Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] 28.11.2018 року звернувся у суд з позовом, в якому просить визнати відповідача [PERSON], [INFO], таким, що втратив право на користування житловим приміщенням у належному йому на праві власності житловому будинку, розташованому у с. Тернавка Сколівського району Львівської області по вул. І. Франка, 114. Судові витрати у справі позивач залишає за собою. Ухвалою судді від 14.12.2018 року, після отримання судом у встановленому порядку інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача, який не є підприємцем, вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого засідання. \~ \~ \~ \~Ухвалою підготовчого судового засідання у даній справі від 25.03.2019 року підготовче провадження закрито, а справа призначена до судового розгляду невідкладно. \~ \~ \~ \~Судовий розгляд справи по суті відбувся 25.03.2019 року, без учасників справи. Позов обґрунтовано тим, що відповідач у 2005 році був зареєстрований у вказаному житловому будинку з дозволу матері позивача, однак з 2017 року фактично не проживає у такому будинку. Позивач стверджує, що він на даний час є одноосібним власником житлового будинку, розташованого у с. Тернавка Сколівського району Львівської області по вул. І. Франка, 114, котрий у 2016 році успадкував після смерті матері. Позивач у такому будинку зареєстрований та проживає. У свою чергу відповідач не є членом сімї позивача у розумінні положень ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР. Тому, із посиланням на норми ст. 150 ЖК УРСР та ст. 405 ЦК України, позивач вказує про припинення у відповідача права користування житловим приміщенням у згаданому вище будинку, так як він не є членом його сімї, хоча і був зареєстрований там свого часу з дозволу попереднього власника. Позивач звертає увагу суду також на ту обставину, що відповідач, будучи зареєстрованим у належному йому на даний час житловому будинку та фактично проживаючи за іншою адресою, не являючись при цьому членом його сімї, тим самим чинять йому перешкоди, зокрема порушує його право власності щодо вказаного житлового будинку, тобто право вільно ним користуватись і розпоряджатись, так як добровільно відмовляється знятися з реєстрації, хоча може зареєструвати своє місце проживання за місцем фактичного перебування. Відтак позивач, виходячи з положень ст. ст. 16, 383, 391, 405 ЦК України, був змушеним звертатись до суду із даним позовом, у котрому обрав спосіб захисту визнання особи таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи по суті, у судове засідання не зявився, однак 25.03.2019 року подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у котрій зазначив, що просить дану справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує з підстав, викладених у позовній заяві, просить позов задовольнити у повному обсязі, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив і заяви про розгляд справи у його відсутності не подавав. Відзиву на позовну заяву відповідачем подано не було. З огляду на вказане, суд, виходячи з положень ст. ст. 280-281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання усіх учасників справи чи у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відтак, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у даній цивільній справі не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, давши належну оцінку дослідженим письмовим доказам по справі, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, з таких підстав. \~ \~ \~ \~ Так, у судовому засіданні встановлено, що позивач є одноосібним власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого у с. Тернавка Сколівського району Львівської області по вул. І. Франка, 114, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину, посвідченого 25.04.2016 року державним нотаріусом Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області, реєстровий № 188 та витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі (а. с. 6, 27). \~ \~ \~ \~Позивач має зареєстроване місце проживання у вищевказаному житловому будинку з 1982 року (а. с. 5). У свою чергу, відповідач зареєструвався у належному позивачу домоволодінні у 2005 року, за згодою попереднього власника (матері позивача). \~ \~ \~ \~ Згідно актів обстеження житлово-побутових умов сімї позивача, складеного комісійно 14.08.2018 року, 17.09.2018 року та 27.11.2018 року (а. с. 9, 10, 11), позивач у належному йому житловому будинку проживає разом із дружиною та дочкою, відповідач у такому будинку не проживає з 2017 року. Доказів фактичного проживання відповідача за вказаною адресою комісією не здобуто. Відповідач, в силу положень ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР (у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) не відноситься і не може відноситись до членів сімї позивача як власника житлового будинку по вул. І. Франка, 114 у с. Тернавка Сколівського району Львівської області, так як встановлено, що відповідач є колишнім зятем позивача. Факт розірвання шлюбу між дочкою позивача та відповідачем стверджується належно засвідченою копією заочного рішення Сколівського районного суду Львівської області, ухваленого 24.04.2017 року у цивільній справі № 453/28/17, провадження № 2/453/240/17, котре 16.05.2017 року набрало законної сили (а. с. 7). Крім того встановлено, що позивач не веде спільного господарства з відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР (у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї та інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. \~ \~ \~ \~Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВП від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. \~ \~ \~ \~Про зазначене також йдеться у ст. ст. 316, 317, 319 та 321 ЦК України, згідно з якими правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. ст. 16, 386, 387 та 391 вказаного Кодексу власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. \~ \~ \~ \~В силу ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, або якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. \~ \~ \~ \~Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідач, який до того ж не є членом сімї позивача як власника житла, відсутній понад один рік, без повідомлення про причини своєї відсутності. \~ \~ \~ \~Таким чином, враховуючи ту обставину, що відповідач не є членом сімї позивача як власника житлового будинку по вул. І. Франка, 114 у с. Тернавка Сколівського району Львівської області, як і не проживає у вказаному житловому будинку з 2017 року, а це значно більше року, то його право користування житловим приміщенням у цьому житловому будинку слід вважати припиненим, а його самого слід визнати такими, що втратив право на користування житловим приміщенням. \~ \~ \~ \~Відтак, позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved