Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] 24.12.2015 року звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», [PERSON], треті особи: Приватний нотаріус Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області Богатова Імма Олексіївна, Орган опіки та піклування виконкому Красноармійської міської ради, про визнання недійсним договору іпотеки. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він являється батьком неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які народилися від шлюбу з [PERSON], з якою шлюб розірвано на підставі рішення суду. В грудні 2011 року його колишня дружина вирішила відкрити магазин дитячого одягу, для цього їй необхідна була сума у розмірі 130000 гривень, яку колишня дружина мала намір взяти в кредит у відповідача. Зі свого боку Банк погодився надати суму за умови застави належного позичальнику майна. З цією метою мати позивача [PERSON] оформила з [PERSON] договори купівлі-продажу належного їй житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки за цією адресою, які нотаріально були посвідчені приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Богатовою І.О. 02.12.2011 року за реєстровими номерами № 4985, 4989. В цей же день Банк надав [PERSON] позику у сумі 130 000 гривень зі сплатою 19% річних на підставі договору про іпотечний кредит № 1890 від 02.12.2011 року, яка забезпечилася нотаріально посвідченим приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Богатовою І.О. 02.12.2011 року Іпотечним договором № 1890 від 02.12.2011 року, реєстровий номер 5011. Предметом іпотеки за цим договором являється житловий будинок [ADDRESS] та земельна ділянка за цією ж адресою, яка призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку. Позивач вважає, що укладений відповідачами іпотечний договір суперечить діючому законодавству та порушує права неповнолітніх осіб. Відповідно до ч. 6 ст. 203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Одним із правочинів, які не можуть вчиняти батьки без дозволу органів опіки та піклування відповідно до ст. 177 Сімейного кодексу України є відмова від майнових прав дитини, до яких відноситься, зокрема, і право користуватися жилим приміщенням, оскільки відповідно до частин 2 та 3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Позивач вважає, що оспорюваний договір укладено в порушення зазначених норм, а саме: Перед укладенням договору нотаріус витребував у [PERSON] дозвіл органу опіки та піклування на вчинення правочину, а саме рішення виконавчого комітету Красноармійської міської ради № 451 від 21.09.2011 року, яким було надано дозвіл [PERSON] передати у заставу будинок за адресою: [ADDRESS] так як житлові та майнові права малолітньої [PERSON], [INFO], порушені не будуть. Але на момент передачі в заставу житлового будинку у [PERSON] було двоє малолітніх дітей: [PERSON] [INFO] року та [PERSON], [INFO]. Нотаріус на дану обставину не звернула уваги, що потягло за собою порушення прав малолітньої особи. Крім того, при укладені договору, відповідач [PERSON] приховала від Банку ту обставину, що діти на момент передачі будинку у заставу мали право користування цим будинком. Будинок належав бабусі дітей, [PERSON]. Вся родина: бабуся, дідусь, мати, батько та діти проживали в будинку на правах членів сім'ї власника. В свою чергу на момент укладення договору, діти були зареєстровані за адресою: [ADDRESS], у квартирі, яка належала взагалі сторонній людині. Відповідно до ч. 4 ст. 261 ЦК України, у разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення повноліття. Частиною 2 ст. 154 СК України визначено право батьків звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, пояснив, що не знає, яким чином відповідач [PERSON] надала Органу опіки, нотаріусу та банку свій паспорт та його паспорт, в якому була вказана одна дитина [PERSON], [INFO]. Шлюб з відповідачкою був розірваний рішенням суду в березні 2015 року, з серпня 2015 року місце знаходження відповідача [PERSON] та їхніх трьох неповнолітніх дітей йому невідомо, в будинку за адресою: [ADDRESS] вони з серпня 2015 року не проживають, декілька разів відповідачка телефонувала йому та казала, що знаходиться в м. Києві. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, зазначила, що є підстави для визнання іпотечного договору недійсним, оскільки у випадку звернення в подальшому стягнення на предмет застави, яким є будинок за адресою: [ADDRESS] в якому зареєстровані неповнолітні діти, батьком яких є позивач, будуть порушені права неповнолітніх дітей. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив відмовити в їх задоволенні, надав письмові заперечення проти позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Третя особа Приватний нотаріус Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області Богатова І.О. в судове засідання не з»явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконкому Красноармійської міської ради Маслова А.К. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, вважає їх не обгрунтованими, оскільки рішенням виконавчого комітету Красноармійської міської ради від 21.09.2011 року була надано дозвіл [PERSON] на передання в заставу будинку за адресою: [ADDRESS], який вона мала намір купити, при цьому майнові права [PERSON] порушені не будуть. В рішенні зазначена одна дитина, оскільки заявник надавала документи щодо однієї дитини, при цьому було враховано, що дитина зареєстрована та проживає в квартирі, що належить вітчиму (чоловіку матері) заявника [PERSON], де вона проживала та була зареєстрована ще до шлюбу з позивачем [PERSON] Крім того, в жодному випадку інтереси неповнолітніх дітей не порушувались, оскільки мало місце навпаки поліпшення їх житлових умов, а саме придбання будинку. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд встановив наступне: Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 08.06.2007 року (а.с. 9), шлюб було розірвано рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 24 березня 2015 року (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] (а.с. 11), [PERSON], [INFO] (а.с. 10) та [PERSON], [INFO] року, копії свідоцтва про народження якої суду не надано, але відомості про неї містяться в рішенні Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 24.03.2015 року (а.с. 6). Позивач [PERSON], відповідач [PERSON], троє їхніх неповнолітніх дітей з 09.10.2012 року зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Але відповідач [PERSON] та троє неповнолітніх дітей з серпня 2015 року до теперішнього часу за місцем реєстрації не проживають, місце знаходження їх невідомо. Позивачем [PERSON], який є батьком дітей, доказів того, що розшукував своїх дітей, цікавився їх долею з серпня 2015 року, суду не надано. З його слів вони можливо проживають в місті Києві. Також суду позивачем не надано доказів того, що відповідач [PERSON] отримувала кредит в ПАТ «Державний ощадний банк України» в розмірі 130000,00 грн. для відкриття магазину дитячого одягу, як він зазначає в позовній заяві. Навпаки, судом встановлено, що 21.10.2011 року відповідач [PERSON] звернулась до ПАТ «Державний ощадний банк України» з кредитною заявкою щодо надання кредиту на придбання нерухомості - житлового будинку за адресою: [ADDRESS], вартістю 181977,00 грн., при цьому в графі відомостей про сімейний стан вказано, що вона одружена та має дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 60-62). Зазначене підтверджується договором про іпотечний кредит № 1890 від 02.12.2011 року, в якому також зазначено, що кредит надається на придбання нерухомого майна (будинку та земельної ділянки), які розташовані за аресою: [ADDRESS] (а.с. 12-17). При цьому відповідач [PERSON] надала до ПАТ «Державний ощадний банк України» ксерокопію свого паспорта, в якому в графі «особливі відмітки» на сторінці 7 вказана одна дочка [PERSON], [INFO], при чому на кожній сторінці ксерокопії згідність з оригіналом посвідчена, як представником банку, так і відповідачем особисто (а.с. 58-59). Позивач [PERSON], який на той час перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], також надав до ПАТ «Державний ощадний банк України» ксерокопію свого паспорта, якому в графі «особливі відмітки» на сторінці 7 вказана одна дочка [PERSON], [INFO], при чому на кожній сторінці ксерокопії згідність з оригіналом посвідчена, як представником банку, так і позивачем особисто (а.с. 56-58). Аналогічні відомості були надані органу опіки та піклування до заяви [PERSON] про дозвіл на передачу в заставу будинку, який вона має намір купити і право користування яким буде мати її малолітня дитина [PERSON] Відповідний дозвіл був наданий згідно рішенню виконавчого комітету Красноармійської міської ради від 21.09.2011 року № 451 (а.с. 7, 112). Також судом встановлено, що згідно довідкам від 21.10.2011 року та 28.11.2011 року, які були надані [PERSON], власниці будинку за адресою: [ADDRESS], за вказаною адресою ніхто не проживає та не зареєстрований (а.с. 65-65). При цьому суд не приймає до уваги довідку, надану головою квартального комітету Красноармійської міської ради від 22.12.2015 року про те, що в будинку за зазначеною адресою позивач [PERSON] з сім»єю проживав з липня 2007 року на правах членів сім»ї власника [PERSON], оскільки згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно право власності [PERSON] на зазначений будинок виникло лише в 2009 році на підставі мирової угоди, яка була визнана ухвалою Красноармійського міськрайонного суду від 10.02.2009 року (а.