Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

Позивач 19.03.2015 року звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором ( а. с. 2 3 ), посилаючись на те, що 19.06.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Марфін Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 00007/FР6. У зв»язку зі зміною найменування банку між ПАТ «Марфін Банк» та позичальником 25.04.2012 року було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору. У зв»язку зі зміною графіку погашення за кредитним договором № 0007/FР6 від 19.06.2008 року між ВАТ «Морський транспортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк» та позичальником 19.09.2013 року було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору. Відповідно до умов п.1.1. кредитного договору банк зобов»язується надати позичальнику кредит у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у сумі 260 343 дол. США зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 13 % і терміном погашення по 06.05. 2024 року включно, а позичальник зобов»язується на умовах, в розмірі та в строки, встановлені в цьому договорі, повернути банку кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами, а також сплатити комісії, пені та штрафи, які передбачено умовами цього договору. Позивач свої зобов»язання виконав, що підтверджується заявою на видачу готівки № 1 від 20.06.2008 року. Відповідно до п. 3.2. кредитного договору при несплаті комісії, відсотків, та/або частини кредиту протягом періоду сплати, вони вважаються простроченими. Відповідно до ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов»язань може забезпечуватися неустойкою. Неустойкою ( штрафом, пенею ) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов»язання бржником. За умовами кредитного договору № 00007/FР6 від 19.06.2008 року, при порушенні позичальником будь-якого із зобов»язань по сплаті відсотків за користування кредитом, комісії, термінів повернення кредиту, позичальник сплачує банку за кожен випадок порушення пеню в розмірі 0,3 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. За кожний випадок порушення позичальником на строк більш ніж 60 календарних днів зобов»язань по поверненню кредиту, сплати відсотків та комісії, встановлених кредитним договором, банк має право нарахувати, а позичальник зобов»язаний сплатити на першу вимогу банку, штраф у розмірі 10 % від суми простроченого платежу. Зобов»язання по погашенню заборгованості за основним боргом за кредитом, по сплаті відсотків, інших платежів, що випливають з кредитного договору № 00007/FР6 від 19.06.2008 року позичальником порушені. Станом на 17.03.2015 року у позичальника виникла заборгованість за кредитним договором № 00007/FР6 від 19.06.2008 року, що складається з : заборгованості за кредитом у сумі 205 976,54 доларів США; заборгованості за відсотками у сумі 117 609,89 доларів США; заборгованість за пенею у сумі 1 103 523,28 грн. В рахунок забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором № 00007/FР6 від 19.06.2008 року між ВАТ «Морський транспортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк», та [PERSON] було укладено договір поруки № 00833гР від 25.04.2012 року відповідно до якого поручитель відповідає перед кредитором по зобов»язаннях, що випливають з кредитного договору, солідарно з боржником і в повному обсязі, в тому числі по погашенню заборгованості за основним боргом за кредитом, по сплаті відсотків та комісії, а також збитків та неустойки, що будуть нараховані за несвоєчасно погашену заборгованість за основним боргом за кредитом, усім своїм майном та коштами, на які, відповідно вимог чинного законодавства, може бути звернене стягнення. У зв»язку зі зміною зобов»язань боржника за кредитним договором № 00007/FP6 від 19.06.2008 було укладено додаткову угоду № 1 від 19.09.2013 року до договору поруки № 00833rР від 25.04.2012 року. Відповідно до п.п.1.3., 1.4. вказаного договору поруки у випадку невиконання боржником зобов»язань за кредитним договором боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів за користування кредитом, комісій, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Прохав стягнути в солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором у валюті видачі кредиту та понесений судовий збір. 21.04.2015 року позивач надав суду заяву про зміну позовних вимог через їх збільшення ( а. с. 67 ), згідно якої остаточно прохав стягнути з відповідачів солідарно на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором № 00007/FР6 від 19.06.2008 року станом на 21.04.2015 року, що складається з : заборгованості за кредитом у сумі 205 976,54 доларів США; заборгованості за відсотками у сумі 120 405,45 доларів США; заборгованість за пенею у сумі 1 213 683,04 грн. та понесені судові витрати 3\~654 грн. В судове засідання сторони у справі не з»явилися. Представник позивача за довіреністю ( а. с. 148 т. 1, 254 т. 2 ) не з»явився, надавши суду письмове клопотання з проханням розглянути справу у його відсутності, а уточнені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував ( а. с. 245 т. 2 ). Відповідачі у справі в судове засідання жодного разу на виклики суду не з»явилися, хоча заздалегідь повідомлялися належним чином про день та час розгляду справи, про що маються докази в матеріалах справи у вигляді поштової кореспонденції направленої за адресами їх реєстрації з відмітками пошти : «за закінченням терміну зберігання» та як отримані ( а. с. 233 234, 240 - 244 т. 2 ). Представник відповідачів - [PERSON] ( а. с. 76 79, 133 т. 1 ) повторно в судове засідання не з»явився, хоча заздалегідь повідомлявся належним чином про день та час розгляду справи, про що маються докази в матеріалах справи у вигляді поштової кореспонденції з відмітками пошти : «за закінченням терміну зберігання» ( а. с. 231 232, 242 243 т. 2 ). Згідно ч. 4 ст. 74 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур»єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Абзацом 2 ч. 5 ст. 74 ЦПК України зазначено, що у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. В матеріалах справи містяться відомості про місце реєстрації відповідачів, як і заяви їх представника, де їх адреси співпадають з відповіддю УДМС України в Полтавській області щодо реєстрації місця проживання відповідачів. Так як заяв про зміну місця проживання на адресу суду від відповідачів або їх представника не надходили, вся судова кореспонденція направлялася на місце реєстрації відповідачів та їх представнику, поверталася за закінченням терміну зберігання, а тому з урахуванням ст. 74 ЦПК України сторони вважаються повідомлені судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином, а неотримання поштової кореспонденції, судом розцінюється як зловживанням своїми процесуальними правами та навмисним затягуванням розгляду цивільної справи, провадження по котрій відкрито 26.03.2015 року. Тому, суд вважає за можливе, розгляд справи по суті у відсутності не з»явившихся, належно повідомлених сторін за наявними матеріалами справи, оскільки судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином, в заочному порядку відповідно до ст. 169, 224 ЦПК України. Судом встановлено, що позивач 19.03.2015 року звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором ( а. с. 2 3 т. 1 ) та надав заяву про зміну позовних вимог від 24.09.2015 р. ( а. с. 67 т. 1 ). Ухвалою суду від 02.06.2015 року задоволено клопотання представника відповідача, зупинено провадження у справі до розгляду по суті і набрання рішенням чинності у цивільній справі № 554/5461/15-ц. за позовом [PERSON] до ПАТ «Марфін Банк» про розірвання договору поруки ( а. с. 98 т. 1 ). Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 25 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 22 липня 2015 року, яке набрало законної сили, по цивільній справі № 554/5461/15-ц. у задоволенні позову [PERSON] до ПАТ «Марфін Банк» про розірвання договору поруки № 00833rP від 25.04.2012 року відмовлено за необґрунтованістю. Ухвалою суду від 13.08.2015 року відновлено провадження у справі за позовом ПАТ «Марфін Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Справу призначено на 28.08.2015 року. Ухвалою суду від 02.10.2015 року клопотання представника відповідача задоволено, цивільну справу за позовом ПАТ «Марфін Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором зупинено до розгляду по суті та набрання рішенням чинності у цивільній справі № 554/10117/15-ц. за позовом [PERSON] до ПАТ «Марфін Банк» про розірвання кредитного договору. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 30.11.2015 року апеляційну скаргу ПАТ «Марфін Банк» задоволено, ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 02.10.2015 року скасовано, в задоволенні клопотання [PERSON] про зупинення провадження у справі відмовлено, матеріали справи направлено суду першої інстанції для продовження розгляду. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 29.10.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 17.12.2015 року, що набрало законної сили по справі № 554/1011715-ц. в задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПАТ «Марфін Банк» про розірвання кредитного договору відмовлено за безпідставністю. 19.06.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Морський [PERSON]», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Марфін Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 00007/FР6. У зв»язку зі зміною найменування банку між ПАТ «Марфін Банк» та відповідачем 25.04.2012 року було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору. У зв»язку зі зміною графіку погашення за кредитним договором № 0007/FР6 від 19.06.2008 року між ВАТ «Морський [PERSON]», правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк» та відповідачем 19.09.2013 року було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору. Відповідно до умов п.1.1. кредитного договору банк зобов»язується надати позичальнику кредит у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у сумі 260 343,00 дол. США зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 13 % і терміном погашення по 06.05.2024 року включно, а позичальник зобов»язується на умовах, в розмірі та в строки, встановлені в цьому договорі, повернути банку кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами, а також сплатити комісії, пені та штрафи, які передбачено умовами цього договору. Позивач свої зобов»язання виконав, що підтверджується заявою на видачу готівки № 1 від 20.06.2008 року. Відповідно до п.3.2. кредитного договору при несплаті комісії, відсотків, та/або частини кредиту протягом періоду сплати, вони вважаються простроченими. За умовами кредитного договору № 00007/FР6 від 19.06.2008 року, при