Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] 03 серпня 2020 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказала, що вона з 09 жовтня 1993 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбних відносин подружжя мають двох неповнолітніх дітей доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що спільне життя не склалось відсутнє взаєморозуміння, вона та відповідач проживають окремо, подружні відносини припинені. Просить суд розірвати шлюб між ними та після розірвання шлюбу відновити їй прізвище на дошлюбне « [PERSON] ». Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 11 серпня 2020 року провадження у зазначеній цивільній справі відкрито та призначено судове засідання. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 03 вересня 2020 року надано сторонам термін для примирення строком на два місяці та провадження по справі зупинено до закінчення строку для примирення. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 03 листопада 2020 року поновлено провадження у справі. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні, зазначила, що примирення між нею та відповідачем не відбулося. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив у їх задоволені відмовити. Дослідивши матеріали справи, оцінивши і проаналізувавши докази та законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі статтею 24 Сімейного кодексу України від 10.01.2002 року зі змінами та доповненнями (далі -СК України) «шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається…». Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою «чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.». Судом встановлено, що 09 жовтня 1993 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб у міськзацс м. Селидове Донецької області Україна, актовий запис № 234, згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 09 жовтня 1993 року, після укладення шлюбу присвоєно прізвище дружині « [PERSON] ». Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей, доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Подільським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 16 листопада 2018 року та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області 29 жовтня 2015 року. Згідно ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння. Родина фактично розпалася і її відновлення неможливо при обставинах зазначених позивачем, їх шлюбний союз розпався, після надання строку на примирення сторони не примирились. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви № № 29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Суд, на підставі ст. 112 СК України, з`ясувавши дійсні причини позову, те, що шлюбні відносини припинені, про що свідчить позовна заява позивача, вважає за необхідне розірвати шлюб, оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Приймаючи до уваги, що після надання строку на примирення сторони не примирились, суд вважає причини, що спонукають позивача на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку про задоволення позову. Згідно частини 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до положень ч.8 ст.294 ЦПК України, які на підставі ч.9 ст.10 ЦПК України, застосовуються і до позовного цивільного судочинства, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Враховуючи те, що позивач [PERSON] у заяві зазначила, що вона бажає надалі іменуватися дошлюбним прізвищем « [PERSON] », суд приходить до висновку про необхідність відновити позивачу її прізвища на дошлюбне. На підставі викладеного та

Outcome: approved