Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-27 00:00:00

Позивач 15 серпня 2018 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про дострокове розірвання договору приміщення та майна, посилаючись на те, що 02 січня 2018 року між ТОВ «Мантінга Україна» з однієї сторони та фізичною особою [PERSON] уклали договір оренди належної відповідачу на праві власності квартири [ADDRESS] строком на 12 місяців. Згідно з договором сторони обумовили свої права та обов'язки, зокрема позивач зобов'язався використовувати квартиру під офіс, додержуватися правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, своєчасно вносити орендну плату. Протягом п'яти місяців позивач дотримувався умов договору, а потім був змушений звернутись до відповідача із вимогами про переобладнання приміщення для розміщення працівників в зв'язку із збільшенням чисельності, але останній не реагував. Ігнорування вимог позивача змусило їх направити листа про внесення змін до договору, а саме у разі відмови переобладнати жиле приміщення, уклали додаткову угоду про дострокове припинення дії Договору оренди жилого приміщення та майна № 1 від 02.01.2018 року, змінивши термін його дії 31.07.2018 року. Відповідач телефонні переговори ігнорує, а направлена рекомендована поштова кореспонденція повертається у зв'язку з відмовою відповідача її отримати. У зв'язку із своїм порушеним правом, представник позивача просить суд розірвати Договір № 1 оренди приміщення та майна / квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], укладений між ТОВ «Мантінга Україна» і [PERSON] 02 січня 2018 року. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 вересня 2018 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з (повідомленням) сторін. 18 грудня 2018 року представник позивача в судовому засіданні подав заяву про зміну підстав позову вказуючи на те, що 02 січня 2018 року між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди належної відповідачу на праві власності квартири [ADDRESS] строком на 12 місяців. Згідно до умов договору сторони обумовили свої права та обов'язки. Зокрема позивач зобов'язався використовувати квартиру за призначенням під офіс, додержуватись правил користування приміщенням житлових будинків і прибудинковими територіями, своєчасно вносити орендну плату. Позивач дотримувався умов договору, а потім був змушений звернутись до відповідача із вимогами про переобладнання приміщення для розміщення працівників у зв'язку із збільшенням чисельності, але відповідач не реагував. Ігнорування вимог позивач змусило направити 06.07.2018 року листа про внесення змін до договору, а саме у разі відмови переобладнати жиле приміщення, уклали додаткову угоду про дострокове припинення дії договору оренди жилого приміщення та майна, змінивши його термін дії до 31.07.2018 року. Відповідач телефонні дзвінки та кореспонденцію ігнорує. Також зазначає, що відповідач здаючи в оренду квартиру під офіс порушив чинне законодавство. У Житловому кодексі України викладені загальні вимоги про цільове використання житлових будинків і приміщень, які призначені для постійного проживання громадян і для використання в установленому порядку як службових приміщень і гуртожитків, громадяни повинні використовувати приміщення відповідно до його призначення, а тому позивач просить суд визнати недійсним Договір № 1 оренди приміщення та майна /квартири/, яка розташована за адресою: [ADDRESS], укладений між ТОВ «МАНТІНГА УКРАЇНА» і [PERSON] від 02 січня 2018 року. Протокольною ухвалою суду 18.12.2018 року заява про зміну підстави позову судом прийнята. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій просить суд слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач до суду не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив, а тому по справі необхідно постановити заочне рішення, відповідно до ст. 280 ЦПК України через неявку відповідача в судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009р. № 14 « про судове рішення у цивільній справі» правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Як вбачається з матеріалів справи, 02 січня 2018 року між [PERSON] та ТОВ «МАНТІНГА УКРАЇНА» було укладено Договір оренди приміщення та майна, предметом якого є оренда на оплатній основі житлового приміщення, що належить [PERSON], згідно Договору купівлі-продажу від 20 травня 2008 року, а саме квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], строком з 02 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року. (а. с. 6-8) Фактичне передання приміщення у користування ТОВ «МАНТІНГА УКРАЇНА» підтверджується Актом прийому-передачі від 02.01.2018 року, як Додаток № 1 до Договору оренди приміщення та майна № 1 від 02 січня 2018 року. (а. с. 9) За договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату (ч. 1 ст. 810 ЦК України). Предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина (ч. 1 ст. 812 ЦК України). Частиною 1 ст. 526 ЦК України, передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. п. 9.2. - 9.2.1. Договору оренди № 1 від 02.01.2018 року сторони мають право вносити зміни в нього шляхом укладення Додаткової угоди. Зміни шляхом укладення додаткової угоди набирають чинності з моменту належного оформлення. Скориставшись вказаним вище правом за ініціативою позивача було складено додаткову угоду до Договору № 1 оренди приміщення та майна від 02 січня 2018 року про припинення Договору оренди приміщення майна № 1 від 02.01.2018 року за ініціативною позивача в зв'язку з виробничою необхідністю. (а. с. 17) Фактичне повернення приміщення та майна орендарю - відповідачу [PERSON] підтверджується Актом прийому-передачі від 31.07.2018 року, як Додаток № 2 до Договору оренди № 1 приміщення та майна від 02 січня 2018 року. (а. с. 18) Вказана додаткова угода направлялась листами відповідачу, однак останній її проігнорував, що підтверджується експрес накладними (а. с. 20-21, 24) інформаційними листами кур'єрської служби Express mail (22, 25) та листами ТОВ «МАНТІНГА УКРАЇНА» в особі директора [PERSON] (а. с. 19, 26, 30) Судом встановлено, що відповідач [PERSON] здаючи в оренду квартиру за адресою: [ADDRESS] під офіс порушив чинне законодавство, виходячи із наступного. Відповідно до положень ст. 6 Житлового кодексу України, жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Надання приміщень у жилих будинках для потреб промислового характеру забороняється. Статтею 150 Житлового кодексу України, встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частинами 1, 2 ст. 813 Цивільного кодексу України, передбачено, що сторонами у договорі найму житла можуть бути фізичні та юридичні особи. Якщо наймачем є юридична особа, вона може використовувати житло лише для проживання у ньому фізичних осіб. Аналізуючи вказані норми, суд приходить до висновку, що Договір № 1 оренди приміщення та майна, який був укладений 02 січня 2018 року суперечить нормам закріпленим у ст. ст. 813, 815, 816 Цивільного кодексу України та ст. ст. 6, 150 Житлового кодексу України. Крім того, ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). (ч. ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України) Згідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідач в судове засідання не надав жодного доказу того, що ним виконані зобов'язання за Договором № 1 оренди приміщення та майна, який був укладений 02 січня 2018 року належним чином, тому суд позбавлений врахувати інші докази ніж ті, які є в матеріалах справи. Враховуючи викладене, судом встановлено, що відповідачем порушено умови попереднього Договором № 1 оренди приміщення та майна, який був укладений 02 січня 2018 року між сторонами, тому позивачем правомірно пред'явлено вимоги до відповідача про визнання недійсним договору оренди. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1841,00 грн., які сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду. Враховуючи наведене та

Outcome: approved