порушенні позичальником будь-якого із зобов»язань по сплаті відсотків за користування кредитом, комісії, термінів повернення кредиту, Позичальник сплачує банку за кожен випадок порушення пеню в розмірі 0,3 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. За кожний випадок порушення позичальником на строк більш ніж 60 календарних днів зобов»язань по поверненню кредиту, сплати відсотків та комісії, встановлених кредитним договором, банк має право нарахувати, а позичальник зобов»язаний сплатити на першу вимогу банку, штраф у розмірі 10 % від суми простроченого платежу. Зобов»язання по погашенню заборгованості за основним боргом за кредитом, по сплаті відсотків, інших платежів, що випливають з кредитного договору № 00007/FР6 від 19.06.2008 року позичальником порушені. Станом на 17.03.2015 року у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором № 00007/FР6 від 19.06.2008 року, що складається з:заборгованості за кредитом у сумі 205 976,54 доларів США; заборгованості за відсотками у сумі 117 609,89 доларів США; заборгованість за пенею у сумі 1 103 523,28 грн. В рахунок забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором №00007/FР6 від 19.06.2008 року між ВАТ «Морський [PERSON]», правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк», та [PERSON] було укладено договір поруки № 00833гР від 25.04.2012 року відповідно до якого поручитель відповідає перед кредитором по зобов»язаннях, що випливають з кредитного договору, солідарно з боржником і в повному обсязі, в тому числі по погашенню заборгованості за основним боргом за кредитом, по сплаті відсотків та комісії, а також збитків та неустойки, що будуть нараховані за несвоєчасно погашену заборгованість за основним боргом за кредитом, усім своїм майном та коштами, на які, відповідно вимог чинного законодавства, може бути звернене стягнення. У зв»язку зі зміною зобов»язань боржника за кредитним договором № 00007/FP6 від 19.06.2008 було укладено додаткову угоду № 1 від 19.09.2013 року до договору поруки №00833rР від 25.04.2012 року. Відповідно до п.п.1.3., 1.4. договору поруки у випадку невиконання боржником зобов»язань за кредитним договором боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів за користування кредитом, комісій, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Позивач намагався врегулювати спір в досудовому порядку шляхом направлення повідомлень про виконання зобов»язань, а саме : 21.11.2014р., 06.02.2015р. за вихідними № 678, та № 38. Однак, дані вимоги відповідачами були проігноровані та заборгованість не сплачена. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що змінені позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов»язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов»язку частково або у повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до ст. 546, 549 ЦК України, виконання зобов»язань може забезпечуватися неустойкою. Неустойкою ( штрафом, пенею ) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов»язання. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушення зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання ( неналежне виконання ). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов»язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов»язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов»язання. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов»язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Ч. 2 ст. 1054 ЦК України передбачає, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України ( позика ), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень , крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Узагальненням Верховного Суду України «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин», зазначено, що з приводу неоднакової практики судів з розгляду справ цієї категорії Пленум Верховного Суду України в абз. 3 п. 14 постанови від 18 грудня 2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» розяснив, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом ( ч. 2 ст. 192 ЦК, ч. 3 ст. 533 ЦК, Декрет № 15-93 ). Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-145цс14 Постановою від 24.09.2015 року визначено, що грошове зобов»язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов»язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У зв»язку з наведеним вище слід дійти висновку, що\~не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором чи договором банківського вкладу в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Тому, стягнення коштів по кредитному договору повинне бути у валюті кредитування, а саме в доларах США. Як вбачається із змісту позовної заяви та інших матеріалів на теперішній час,\~ зобов»язання за вказаним кредитним договором відповідачами не виконуються,\~прострочена заборгованість не сплачується. \~ За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає повернення всієї суми кредиту у примусовому порядку, посилаючись на кредитний договір. Таке право також передбачене ч.2 ст.1050 ЦК України, яка застосовується до правовідносин за кредитним договором. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на підставі ст.88 ЦПК України, враховуючи, що [PERSON] є інвалідом 2 групи та звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір необхідно віднести за рахунок Держави.

Outcome: approved