Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

Позивач 26.02.2021 звернулася до суду із вказаною позовною заявою. Вимоги позову обґрунтувала тим, що їй на праві особистої приватної власності належить квартира в [ADDRESS] . Дана квартира набута нею та її двома синами - [PERSON] та [PERSON] , у приватну власність шляхом приватизації (свого часу дана квартира була виділена її батьку-військовослужбовцю із державного житлового фонду). 12.11.1994 між нею та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб. Шлюб розірвано рішенням Виноградівського районного суду від 09.11.2020. Спільних дітей не народили. В ході приватизації квартири [PERSON] дав згоду на набуття дружиною та її двома синами квартири у власність шляхом приватизації, претензій з цього приводу не заявив. Позивач стверджує, що протягом останніх декількох років відповідач зловживає алкогольними напоями. У стані алкогольного сп`яніння ображає її, неодноразово бив та погрожував вбивством. У 2019 році через створення нестерпних умов спільного проживання позивачка переїхала жити до сина. Стверджує, що [PERSON] у стані сп`яніння стає збуджений та агресивний. Це проявляється у тому, що кожного дня він приходить ввечері додому п`яний, лягає спати, а вночі може прокинутися, ввімкнути світло та почати сварку, в ході якої погрожувати і бити позивачку. Вона боїться за своє життя, залишаючись разом із ним у одному помешканні. Внаслідок такого тривалого стресу позивачка хворіє, має розлади здоров`я, вживає заспокійливі, антидепресанти. [PERSON] має у власності квартиру в [ADDRESS] . У квартирі живе його донька. Разом із тим [PERSON] «виживе» позивачку та її синів із належної їй квартири, буде продовжувати пити і робити те, що йому заманеться і ніхто йому нічого не зробить. Факти вчинення домашнього насильства зафіксовані на відеозаписі, поліцейськими у протоколах про адміністративні правопорушення, постановами суду про притягнення [PERSON] до відповідальності за вчинення домашнього насильства над позивачкою. Факт пияцтва зафіксовано також постановою про притягнення його за ч.2 ст.178 КУпАП. Рішенням Виноградівського районного суду від 24.02.2021 винесено обмежувальний припис відносно [PERSON] . Він на даний час проживає у доньки в [ADDRESS] . Однак та обставина, що [PERSON] має зареєстроване місце проживання у належній позивачці квартирі дає йому право безперешкодного доступу до майна позивачки, зумовлює нарахування додаткових оплат комунальних послуг, обмежує право власників розпорядитися майном на власний розсуд. Позивачка вказує, що відповідач набув право користування квартирою як її чоловік. Після розірвання шлюбу ця підстава відпала. Відповідно до частини другої ст.406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Позивачка вважає, що наведені нею факти домашнього насильства, створення нестерпних умов спільного проживання у одній квартирі, є обставинами, які мають істотне значення та дають підстави для припинення сервітуту. Ухвалою суду від 01.03.2021 відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати у загальному позовному провадженні. Призначено підготовче судове засідання. Від Виноградівської міської ради надійшла письмова заява, у якій третя особа просить розглядати справу без участі її представника. 22.03.2021 сторона позивача подала заяву, у якій заявила клопотання про розгляд справи без участі сторони позивача. Позов підтримали та просять задовольнити. Треті особи без самостійних вимог на предмет позову - [PERSON] , [PERSON] - подали заяву, у якій просять розглядати справу без їх участі. Заявили, що обставини позову відповідають дійсності. Відповідач, будучи належним чином своєчасно повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання, не з`явився, причин неявки не повідомив, заяв до суду не подавав. Відзиву не подано. Ухвалою суду від 22.03.2021 підготовче провадження закрито. Справу призначено до судового розгляду. В судове засідання учасники справи не з`явилися. Сторона позивача та треті особи клопотали про розгляд справи без їх участі. Відповідач не з`явився на судовий розгляд справи, хоча був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання, про причини неявки суд не повідомлено, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Відзиву відповідач не подавав. У зв`язку з цим, суд, згідно вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Позивач заперечень проти розгляду справи на підставі наявних у справі доказів не заперечив. Вивчивши доводи позовної заяви, зміст позовних вимог, дослідивши подані на підтвердження повідомлених позивачем обставин докази, суд вирішив наступне. Встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі із 12.11.1994 року. Рішенням Виноградівського районного суду від 09.11.2020 шлюб між подружжям [PERSON] було розірвано. (а.с.6-7) Сім`я [PERSON] проживала у квартирі за адресою [ADDRESS] . [PERSON] вселився до квартири зі згоди [PERSON] та проживав у квартирі як член її сім`ї - чоловік. Встановлено, що квартира за адресою [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , позивачу, та [PERSON] , [PERSON] треті особам без самостійних вимог на предмет позову. Квартира набута вказаними особами у власність шляхом приватизації майна державного житлового фонду на підставі Рішення Виноградівської міської ради від 28.01.2020 №12. При цьому [PERSON] у письмовій заяві від 09.12.2019 засвідчив, що не заперечує проти приватизації вказаного нерухомого майна, зазначивши, що він брав участь у приватизації квартири за адресою [ADDRESS] . (а.с.22-28) Суд дослідив надані відділенням поліції №1 Берегівського РВП на адвокатський запит документи та інформацію та встановив наступні обставини. Постановою Виноградівського районного суду від 03.12.2020 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення психологічного насильства над колишньою дружиною [PERSON] . Постановою Виноградівського районного суду від 29.01.2021 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення психологічного насильства над колишньою дружиною [PERSON] . Постановою ГАБ №099405 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.178 КУпАП - розпивання алкогольних напоїв у громадському місці. Рішенням Виноградівського районного суду від 24.02.2021 у цивільній справі за заявою [PERSON] про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] встановлено заходи тимчасового обмеження прав та встановлено йому заборону наближатися на відстань ближче 30 метрів до місця проживання [PERSON] , [INFO] ,- квартири за адресою [ADDRESS] . Вказаним рішенням суду (а.с.29-32) встановлено наступні обставини: [PERSON] систематично вчиняв домашнє насильство відносно колишньої дружини [PERSON] , що підтверджено Постановами суду про притягнення його до адміністративної відповідальності. Після неодноразових заяв до поліції поведінка [PERSON] не змінилася, погрози на адресу [PERSON] не припиняються. [PERSON] декілька років зловживає алкогольними напоями, постійно ображає [PERSON] та погрожує фізичною розправою. Життя і здоров`я [PERSON] , зокрема, психічне, перебувають під постійною загрозою. Систематичні випадки насильницьких дій заінтересованої особи щодо заявниці, приниження честі та гідності [PERSON] , а також психоемоційна неврівноваженість [PERSON] свідчать про те, що станом на сьогодні існує реальна загроза життю та здоров`ю [PERSON] . [PERSON] постійно переживає за своє життя та здоров`я, а [PERSON] систематично продовжує свої неправомірні дії, чим завдає колишній дружині постійних душевних страждань. Суд при розгляді заяви про видачу обмежувального припису прийшов до висновку, що [PERSON] є кривдником [PERSON] , своєї колишньої дружини, по відношенню до якої ним вчинено домашнє насильство. Спірні правовідносини врегульовані нормами Конституції України, відповідними нормами ЦК України та ЖК України. Так, статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Нормами статті 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї, як зазначено у частині другій статті 64 ЖК УРСР. Відповідно до статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі статтею 156 ЖК УРСР Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. У статті 162 ЖК УРСР вказано, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника квартири користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за умови, що така особа є членом сім`ї власника житлового приміщення, власник житлового приміщення надавав згоду на вселення такої особи, як члена сім`ї. У статті 7 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку. При цьому необхідно звернути увагу, що ЖК УРСР був прийнятий 30 червня 1983 року і він не відображає усіх реалій сьогодення. ЦК України є кодифікованим актом законодавства, який прийнято пізніше у часі, тому вибір матеріальної норми вирішується саме на користь норм ЦК України. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право користування чужим майном передбачено у статтях 401-406 ЦК України. У частині першій статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. У частині першій статті 402 ЦК України вказано, шо сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо). Права члена сім`ї власника житла на користування цим житлом визначено у статті 405 ЦК України, у якій зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У статті 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту. Сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом. Проаналізувавши обставини, на які посилалася сторона позивача та які знайшли підтвердження достатньою сукупністю належних, допустимих доказів, достовірність яких не викликає сумнівів, суд вважає, що припинення права користування відповідача спірним житлом відповідає принципу пропорційності, з огляду на те, що між сторонами спору склалися вкрай неприязні стосунки, [PERSON] систематично вчиняв домашнє насильство психологічного характеру відносно колишньої дружини [PERSON] , незважаючи на застосування до нього судом адміністративних стягнень. До [PERSON] було застосовано обмежувальний припис, заборонено наближатись до житла позивачка ближче ніж на 30 метрів. Таким чином, у справі, інтереси позивачки, як власника житла та користувача цим житлом, перевищують інтереси колишнього члена сім`ї, у якого припинилися правові підстави користування чужим майном, та який, за доводами позивачки, забезпечено іншим житловим приміщенням, що ним не спростовано. Таким чином суд переконався, що є законні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] . Позов слід задовольнити. Судові витрати у зв`язку із цим слід покласти на відповідача. Судові витрати складаються із судового збору у сумі 908 грн (а.с.5). Інших судових витрат до відшкодування не заявлено.

Outcome: approved