с. 121). Тобто в липні 2007 року [PERSON] ще не була власником будинку, що свідчить про те, що довідка від 22.12.2015 року містить суперечливі відомості (а.с. 8). Крім того, згідно довідці з місця від 24.12.2015 року, яка видана «Красноармійським центром єдиного замовника» в квартирі за адресою: [ADDRESS], яка належала [PERSON] (а.с. 19), чоловіку [PERSON] - матері відповідача [PERSON]; були зареєстровані крім [PERSON] та [PERSON] також [PERSON] з 19.04.2005 року, [PERSON] - з 16.09.2008 року, [PERSON] - з 22.12.2009 року та [PERSON] - з 22.12.2009 року (а.с. 19). Судом встановлено, що задовольняючи заяву [PERSON] про дозвіл на передачу в заставу будинку, який вона має намір купити і право користування яким буде мати її малолітня дитина [PERSON], виконавчий комітет Красноармійської міської ради жодним чином не порушував права малолітньої дитини, оскільки в даному випадку навпаки поліпшувались її житлові умови. В цьому рішенні була зазначена лише одна дитина, оскільки були надані до заяви відомості щодо саме цієї дитини, що підтверджується ксерокопіями паспортів [PERSON] та [PERSON], в яких вказана одна дитина. При цьому представник органу опіки та піклування пояснив, що оригінали паспортів в обов'язковому порядку надаються для огляду. 02.12.2011 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] були укладені договори купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки за цією адресою, які нотаріально були посвідчені приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Богатовою І.О. 02.12.2011 року за реєстровими номерами № 4985, 4989 (а.с. 21-23). Позивач [PERSON] надав свою нотаріальну згоду на купівлю його подружжям [PERSON] житлового будинку та земельної ділянки, підтвердив, що гроші, які витрачаються на придбання об'єкта нерухомості, є їхньою спільною сумісною власністю, придбане майно також буде об'єктом спільної сумісної власності як таке, що набувається за час шлюбу. При цьому він ствердив, що договір-купівлі продажу, з текстом якого він ознайомлений, укладається його подружжям в інтересах сім»ї та на умовах, які вони попередньо обговорили і вважають вигідними для них, укладання цього договору відповідає їхньому спільному волевиявленню (а.с. 64). 02.12.2011 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] був укладений іпотечний договір № 1890, який був посвідчений приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Богатовою І.О. 02.12.2011 року, реєстровий номер 5011 (а.с. 24-32). При цьому позивач [PERSON]надав нотаріально свою згоду на заключення договору іпотеки і надання в іпотеку, в забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору, придбаних у період зареєстрованого шлюбу і які є спільною власністю, житлового будинку та земельної ділянки, розташованих у м. Красноармійську по вул. Тітова, 6 на умовах на свій розсуд. При цьому заявив, що правочин відповідає інтересам їхньої сім»ї, та погодився з тим, щоб умови іпотеки ( у тому числі і кредитного договору) визначалися його подружжям самостійно (а.с. 63). Відповідно до ч. 6 ст. 203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Згідно п. 44 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні справ, що виникли із кредитних правовідносин» згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки іпіклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування. Судом встановлено, що неповнолітні діти як [PERSON], [INFO], так ї [PERSON], [INFO], право власності чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки не мали, навпаки вже після його укладення були зняті з попереднього місця реєстрації 05.10.2012 року (а.с. 18) та зареєстровані 09.10.2012 року в будинку за адресою: [ADDRESS], кредит отримувався відповідачем [PERSON] на придбання саме цього будинку, тобто для поліпшення житлових умов дітей. Таким чином, права неповнолітніх дітей не були порушені. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам необхідно враховувати, що згідно із статями 4, 10та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правовихактів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Позивачем [PERSON] не доведено, що правочин, а саме іпотечний договір № 1890 від 02.12.2011 року, що вчинявся матір»ю [PERSON], суперечив правам та інтересам їхніх неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 4 ст. 261 ЦК України, у разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення повноліття. Відповідно до положень ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. При цьому, суд виходить з того, що відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати у разі відмови позивачу у позові стягненню з відповідача на його користь не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed