Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

Позивач 21 грудня 2018р. звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідача коштів в сумі 22447 грн. 15 коп., як відшкодування витрат, заподіяних позивачеві. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 22.09.2017р. між [PERSON] та ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №1311/17-Т/К/01, за яким ПрАТ « СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов'язання компенсувати [PERSON] будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Audi A3», д.н.з. [NUMBER]. 01.04.2018 року по вул.Стрийській в с.Сокільники мала місце дорожньо-транспорна пригода за участю автомобіля «Audi A3», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], та автомобіля «Acura MDX», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] Дана ДТП мала місце з вини [PERSON], який порушив вимоги ПДР України, і що підтверджується постановою Залізничного районного суду м. Львова. Згідно рахунку №00535 від 03.04.2018р., наданого ТзОВ «Ніко-Захід Преміум», вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Audi A3» становить 13867 грн. 49 коп. Відтак, відповідно до умов договору страхування позивач відшкодував [PERSON] вказану суму. 20.04.2018р. та 07.05.2018р. ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» було прийнято рішення про доплату страхового відшкодування в розмірі 3184 грн. 12 коп. та 25696 грн. 71 коп. Доплату страхового відшкождування було здійснено на підставі рахунків №00617 від 19.04.2018р. та №00703 від 03.05.2018р., наданих ТзОВ «Ніко-Захід Преміум». Таким чином, загальний розмір страхового відшкодування склав 42747 грн. 32 коп. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Acura MDX» [PERSON] була застрахована в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», то ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» має право зворотної вимоги до вказаного товариства. 06.06.2018р. ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» перерахувало на рахунок ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» 20300 грн. 15 коп. страхового відшкодування, а тому невідшкодованою залишилася частина збитку у розмірі 22447 грн. 15 коп. 20.07.2018р. на адресу відповідача було надіслано претензію про відшкодування шкоди в розмірі 22447 грн. 17 коп., яку він отримав 26.07.2018р., однак вказану суму в добровільному порядку він так і не відшкодував. За наведеного, просить позов задовольнити. Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 25.01.2019 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено сторони. Представник позивача подав до суду письмове клопотання, в якому просить позов задовольнити та розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Відповідач, який належним чином повідомлявся про відкриття провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, у визначений судом строк не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] о 15.30 год. 01.04.2018 року на вул. Стрийській, 20 в с.Сокільники Пустомитівського району Львівської області, керуючи автомобілем марки «AСURA», номерний знак [NUMBER], проявив неуважність, під час руху заднім ходом, не переконався, що це буде безпечно для інших учасників дорожнього руху та здійснив зіткнення з автомобілем марки «AUDI», номерний знак [NUMBER], яким керувала [PERSON], в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п.п. 2.3 (б), 10.1 Правил дорожнього руху. Факт вказаної дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Залізничного районного суду м.Львова від 06.06.2018р. про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП /а.с.29, 30/. Дана постанова суду набрала законної сили. У відповідності до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Наведеним також стверджується, що вказана дорожньо-транспортна пригода відбулася з вини [PERSON],який п.п. 2.3 (б), 10.1 Правил дорожнього руху України, та що автомобіль «AUDI»\~д.н.з.\~[NUMBER]у цій дорожньо-транспортній пригоді був пошкоджений. Згідно договору добровільного страхування наземного транспорту №1311/17-Т/К/01 від 22.09.2017р. автомобіль «Audi A3», д.н.з. [NUMBER], власником якого є [PERSON] /а.с.15/, застрахований ПрАТ « СК «Арсенал Страхування» /а.с.7-10, 11-12/. 01.04.2018р. водій автомобіля «Audi A3», д.н.з. [NUMBER], [PERSON] звернулася в ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування наземного транспорту /а.с.13/. Також, 02.04.2017р. представником ПрАТ « СК «Арсенал Страхування» було проведено огляд транспортного засобу «Audi A3», д.н.з. [NUMBER], про що складено акт огляду транспортного засобу (дефектна відомість) /а.с.14/. Відповідно до страхових актів №006.00420418-1, №006.00420418-2, №006.00420418-3 від 05.04.2018р., 20.04.2018р., 07.05.2018р. /а.с.22, 23,24/ та розрахунків страхового відшкодування від 05.04.2018р., 20.04.2018р., 07.05.2018р. /а.с.16,17,18/, загальна сума страхового відшкодування становить 42747 грн. 32 коп. На підставі рахунків №00535 від 03.04.2018р., №00617 від 19.04.2018р. та №00703 від 03.05.2018р. наданих ТзОВ «Ніко-Захід Преміум» /а.с.19, 20, 21/, ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» виплатило [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 13867 грн. 49 коп., 3184 грн. 12 коп. та 25696 грн. 71 коп., а всього 42747 грн. 32 коп., що також підтверджується платіжними дорученнями 10.04.2018р., 20.04.2018р. та 08.05.2018р. /а.с.25, 26. 27/. Як встановлено судом, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Acura MDX» [PERSON] була застрахована в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», згідно полісу №АК/9839432. 06.06.2018р. ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» перерахувало згідно полісу №АК/9839432 (страхувальник [PERSON].) на рахунок ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» 20300 грн. 17 коп. страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням №16923 від 06.06.2018р. /а.с.28/. Також встановлено, що 20.07.2018р. ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на адресу [PERSON] було направлено претензію про відшкодування шкоди в розмірі 22447 грн. 17 коп., яку він отримав 26.07.2018р. /а.с.32, 33/, однак вказану суму в добровільному порядку [PERSON] так і не сплачено. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника третьою особою. Отже, кредитор у деліктному зобов'язанні (потерпілий) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов'язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої. Відповідно до норм ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника. Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок із відшкодування шкоди не виконала. Перехід права вимоги за наведеними нормами права (ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування») слід відрізняти від зворотної вимоги (регресу), яка регулюється положеннями ст. 1191 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що для її застосування необхідні дві умови: право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання зобов'язання перед потерпілим; регрес має місце після припинення зобов'язання з відшкодування шкоди. Зважаючи на викладене, саме положеннями ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» регулюються правовідносини між сторонами у даній справі, так як позивач ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», виплативши страхове відшкодування потерпілій [PERSON] за договором добровільного страхування, отримало від неї права кредитора до [PERSON], а тому між сторонами склались правовідносини щодо відшкодування шкоди в порядку суброгації, а не регресу. Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. З огляду на зазначені положення статті 509 ЦК України та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» . Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону). Згідно зі статтею 6 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. За змістом статей 9, 22-31, 35, 36 цього Закону, настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідно до норм ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», з винної особи [PERSON] на користь ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» підлягає стягненню сума виплаченого відшкодування у розмірі 22447 грн. 15 коп. /42747 грн. 32 коп. - 17192,08 грн./, що складає різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуваннямза договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності відповідача. Згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1762 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved