслідком чого втрата товарної вартості не нараховується до стягнення. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення сторін по справі та їх представників, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.11.2019 року о 13 годині 38 хвилин [PERSON] , керуючи автомобілем «Хюндай», реєстраційний номер [NUMBER] , по вул. Пушкінська в м. Одеса, не дотрималась безпечного інтервалу, в результаті чого скоїла наїзд на автомобіль марки «БМВ», реєстраційний номер [NUMBER] , що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушила вимоги п. 13.1 «Правил дорожнього руху України». За наслідком скоєння вказаної дорожньо-транспортної пригоди, постановою Київського районного суду міста Одеси від 28.12.2019 року по справі №947/31445/19, [PERSON] визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень. Постанова суду набрала законної сили 09.01.2020 року. Судом також встановлено, що [PERSON] за наслідком вчинення вказаної дорожньо-транспортної пригоди, 29.11.2019 року місце пригоди залишила, чим порушила вимоги п. 2.10 «Правил дорожнього руху України». За наслідком вказаного правопорушення, постановою Київського районного суду міста Одеси від 28.12.2019 року по справі №947/31451/19, [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 15 (п`ятнадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 255 гривень та судового збору на користь держави в розмірі 384 грн. 20 коп. Постановою Одеського апеляційного суду від 20.01.2021 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Постанову Київського районного суду м. Одеси від 28 грудня 2019 - залишено без змін. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії, та чи вчинені вони цією особою. В силу ч. 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто, наявність вини в діях [PERSON] у скоєні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 29.11.2019 року та залишенні місця пригоди, додатковому доказуванню не підлягає. За наслідком вказаної дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини відповідачки, отримав механічні пошкодження у тому числі автомобіль марки «БМВ», реєстраційний номер [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Відповідно до висновку експерта №6622 експертного, автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості відновлювального ремонту та матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, автомобіля марки «БМВ», реєстраційний номер [NUMBER] , складеного 20 січня 2020 року, СПД [PERSON] , вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «БМВ», реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 29.11.2019 року, становить 75626,72 грн. Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «БМВ», реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 29.11.2019 року, становить 102608,99 грн., у тому числі 26982,27 грн. - втрата товарної вартості автомобіля. За проведення вказаного експертного дослідження, позивачем було сплачено на рахунок СПД [PERSON] грошові кошти в сумі 2000,00 грн.. що підтверджується квитанцією №ПН94 від 10.12.2019 року, а також 50,00 грн.. за поштове повідомлення скеровано на ім`я відповідачки [PERSON] про виклик останньої на огляд транспортного засобу, що підтверджується експрес-накладною №59000468193786 від 06.12.2019 року та Фіскальним чеком ТОВ «ПОСТ ФІНАНС» від 06.12.2019 року. Відповідно до договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті за №28-1505-19-00018 від 15.02.2019 року, вбачається, що [PERSON] було застраховано в ПАТ «СК «Українська страхова група» автомобіль марки «БМВ», реєстраційний номер [NUMBER] , зі строком дії договору з 20.02.2019 року по 19.02.2020 року. Сума франшизи встановлена у розмірі 0,5%. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст.1 Закону України «про страхування»). Відповідно до статті 5 вказаного Закону, страхування може бути добровільним або обов`язковим. Обов`язкові види страхування, які запроваджуються законами України, мають бути включені до цього Закону. Забороняється здійснення обов`язкових видів страхування, що не передбачені цим Законом. Добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Добровільне страхування у конкретного страховика не може бути обов`язковою передумовою при реалізації інших правовідносин (стаття 6 Закону). Статтею 16 Закону встановлено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 21 Закону України «Про страхування» встановлено, що страхувальник зобов`язаний зокрема повідомити страховика про настання страхового випадку в строк, передбачений умовами страхування. Страховик в свою чергу у відповідності до статті 20 Закону зобов`язаний зокрема протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику; при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Як вбачається, [PERSON] звернувся до ПАТ «СК «Українська страхова група» з заявою про виплату страхового відшкодування. Згідно зі Страховим актом №ПСКА-10202 від 09.01.2020 року, ПАТ «СК «Українська страхова