Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-30 00:00:00

Позивач 12.10.2018 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до військової частини [NUMBER] в особі житлової комісії в/ч [NUMBER] , квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси та просив зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси та військову частину [NUMBER] в особі житлової комісії в/ч [NUMBER] відносити його, [PERSON] , у окремому списку осіб, які мають право на позачергове отримання житла, як звільненого з військової служби на підставі п. 63 підпункту «г» Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) ЗС України, у зв`язку з реформуванням ЗС України (скорочення штатів) з 21.12.2006 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що рішення житлової комісії військової частини [NUMBER] 29.06.2000 року [PERSON] під час проходження служби в частині було постановлено на квартирний облік зі складом родини в три особи, включаючи дружину і сина. 24.11.2006 року позивача було звільнено в запас. 02.03.2007 року [PERSON] звернувся до командира військової частини [NUMBER] з рапортом про переведення позивача до списку осіб, які мають право на позачергове отримання житла, рапорт було задоволено. Позивач в особі представника [PERSON] звернувся до Квартирно-експлуатаційного відділу з метою отримання інформації щодо просування в черзі та листом від 16.02.2019 року було повідомлено, що позивач в списках військовослужбовців Одеського гарнізону, які потребують поліпшення житлових умов, не перебуває. Начальник КЕВ [PERSON] відмовив у постановлення позивача до обліку з дати звільнення. Позивач вважає, що має право для отримання житла, тож з метою повернення постановлення на облік звернувся до суду. Ухвалою суду від 17.10.2018 року позов [PERSON] було залишено без руху, позивачу надано 10-денний термін для усунення недоліків позову. Після усунення недоліків позову, ухвалою суду від 19.11.2018 року провадження у справі відкрите, справа призначення до судового розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 12.02.2019 року. До суду 17.12.2018 року надійшов відзив представника військової частини [NUMBER] , згідно якого просили виключити військову частину з кола відповідачів. По суті пояснили, що громадяни щороку проходять перереєстрацію обліку. [PERSON] з 2008 року до військової частини не звертався, контактних телефонів не залишав, а адреса реєстрації відповідає адресі військової частини, що позбавило відповідача можливості сповіщення позивача про зняття з обліку. КЕВ не підпорядковуються військовій частині, а навпаки в житлово-комунальних питаннях, тому військова частина не несе відповідальність за дії КЕВ. У зв`язку з неявкою до судового засіданні 12.02.2019 року відповідачів, розгляд справи було відкладено на 19.03.2019 року. Учасники справи у судове засідання 19.03.2019 року не з`явилися, розгляд справи було відкладено на 19.04.2019 року. До суду 29.03.2019 року надійшов відзив Квартирно-експлуатаційного відділу, згідно якого просили відмовити у задоволенні позову, застосувати строки позовної давності, посилаючись на наступне. Позивач ґрунтує свої позовні вимоги, посилаючись на Інструкцію, затверджену 30.11.2011 року, тобто яка не діяла в період виникнення спірних правовідносин. Позивач в порушення вимог законодавства не надав документи, які б підтверджували необхідність поліпшення житлових умов, тому був зняти з черги. Витяги, якими позивач підтверджує відсутність у нього житла не можуть прийматися до уваги, адже складені ще станом на 2016 рік. Питання про перебування на обліку вирішуються Київським РВК м. Одеси, а не КЕВ, до якого заявлені позовні вимоги. Крім того, вказують, що позивачем пропущено строк позовної давності, адже його з черги було знято ще в 2008 році, а інформацію друкується у офіційному виданні «Народна армія» та на сайті Міністерства оброни України. Ухвалою суду від 19.04.2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 01.07.2019 року. У судове засідання 01.07.2019 року учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Від представника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси Федорченко Л.В. надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача, вказала, що заперечує проти задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, з урахуванням пояснень, наданих сторонами, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що з 22.12.1995 року по 05.05.1997 року [PERSON] перебував на квартирному обліку у військовій частині [NUMBER] м. Болграду, а також у списках осіб, які мають право на першочергове отримання жилих приміщень, що вбачається з Довідки командира військової частин №216 від 04.04.2007 року. З 05.05.1997 року о 19.05.1998 року [PERSON] перебував на квартирному обліку у в/ч [NUMBER] , а також у списках осіб, які мають право на першочергове отримання жилих приміщень, згідно Довідки начальника Запорізького району №1030 від 04.10.2000 року. 29.06.2000 року житлова комісія військової частини .№ [NUMBER] постановила взяти на квартирний облік [PERSON] з 10.10.1995 року, що підтверджується випискою з протоколу Засідання житлової комісії в/ч [NUMBER] №6 від 29.06.2000 року. Згідно Довідки про перевірку житлових умов від 17.12.2001 року громадянин [PERSON] потребує поліпшення житлових умов згідно квартирної черги. 24 листопада 2006 року майора [PERSON] , ад`юнкта (штатного) очної ад`юнктури науково-організаційного відділу Харківського університету Повітряних Сил, колишнього начальника розвідки штурмана 2 окремого змішаного авіаційного полку 5 авіаційного корпусу звільнено з військової служби у запас за пунктом 63, підпункту «г» (у зв`язку із скороченням штатів) з право носіння військової форми одягу, що вбачається з витягу із наказу Головнокомандувача Збройних Сил України №408 від 24.11.2006 року. З 27.12.2006 року [PERSON] перебуває на обліку офіцерів запасу Київського районного військового комісаріату м. Одеси, що підтверджується Довідкою військового комісара Київського районного військового комісаріату м. Одеси №3/134 від 18.08.2016 року. 02.03.2007 року [PERSON] звернувся до командира військової частини [NUMBER] з рапортом про перенесення \~ \~ \~ \~його з першочергової до позачергової черги, у зв`язку зі звільненням з військової служби. [PERSON] вказує, що його рапорт було задоволено, дані обставини підтверджені Протоколом №35 від 06.03.2007 року, згідно якого [PERSON] було залишено в квартирній черзі на отримання житла з зняттям з першочергової черги та постановленням його на позачергову чергу, у зв`язку зі звільненням з лав Збройних Сил в запас. [PERSON] , його дружина [PERSON] та син [PERSON] згідно інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстрі Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, не володіють жодною власністю. Судом не приймаються до уваги посилання представника Квартирно-експлуатаційного відділу, щодо того, що інформаційні довідки складені станом на 25.08.2016 року, адже доказів, щоб спростовували підтверджену довідками інформацію представлено не було, зокрема суду не надано доказів, наявності у позивача та членів його сім`ї у власності нерухомого майна. З протоколу №56 від 06.02.2018 року житлової комісії військової частини [NUMBER] вбачається, що було затверджено списки військовослужбовців військової частини [NUMBER] , які не пройшли перереєстрацію та тимчасово зняті з обліку, до яких ввійшов і позивач [PERSON] . З листа начальника КЕВ м. Одеси Шило О.П. №3228 від 10.10.2017 року вбачається, що [PERSON] , в узагальнених списках військовослужбовців Одеського гарнізону, які потребують поліпшення житлових умов не перебуває., інформації про дійсну потребу в поліпшенні житлових умов в Одеському гарнізоні немає. Наказом начальника Одеського гарнізону №58 від 09.11.2018 року «Про затвердження переліку житлових комісій Одеського гарнізону» встановлено, що облік військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби в запас або відставку військової частини [NUMBER] передано Київському районному військовому комісаріату міста Одеси. З витягу з протоколу №15 засідання житлової комісії військової частини [NUMBER] від 11.12.2018\~року вбачається, що комісія постановила: на підставі наказу Одеського гарнізону від 09.11.2018 року №58 у відповідності до вимог наказу Міністра оборони України від 31.07.2018 року №380 «Про затвердження Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями»: 1. Зняти з черги осіб звільнених з лав Збройних Сил України військової частини [NUMBER] , які потребують поліпшення житлових умов. 2. Передати житлові справи до житлової комісії військового комісаріату Київського району м. Одеси відповідно до списку (додаток 1), для їх поновлення у черзі осіб, які потребують поліпшення житлових умов. З додатку №1 вбачається, що облікова справа [PERSON] також підлягає переданню для поновлення в черзі. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Так, згідно з частиною першою статті 12 цього Закону держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК УРСР та іншими нормативно-правовими актами; порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пункту 24 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081, військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини; у рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства. Пунктом 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла. Аналогічні приписи закріплені в пункті 29 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями. Дія пункту 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» безпосередньо пов`язується із тим, з якої саме з підстав, зазначених у пункті 62 Положення та частині шостій статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовець звільнений у запас чи у відставку. Такий висновок також викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року в справі № 752/5881/15-ц. Відповідачами в даній справі вказана військова частина [NUMBER] в особі житлової комісії [NUMBER] та квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси. Позивач вважає, що війська частина [NUMBER] після реорганізації стала військовою частиною [NUMBER] , тому позов пред`являє саме до житлової комісії саме цієї частини та представник позивача звертався до в/ч [NUMBER] з питання черговості [PERSON] . Згідно п. 5 розділу ІІ Наказу Міністерства оборони України №380 від 31.07.2018 року «Про затвердження Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» основними завданнями житлових комісій військових частин (об`єднаних житлових комісій) є: перевірка житлових умов військовослужбовців та членів їх сімей; прийняття рішення з житлових питань, у тому числі із розгляду відповідних рапортів (заяв) військовослужбовців та членів їх сімей з житлових питань; ведення обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими житловими приміщеннями (службовою житловою площею); ведення обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання; розгляд заяв, скарг та пропозицій, що виникли під час роботи житлових комісій військових частин, та прийом громадян з житлових питань; видача документів, які створюються житловими комісіями військових частин під час виконання вимог цієї Інструкції; ведення оперативного обліку службових житлових приміщень. Як вказувалося вище, облікова справа [PERSON] була передана до житлової комісії військового комісаріату Київського району м. Одеси з метою поновлення у черзі осіб, які потребують поліпшення житлових умов. З матеріалів справи вбачається, що позивач та його представник до житлової комісії військового комісаріату Київського району м. Одеси з запитом щодо обліку [PERSON] в позачерговому списку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, не звертався. Тож, оскілки житлову справу позивача було передано від житлової комісії військової частини [NUMBER] , вбачається, що даний відповідач жодним чином не порушує прав [PERSON] , зокрема житлових прав, порушення яких виразилося в знятті військовослужбовця запасу з позачергового обліку осіб, які потребують поліпшення житлово-побутових умов. Пунктом 2.1. Розділу ІІ Наказу Міністерства оборони України №448 від 03.07.2013 року «Про затвердження Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України» встановлено, що квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин здійснюється квартирно-експлуатаційними органами ЗС України, до яких відносяться: Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України (далі - Головне КЕУ ЗС України); територіальні квартирно-експлуатаційні управління та Київське квартирно-експлуатаційне управління (далі - КЕУ); квартирно-експлуатаційні\~відділи (квартирно-експлуатаційні частини) (далі - КЕВ (КЕЧ)); квартирно-експлуатаційні служби військових частин. Обов`язки квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України встановлені розділом ІІІ Наказу Міністерства оборони України №448 від 03.07.2013 року «Про затвердження Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України». Ведення обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов не входить до кола обов`язків квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси. В свою чергу, згідно п. 6 Наказу Міністерства оборони України №380 від 31.07.2018 року «Про затвердження Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» відповідно до визначених завдань житлова комісія\~військової частини (об`єднана житлова комісія): щороку до 01 грудня надає до\~КЕУ,\~КЕВ (КЕЧ)\~району список\~військовослужбовців та\~членів їх\~сімей,\~які потребують\~поліпшення житлових\~умов шляхом\~забезпечення службовими\~житловими приміщеннями (службовою житловою площею), за формою, наведеною у додатку 1 до цієї Інструкції, та список військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання за формою, наведеною у додатку 2 до цієї Інструкції. Таким чином, квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси не займається веденням обліку осіб, зокрема військовослужбовців, що потребують поліпшення житлових умов, шляхом забезпеченням приміщенням. Тож, порушення прав [PERSON] квартирно-експлуатаційним відділом м. Одеси, шляхом виключення зі списку, з матеріалів справи не вбачається. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частина 7 ст. 81 ЦПК України передбачає, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд приходить до висновку, що позивачем не наведено та не надано жодного переконливого та належного доказу, згідно якого вбачалось би, що права [PERSON] порушувались саме житлової комісією військової частини [NUMBER] та квартирно-експлуатаційним відділом и. Одеса. Статтею 263 ЦПК України закріплено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки облікова справа [PERSON] була передана до житлової комісії військового комісаріату Київського району м. Одеси. Суд не вбачає за необхідне застосовуати строки позовної двності за заявою квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси, з огляду на наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Частинами 3, 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Строки позовної давності не застосовуються, адже суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] .

Outcome: dismissed