Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

Позивач 18.12.2017 року звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з відповідачем вона перебувала в зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. 12.04.2006 р. шлюб з відповідачем розірвано. Згідно рішення Авдіївського міського суду Донецької області від 26.12.2005 р., відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON], 2004 року народження. Однак відповідач ухиляється від батьківських обов'язків виховання дитини, долею та станом здоров'я дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на його виховання не надає, аліменти не сплачує, не приймає участі у вихованні. Просить суд винести рішення про позбавлення батьківських прав [PERSON], 1966 року народження, відносно [PERSON], 2004 року народження. Позивач в судове засідання не з,явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила розглянути справу без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився. Представник третьої особи - Служба у справах дітей військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області, в судове засідання не з,явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив розглянути справу без його участі, та винести рішення відповідно до чинного законодавства. У відповідності з вимогами ст. ст. 280-281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 19.12.2017 року [PERSON] відстрочено сплату судового збору в розмірі 640,00 грн. до ухвалення рішення у справі. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 19.01.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 13.04.2018 року призначено справу до судового розгляду по суті. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], шлюб розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого 07.06.2006 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції Донецької області. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого 19.02.2004 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції Донецької області. Рішенням Авдіївського міського суду Донецької області від 26.12.2005 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на сина [PERSON] [INFO], в розмірі 1/6 частина від усіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.11.2005 року. Згідно з довідками, виданими Авдіївським відділом державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області від 08.09.2017 року №14.23-28-1578 та від 18.09.2017 року №14.23-59-7929, [PERSON] ухиляється від сплати аліментів на сина [PERSON], 2004 року народження, та станом на 31.08.2017 року заборгованість по аліментам складає 31510,10 грн.. З акту обстеження умов проживання, затвердженого Т.в.о. начальника служби у справах дітей військово-цивільного адміністрації 15.11.2017 року, вбачається, що за адресою: [ADDRESS], проживає [PERSON], 1970 року народження, та [PERSON], 2004 року народження, умови проживання задовільні, є окрема кімната та необхідні для навчання предмети, стосунки в сімї теплі, дружні, мати приділяє багато часу вихованню дитини. В ході обстеження комісія дійшла висновку, що [PERSON] відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до свого сина [PERSON], 2004 року народження. [PERSON], 2004 року народження, є учнем 8 класу Авдіївської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів №1 та його вихованням займається мати [PERSON], що підтверджується довідкою та інформацією, виданою Авдіївської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів №1 від 28.09.2017 року. З даної інформації вбачається, що батько [PERSON] участь у навчально-виховному процесі не приймає, школу не відвідує. З інформації, наданої Військово-цивільною адміністрацією від 14.12.2017 року №01-26/1565, вбачається, що в ході психологічного обстеження встановлено, що дитина [PERSON], [INFO], легко йде на контакт, в емоційній сфері на даний час прослідковується ситуативна тривожність, яка проявляється в певних ситуаціях, яка є для дитини стресовими, характеризується напруження, стурбованістю. Діагностика особистісних відносин в родині характеризується дитиною, як безконфліктна довірча взаємодія, наявністю «почуття захищеності», впевненість в своїх близьких. По відношенню до своєї родини хлопчик не виявляє почуття страху, тривоги напруження на даний час обстеження. Зі слів дитини з батьком він не спілкувався багато часу. Вихованням дитини займається мати. У зв'язку з віковими особливостями ціннісна-мотиваційна сфера підлітка недостатньо сформована, його рішення мають мінливий характер, тому однозначного рішення стосовно вибору дитини надати не можливо. Відповідно до рішення комісії з питань захисту прав дитини Військово-цивільної адміністрації м.Авдіївка Донецької області №27 від 05.10.2017 року, рішенням комісії визнано, що батько малолітнього свідомо ухиляється від виконання своїх обов,язків по вихованню та утриманню [PERSON], а саме: не спілкується з дитиною, не виявляє інтерес до його внутрішнього світу, не піклується про фізичний і духовний розвиток та його навчанні, не приймає участь в утриманні свого сина. З огляду на викладене комісія дійшла висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON], 1966 року народження відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Положення частини першої статті 165 СК України визначають, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Стаття 150 СК України визначає, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 2 статті 157 СК України встановлено, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні. Відповідно до статті 164 СК України, виключними підставами позбавлення батьківських прав матері або батька є: не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засудженні за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно п. 15 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, що не виконують батьківських обов,язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об,єктивного з,ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У судовому засіданні встановлено, що відповідач без поважних причин не приймає участі в вихованні та утриманні малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до частини першої статті 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» визнає, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов'язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Законодавством України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей та повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги. Зобов'язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв'язку між батьками й дитиною (кровний зв'язок між батьками та дитиною або зв'язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Згідно з частинами першою та другою Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, суд приходить до висновку, що у даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких [PERSON] може бути позбавлений батьківських прав відносно [PERSON], [INFO], і це не буде суперечити статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 1, 9 Конвенції про права дитини. З огляду на вищевказане, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 р. № 3674-VI судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно із ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб, станом на 1 січня 2017 року встановлено у розмірі 1600 грн. Відповідно до вимог п.п 2 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою справляється судовий збір в розмірі - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Виходячи з вимог ч 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати у розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved