Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

Позивач [PERSON] (далі - Позивач) звернувся в суд з позовом до [PERSON], третя особа Камянський районний сектор Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області про виселення [PERSON] з належного йому будинку № 72 по вул. Леніна в м. Камянка Черкаської області та зобовязання Камянського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області зняти її з реєстрації за цією адресою. В ході судового розгляду Позивачем змінено предмет позову в якості відповідача по справі зазначено також Камянський районний сектор Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області, також Позивач просив визнати [PERSON] такою, що не набула права користування належним йому будинком № 72 по вул. Леніна в м. Камянка Черкаської області, а також усунути перешкоди у здійсненні ним права власності на цей будинок шляхом виселення [PERSON] з нього, зняття її з реєстрації. Ухвалою суду від 24.09.2015 року задоволено клопотання сторони позивача про залучення [PERSON], [INFO] до справи в якості співвідповідача, а також залучено до справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Камянську районну державну адміністрацію як органу опіки та піклування. Також, Позивачем збільшено позовні вимоги, і окрім тих, що були заявлені після зміни предмету позову також сформовано вимоги до [PERSON] визнати її такою, що не набула права користування належним йому будинком № 72 по вул. Леніна в м. Камянка Черкаської області, а також усунути перешкоди у здійсненні ним права власності на цей будинок шляхом виселення [PERSON] з нього, зняття її з реєстрації. 2 Свої позовні вимоги Позивач мотивував тим, що він являється власником житлового будинку № 72 по вул. Леніна в м. Камянка Черкаської області, так як отримав його від [PERSON] у формі незакінченого будівництва у власність згідно договору дарування від 01.07.1988 року, та в подальшому оформив право власності на будинок згідно свідоцтва про право власності від 15.02.2012 року. Із листа Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області від 08.07.2015 року № 06-15-8адв/з йому стало відомо, що в цьому будинку з 19.04.2001 року зареєстрована відповідач [PERSON]. Разом з нею також зареєстрована її донька [PERSON], [INFO], про що свідчать довідка від 17.06.2014 року № 726, довідка від 15.06.2014 року № 15 та копія паспорту [PERSON], які містяться у матеріалах справи. Однак, Позивачу не були відомі підстави реєстрації цих осіб за вказаною адресою, хоча згідно вимог постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження зразків документів, необхідних для реєстрації місця проживання в Україні» № 985 та «Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів» в заяві на реєстрацію місця проживання обовязково має бути зазначено підстави для такої реєстрації та відмітка про згоду власника житла на реєстрацію і його особистий підпис. Згоду на реєстрацію та вселення цих осіб Позивач не надавав, а тому державний орган реєстрації не мав права їх реєструвати у будинку № 72 по вул. Леніна в м. Камянка Черкаської області. Відповідачі чинять йому перешкоди у користуванні вказаним будинком, не надають ключів від вхідних дверей до нього, не допускають його туди. Відповідач [PERSON] не приймає участі у його ремонті, утриманні оплаті коштів за послуги за постачання електроенергії та газ, чим завдає матеріальних збитків Позивачу. Проживання [PERSON] у належному Позивачу будинку стало нестерпним, так як вона зловживає алкогольними напоями, влаштовує сварки і бійки. Позивач був змушений звертатись до правоохоронних органів стосовно руйнування [PERSON] будинку, його забруднення та псування, проте вимоги і профілактичні бесіди працівників міліції вона ігнорує. Просив суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що не набули права користування належним йому будинком № 72 по вул. Леніна в м. Камянка Черкаської області, а також усунути перешкоди у здійсненні ним права власності на цей будинок шляхом їх виселення з вказаного будинку та зняття з реєстрації. Також просив вирішити питання про стягнення на його користь витрат по сплаті судового збору. В судовому засіданні Позивач та його адвокат підтримали змінені позовні вимоги та просили їх задовольнити з мотивів, що вказані у заявах. Відповідач [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог, подала до суду письмові заперечення. Вона пояснила, що житловий будинок № 72 по вул. Леніна в м. Камянка Черкаської області розділений на дві частини, кожна з яких має окремий вхід. Позивач постійно проживає в житловому будинку № 3 по вул. Червоноармійській в м. Камянка Черкаської області. До 2001 року вона була зареєстрована та постійно проживала і продовжує проживати в ? частині будинку № 72 по вул. Леніна в м. Камянка Черкаської області, так як Позивач самостійно їй визначив цю частину будинку. 19.04.2001 року у звязку з втратою паспорту її було видано новий паспорт, в якому була проставлена реєстрація (прописка) по тому самому адресу, за яким вона була зареєстрована (прописана) і раніше, проте дату реєстрації (прописки) було зазначено як 19.04.2001 року, тобто день видачі нового паспорту. Відповідач [PERSON] являється її неповнолітньою донькою, і зареєстрована також за цією адресою. До 19.04.2001 року [PERSON]М . була зареєстрована у цьому будинку та не погоджується з твердженням Позивача, проте, що згоду від нього на реєстрацію (прописку) вона не отримувала, так як на той час його згода була обовязковою і тоді б її реєстрація не могла бути можливою. Відповідач вказала, що з 2013 року газом у будинку не користується, так як його постачання з цього часу в будинок не здійснюється. За користування послугами електроенергії та водопостачання вона сплачує кошти, про що має квитанції з відміткою свого прізвища як платника. Позивач сам приходить до будинку, влаштовує скандали та з цього приводу заявляє в міліцію. Вона не руйнує, не забруднює та не псує житлового будинку, що належить Позивачу. Просила в задоволенні позовних вимог відмовити. 3 Відповідач [PERSON] також заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, які були вказані відповідачем [PERSON] Представник відповідача [PERSON] районний сектор Управління Державної міграційної служби України у Черкаській області [PERSON] подала до суду письмові заперечення проти позовних вимог, в яких вказала, що [PERSON] була прописана (зареєстрована) за адресою в житловому будинку № 72 по вул. Леніна в м. Камянка Черкаської області з 19.04.2001 року, і на той час діяли нормативно-правові акти, які виключали можливість такої реєстрації без дозволу власника нерухомого майна. Термін зберігання заяв, довідок, квитанцій, відомостей, повідомлень про реєстрацію або зняття з реєстрації місця проживання або перебування осіб встановлений у три роки, а тому зясувати правові підстави реєстрації місця проживання [PERSON] чи наявність на це згоди [PERSON] не представляється можливим, а тому Позивач не довів неправомірності реєстрації місця проживання відповідача. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] проти позовних вимог заперечувала, так як у разі задоволення позовних вимог можуть бути порушені конституційні права неповнолітньої дитини [PERSON], яка являється Відповідачем у справі. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, зясувавши всі її фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків. На підставі договору дарування від 01.07.1988 року [PERSON] подарувала Позивачу незакінчений будівництвом будинок готовністю 76%, що знаходився за адресою по вул. Леніна, 72 м. Камянка Черкаської області. Дана обставина визнається сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а тому у відповідності до ч.1 ст. 61 ЦПК України не потребує доказування. Позивач добудував цей будинок в 1993 році та являється його власником. Дана обставина визнається сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а тому у відповідності до ч.1 ст. 61 ЦПК України не потребує доказування. Позивач зареєстрував право власності на цей будинок згідно свідоцтва про право власності від 15.02.2012 року. Дана обставина визнається сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а тому у відповідності до ч.1 ст. 61 ЦПК України не потребує доказування. Окрім цього, дана обставина підтверджується свідоцтвом про право власності (а.с. 5-6). [PERSON] та її донька [PERSON], які є відповідачами по справі, проживають у спірному будинку, що розташований по вул. Леніна, 72 м. Камянка Черкаської області. Дана обставина визнається сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а тому у відповідності до ч.1 ст. 61 ЦПК України не потребує доказування. На час реєстрації відповідачів [PERSON] та [PERSON] в спірному житловому домоволодінні (у 1993, 1998 та 2001 роках), Позивач являвся його власником. Дана обставина визнається сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а тому у відповідності до ч.1 ст. 61 ЦПК України не потребує доказування. Судом встановлено, що Позивачу на праві приватної власності також належить житловий будинок, що розташований за адресою по вул. Червоноармійська, 3 в м. Камянка Черкаської області, в якому він постійно проживає. Дана обставина встановлена рішенням Камянського районного суду Черкаської області від 03.03.2014 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа Камянський районний сектор управління ДМС у Черкаській області, служба у справах дітей Камянської районної державної адміністрації у Черкаській області про виселення з приватного житлового будинку та зняття з реєстрації, яке набрало законної сили, а тому відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Позивач просить суд визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що не 4 набули права користування належним йому будинком № 72 по вул. Леніна в м. Камянка Черкаської області, а також усунути перешкоди у здійсненні ним права власності на спірний будинок шляхом їх виселення з нього та зняття з реєстрації, так як йому як власнику нерухомого майна не були відомі обставини реєстрації цих осіб у належному йому будинку, хоча згідно законодавства на це необхідна була його обовязкова згода, і на даний час відповідачі [PERSON] та [PERSON] чинять перешкоди у користуванні цим домоволодінням шляхом не надання ключів від вхідних дверей, не допуску власника в середину приміщення, не приймають участі у його ремонті, утриманні та оплаті коштів за послуги за постачання електроенергії та газ, влаштовують сварки та нестерпні умови для життя. У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Зі змісту ст. 60 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обовязок доказування лежить не на суду, а на сторонах. Відповідачами [PERSON] та [PERSON] не визнаються ті обставини, що на час їх реєстрації в спірному будинку у них не було згоди на це її власника, тобто Позивача, а також те, що вони чинять якість перешкоди Позивачу у користуванні даним будинком, не підтримують його у належному стані тощо. Представником відповідача [PERSON] районного сектору Управління Державної міграційної служби України у Черкаській області також не визнається та обставина, що на час реєстрації відповідачів [PERSON] та [PERSON] в спірному домоволодінні у них була відсутня згода на це власника, так як відомості про це в облікових документах відсутні. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 64\~ЖК УРСР\~у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов'язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім'ї наймача. Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ч. 2 ст. 65\~ЖК УРСР). Під час вирішення спору суд зясував питання дотримання встановленого порядку вселення [PERSON] та [PERSON] у спірне приміщення та наявності згоди на це всіх членів сімї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сімї, що проживають з ним, та чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб та чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання (постанова Верховного Суду України від 11 липня 2012 року у справі № 660цс12). В судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснила, що являється донькою Позивача та як член його сімї проживала у спірному домоволодінні з 1993 року. Позивач не заперечував проти її реєстрації в цьому будинку, так як у них була сімя і питання протилежного взагалі не стояло у них на порядку денному. Прописку (реєстрацію) вона робила у 1993, 1998 та 2001 роках так як це було викликано змінами в законодавстві та втратою її паспорту. Позивач взагалі дозволив їй проживати в цьому будинку, а сам переїхав жити в інше домоволодіння по вул. Червоноармійська, 3 в м. Камянка Черкаської області. Зі смертю матері його ставлення до неї змінилось і з цього часу він почав їй висловлювати претензії. Аналогічні пояснення надала відповідач [PERSON] Ухвалою суду від 21.10.2015 року за клопотанням сторони позивача витребувано з Камянського районного сектору УДМС України в Черкаській області та УДМС України в Черкаській області документи, які були підставою для реєстрації [PERSON] та [PERSON] в спірному домоволодінні у 1993, 1998 та 2001 роках. Зі змісту матеріалів виконання ухвали не вбачається наявності будь-яких письмових заперечень Позивача на реєстрацію у спірному домоволодінні відповідачів [PERSON] та [PERSON] Під час судового розгляду 5 відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України Позивач не надав доказів на підтвердження своїх доводів в цій частині. У звязку з вказаним суд приходить до висновку, що доводи Позивача про те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані в належному йому будинку № 72 по вул. Леніна в м. Камянка Черкаської області без його згоди не знаходять свого підтвердження, так як стороною позивача не надано доказів недотримання встановленого порядку вселення чи реєстрації цих відповідачів, а дана обставина відповідачами заперечується і витребуванні докази її наявність не підтверджують. У звязку з вказаним, суд вважає, що позов в частині визнання відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що не набули права користування належним йому будинком № 72 по вул. Леніна в м. Камянка Черкаської області не підлягає задоволенню. Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. Зміст ст. 405 ЦК України передбачає, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом. Право користування житлом втрачає член сім'ї власника у разі відсутності без поважних причин понад один рік. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сімї. Тому в даному в випадку власник повинен звертатися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні правом власності, а не про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Проте, суд захищаючи права власності громадян, усуває перешкоди у користуванні цією власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання в цих житлових приміщеннях колишніх членів сімї їх власника або інших осіб належить до компетенції органів реєстрації місця проживання та місця перебування осіб. Згідно зі ст. 7 цього Закону (у редакції Закону від 5 липня 2012 року № 5088-VI) цими органами зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: - заяви особи або її законного представника; - судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення померлою; - свідоцтва про