група», визначено розмір страхового відшкодування, який підлягає виплаті [PERSON] , у розмірі 63641,58 грн. Згідно з Актом виконаних робіт №271254, складеним ДП «Фірми «Емералд Моторс» від 25.02.2020 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «БМВ», реєстраційний номер [NUMBER] , склав 67764,29 грн. Як стверджує позивач, що не спростовувалось з боку відповідача, ПАТ «СК «Українська страхова група» було здійснено сплату на користь ДП «Фірми «Емералд Моторс» суму вартості проведеного відновлювального ремонту автомобіля марки «БМВ», реєстраційний номер [NUMBER] , з урахуванням виключення суми франшизи, а саме в сумі визначеного страхового відшкодування у відповідності до Страхового акту №ПСКА-10202 від 09.01.2020 року, у розмірі 63641,58 грн. Також, як вбачається, іншу частку вартості відновлювального ремонту в сумі 4122,67 грн. (67764,29 - 63641,58) було сплачено позивачем на рахунок ДП «Фірми «Емералд Моторс», що підтверджується чеком №34036 від 07.02.2020 року. За наслідком викладеного вбачається, що позивачеві було сплачено ПАТ «СК «Українська страхова група» страхове відшкодування, що складається з вартості відновлювального ремонту транспортного засобу марки «БМВ», реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 29.11.2019 року, у розмірі 63641,58 грн. Натомість, як стверджує позивач, йому не відшкодовано загальну вартість завданої майнової шкоди, а саме не виплачено суму втрати товарної вартості автомобіля, яку визначено у розмірі 26982,27 грн. та витрати за проведення експертного дослідження для встановлення завданої майнової шкоди в сумі 2050 грн. Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України, страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. При цьому пунктом 32.7 частини першої статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що шкоду, пов`язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. За змістом наведених положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ. Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті. Показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу. Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду. Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, зумовлене передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів і агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів у зв`язку з ДТП і подальшим ремонтом. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є наслідком проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до реальних збитків. Відповідно до підпункту 8.6.1 пункту 8.6 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ. Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкоджених: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації усіх типів КТЗ. Підпунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»). Таким чином, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується. Системний аналіз пункту 32.7 частини першої статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Під час застосування наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок щодо їх застосування, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, (провадження № 14-176цс18) (пункти 68-70): стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. У зазначеному рішенні Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування. Зазначений правовий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постанові від 04.12.2019 року по справі №359/2309/17. Як вже судом встановлено, відповідно до висновку експерта №6622 експертного, автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості відновлювального ремонту та матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, автомобіля марки «БМВ», реєстраційний номер [NUMBER] , складеного 20 січня 2020 року, СПД [PERSON] , вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «БМВ», реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 29.11.2019 року, становить 102608,99 грн., у тому числі 26982,27 грн. - втрата товарної вартості автомобіля. Відповідно до положень ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Якщо експерт під час підготовки висновку встановить обставини, що мають значення для справи, з приводу яких йому не були поставлені питання, він має право включити до висновку свої міркування про ці обставини. Відповідач під час розгляду справи стверджував, що висновок експерта є завищеним, однак стороною відповідача не спростовано висновків вказаного експерта, не надано до суду висновку за наслідком проведення судової авто товарознавчої експертизи, не заявлялось жодного клопотання стосовно виклику експерта. Враховуючи, вищевикладене, також відсутність жодних обґрунтованих заперечень щодо зазначеного Висновку з боку відповідача, суд оцінює Висновок експерта №6622 від 20.01.2020 року, як належний та допустимий доказ, як такий, що не викликає сумніви в його правильності. За наслідком викладеного, судом встановлено, що втрата товарної вартості пошкодженого автомобіля, належного позивачеві, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини відповідача, склала 26982,27 грн., яка входить до розміру завданої майнової шкоди позивачеві та є не виплаченою. Як встановлено судом, на час дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 29.11.2019 року, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «Хюндай», реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована відповідачкою в ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» на підставі полісу №АО303000, що підтверджується витягом з реєстру перевірку чинності полісу внутрішнього страхування бази даних МТСБУ, який перебуває у відкритому доступі. Як вже судом зазначалось, пунктом 32.7 частини першої статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що шкоду, пов`язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує. За наслідком викладеного, суд доходить до висновку, що у страховика відповідача не настав обов`язок з відшкодування в рамках страхового відшкодування суми втрати товарної вартості пошкодженого автомобіля, належного позивачеві, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини відповідача, що складає 26982,27 грн. При вищевикладених обставинах, суд доходить до висновку, що різниця між страховою виплатою та загальною сумою завданої шкоди позивачеві, що складає вартість втрати товарної вартості пошкодженого автомобіля в сумі 26982,27 грн. та вартість понесених витрат на встановлення розміру завданої шкоди в сумі 2050 грн., підлягає стягненню з відповідача, внаслідок зазначених законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, за наслідком чого в цій частині вимоги позивача підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення розміру моральної шкоди у розмірі 20000 грн., суд зазначає наступне. Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Дослідженими доказами та постановою судді Київського районного суду м. Одеси у справі про адміністративне правопорушення від 28.12.2019 року по справі №947/31445/19, [PERSON] визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень, за наслідком вчинення дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 29.11.2019 року. Також, як вбачається, [PERSON] за наслідком вчинення вказаної дорожньо-транспортної пригоди, 29.11.2019 року, залишила місце пригоди, чим порушила вимоги п. 2.10 «Правил дорожнього руху України», за наслідком чого, постановою Київського районного суду міста Одеси від 28.12.2019 року по справі №947/31451/19, яка залишена без змін постановою Одеського апеляційного суду від 20.01.2021 року, [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4КУпАП. З досліджених судом доказів, поданих учасниками справи, судом встановлено, що в результаті ДТП був пошкоджений автомобіль позивача, який належить йому на праві власності. За наслідком викладеного, суд погоджується, що у зв`язку з цими обставинами, було змінено уклад життя позивача у справі, він змушений був докладати додаткових зусиль для відновлення пошкодженого автомобіля, з урахуванням залишення відповідачем місця дорожньо-транспортної пригоди, для чого здійснювались дії з пошуку винної особи, а також докладати зусиль для вирішення питання про відшкодування завданої матеріальної і моральної шкоди, різниця якої між загальним розміром завданої шкоди та виплаченим страховиком страхового відшкодування, в добровільному порядку відповідачем відшкодована не була. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди позивачу, суд вважає необхідним врахувати згідно із ст.23 ЦК України вказані вище конкретні обставини по справі, характер та глибину моральних страждань, які зазнав позивач, його душевні страждання, що вимагало від нього додаткових зусиль по організації свого графіку життя. Підстав для звільнення від обов`язку по відшкодуванню шкоди відповідача, суд не вбачає. Враховуючі усі вказані обставини, вимоги розумності і справедливості, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди на користь [PERSON] у розмірі 2000 грн. та вважає, що цей розмір буде достатнім, справедливим і відповідати його перенесеним моральним стражданням. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Згідно з ч.1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.79 рішення Європейського суду з прав людини (справа «Білуха проти України» від 09.11.2006 р. (Заява №33949/02), відповідно до прецедентної практики Суду заявник має право на відшкодування витрат, тільки якщо буде доведено, що вони були необхідні та фактично понесені, а також є обґрунтованими за розміром. Отже з урахуванням розміру задоволених позовних вимог в загальній сумі 31032,27 грн, стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають витрати по сплаті останнім судового збору в сумі 840 гривень 80 копійок, як за вимогою майнового характеру у мінімальному розмірі який підлягав до сплаті у відповідності до ставок встановлених Законом України «Про судовий збір».

Outcome: partial