Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

Позивач 28.03.2016 року звернувся в Краматорський міський суд Донецької області з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON], який обґрунтовує тим, що відповідачка відповідно до укладеного договору б/н від 23.03.2009 року отримала кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов кредитного договору позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. В порушення умов договору відповідач свої зобов?язання належним чином не виконував. Станом на 29.02.2016 року виникла заборгованість в розмірі 11600,57 грн., яка складається з: 4110,44 грн. заборгованість за кредитом; 5262,32 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1199,21 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 528,60 грн. штраф (процентна складова). Просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 23.03.2009 року у розмірі 11600,57 грн. та витрати по оплаті судового збору в розмірі 1378,00 грн. Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримав повністю та пояснив їх задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що вона не має грошових коштів для сплати кредиту, бо знаходиться дома із дитиною до 3-х років, не працює, її чоловік є інвалідом та отримує пенсію по інвалідності, у звязку із чим їх доходи не дозволяють сплачувати кредит. Кредитну картку вона оформлювала ще у 2009 році, коли була студенткою. Зараз одружилася, має маленьку дитину, та гроші на сплату кредиту відсутні. Вона дійсно користувалася кредитною карткою. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч.1,2 ст.207 ЦК Україна, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У судовому засіданні встановлено, що 23.03.2009 року відповідачка підписала заяву на отримання кредитного ліміту, із базовою процентною ставкою за кредитом 2,5% на місяць (а.с.7) На вказаній заяві мається підпис відповідачки та уповноваженої особи банку, тобто підписи обох сторін за договором. Згідно довідки-розрахунку загальна сума заборгованості станом на 29.02.2016 року становить 11600,57 грн., яка складається з: 4110,44 грн. заборгованість за кредитом; 5262,32 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1199,21 грн. нарахована комісія; 1028,60 грн. заборгованість по судовим штрафам (а.с.4-6). Як вбачається з наданого розрахунку пеня виникла в період починаючи з 01.07.2014 року, також 01.09.2014 року було змінено розмір процентів до 34,8 % річних; 01.04.2015 року змінено розмір процентів до 43,2% річних. Відповідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені та комісії у розмірі 1199,21 грн. та штрафних санкцій на загальну суму 1028,60 грн. задоволенню не підлягають, бо відповідачка мешкає в зоні проведення АТО та зазначені штрафи та пеня виникли та нараховані після 14.04.2014 року. Також в судовому засіданні встановлено, що між банком та відповідачкою у письмовій формі 23.03.2009 року було підписано кредитний договір в якому зазначено розмір процентів 2,5% в місяць. Разом з тим, Умови та правила, Тарифи банку на які посилається позивач, які дають право банку змінювати розмір процентної ставки не підписано відповідачкою та не можуть вважатися письмовим кредитним договором в розумінні ст.207 ЦК України. Враховуючи, що кредитний договорі повинен укладатися письмово із зазначенням розміру процентної ставки, суд прийшов до висновку, що стягненню за кредитним договором підлягають тіло кредиту, бо відповідачка не заперечувала, що отримувала кредитні кошти та проценти у розмірі 30% річних, бо саме такий розмір процентів письмово було закріплено сторонами із підписанням таких умов обома сторонами. Таким чином, станом на 29.02.2016 року розрахунок заборгованості по процентам за користування кредитом, виходячи з процентної ставки 30% річних, наступний: 5262,32 грн. (заборгованість по процентам за користування кредитом з процентною ставкою 43,2%) 13,2% (різниця між 43,2% та 30%), що дорівнює 3654,39 грн. Суд не приймає пояснення та доводи позивача про те, що Умови та Тарифи є письмовим договором, в якому встановлена можливість збільшення процентної ставки банком в односторонньому порядку, бо у звязку з відсутністю на зазначених Умовах та тарифах банку підпису позичальника, не можна вважати такі Умови та Тарифи частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 1378,00 грн., бо це є мінімальним розміром судового збору за подання позовів майнового характеру станом на 1 січня 2016 року. З огляду на викладене,

Outcome: partial