Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

Позивач 20.04.2016 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація про витребування майна із чужого незаконного володіння та стягнення моральної шкоди. Позов обґрунтовано тим, що позивач проживала в квартирі [ADDRESS] Зазначена квартира, як зазначено позивачем перебувала у його приватній власності на підставі приватизації даного об'єкта нерухомості. Починаючи із 2007 року позивач поступово робила ремонт та облаштовувала вищезгадану квартиру, встановила металопластикові вікна, засклила балкон, поміняла всі двері в тому числі і вхідні, замінила сантехніку, встановила лічильники гарячої та холодної води, облицювала ванну кімнату плиткою. Загалом в квартирі було зроблено ремонт на загальну суму 40000,00 грн. У 2014 році Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація позивачу запропонували двокімнатну квартиру, при умові, що квартиру [ADDRESS] вона віддасть у фонд ліквідаторів ЧАЕС. На дану умову позивач погодився та дізналась, що в її квартиру буде заселятись [PERSON]. При зустрічі позивача із відповідачем - [PERSON] в квартирі, позивачка запропонувала останньому сплатити їй частково кошти за ремонт та за облаштування квартири, загалом на 25500,00 грн. На дану пропозицію [PERSON] погодився проте послався на брак коштів та запропонував почекати пів року. Разом з тим, станом на сьогоднішній день відповідач не провів розрахунку з позивачем, від зустрічей ухиляється та не бажає повернути позивачу потрачені кошти на ремонт. Такі дії відповідача позивач розцінює, як незаконне заволодіння останнім її майном, та небажання повернути його власнику. З огляду на зазначені обставини, позивач, посилаючись на норми ст.ст. 321, 387 ЦК України змушений був звернутися до суду за захистом свого порушеного права, а також просив стягнути на свою користь завдану йому відповідачем моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. та витрати на правову допомогу 3000,00 грн. У судовому засіданні 26.09.2016 року представник позивача [PERSON] та позивач позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. У судовому засіданні 26.09.2016 року представник відповідача [PERSON] заперечувала проти позову, зазначивши на необґрунтованості позову та його безпідставності, зокрема звертала увагу суду, що спірну квартиру відповідач отримував не від позивача, а від Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації згідно ордеру №429 від 15.10.2014 року, як службове житлове приміщення, що відповідало санітарно-технічним нормам, відтак жодного незаконного заволодіння чужим майном не відбулося, про що зазначив у письмових запереченнях (а.с. 42). Представник третьої особи у судове засідання 26.09.2016 року не з'явився, про причини неявки суд не повідомив та направив до суду лист у якому просив розглянути справу без участі представника третьої особи (а.с. 60). Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, з'ясувавши обставини справи, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позову, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач вказує на незаконне заволодіння відповідачем майном, яке належить позивачу та посилається на норми ст.ст. 321, 387 ЦК України, і просить суд зобов'язати відповідача повернути вищезгадане майно, яким він незаконно заволодів, без достатньої правової підстави. Відповідно до положень ч. 1 ст. 321 ЦК України, на які посилається позивач, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно вимог ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Разом з тим, судом встановлено, що відповідно до ордеру №429 від 15.10.2014 року на право зайняття службового житлового приміщення виданого Святошинською районною в м. Києві державною адміністрацією на ім'я [PERSON], спірну квартиру відповідач отримав не від позивача. Таким чином, не відбулося події щодо незаконного заволодіння чужим майном. Зазначений позивачем спосіб захисту права власності застосовується в тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти й користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває з його володіння. Разом з тим, як зазначає сам позивач у позовній заяві, Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація у 2014 році йому запропонувала двокімнатну квартиру, при умові, що квартиру [ADDRESS] вона віддасть у фонд ліквідаторів ЧАЕС. На дану умову позивач погодився добровільно та передав її разом з метало-пластиковими вікнами, балконом з метало-пластиковою конструкцією, акриловою ванною «Роза», унітазом, металевими вхідними дверима, міжкімнатними дверима, лічильниками гарячої та холодної води, домофоном, жалюзями та двома карнизами трьох метрів. Отже, за даних обставин судом встановлено відсутність факту незаконного заволодіння відповідачем речами належних позивачу. Таким чином, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача в цій частині та не доведеністю їх перед судом відповідними доказами. Правовідносини між сторонами, пов'язані із стягненням моральної шкоди та витрат пов'язаних із оплатою правової допомоги, є похідними від наявності підстав щодо витребування майна із чужого незаконного володіння, а оскільки суд не знаходить підстав для задоволення цих вимог, то вимоги пов'язані зі стягненням моральної шкоди та витрат пов'язаних із оплатою правової допомоги, не підлягають задоволенню також. Отже, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed