Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

Позивач 14.12.2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначаючи, що відповідач відповідно до укладеного договору б/н від 28.02.2008 р. отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, встановлені договором терміни повернення наданого кредиту та терміни сплати відсотків за кредит відповідачем не дотримуються та станом на 31.10.2015 року має заборгованість в розмірі 14837,08грн., яка складається з: 1963,21грн. заборгованість за кредитом, 9091,15грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 2600,00грн. заборгованість з пені та комісії; 500,00грн. штраф (фіксована частина), 682,72грн. штраф (процентна складова). Справу розглянуто згідно ч.2 ст.158 ЦПК України у відсутності представника позивача, який заявою просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що відповідачка дійсно уклала кредитний договір з ПАТ «ПриватБанк» та отримала кредитну картку, з якої неодноразово знімала кошти та своєчасно їх повертала. 26.12.2012 року знову скористалась кредитною карткою, знявши з рахунку 500 грн. та 28.12.2012 року, перевіривши баланс картки, виявила, що з рахунку зникла сума в розмірі 1400грн. В той же день позивачка повідомила про зникнення коштів керівника Голопристанського відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» та заповнила свідоцтво клієнта про недозволене використання карткового рахунку та картку було поставлено до системи «Стоп-лист». Проведеною перевіркою служби безпеки Банку було встановлено, що зняття готівки було здійснено через банкомат у м. Києві. Відповідачка звернулась до Голопристанського РВ УМВС із відповідною заявою. Матеріали за заявою [PERSON] були направлені до Шевченківського РУ ГУМВС України в м.Києві. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що до моменту викрадення коштів з рахунку [PERSON] належним чином виконувала умови договору. На підставі викладено просив в задоволенні позовних вимог відмовити. Дослідивши та оголосивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Під час судового розгляду встановлено, що 28.02.2008р. [PERSON] стала клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк», ідентифікувавшись та ознайомившись з умовами та правилами надання банківських послуг, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно якої отримав кредитну картку (а.с. 5). Відповідачу було оформлено кредитну картку, відповідно до тарифів якої відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитним лімітом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі: надав відповідачеві кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Згідно п. 6.1, 6.11, 6.12 Договору клієнт зобовязаний не передавати карту, ПІН третім особам, не використовувати карту або нанесені на ній дані з метою, не передбаченою даним договором або такою, що суперечить діючому законодавству; інформувати банк, а також правоохоронні органи за фактом втрати карти, ПІН, або отримання інформації про їх незаконному використанню; в триденний строк після усного повідомлення про виявлення такого використання надати письмову заяву до банку; письмово поручати банку постановку карти до СТОП-ЛИСТА платіжної системи. Судом встановлено, що 28.12.2012 року відповідачка [PERSON] надала до відділення ПриватБанк письмове свідоцтво клієнта про недозволене використання карткового рахунку, з якого вбачається, що 27.12.2012 року з її рахунку було списано 1400 гривень, при цьому карта не була втрачена, нікому не передавалась. 18.01.2013 року [PERSON] звернулась до Голопристанського РВ УМВС України в Херсонській області із заявою про незаконне заволодіння невідомою особою коштами в сумі 1400 гривень, про що свідчить талон-повідомлення №5. Згідно до постанови Правління НБУ від 05 листопада 2014 року № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що несанкціонована видача готівкових коштів в сумі 1400 гривень з карткового рахунку позивача відбулася 27.12.2012 року. Даний факт підтверджено свідоцтвом клієнта КБ «ПриватБанк» про недозволене використання карткового рахунку, талоном-повідомленням, висновком Голопристанського РВ УМВС України в Херсонській області від 18.01.2013 року за результатами розгляду матеріалів за заявою [PERSON] про заволодіння коштами. Використання коштів в сумі 1400гривень з карткового рахунку [PERSON] здійснювалось поза її волею, відповідачкою було здійснено всіх необхідних дій, передбачених договором, в разі недозволеного використання картки, а отже суд вважає, що до неї не можна застосувати санкції у формі відшкодування збитків (стягнення пені, штрафу), оскільки в її діях немає вини. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором №б/н від 28.02.2008 року, укладеного між ПриватБанком та [PERSON] станом на 26.12.2012 року заборгованість за договором складає 507,26 гривень. Існування даної заборгованості в судовому засіданні визнав представник відповідача. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково: в частині стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за договором №б/н від 28.02.2008 року в розмірі 507,26 грн. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, з відповідачки підлягає стягненню судовий збір на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial