Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 26.12.2018 року звернувся у суд з позовною заявою, в якій просить визнати за ним право власності на житловий будинок (позначений у технічному паспорті літерою Е-1), загальною площею 162,6 кв. м., житловою площею 66,5 кв. м. з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що розташований у [ADDRESS], у порядку спадкування за законом після смерті бабці [PERSON], яка померла [INFO] року. Ухвалою судді від 21.01.2019 року, після отримання судом інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачів, які не є підприємцями, вказану справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого засідання - 26.02.2019 року. Ухвалою підготовчого засідання від 26.02.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду, витребувано у Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області належно засвідчену копію спадкової справи після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року у смт. Верхнє Синьовидне Сколівського району Львівської області. Позов обґрунтовано тим, що [INFO] року помер батько позивача - [PERSON], а [INFO] року померла його бабуся - [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй нерухоме майно, а саме: садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS]. На даний час позивач є єдиним спадкоємцем прав та обов'язків, котрі залишились після смерті бабці і прийняв спадщину, у тому числі і права на спірне домоволодіння у цілому, так як інші спадкоємці - відповідачі у справі, від спадщини відмовились у встановленому порядку. Однак, оформити таке право на спірне домоволодіння позивач не може у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документа на нерухоме майно та реєстрації права власності на таке нерухоме майно. З огляду на вказане, отримавши відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, пов'язаної із видачею свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач був змушений звертатися за захистом своїх спадкових прав до суду із даним позовом. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, у судове засідання щодо розгляду справи по суті не з'явилися (не забезпечили явки уповноваженого представника). Позивачем подано суду клопотання від 20.02.2019 року, вх. № 800, в якому він просить проводити підготовче засідання та судовий розгляд справи у цілому без його участі, на позові настоює, просить його задовольнити з підстав, що у ньому викладені. Усіма відповідачами у справі 21.02.2019 року подано заяви про визнання позову, вх. № 840, вх. № 841, вх. № 844 та вх. № 843, а також проведення розгляду справи у цілому без їх участі. Відзиву на позовну заяву відповідачами не подано. Третьою особою у справі про причини неявки уповноваженого представника у засідання щодо розгляду справи по суті не повідомлено, письмових пояснень на позовну заяву не подано. Оскільки у судове засідання не з'явилися усі учасники справи, то суд, в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, ухвалив проводити судове засідання у справі 22.04.2019 року без його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши матеріали справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід'ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із наведених вище процесуальних норм, суд, перевіряючи порушення прав позивача щодо спадщини, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Так, [INFO] року у смт. Верхнє Синьовидне Сколівського району Львівської області у віці 47 років помер батько позивача - [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER], виданого [INFO] року Верхньосиньовидненською селищною радою Сколівського району Львівської області (копія міститься у справі, а. с. 12). У свою чергу, [INFO] року у смт. Верхнє Синьовидне Сколівського району Львівської області у віці 73 років померла бабця позивача - [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER], виданого 21.04.2000 року Верхньосиньовидненською селищною радою Сколівського району Львівської області (копія міститься у справі, а. с. 13). Прикінцевими та перехідними положеннями ЦК України положення зазначеного Кодексу застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності діючим ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, які виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки згадані вище правовідносини виникли до набрання чинності діючим ЦК України, то суд при розгляді даного спору у вказаній частині керується положеннями ЦК Української РСР 1963 року та діючими на той час законодавчими актами. Відтак, спадщина після смерті спадкодавця [PERSON] відкрилася у день її смерті, у відповідності до вимог ст. 525 ЦК Української РСР 1963 року. Спадкодавець [PERSON] щодо розпорядження своїми правами на випадок смерті складала заповіт на користь батька позивача - [PERSON], котрий був посвідчений 26.11.1985 року секретарем Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області за реєстровим № 12, що стверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 54509461, виданою 17.12.2018 року Сколівською державною нотаріальною конторою Львівської області (копія міститься у справі, а. с. 35, 36). Оскільки, як уже йшлося вище, батько позивача помер швидше бабусі позивача, то зазначений вище заповіт втратив чинність. Відтак, спадкування після смерті бабці позивача повинно відбуватись за законом. Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 зазначеного Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Позивач у справі є внуком спадкодавця і це стверджується відповідними правовстановлюючими документами (а. с. 6-11). Позивач у встановлені законом порядку та строки не відмовився від спадщини, прийняв таку, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном після смерті спадкодавця [PERSON], а інші спадкоємці після її смерті, - відповідачі у справі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], у встановленому порядку спадщину не прийняли, відмовились від неї на користь позивача. Відтак, позивач вправі успадкувати усі права та обов'язки, які належали спадкодавцю [PERSON] на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті, а також входили до складу спадщини. Так, детально перевіряючи права та обов'язки, які належали зазначеному спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті, а також входили до складу спадщини, зокрема прав на домоволодіння, розташоване у смт. Верхнє Синьовидне Сколівського району Львівської області по вул. Шевченка, 63, котре є предметом спору у межах заявлених позовних вимог, судом встановлено наступне. Зокрема, розмежовуючи під час вирішення спору час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень чинного ЦК України, судом з'ясовано, що відповідне свідоцтво про право власності на спірне домоволодіння відсутнє, реєстрація такого домоволодіння не здійснювалась в силу незнання спадкодавцем відповідних прав та обов'язків з вказаного приводу. Так судом встановлено, що вказаний будинок збудований у 1965 році із його добудовою у 1987 році. Загальна площа такого будинку становить 162,6 кв. м., з яких житлова площа 66,5 кв. м., а решту - допоміжна. Житловий будинок позначений у технічному паспорті літерою Е-1, з господарськими будівлями - трьома сараями (позначені у технічному паспорті літерами Б, В, Є), літньою кухнею (позначена у технічному паспорті літерою Г), убиральнею (позначена у технічному паспорті літерою З), гаражем (позначений у технічному паспорті літерою Ж) та спорудами - колодязем (позначений у технічному паспорті літерою «к»), металевими воротами № 1, огорожею № 2 та № 3. Наведені вище обставини стверджуються довідкою КП ЛОР «Стрийське МБТІ» за вих. № 2054 від 24.10.2018 року про технічні характеристики житлового будинку (оригінал - а. с. 17). Цим-же документом стверджується й те, що вказаний вище житловий будинок у цілому не являється самочинним будівництвом. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, у даному випадку, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15.01.1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 року, та інших нормативно-правових актів. Якщо право власності на спірне домоволодіння, незважаючи на відсутність свідоцтва про право власності, підтверджувалося належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, як про це стверджують сторони, то орган місцевого самоврядування в особі Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області зобов'язаний був видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцю [PERSON], а нотаріус зобов'язаний прийняти таку довідку разом із іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину (п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). Судом також встановлено, що, незважаючи на викладене вище, спадкодавець своє право власності в органах БТІ не зареєструвала (не оформила). Разом з тим, вже згадана вище Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), у тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Як встановлено судом, погосподарський облік у смт. Верхнє Синьовидне Сколівського району Львівської області не ведеться. Однак, як вбачається з довідок Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області за вих. № 3090 та 3091 від 18.12.2018 року (оригінали - а. с. 19, 20), спірний будинок побудований у 1965 році та перебудований бабцею позивача у 1987 році, рахувався за померлою [PERSON]. Такий житловий будинок розташований на земельній ділянці орієнтовною площею 0,15 га, котра також перебувала у користуванні померлої [PERSON], згідно записів наявної у селищній раді поземельної книги. Відтак, при вирішенні питання щодо визнання права власності на спірне домоволодіння у порядку спадкування, суд оцінює наявність належних доказів на підтвердження правомірності забудови земельної ділянки у сукупності з іншими доказами, зібраними у матеріалах справи, у тому числі матеріалами технічної інвентаризації, де відсутня відмітка про самочинне будівництво, а також витягом з поземельної книги та наявною у селищній раді документацією. Зазначені обставини повністю підтверджують право спадкодавця на спірне домоволодіння, яке не залежало від її реєстрації на момент здійснення. Судом також встановлено, що позивач, який прийняв спадщину у встановленому порядку, зверталася до Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак одержав відмову у вчиненні зазначеної нотаріальної дії через відсутність усіх необхідних правовстановлюючих документів, а також довідки Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві [PERSON] (а. с. 38). Після вчинення вказаних дій позивач звернувся до суду. Встановлено і те, що спадкова справа після смерті [PERSON] Сколівською державною нотаріальною конторою Львівської області 17.12.2018 року була заведена спадкова справа № 293/2018 р. (копія міститься у справі, а. с. 71-94), згідно котрої єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину та подав заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, є позивач. Відтак, саме позивач вправі успадкувати усі права спадкодавця [PERSON], оскільки інших спадкоємців після її смерті, які б у встановленому порядку прийняли спадщину та не відмовились від неї, немає. На підставі вказаного вище, суд вважає за необхідне визнати за позивачемправо власності на житловий будинок загальною площею 162,6 кв. м., житловою площею 66,5 кв. м. (позначений у технічному паспорті літерою Е-1) з господарськими будівлями - трьома сараями (позначені у технічному паспорті літерами Б, В, Є), літньою кухнею (позначена у технічному паспорті літерою Г), убиральнею (позначена у технічному паспорті літерою З), гаражем (позначений у технічному паспорті літерою Ж) та спорудами - колодязем (позначений у технічному паспорті літерою «к»), металевими воротами № 1, огорожею № 2 та № 3, розташований у [ADDRESS], у порядку спадкування за законом після смерті бабці [PERSON], яка померла [INFO] року. Судові витрати у справі слід залишити за позивачем.

Outcome: approved