Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся 10 січня 2014 року до суду з позовом до Великобагачанської друкарні про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні працівника. Просить стягнути на його користь заробітну плату в розмірі 6798 грн. та середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати. З позовної заяви вбачається, що позивач [PERSON] з 26 червня 2008 року на підставі наказу № 13 був призначений на посаду директора Великобагачанської друкарні. Наказом № 6 від 30 липня 2013 року він був звільнений із займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України згідно поданої заяви. В заяві позивач зазначає, що при звільненні йому не було виплачено заборгованість із заробітної плати, а отже йому повинні виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні В заяві про зміну позовних вимог від 10 квітня 2014 року позивач просить стягнути з Великобагачанської друкарні на його користь невиплачену заробітну плату та середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати, що згідно наданого ним розрахунку станом на 09.04.2014 року становить 17462 грн. 68 коп. Ухвалою суду від 11 січня 2014 року було відкрито провадження по справі. Ухвалою суду від 21 травня 2014 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, Великобагачанську районну раду Полтавської області. Ухвалою суду від 04.06.2014 року в порядку ст. 42 ЦПК України посвідчена довіреність позивача і допущено до участі в справі в якості представника [PERSON] В судових засіданнях позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилався на обставини викладені в позові та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача ліквідаційної комісії Великобагачанської друкарні Лукаш О.Г. в судовому засіданні позов [PERSON] не визнав та просив суд відмовити позивачу в задоволенні його позову в повному обсязі. Свої заперечення представник відповідача мотивує тим, що [PERSON] незаконно видав наказ про своє звільнення з 30.07.2013 року, не передав матеріальні цінності і бухгалтерські документи і сам, будучи директором, не виплатив при звільненні відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України заробітну плату і компенсацію за невикористану відпустку. Представник Великобагачанської районної ради в судове засідання не з'явився, до суду заступник голови районної ради подав клопотання про розгляд справи у відсутність представника районної ради. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов [PERSON] до Великобагачанської друкарні про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні працівника підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що рішенням позачергової сімнадцятої сесії п'ятого скликання від 19.09.2008 року [PERSON] призначений на умовах, передбачених контрактом, строком по 19.09.2009 року на посаду директора районної друкарні. Рішенням двадцять другої сесії п'ятого скликання дію контракту з директором районної друкарні [PERSON] продовжено на три роки з 19.09.2009 року по 19.09.2012 року. Відповідно до п.п. 5.5. укладеного з [PERSON] контракту за два місяці до закінчення строку контракту він може бути за угодою сторін продовжений або укладений на новий чи інший строк. Згідно п. 5..6 про наміри розірвати контракт керівник повинен письмово попередити районну раду за два місяці до моменту подачі заяви. За цей період керівник повинен передати керівництво справами своєму заступнику чи особі, визначеній районною радою, про що скласти акт передачі-приймання справ та подати його районній раді разом з заявою про звільнення. Відомостей продовження з [PERSON] контракту після 19.09.2012 року суду не надано, з пояснень сторін вбачається, що контракт сторонами не продовжувався, а [PERSON] після закінчення контракту продовжував до 30.07.2013 року працювати на посаді директора друкарні. Відповідно до ч. 1 ст. 39-1 КЗпП України, якщо після закінчення строку трудового договору трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не вимагає її припинення, дія договору вважається продовженою на невизначений строк. З записів в трудовій книжці [PERSON], оригінал якої оглянуто в судовому засіданні, вбачається, що згідно наказу № 13 від 26 червня 2008 року [PERSON] було призначено на посаду виконуючого обов'язки директора Великобагачанської друкарні (запис № 11) , а наказом № 6 від 30 липня 2013 року його було звільнено з посади директора на підставі ст. 38 КЗпП України згідно поданої заяви, запис № 12 (а.с.а.с.2, 21-22), обидва записи внесені в трудову книжку самим [PERSON] на підставі власних наказів. Відповідно до п. 6.1 Статуту Великобагачанської друкарні управління друкарнею здійснює районна рада. Друкарню очолює директор, який призначається районною радою на її пленарному засіданні. Звільняє директора районна рада на її пленарному засіданні. Отже, директор друкарні [PERSON] не мав права сам себе звільнити з роботи згідно поданої заяви. Ці висновки містяться також в постанові Полтаваського окружного адміністративного суду від 09.01.2014 року, яка набрала законної сили 03.03.2014 року. Великобагачанська районна рада своїм рішенням від 04.09.2013 року звільнила [PERSON] з посади директора друкарні з 05.09.2013 року. Розрахунок з [PERSON] при звільнення не був проведений. З розрахункового листа № 4 від 30 липня 2013 року вбачається, що заборгованість Великобагачанської друкарні перед [PERSON] на момент його звільнення 30 липня 2013 року становить 6798 грн. 00 коп. (а.с.3), цей розрахунковий лист підписаний директором [PERSON] і головним бухгалтером [PERSON] Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що розрахункові листи вона оформляла і робила розрахунки всім звільненим працівникам друкарні. на підставі первинних бухгалтерських документів. Після її звільнення ці документи залишалися в друкарні. Ці розрахункові листи були прийняті ліквідаційною комісією Великобагачанської районної друкарні від усіх звільнених працівників для подальших виплат. Ніяких спорів щодо сум розрахунку не виникало. З розрахунку компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та заборгованості по заробітній платі, зробленої безпосередньо [PERSON] за період роботи у Великобагачанській районній друкарні вбачається, що з 26 червня 2008 року по 30 липня 2013 року загальна сума компенсації за невикористану відпустку складає 6770 грн. 30 коп.; загальна сума середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 31 липня 2013 року по 9 квітня 2014 року складає 10563 грн. 13 коп., а загальна сума невиплаченої заробітної плати складає 3148 грн. 10 коп. Загальна сума, яку необхідно стягнути з відповідача станом на 9 квітня 2014 року - 20481 грн. 53 коп., з них: сума до видачі - 17462 грн. 68 коп., податок з доходів фізичних осіб - 2883 грн. 92 коп. Єдиний соціальний внесок - 134 грн. 93 коп. (а.с.58). Суд не приймає до уваги ці розрахунки в частині компенсації за невикористану відпустку і невиплачену [PERSON] заробітну плату оскільки ці розрахунки зроблені як пояснив [PERSON] з його слів і не підтверджуються належними доказами. В особовій картці [PERSON] ( типова форма Т-2) зворотній бік, влючаючи 1У розділ (Відпустки) не заповнений взагалі, а тому не може бути прийнятий до уваги як підтвердження того, що [PERSON] за час робот и в друкарні взагалі не був в відпустці. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка голова ліквідаційної комісії [PERSON] не зміг пояснити на підставі яких документів в звіті за липень 2013 року , який підписано ним, зазначена сума в таблиці про нарахування заробітної плати [PERSON] 6325 грн. 82 коп. ( а.с. 50). Суд вважає, що єдиним безспірним документом, з яким до речі погоджувався позивач [PERSON] на час його видачі , є розрахунковий лист з зазначеною сумою заборгованості 6798 грн. станом на 30. 07.2013 року. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації проводиться в день звільнення. Згідно ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Доводи представника відповідача Лукаша О.Г. про те, що [PERSON] не передав належним чином матеріальні засоби і бухгалтерські документи не є предметом дослідження при розгляді даної справи і на думку суду не перешкоджають її розгляду. Ліквідація районної друкарні не є підставою, яка перешкоджає застосуванню вимог ст.. 117 КЗпП України при невиплаті заробітної плати. Сам факт невиплати заборгованості по заробітній платі відповідач не заперечує На час винесення рішення заборгованість не погашено. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що при визначенні розміру відшкодування за час затримки розрахунку судам необхідно врахувати розмір спірної суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, вини роботодавця у порушенні строків її виплати та інших конкретних обставин справи. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе в цьому відсутності своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. заборгованості по заробітній платі. Відповідно до абз. 3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці, що передують події, якою пов'язана відповідна виплата. Згідно п. 5 Порядку нарахування виплат у випадку збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (п. 8 Порядку). Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущення. Суд вважає, що позивачем доведені факти, які стосуються розміру посадового окладу - 1267 грн. 74 коп., суми невиплаченої заробітної плати при звільненні - 6798 грн., відсутність будь-яких виплат після його звільнення. Посадовий оклад [PERSON] як директора складав 1267 грн. 74 коп. Розмір посадового окладу визначений колективним договором, обидва колективні договори, які діяли за час роботи [PERSON], оглянуті в судовому засіданні, розмір посадового окладу не змінювався. Сторонами не заперечується той факт, що ніяких інших виплат [PERSON] не отримував. Свідок [PERSON] підтвердила, що в 2013 році [PERSON] ні в відпустці, ні на лікарняному не був і йому щомісячно нараховувалася заробітна плата в розмірі посадового окладу. Отже, середню заробітну плату [PERSON] для компенсації за затримку розрахунку з зв'язку зі звільненням належить розраховувати з суми місячної заробітної плати 1267 грн. 74 коп., зарплата за травень - червень 2013 року складає 2535 грн. 48 коп. Середньоденна заробітна плата обчислюється шляхом ділення 2535 грн. 48 коп. на 37 (кількість робочих днів в травні-червні 2013 року) і дорівнює 68 грн. 53 коп. Суд приходить до висновку, що строк затримки розрахунку починається з 6 вересня 2013 року, а не з. 31 липня 2013 року , як зазначає позивач, і закінчується днем винесення рішення суду, 06.06.2014 року. Отже компенсація за затримку розрахунку при звільненні підлягає виплаті [PERSON] за 189 робочих днів : за 2013 рік: вересень - 17 робочих дні, жовтень -23, листопад - 21, грудень - 22, в 2014 році: січень - 21, лютий - 20, березень - 20, квітень - 21, травень - 19, червень - 5 робочих днів. 68 грн. 53 коп. х 189 = 12952 грн. 17 коп. Податок на доходи фізичних осіб з цієї суми відповідно до Податкового Кодексу України складає 15%, отже до виплати [PERSON] підлягає 11009 грн. 34 коп. (12952 грн. 17 коп. - 1942 грн. 83 коп.( сума податку) = 11009 грн.) - за затримку розрахунку при звільненні і 6798 грн. - заборгованість по заробітній платі станом на 30.07.2013 року. При таких обставинах суд приходить до висновку про ухвалення рішення про часткове задоволення позову [PERSON] до Великобагачанської друкарні про стягнення невиплаченої заробітної плати і середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні працівника. Враховуючи той факт, що [PERSON] звільнений від сплати судового збору, на підставі ст.ст.79,88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial