Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

Позивач [PERSON] 27.05.2020 року звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивований тим, що вона перебуває у зареєстрованому 22 листопада 2014 року з відповідачем шлюбі, який за рішенням суду розірвано, однак, рішення суду ще не отримала у зв`язку з карантином. Від шлюбу мають малолітню дитину сина [PERSON] , який народився [INFO] , який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, внаслідок чого змушена звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 07 серпня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було встановлено строк в п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали про прийняття справи до провадження на подачу відзиву на позовну заяву. 26.08.2020 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зокрема зазначив, що частково заперечує проти позову з огляду на те, що він жодним чином не ухилявся від виконання свого батьківського обов`язку та увесь час за домовленістю з позивачкою сплачвав аліменти на утримання дитини щомісячно, готівкою передавав грошові кошти, однак жодних розписок чи документального підтвердження не отримував. Просив врахувати, що він не працевлаштований, у нього на утриманні перебуває непрацездатний батько пенсіонер та неповнолітня дитина від першого шлюбу [PERSON] . Вважає, що виходячи з принципів розумності та співрозмірності достатнім для забезпечення потреб буде визначення розміру аліментів у 1/5 частки від усіх видів його доходів. Позивачкою відповідь на відзив не подано. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому 22 листопада 2014 року шлюбі, докази розірвання шлюбу суду не надано. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , який народився [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 23.02.2016 року (арк. справи 7). Відповідачем надано до суду свідоцтво про своє народження, його батьком є [PERSON] (арк. справи 24). Згідно пенсійного посвідчення № [NUMBER] [PERSON] є пенсіонером за віком, відомостей про розмір пенсії суду не надано (арк. справи 22). [PERSON] є батько малолітньої [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 04.10.2011 р. (арк. справи 25). Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання сина, то кошти на його утримання (аліменти) присуджує суд. За змістом статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Позивачем визначений мінімальний розмір аліментів, який стягується у безспірному порядку, оскільки ч.5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Доводи відповідача про знаходження на його утриманні непрацездатного батька належними та допустимими доказами не доведено, відомості щодо розміру пенсії батька, довідка про те, що вони проживають разом, про розмір доходів відповідача з сукупності яких можливо дійти висновку, щодо утримання [PERSON] свого батька не підтверджено. Суд приймає до уваги, що відповідач має на утриманні ще одну малолітню дитину, яку зобов`язаний утримувати до повноліття, а тому, розмір аліментів у 1/5 частину від усіх видів заробітку відповідає закону, є справедливим та розумним. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме з відповідача слід стягнути аліменти на користь позивачки на утримання сина в розмірі 1/5 частки від усіх видів його заробітку. У відповідності зі ст. 191 СК України аліменти підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 27.05.2020 р. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840,8 грн., з огляду на звільнення позивача від сплати судового збору при поданні позовної заяви. На підставі п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 21 вересня 2020 року. На підставі викладеного,

Outcome: partial