Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника Алексєєва О.Є. , звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь грошові кошти в розмірі 258 107, 85 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30 березня 2016 року вона видала [PERSON] та [PERSON] довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенською І.Р., зареєстровану в реєстрі за № 1102, відповідно до якої уповноважила вищевказаних осіб управляти та розпоряджатися (продавати, передавати в оренду, позичку) належний їй автомобіль марки «Ssang Yong» 2012 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Зазначеною довіреністю також уповноважено відповідача на отримання грошових коштів. На підставі даної довіреності відповідач зняв з обліку належний їй автомобіль з метою подальшої його реалізації. 05 лютого 2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі продажу транспортного засобу ,№ 6541/2019/1299752, відповідно до якого у власність [PERSON] передано автомобіль марки «Ssang Yong», 2012 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , за ціною 258 107, 85 грн. Позивач зазначає, що вона як власник автомобіля, жодних коштів від його продажу не отримувала, у зв`язку із чим звернулась до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] грошові кошти в сумі 258 107, 85 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24 лютого 2021 року відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. 15 березня 2021 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Климась Ю.І., надійшов відзив, в якому він проти задоволення позову заперечував в повному обсязі з огляду на таке. Представник відповідача дійсно підтверджує той факт, що [PERSON] видала довіреність від 13 березня 2016 року, якою уповноважила [PERSON] та [PERSON] управляти та розпоряджатися належним їй автомобілем марки «Ssang Yong», 2012 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , який в подальшому [PERSON] було продано за ціною 258 107, 85 грн [PERSON] . Однак, у вказаній довіреності, не зазначено, жодних строків виконання зобов`язання по поверненню грошових коштів довірителю, отриманих в результаті продажу автомобіля. Крім того, в довіреності взагалі не зазначалося про обов`язок передачі отриманих від продажу коштів довірителю. Будь-яких договорів, відповідно до яких повірена особа повинна була передати вказані кошти поручителю між сторонами не укладалося. Також представник відповідача зазначив, що [PERSON] ніколи не пред`являла жодних вимог [PERSON] про передачу їй грошових коштів, отриманих від продажу автомобіля марки «Ssang Yong», 2012 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , які відповідач повинна була б виконати в семиденний строк відповідно до вимог статті 530 ЦПК України, що свідчить про відсутність спору між сторонами. У судовому засіданні, в режимі відеоконференції, представник позивача - адвокат Алексєєв О.Є., позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеному. У судовому засіданні, в режимі відеоконференції, представник відповідача [PERSON] - адвокат Климась Ю.І., проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеному у відзиві. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. З`ясувавши позицію сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини і відповідні їм правовідносини та дійшов таких висновків. Частиною першою статті 237 ЦК України визначено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю (частина перша статті 244 ЦК України). Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 30 березня 2016 року [PERSON] видала [PERSON] та [PERSON] довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенською І.Р. та зареєстровану в реєстрі за № 1102. Даною довіреністю [PERSON] уповноважила [PERSON] , [PERSON] управляти, розпоряджатися, обміняти, здати в оренду, продати за ціну і на умовах за їх розсудом належний [PERSON] автомобіль марки «Ssang Yong», 2012 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Довіреність видана строком на три роки - по 30 березня 2019 року. 05 лютого 2019 року між [PERSON] в особі [PERSON] та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу № 6541/2019/1299752 транспортного засобу, за умовами якого у власність [PERSON] передано автомобіль марки «Ssang Yong», 2012 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Згідно із пунктом 2 укладеного Договору передача транспортного засобу продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна. Право власності на транспортний засіб переходить до покупця з моменту підписання даного договору. Відповідно до пункту 3.1 Договору за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 258 107,58 грн. В пункті 5 Договору сторони погодили, що покупець зобов`язаний в порядку та на умовах, визначених цим Договором, сплатити продавцеві ціну транспортного засобу, зазначену у пункті 3.1. Договору. Таким чином, новим власником автомобіль марки «Ssang Yong» 2012 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , є [PERSON] . Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 14 вересня 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа - [PERSON] , про стягнення коштів від продажу автомобіля марки «Ssang Yong», 2012 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , в розмірі 258 107,58 грн, відмовлено. Відповідно до частин четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У рішенні Дарницького районного суду міста Києва від 14 вересня 2020 року встановлено, що з аналізу змісту договору купівлі - продажу від 05 лютого 2019 року № 6541/2019/1299752 вбачається, що продавцем є [PERSON] , а покупцем [PERSON] , що свідчить про те, що [PERSON] сплатив [PERSON] за автомобіль «Ssang Yong», 2012 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , кошти в сумі 258 107, 85 грн. Згідноі з частиною третьою статті 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Частиною першою статті 1000 ЦК України визначено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними (стаття 1003 ЦК України). Виходячи із вказаних норм договір доручення може посвідчуватись довіреністю та є різновидом представництва інтересів особи-довірителя, що виникає на підставі договору. Статтею 1006 ЦК України визначено обов`язки повіреного, серед яких, у пункті 3 вказаної статті встановлено, що повірений зобов`язаний негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. За змістом зазначеної норми саме на повіреного покладено обов`язок передати довірителеві все одержане за виконаним дорученням. Вказана стаття має імперативний характер, тому обов`язки повіреного є такими, що встановлені безпосередньо законом. Повірений зобов`язаний негайно передати все одержане за договором довірителеві. У зв`язку з тим, що правочин, вчинений повіреним, створює правові наслідки саме для довірителя, йому ж на праві власності належатиме майно, яке повірений одержить у зв`язку з виконанням договору. Тому повірений зобов`язаний негайно передати таке майно власникові, а у разі невиконання цього обов`язку повинен нести відповідальність за спричинену матеріальну шкоду. З аналізу вище наведених норм вбачається, що між сторонами існують правовідносини представництва, і повноваження повіреного щодо юридичних дій з укладення цивільно-правових угод, предметом якої, в даному конкретному випадку, був автомобіль, чітко визначалися наданою довіреністю. Таким чином, законодавством чітко визначено дії повіреного по закінченню виконання договору доручення, зокрема, негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. Відповідно до статті 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином. Оскільки права представника є похідними від прав особи, яку представляють, відтак у відповідача перед позивачем з моменту продажу автомобіля, виникло зобов`язання щодо передачі довірителеві коштів, отриманих на виконання доручення. Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки відповідач не надав доказів виконання свого обов`язку щодо передання грошових коштів, отриманих за договором купівлі-продажу автомобіля, вказаний обов`язок підлягає виконанню, а грошові кошти - поверненню довірителю. Згідно із статтею 141 ЦПК України, оскільки позов задовольняється в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого позивачем судового збору в розмірі 2 581,08 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved