Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

Позивач [PERSON] 09 жовтня 2017 року звернулася до суду з вищезгаданим позовом, в уточненій редакції якого від 26.01.2018 року просить стягнути з Державного навчального закладу «Криворізький центр професійної освіти металургії та машинобудування» (далі - ДНЗ «КЦПОММ») на її користь вихідну допомогу при звільненні в сумі 10708,59 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14 серпня 2017 року по 13 лютого 2018 року в сумі 21488,40 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 01 вересня 2015 року по 13 серпня 2017 року працювала в ДНЗ «КЦПОММ» на посаді майстра виробничого навчання. 13 серпня 2017 року була звільнена із займаної посади за частиною 3 статті 38 Кодексу законів про працю України у звязку з порушенням навчальним закладом законодавства про працю. Пунктом 3 наказу їй призначена виплата вихідної допомоги при звільненні у розмірі тримісячного середнього заробітку. У день звільнення повний розрахунок проведений не був, відповідач не сплатив їй вихідну допомогу при звільненні в сумі 10708,59 грн., виходячи із середньомісячного заробітку 3569,53 грн., у звязку з чим вона і звернулась до суду, та просить також стягнути на її користь з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14 серпня 2017 року по 13 лютого 2018 року в сумі 21488,40 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] присутньою не була, скориставшись правом представництва відповідно до\~ст.58 ЦПК України. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] ( довіреність від 09.02.2018 року, дійсна до 09.02.2021 року) /а.с. 82/ в судовому засіданні присутньою не була, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ДНЗ «КЦПОММ» - [PERSON] (довіреність від 09.01.2018 року, дійсна до 09.01.2019 року) /а.с.103/ в судовому засіданні присутнім не був, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову в відмовити в повному обсязі. Відповідачем подано відзив на позовну заяву , в якому зазначено, що на день звільнення позивача порушення відповідачем законодавства про працю не було, тому зазначена причина звільнення не відповідає дійсності, а позивач зловживає тим, що у навчального закладу не було можливості змінити формулювання причини звільнення; затримка у виплаті заробітної плати виникла через помилки під час формування департаментом освіти і науки Дніпропетровської облдержадміністрації кошторису на 2017 рік, що виключає вину відповідача в порушенні строків виплати заробітної плати, натомість відповідачем вживалися заходи для вирішення даного питання; наказ про звільнення не погоджений головним бухгалтером, тому виданий з перевищенням службових повноважень і не може породжувати правових наслідків; посилання позивача на те, що порушення законодавства про працю підтверджено результатами перевірки, проведеною Головним управління Держпраці у Дніпропетровській області, не відповідає дійсності, оскільки питання, щодо яких проводилася перевірка, були предметом розгляду в суді, що є порушенням Порядку здійснення державного контролю за додержання законодавства про працю; дані, викладені в акті інспектора праці і довідці інспектора фактично спростовуються постановою вищестоящої посадової особи; позивачем пропущено тримісячний строк для звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку. Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, яким ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.9 п.1 Розділу ХІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Відповідно до ухвали суду від 13 лютого 2018 року розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно з пунктом 1,3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до\~ ст. 3 КЗпП України\~трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю. У\~статті 233 КЗпП України\~передбачено строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів: працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки (частина перша); у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком (частина друга). Так, в судовому засіданні встановлено, що ДНЗ «КЦПОММ» є юридичною особою. Відповідно до п.2.2 Статуту, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 19.08.2013 року №1219, центр, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби, штампи, печатки із своїм найменуванням, в тому числі печатку із зображенням Державного Герба України. Позивач [PERSON] працювала на посаді майстра виробничого навчання в ДНЗ «КЦПОММ» з 01 вересня 2015 року по 13 серпня 2017 року, що підтверджується записами в трудовій книжці /а.с.12 / . Позивач звільнена за п. 3 ст. 38 Кодексу законів про працю України у звязку з порушенням навчальним закладом законодавства про працю на підставі її заяви від 20.06.2017 року /а.с.13 /. Серед порушень вказала на не виплату у повному обсязі заробітної плати протягом січня, лютого, березня, квітня 2017 року, систематичну виплату заробітної плати за першу половину місяця в розмірі меншому ніж за фактично відпрацьований час, не виплату заробітної плати (авансу) за першу половину травня 2017 року. Крім того, вказала, що при виплаті у травні 2017 року заборгованої заробітної плати навчальний заклад не виплатив їй компенсацію втрати частини доходу у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати. Наказом директора ДНЗ «КЦПОММ» №98-к/тр від 22.06.2017 року [PERSON] звільнено 13.08.2017 року за частиною 3 статті 38 КЗпП України у звязку з порушенням навчальним закладом законодавства про працю /а.с. 14/. Пунктом 3 наказу їй призначена виплата вихідної допомоги при звільненні у розмірі тримісячного середнього заробітку. Відповідачем зроблено відповідний запис у трудовій книжці позивача, з посиланням на\~ст.38 ч.3 КЗпП України\~/а.с.12/. Згідно ч. 3\~ст. 38 Кодексу законів про працю України\~працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. Згідно з ч. 1\~ст. 44 Кодексу законів про працю України\~при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Позивач [PERSON] звільнилась з посади 13 серпня 2017 року, однак станом на день ухвалення рішення по справі відповідач не виплатив належну позивачу вихідну допомогу при звільненні, що не заперечується відповідачем та підтверджуєтьсядовідкою ДНЗ «КЦПОММ» про доходи [PERSON] б/н від 05.12.2017 р. з якої вбачається, що остання виплата заробітної плати відповідачем здійснена у червні 2017 року, сплачена сума ставки заробітної плати за посадою 2491,20 грн., надбавка за престижність праці 498,24 грн., допомога на оздоровлення 2768,00 грн., заробітна плата за час відпустки 5570,46 грн., індексація заробітної плати 56,08 грн. Серед складових нарахувань заробітної плати вихідна допомога при звільненні відсутня. /а.с.54 /. Згідно довідки ДНЗ «КЦПОММ» б/н від 05.12.2017 р. середньомісячна заробітна плата [PERSON] складає 3569,53 грн. /а.с.55/. Таким чином, сума вихідної допомоги\~[PERSON] у розмірі тримісячного середнього заробітку складає: 10708,59 грн. (3569,53 грн. х 3 = 10708,59 грн.). Суд не може прийняти до уваги не визнання представником відповідача позовних вимог в частині їх обґрунтованості, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджуються. Таким чином позов в цій частині є таким, що підлягає задоволенню. Суд не бере до уваги доводи представника відповідача про те, що у [PERSON] не було підстав для звільнення за частиною 3 статті 38 КЗпП України у звязку із порушенням навчальним закладом законодавства про працю у звязку з тим, що на момент подання заяви про звільнення порушення були відсутні, а саме: заборгована заробітна плата за січень-квітень 2017 року була виплачена навчальним закладом у травні. Наявними у справі матеріалами підтверджується, що відповідач 22.06. 2017 року прийняв рішення про звільнення позивача, яке ним було юридично оформлено у вигляді нормативно-правового акту локального характеру наказу №98-к/тр. Цим наказом відповідач визнав право [PERSON] на звільнення у звязку з порушенням навчальним закладом законодавства про працю. Відповідач не надав суду доказів про те, що наказ був оскаржений, змінений або скасований та є не є чинним на час розгляду справи. Відповідно до частини 4 ст.77 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що не стосуються предмета доказування. Визнання або невизнання вини навчального закладу в порушенні законодавства про працю, зміна формулювання причини звільнення - не є предметом позову, що розглядається, а тому заперечення відповідача з цього приводу не беруться судом до уваги як такі, що не стосуються предмету позову. Не заслуговують на увагу і посилання відповідача на оскарження ним акту перевірки за результатами інспекційного відвідування навчального закладу в період з 13.10.2017 по 17.10.2017 року посадовою особою Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області як такі, що не спростовують вимоги позивача. Суд не бере до уваги посилання позивача про відсутність погодження наказу про звільнення [PERSON] головним бухгалтером і як наслідок, на його погляд, перевищення службових повноважень директором навчального закладу, виходячи з наступного. Відповідно до пункту 1.5 Статуту, затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки України від 19.08.2013 року №1219, ДНЗ «КЦПОММ» у своїй діяльності керується Конституцією України, законами, нормативно-правовими актами органами виконавчої влади та Статутом. Відповідно до ст.64 ГК України, пункту 6.2. Статуту ДНЗ «КЦПОММ» керівництво діяльністю Центру здійснює директор. Згідно з підпунктом д) пункту 6.3 Статуту директор видає в межах своєї компетенції накази і розпорядження. Статутом не зазначено, що накази директора підлягають обовязковому погодженню головним бухгалтером та лише за такою умовою набирають чинності. Посилання відповідача на той факт, що погодження наказів передбачено посадовою інструкцією головного бухгалтера, у виданні якого перебувають питання утворення фонду економії заробітної плати, не заслуговує на увагу у звязку з тим, що посадова інструкція працівника не є нормативно-правовим актом, яким у своїй діяльності керується навчальний заклад. Посадова інструкція, на яку посилається відповідач, не передбачає погодження головним бухгалтером наказів. Згідно посадової інструкції головний бухгалтер підписує нарівні з директором навчального закладу фінансові документи (грошові і розрахункові документи, фінансові і кредитні зобовязання). Наказ про звільнення до таких документів не відносяться. Відповідно до ч. 1\~ст. 47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Згідно\~ст. 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень\~статті 233 Кодексу законів про працю України\~у взаємозвязку з положеннями ст.ст.\~117,\~237-1\~цього\~Кодексу\~роз'яснив, що за\~ст. 47 КЗпП України\~роботодавець зобовязаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. В разі не проведення розрахунку у звязку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум, вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. Оскільки відповідачем не надано доказів на спростування факту непроведення повного розрахунку з позивачем в день звільнення та не встановлено відсутність вини відповідача в цьому, суд приходить до висновку про відповідальність відповідача, відповідно до ст. 117 КЗ пП України. Кількість робочих днів, за якими затримано проведення повного розрахунку при звільненні, складає 127 робочих днів (з 14 серпня 2017 року по 13 лютого 2018 року): серпень 13 днів, вересень 21 день, жовтень 21 день, листопад 22 дня, грудень 20 днів, січень 2018 року - 21 день, лютий 2018 року - 9 днів. Згідно з довідкою відповідача середньоденна заробітна плата [PERSON] на день звільнення - 169,20 грн. /а.с.54/, з урахуванням якої середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає 21488,40 грн. із розрахунку (169,20 грн. (середньоденна заробітна плата) х 127 день (кількість робочих днів затримки розрахунку при звільненні) = 21488,40 грн.). Доводи представника відповідача про застосування позовної давності в три місяці, як то передбачено\~ст.233 КЗпП\~не є обґрунтованими. У своєму рішенні від 22 лютого 2012 року в справі № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозвязку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу, Конституційний Суд України дійшов висновку, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним. Як вбачається з матеріалів справи, на час ухвалення рішення у справі ДНЗ «КЦПОММ» не виплачена вихідна допомогу при звільненні в сумі 10708,59 грн., нарахування якої є обовязком роботодавця при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (ст.44 КЗпП України), тобто перебіг тримісячного строку, встановленого ст. 233 КЗпП України, взагалі не розпочався. Тому суд вважає, що позивачем строк звернення до суду не пропущено. Відповідно до ч.1\~ст. 430 ЦПК України суд вважає допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць в сумі 3569,53 грн. Відповідно до ч. 1 та ч. 6\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зважаючи на те, що згідно п.3\~ст.6 Закону України «Про судовий збір»\~за подання позовної заяви, що має майновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового характеру, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved