Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-27 00:00:00

Позивач [PERSON] (зареєстрований та проживає [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]) свої позовні вимоги мотивує тим, що його батьки перебували у зареєстрованому шлюбі та згодом їх подружні стосунки були припинені, шлюб розірваний. Позивач є інвалідом з дитинства, після розірвання шлюбу між батьками залишився проживати з матірю та до цього часу перебуває на її утриманні. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми з відповідача було стягнуто аліменти на утримання позивача, однак 25.09.2016 року стягнення аліментів було припинено. В подальшому, з 25.09.2016 року йому було встановлено першу Б групу інвалідності з ураженням ОРА безтерміново, він непрацездатний та потребує постійного стороннього догляду. У звязку з викладеним, просив стягнути з відповідача аліменти на своє утримання, в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача щомісячно, безстроково, починаючи стягнення з 31 жовтня 2016 року. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, пояснив, що є інвалідом з дитинства та з 29.09.2016 року перша Б група інвалідності встановлена йому безтерміново. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми з відповідача було стягнуто аліменти на утримання позивача, однак 25.09.2016 року стягнення аліментів було припинено. У звязку із своїм захворюванням він позбавлений можливості працевлаштуватися та потребує постійного стороннього догляду. Єдиним джерелом його доходу є державна соціальна допомога, яка складає 2\~178 грн. на місяць, проте, цих коштів недостатньо для проживання, лікування та реабілітації, оскільки змушений щороку проходити лікування та реабілітацію в санаторії, а також систематично проходити стаціонарне та амбулаторне лікування. Відповідач [PERSON] (зареєстрований за адресою: [INFO], проживає за адресою: [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER]) та його представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували. Позивач пояснив, що є працездатним, працює та має постійний дохід, інших утриманців не має, проте, його дохід та стан здоровя не надає йому змоги утримувати повнолітнього непрацездатного сина. Крім того, вважав, що позивач може працювати та забезпечити себе самостійно, позивач отримує державну соціальну допомогу та має право на забезпечення його безкоштовними путівками для проходження санаторно-курортного лікування. Пояснив також, що ще в 2000 році він отримав травму у вигляді опіків, тому змушений періодично лікуватися. Крім того, просив врахувати, що він у повному обсязі оплачує житлово-комунальні послуги за місцем свого проживання та не отримує субсидію, отже, його дохід є незначним. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що батьки позивача перебували у зареєстрованому шлюбі. 17.02.2000 року шлюб між ними було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 5). Відповідач у справі є батьком позивача, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.4). Після розірвання шлюбу між батьками позивач залишився проживати разом з матірю, на утриманні якої він на даний час перебуває. Позивач є інвалідом з дитинства, йому встановлена перша Б група інвалідності з ураженням ОРА безтерміново, та він потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААА № 485373 від 29.09.2016 року ( а.с.8), оригінал якого був оглянутий у судовому засіданні. Доглядає за позивачем його мати. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 14.01.2014 року з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти в розмірі 1/6 частини заробітку, щомісячно, до чергового огляду МСЕК, тобто до 25.09.2016 року ( а.с.7). З вказаної дати стягнення аліментів було припинено. Позивач за станом здоровя постійно несе витрати на лікування та йому необхідне санаторно-курортне лікування, що підтверджується медичною документацією: довідками КУ «Сумська міська клінічна лікарня № 5» від 17.10.2016 р., 03.11.2016 року (а.с.9-10, 38-39), від 12.07.2017 року, від 20.10.2017 року (а.с.127). Як вбачається з цих довідок, а також індивідуальної програми реабілітації інваліда (а.с.40-42), позивач за станом свого здоровя потребує постійного стороннього догляду, а також стаціонарного та санаторно-курортного лікування. В ТОВ «Міжнародна клініка відновного лікування». Згідно з рахунком на придбання санаторно-курортної путівки від 23.02.2017 р., та договором від 21.08.2017 р., укладеним позивачем з ТОВ «Міжнародна клініка відновного лікування», позивач отримав медичні послуги з реабілітації інваліда, вартість лікування складає 13\~200 грн., без врахування вартості проживання (а.с.122-126). В якості доказу про вартість путівки на санаторно-курортне лікування, яке належить пройти позивачу в наступному періоді, позивачем наданий рахунок на оплату путівки вартістю 52\~344 грн., цей рахунок ним ще не оплачувався, і путівку він планує придбати у майбутньому (а.с.129). Позивач отримує дохід у виді державної соціальної допомоги в розмірі 2178 грн. щомісячно, що підтверджується довідкою № 5295 від 06.11.2017 року Департаменту соціального захисту населення (а.с.120). Відповідач пояснив суду, що з сином позивачем у справі не спілкується та має погані стосунки, не бажає надавати позивачеві матеріальної допомоги в добровільному порядку, оскільки раніше з нього стягувалися аліменти, а на даний час його матеріальний стан та стан його здоровя погіршився, отже, не має такої змоги. Пояснив також, що є працездатним та інших утриманців не має. В якості доказів просив долучити до матеріалів справи копію виписки з амбулаторної карти хворого за 2000 рік, якою підтверджується факт отримання ним травми у вигляді опіків тіла, та копії чеків на придбання ліків. Вказане клопотання суд відхилив у звязку з необґрунтованістю, оскільки спірні правовідносини виникли з 29.09.2016 року, а вказаний доказ стосується стану здоровя відповідача в 2000 році у звязку з отриманням ним травми. З наданих чеків на придбання ліків не можливо встановити, кому та з якою метою ці ліки були придбані, оскільки відповідач не надав суду жодних медичних довідок або іншої медичної документації, якою б підтверджувалися певні призначення лікарями цих ліків у звязку із станом його здоровя. Крім того, з оглянутих судом чеків вбачається, що придбавалися, крім ліків, супутні товари, такі, як підгузники, і цю обставину відповідач не зміг пояснити у судовому засіданні, отже, вказаний доказ суд визнав неналежним. За клопотанням відповідача судом була оглянута амбулаторна карта хворого [PERSON], з якої вбачається, що в період з 2013 по грудень 2017 років відповідач проходив періодичні огляди та оглядався лікарями-спеціалістами, проте, будь-яких патологій та хронічних захворювань у нього не виявлено, скарги на стан здоровя відсутні. Суд відмовив відповідачу в задоволенні його клопотання про долучення в якості доказів свого скрутного матеріального становища квитанцій про оплату ним житлово-комунальних послуг, оскільки, на думку суду, сам по собі факт оплати житлово-комунальних послуг свідчить лише про те, що відповідач виконує покладені на нього законом або договором обовязки оплачувати послуги, якими він користується, але цей факт не стосується суті даного спору та не може свідчити про відсутність у відповідача виконувати інший передбачений законом обовязок щодо утримання повнолітнього непрацездатного сина. До матеріалів справи за клопотанням відповідача суд долучив копії розрахункового листа по заробітній платі відповідача за січень 2017 року, з якого вбачається, що йому було нараховано 7\~877,.84 грн. заробітної плати, без врахування обовязкових відрахувань; та за вересень 2017 року, з якого вбачається, що йому нараховано 6\~066,16 грн., без врахування обовязкових відрахувань (а.с.116, 117). З цих розрахункових листів вбачається також, що оплата праці відповідача проводиться відповідно відпрацьованих ним за певний місяць годин, йому також нараховуються премії та доплати за суміщення професій (посад). Як пояснив суду сам відповідач, він надав відомості про свою заробітну плату вибірково, саме за ті місяці, де заробітна плата була найменшою, щоб суд міг взяти їх до уваги як доказ його незадовільного матеріального стану. Крім того, за клопотанням відповідача суд долучив до матеріалів справи роздруківки (скріншоти) з сайту пошуку роботи, де позивач розміщував своє резюме з метою пошуку роботи (а.с.114-115). На думку суду, цей доказ не можу спростувати доводів позивача про те, він ніде не працевлаштований, роботу він дійсно шукав, проте, внаслідок його тяжкого захворювання, роботодавці відмовляють йому у прийнятті на роботу, і що він обмежений у можливості пересування, отже, знайти йому роботу не вдається. Відповідно до ст. 12 ч. 3 ЦПК України Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 198 Сімейного кодексу України батьки зобовязанні утримувати своїх повнолітніх непрацездатних сина, дочку, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. На вказану норму закону позивач послався, на думку суду, обґрунтовано, та вона підлягає застосуванню при вирішенні даного спору. Суд вважає, що доводи позивача не спростовані відповідачем, оскільки ним не надано жодних доказів про те, що він на даний час, з моменту виникнення спірних правовідносин, за станом свого здоровя, або матеріальним станом, не може надавати матеріальну допомогу своєму непрацездатному сину інваліду. Непрацездатність позивача підтверджена висновком МСЕК від 29.09.2016 року, яким 1-Б група інвалідності йому встановлена безстроково. В судовому засіданні позивач навів достатні доводи та підтвердив їх наведеними вище доказами про те, що він потребує постійного лікування, у тому числі, періодичного стаціонарного та санаторно-курортного лікування, а також постійного стороннього догляду, у звязку з чим йому не достатньо коштів, які він отримує в якості державної соціальної допомоги та які є його єдиним джерелом доходу. Отже, у звязку із цими обставинами, він потребує матеріальної допомоги, і відповідач, в силу вимог закону, зобовязаний таку допомогу надавати. Враховуючи, що законом обовязок утримувати своїх дітей покладається на обох батьків, крім того, сам позивач отримує державну соціальну допомогу в сумі 2118 грн. щомісяця, на думку суду, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], інваліда з дитинства І Б групи, в розмірі 1/6 частини всіх видів доходів відповідача щомісячно, безстроково, починаючи стягнення з дня звернення з цим позовом до суду, тобто з 31 жовтня 2016 року. Суд задовольняє позовні вимоги частково також з урахуванням матеріального стану відповідача, а також у звязку з тим, що його дохід не мінливим та нестабільним. В іншій частині позовних вимог суд відмовляє за необґрунтованістю. Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 551 гривня 20 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: partial