смерть; - паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану або документа про смерть, вицього компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; - інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; - підстав на право користування житловим приміщенням. Це означає, що належним способом захисту цивільних прав у такому разі є предявлення позову про позбавлення права власності або визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, які є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. Така позиція підтверджується висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. Зокрема, у тексті постанови зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном 6 власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК; ст. 405 ЦК). Дана правова позиція Верховного Суду України відповідно до ч.4 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Обєктом права власності Позивача являється житловий будинок № 72 по вул. Леніна в м. Камянка Черкаської області, тобто жиле приміщення, а тому режим проживання у ньому регулюється нормами ЖК УРСР. Формулюючи вимогу про усунення перешкод у здійсненні права власності цим житлом шляхом виселення, Позивач мав навести передбачені законом підстави для виселення відповідачок та надати докази про наявність обставин, які слугують цьому, оскільки відповідно до ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користуватися ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законодавством. Відповідно до ст. 116 ЖК УРСР, якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила співжиття роблять неможливим для інших проживання із ним в одній квартирі чи одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Між тим, Позивач і відповідачі [PERSON] та [PERSON] проживають в різних будинках, а ст. 116 ЖК УРСР застосовується тільки в тих випадках, коли сторони проживають в одному будинку. Також, судом встановлено, що спірне домоволодіння розділено на дві частини та має два входи, в одній з частин проживають [PERSON] та [PERSON]. Позивач не надав суду доказів того, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] протиправно не допускають його до його власності, у звязку з чим їх письмово попереджено у встановленому законами порядку правоохоронними органами про протиправність цих дій, та те, що з ними проведено відповідні профілактичні бесіди. Крім того, Позивач відповідно до ст. 10 ЦПК України не надав суду доказів, які б свідчили про те, що відповідачі псують або руйнують житловий будинок, або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила співжиття. Також, Позивач не надав доказів, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] самоправно зайняли жиле приміщення, не навів переконливих доводів та не надав суду доказів на їх підтвердження щодо обґрунтованості вимог про виселення відповідачів зі спірного домоволодіння. Позивачем не вірно обрано спосіб захисту свого порушеного права, так як ним поставлено вимогу про усунення перешкод у здійсненні ним права власності на спірний будинок шляхом виселення з нього та зняття з реєстрації відповідачів [PERSON] та [PERSON] без вирішення в судовому порядку питання про позбавлення відповідачів [PERSON] та [PERSON] права користування житловим будинком, що знаходиться за адресою по вул. Леніна, 72, м. Кам'янка Черкаської області та усунення перешкод у користуванні цією власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Оскільки такі рішення суду відсутні, а в судовому засіданні Позивачем не надано суду доказів, які б свідчили про те, що відповідачі псують або руйнують житловий будинок, або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила співжиття, вимоги в частині про усунення перешкод у здійсненні ним права власності на спірний будинок, 7 чинять йому перешкоди у здійсненні права власності ним, вимоги Позивача про усунення перешкод у здійсненні права власності спірним майном шляхом виселення з нього задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382- IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду. У постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11 зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. ( ст.ст. 71, 72, 116, 156, ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Закон № 1282- IV є спеціальним актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 даного закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязана з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. З огляду на вказане вимоги до Камянського районного сектору Управління Державної міграційної служби України у Черкаській області про зняття з реєстрації за адресою по вул. Леніна, 72, м. Кам'янка Черкаської області відповідачів [PERSON] та [PERSON] є передчасними, а тому задоволенню також не підлягають. В звязку з тим, що на користь Позивача не може бути ухвалене рішення про задоволення позовних вимог, в задоволенні клопотання адвоката Позивача про стягнення з Відповідачів понесених Позивачем витрат на правову допомогу у відповідності до ст.88 ЦПК України слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed