Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

Позивач [PERSON] 05 грудня 2018 року звернулась в суд з цим позовом, вказуючи, що є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . У будинку крім неї зареєстрований відповідач [PERSON] , який є її колишнім чоловіком. Відповідач з 2015 року не проживає у її будинку, переїхав на інше місце проживання, участі у витратах по утриманню будинку не бере, добровільно знятися з місця реєстрації відмовляється. Реєстрація відповідача створює перешкоди у належному їй праві володіння, користування та розпорядження житловим будинком, заважає отримати субсидію та пільги на сплату житлово-комунальних послуг. Позивач просила суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явилась. Надала заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала та просила розглянути справу у її відсутність. Відповідач у судове засідання не з`явився. Судові виклики повернулись із зазначенням «За зазначеною адресою не проживає» і «За закінченням терміну зберігання». Іншими належними даними про місце перебування чи роботи відповідача суд не володіє. Згідно ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Крім того, згідно положень ч.11 ст.128 ЦПК України, про день, час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, що є належним повідомленням про дату, час та місце проведення судового засідання. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про задоволення позову. Як вбачається з матеріалів справи, позивачу [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 10/100 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування частини житлового будинку, посвідченого 25 січня 1994 року державним нотаріусом Котовської міської державної нотаріальної контори Одеської області, зареєстровано за реєстровим №2-107. В цьому житловому будинку на постійне місце проживання за реєстрований: з 09.08.2016 року відповідач [PERSON] , [INFO] . Відповідач є колишнім чоловіком позивачки, шлюб між ними було розірвано 25 грудня 2001 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 25.12.2001 року. Згідно ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Факт того, що відповідач у вказаному житловому будинку не проживає підтверджується довідкою голови квартального комітету від 13.11.2018 року за №45, відповідно до якої [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а фактично не проживає з 2015 року. Згідно ч.1 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до цієї норми закону відповідач зобов`язаний був зареєструватись за новим постійним місцем проживання протягом 10 днів з дня переїзду до цього постійного місця проживання. Тому суд вважає, що реєстрація постійного місця проживання відповідача за адресою: вул. [ADDRESS] , є формальною, без наміру його фактичного проживання в цьому будинку. Відповідно він втратив право на користування цим будинком, оскільки добровільно припинив користування вказаним будинком та переселився на інше місце свого проживання. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З урахуванням викладеного суд вважає, що оскільки відповідач не проживає у спірному будинку понад один рік без поважних причин, тому він має бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Отже, рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням і є підставою для зняття його з реєстраційного обліку за місцем реєстрації. Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору за ухвалою суду, з відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved