Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] 17.01.2017 року звернулася до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, в обґрунтування якого зазначила, що [INFO] року помер [PERSON], який проживав за адресою: [ADDRESS] Спадкоємцями майна померлого є [PERSON] - дружина померлого, [PERSON] - донька померлого та [PERSON] - донька померлого. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається, крім іншого з автомобіля марки TOYOTA, модель AVENSIS 1,8 CVT SOL, кузов № [NUMBER], двигун № [NUMBER], реєстраційним номер [NUMBER]. Після звернення з донькою померлого [PERSON] до приватного нотаріусу Селидівскього міського нотаріального округу Шарафєєвої І.В., їм стало відомо, що померлий [PERSON] за життя оформив на відповідача [PERSON] довіреність, якою довірив останній здійснювати будь-які дії щодо належного йому автомобіля. На стадії прийняття спадщини стало відомо, що вищевказаний автомобіль 11.03.2015 року було перереєстровано на [PERSON], а 09.07.2015 року на [PERSON] Таким чином, відповідач [PERSON] в період з 01.03.2015 року по 11.03.2015 року перереєструвала автомобіль на відповідача [PERSON], тоді як, довіреність на підставі якої укладався правочин, вже була недійсною у зв'язку зі смертю, особи, що її видала. Просить суд, визнати недійсними договори купівлі-продажу автомобіля марки TOYOTA, модель AVENSIS 1,8 CVT SOL, кузов № [NUMBER], двигун № [NUMBER] від 11.30.2015 року та від 09.07.2017 року, витребувати автомобіль з незаконного володіння [PERSON] на користь спадкоємців майна померлого [PERSON], визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на 2/3 частини вказаного автомобіля, а за [PERSON] на 1/3 частини автомобіля, стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати в сумі 6890 грн. 00 коп. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилися. Представник позивача надав суду заяву про слухання справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи у встановленому законом порядку повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Суд звертає увагу на наявність в матеріалах справи клопотання [PERSON] та [PERSON] про бажання взяти участь в розгляді справи, натомість судом їм неодноразово надавалася змога прийняти участь в судовому засіданні з приводу розгляду вищезазначеної справи та надати свої письмові заперечення на позовну заяву, але відповідачі своїм правом не скористалися. В зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] зловживають своїми процесуальними правами, чим затягують розгляд справи по суті і вважає за можливе вирішити справу у відсутності відповідачів, на підставі наявних в ній даних і доказів. За таких обставин в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 224 ЦПК України, за згодою позивача, суд вважає за можливе вирішити справу у відсутності відповідачів, на підставі наявних в ній даних і доказів, з постановленням заочного рішення. Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 24.10.1992 року, виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 24.10.1992 року, актовий запис № 939. Після реєстрації шлюбу прізвище дружині присвоєно «[PERSON]». Відповідно до свідоцтва про розірвання шлють серія [NUMBER] від 04.07.2012 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, актовий запис № 46. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 16.01.2015 року, виданого Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровської області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 16.01.2015 року, актовий запис № 20. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини - «[PERSON]». Згідно договору купівлі-продажу № Д-2289 від 09.08.2012 року, укладеного між ТОВ «Автоглас» та [PERSON], останній придбав у власність автомобіля марки TOYOTA, модель AVENSIS 1,8 CVT SOL, кузов № [NUMBER], двигун № [NUMBER]. Відповідно до свідоцтва про свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 25.02.2016 року, виданого Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, [PERSON] помер [INFO] року, про що зроблено відповідний актовий запис № 1724. Згідно заяви від 22.03.2015 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] відмовилася від належної їй частки спадкового майна, яке залишилося після смерті батька [PERSON] на користь [PERSON] Відповідно до листа Головного управління МВС в Донецькій області від 05.05.2015 року, станом на 01.05.2015 року за [PERSON], транспортні засоби на території Донецької області не зареєстровані. Згідно ч. 1ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно зі ст.1261 ЦК України при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних долях діти, подружжя та батьки померлого. Статтею 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст. 1299 ЦК України якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця, до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ст. 1223 ЦК). Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 1268, ч.1 ст. 1269 та ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК). Як вбачається із матеріалів справи, позивач прийняла спадщину після смерті чоловіка, отримала свідоцтво про право на спадщину (а.с. 118-119). Разом з тим, в процесі прийняття спадщини, що залишилася після смерті [PERSON]. було встановлено, що 11 березня 2015 [PERSON], діючи за довіреністю від імені померлого [PERSON] (а.с. 132), уклала договір купівлі-продажу та перереєструвала автомобіль марки TOYOTA, модель AVENSIS 1,8 CVT SOL, кузов № [NUMBER], двигун № [NUMBER] на [PERSON] Тоді як, 09.07.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу та перереєстровано автомобіль марки TOYOTA, модель AVENSIS 1,8 CVT SOL, кузов № [NUMBER], двигун № [NUMBER] на [PERSON] Відповідно до ст. ст. 656, 658 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому; право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником,покупець набуває право власності лише у випадку,якщо власник не має права вимагати його повернення. За приписами ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Пунктом 6 ч. 1 ст. 248 ЦК України передбачено, що представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність. За змістом статей 317, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до закріпленого уст. 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1ст. 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Отже, положення ст. 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Встановивши, що у встановлений законом строк позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON], до складу якої увійшов спірний автомобіль, але позбавлена можливості отримати відповідне свідоцтво, оскільки на підставі недійсної довіреності його було відчужено на користь [PERSON], суд приходить до висновку про обґрунтованість позову в частині визнання укладеного 09.07.2015 року між відповідачами [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу недійсним, витребування спірного транспортного засобу із незаконного володіння [PERSON] та визнати за [PERSON] права власності на 2/3 частини автомобіля (з урахуванням долі від якої відмовилася [PERSON] на користь позивач) марки TOYOTA, модель AVENSIS 1,8 CVT SOL, кузов № [NUMBER], двигун № [NUMBER]. Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля укладеного 09.07.2015 року між [PERSON] та [PERSON], суд встанови наступне. В своїй постанові Верховний суд України від 17.02.2016 року у справі № 6-2407цс15 зазначив, що норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Крім того, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно. У випадках, коли в позовах заявляються вимоги про віндикацію та реституцію, суд повинен самостійно визначати, яку вимогу по суті (а не за формою) пред'являє позивач, і, відповідно, застосувати належні норми законодавства,

Outcome: partial