Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

Позивач 21.02.2019 р. звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. щомісячно на дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та стягнення аліментів на своє утримання у розмірі 1500 грн. щомісячно до досягнення дитиною трьох років; просила також стягнути з відповідача 800 грн. витрат на правничу допомогу. Заявлений позов обґрунтовувала тим, що у шлюбі з відповідачем народився син [PERSON] , [INFO] . Відповідач, який залишив сім`ю, не надає матеріального утримання дитині. Вона не має ніяких доходів, крім соціальної допомоги на сина, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку. Позивач у судове засідання не з`явилась, у поданій суду заяві просила справу розглянути в її відсутності, позов підтримала і просила його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, у поданому письмовому відзиві позов визнав частково, погодився сплачувати аліменти на утримання сина у сумі 1500 грн. щомісячно, а на утримання дружини у сумі 500 грн., оскільки постійного місця праці у нього немає, тому не має змоги сплачувати заявлену позивачем суму. Просив справу розглянути у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що у шлюбі сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Сторони разом не проживають, малолітня дитина проживає разом з матір`ю по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Ганнусівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 04.02.2019 р. № 86 (а.с.5). Відповідач не надає належного матеріального утримання дитині, у зв`язку з чим порушуються права малолітньої дитини сторін на належне утримання з боку батька, який проживає окремо від сім`ї, на належний рівень життя, необхідний для її гармонійного всебічного розвитку. У відповідності з вимогами ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст.184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При вирішенні спору суд відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України враховує наступні обставини: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини сторін, зокрема те, що дитина здорова, перебуває на утриманні матері, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку; 2) стан здоров`я відповідача, що є задовільним, та матеріальне становище відповідача, який працює неофіційно, розмір його доходу невідомий; 3) інших дітей і непрацездатних утриманців відповідач не має; 3-1) відсутні дані щодо наявності у відповідача рухомого і нерухомого майна, грошових коштів. При вирішенні спору суд також застосовує наступні норми права. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.), ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до вимог ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. З урахуванням викладеного, враховуючи встановлений законом розмір прожиткового мінімуму для дитини до шести років, який до кінця 2019 р. становитиме 1779 грн., суд визначає до стягнення щомісячний розмір аліментів у твердій грошовій сумі 1800 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ч.2 ст.84 СК України позивач має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Позивач потребує матеріальної допомоги від чоловіка, а останній може надавати таку допомогу. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача до досягнення сином [PERSON] трьохрічного віку у розмірі 800 грн. щомісячно. З відповідача слід стягнути у користь позивача 800 грн. витрат на професійну правничу допомогу (а.с.12) та судовий збір в дохід державного бюджету у розмірі 1536,80 грн. за дві вимоги майнового характеру. На підставі наведеного, відповідно до ст. 3, 27 Конвеції ООН про права дитини від 20.11.1989 р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.),ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., ст. 80, 84, 180, 181 ч.3, 182, 184 СК України, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: partial