Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

Позивач [PERSON], [INFO], звернулась 23 березня 2016 року в суд з цим позовом, стверджуючи, що 16 січня 2011 року між нею, як покупцем, та відповідачем, як продавцем, був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку №45 по вул. Куйбишева в м. Котовську Одеської області, згідно з яким вона передала відповідачу у той же день 80000,00 грн., які відповідач прийняв та написав власноручно розписку про отримання вказаних коштів та продаж житлового будинку. Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 04.11.2011 року було визнано договір купівлі-продажу вказаного житлового будинку укладеним та визнано за нею право власності на житловий будинок. Проте, рішенням апеляційного суду Одеської області від 18.02.2016 року рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 04.11.2011 року було скасовано. Відповідач не бажає повернути їй отримані за продаж будинку грошові кошти. В звязку з інфляцією, передані нею грошові кошти у сумі 80000,00 грн. суттєво втратили свою покупну спроможність, що завдає їй певних збитків, а тому вважає, що з відповідача також підлягають стягненню інфляційні збитки. Позивачка з урахуванням збільшення розміру позовних вимог в кінцевому просила ухвалити рішення суду, яким стягнути з відповідача на її користь 170543,99 грн., з яких 80000,00 грн. грошові кошти сплачені за будинок та 90543,99 грн. як інфляційні втрати за період з 16.01.2011 року по 15.03.2017 року, а також судові витрати по справі. Позивачка та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовльнити. Представник відповідача адвокат [PERSON] у судовому засіданні позов не визнавав у повному обсязі з підстав викладених відповідачем у письмовому запереченні до позову. Згідно цього заперечення, відповідачем стверджувалось, що [PERSON] кошти у сумі 80000 грн. у дочки [PERSON] не брав, житловий будинок їй ніколи не продавав, а постійно проживав у ньому. З рішення апеляційного суду Одеської області від 18.02.16 р. слідує наступне: договір купівлі-продажу від 16.01.2011 р. не є укладеним і не створив прав та обовязків для позивачки та відповідача; договір купівлі-продажу від 16.01.2011 р. судом не визнаний не дійсним в порядку ст. 216 ЦК України, а тому і не передбачає відшкодування матеріальної, моральної або будь-якої іншої шкоди; він не мав будь-якого бажання будь-коли продавати житловий будинок бо постійно у ньому проживає з 1997 р. і по цей день, сплачує необхідні податки та послуги за електроенергію, воду і т.д.; саме з 16.01.2014 р. у [PERSON] закінчився текти строк позовної давності для звернення до суду з заявою про стягнення коштів за Розпискою, а з заявою до суду про поновлення їй строку вона не звернулася. У звязку з вищенаведеним, відповідач просив відмовити у задоволенні позову та застосувати позовну давність до позовних вимог [PERSON]. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази у справі, оглянувши матеріали цивільної справи №2-2144 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дійсним, визнання права власності, суд приходить до висновку про часткове задовлення позову, виходячи з такого. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що 29.10.2011 року [PERSON] звернулась із позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку №45 по вул. Куйбишева в м. Котовську Одеської області, і визнання за нею права власності на спірний будинок. Позов обґрунтовано тим, що у листопаді 2010 року вона виявила намір купити спірний будинок, а відповідач погодився продати будинок і на підтвердження згоди 16.01.2011 року видав розписку про отримання грошових коштів у сумі 80000 грн. У липні 2011 року позивачка запропонувала оформити угоду в нотаріальній конторі, однак відповідач відмовився, посилаючись на зайнятість. Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 04.11.2011 року визнано дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку №45 по вул. Куйбишева в м. Котовську Одеської області, укладений між [PERSON] та [PERSON], та визнано за [PERSON] право власності на зазначений житловий будинок. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 18.02.2016 року рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 04.11.2011 року було скасовано, у позові [PERSON] відмовлено. Як вбачається письмової розписки відповідача від 16.01.2011 року він отримав від позивачки 80000,00 грн. за продажу житлового будинку №45 по вул. Куйбишева в м. Котовську Одеської області зміст якої та факт власноручного написання якої стороною відповідача не заперечувалось. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (повернення виконаного за недійсним правочином). Відповідно до ч.1 ст.1213 ЦК України набувач зобовязаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Отже, оскільки рішення суду першої інстанції було повністю скасовано 18.02.2016 року і в позові з предмету спору між сторонами повністю відмовлено, тому починаючи з 18.02.2016 року відповідач зобовязаний за законом повернути позивачці безпідставно отриманні ним кошти у сумі 80000,00 грн. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доводи відповідача про неотримання від позивача цих коштів не доводяться відповідними доказами справи, а тому є бездоказовими. З урахуванням цих обставин справи строк позовної давності за цим позовом суд рахує з 18.02.2016 року, а тому не має підстав для відмови у позові за збігом строку позовної давності, оскільки цей трирічний строк на час подачі позову не збіг. Тому позов в частині стягнення 80000,00 грн. підлягає задоволенню у повному обсязі. Щодо вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 90543,99 грн. за період з 16.01.2011 року по 15.03.2017 року, то суд бере до уваги наступне. Відповідно до положень ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Оскільки зобовязання у відповідача по поверненню коштів отриманих за продажу будинку виникло з 18.02.2016 року, тобто, з моменту ухвалення рішення апеляційного суду, інфляційні втрати суд рахує саме з лютого 2016 року по лютий 2017 року, відповідно ці витрати становлять - 10968,01 грн., виходячи з такого розрахунку: Місяці простроченняІндекси інфляціїСукупний індекс інфляціїСума боргуСума боргу з урахуванням інфляціїЗбитки від інфляції Лютий 2016 Лютий 201799,60% * 101,00% * 103,50% * 100,10% * 99,80% * 99,90% * 99,70% * 101,80% * 102,80% * 101,80% * 100,90% * 101,10% * 101,00% *113,71%80 000,0090 968,0110 968,01 Всього 10 968,01 Всього: інфляційні збитки за період з 01.02.2016 року по 01.03.2017 року складають 10 968,01грн. В іншому слід відмовити за безпідставності цьому. У звязку із частковим задоволенням позову та відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України письмово підтвердженні понесені сторонами судові витрати суд відносить на сторони пропорційного задоволених вимог. Відповідно цьому з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу у розмірі 2566,84 грн. та 275,60 грн. сплаченого судового збору за забезпечення позову, стягнути [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 909,68 грн., а також стягнути [PERSON] на користь держави відстрочений судовий збір у розмірі 244,56 грн. Кеуючись ст.ст. 10,60,88, 212-215,218 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial