Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-18 00:00:00

Позивач [PERSON] 29.10.2020 року звернувся до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку. Позовні вимоги мотивовані тим, що він з 26.12.2011 року по 08.05.2019 року перебував з відповідачем у трудових відносинах, працював на відокремленому підрозділі «шахта «Котляревська» ДП «Селидіввугілля». 09.01.2019 року з позивачем стався нещасний випадок на виробництві та він отримав отруєння 5% у зв`язку із шкідливим впливом продуктів горіння. В результаті чого, позивач знаходився на стаціонарному та амбулаторному лікуванні: з 03.04.2018 р. по 11.04.2018 р.; з 23.07.2018 р. по 31.07.2018 р.; з 11.08.2018 р. по 15.08.2018 р.; з 18.08.2018 р. по 05.09.2018 р.; з 06.09.2018 р. по 19.09.2018 р.; з 28.11.2018 р. по 07.12.2018 р. Наказом № 670к від 13.05.2019 року його було звільнено у зв`язку з невідповідністю займаній посаді за станом здоров`я, відповідно до п. 2 ст. 40 КЗпП України. Відповідач заборгував йому оплату лікарняних (оплату тимчасової непрацездатності) за вищевказані періоди та вихідну допомогу, які не виплатив до теперішнього часу. Вважає, що відповідач таким чином порушив трудове законодавство. Просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по оплаті лікарняних (оплаті тимчасової непрацездатності) за періоди з 03.04.2018 р. по 11.04.2018 р., з 23.07.2018 р. по 31.07.2018 р., з 11.08.2018 р. по 15.08.2018 р., з 18.08.2018 р. по 05.09.2018 р., з 06.09.2018 р. по 19.09.2018 р., з 28.11.2018 р. по 07.12.2018 р. у сумі 13\~510 грн. 17 коп., вихідну допомогу у розмірі 13\~451 грн. 49 коп. та середній заробітку за час затримки розрахунку по день винесення рішення. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 04.11.2020 року суддею Коліщук З.М. відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 14.12.2020 року прийнято цивільну справу до свого провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю та просить суд слухати справу у його відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги визнаються частково, а саме відповідно до довідки № 04-22/3388 від 03.12.2020 року заборгованість по всім лікарняним [PERSON] складає 5\~439 грн. 35 коп. Відповідно до вищевказаної довідки у відповідача існує заборгованість по вихідній допомозі у сумі 10\~828 грн. 45 коп. з утриманням ПДФО та військового збору. Стосовно позовної вимоги відповідача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 246 719 грн. 92 коп. заперечують, оскільки вона непропорційна та неспівмірна, та має надкомпенсаційний характер відповідальності роботодавця в порівнянні з орієнтованим розміром майнових втрат позивача при недоотриманої заробітної плати при звільненні. Просять суд позовні вимоги задовольнити частково, в частині стягнення сум заборгованості по вихідній допомозі у сумі 10\~828 грн. 45 коп., стягнення сум заборгованості по лікарняним листам у сумі 5439 грн. 35 коп., в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку у сумі 246 719 грн. 92 коп. відмовити у зв`язку з непропорційністю та неспівмірністю вказаної суми. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частини 1\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основним Законом України статтею\~43\~Конституції передбачено\~право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Відповідно до\~ст. 21 Закону України «Про оплату праці»\~працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно\~ст. 22 цього Закону\~суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. З матеріалів справи, вбачається, що згідно запису № 4 трудової книжки серії [NUMBER] , [PERSON] 26.12.2011 року прийнято до ВП «Шахта «Котляревська (Росія)» «ДП «Селидіввугілля» учнем прохідника з повним робочим днем в шахті, відповідно до наказу № 1614к від 26.12.2011 року. Згідно запису № 7 трудової книжки серії [NUMBER] , 08.05.2019 року [PERSON] звільнено за п. 2 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю займаній посаді за станом здоров`я, відповідно до наказу № 670к від 13.05.2019 року. Як вбачається з довідки № 04-22/3388 від 03.12.2020 року, виданої ВП «Шахта «Котляревського» ДП «Селидіввугілля», станом на 03.12.2020 року заборгованість по листам непрацездатності за періоди: 03.04.2018 р. 11.04.2018 р. у розмірі 773,81 грн.; 23.07.18 р. 31.07.18 р. у розмірі 831 грн. 16 коп.; 11.08.18 р. 15.08.18 р. у розмірі 845,41 грн.; 18.08.2018 р. 05.09.2018 р. у розмірі 640 грн. 62 коп.; 06.09.2018 р. 19.09.2018 р. у розмірі 878 грн. 01 коп.; 28.11.18 р. 07.12.18 р. у розмірі 1470 грн. 34 коп., загальна сума становить 5\~439 грн. 35 коп.; вихідна допомога при розрахунку з підприємства за станом здоров`я у сумі 10 828 грн. 04 коп. (суми зазначені після утримання ПДФО та військового збору). Відповідно до\~ст. 47 КЗпП України\~роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган, повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, обов`язок із проведення з працівником розрахунку покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану плату. Стаття 117 КЗпП України застосовується у разі несвоєчасної виплати належних працівнику від підприємства сум незалежно від наявності клопотання працівника про таку виплату. Оформивши звільнення позивача та видавши йому трудову книжку, відповідач свій обов`язок із проведення з працівником розрахунку не здійснив, а тому є підстави для застосування до відповідача відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст. 117 КЗпП України. Згідно п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» за своєю структурою заробітна плата складається: з основної - винагороди за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норм часу, виробітку, обслуговування, посадових обов`язків); із додаткової - винагороди за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці (доплати, надбавки, гарантійні й компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій); а також із заохочувальних та компенсаційних виплат - винагороди за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційних та інших грошових і матеріальних виплат, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад установлені цими актами норми. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до роз`яснень, які надані Верховним судом України в постанові Пленуму № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі застосування ст. 117 КЗпП України перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Суд, вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по листам непрацездатності та вихідної допомоги, вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість, що складається з невиплаченої вихідної допомоги при звільненні за станом здоров`я у розмірі 10 828 грн. 45 коп., та листам непрацездатності за рахунок підприємства у розмірі 5439 грн. 35 коп. (з урахуванням\~податку). Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд встановив до наступне. Згідно довідки № 04-22/4024 від 17.12.2019 року, виданої ВП «Шахта «Котляревського» ДП «Селидіввугілля», середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 656 грн. 17 коп. Відповідно до п. 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом від 29 липня 1993 року № 58, де прямо зазначається, що «днем звільнення вважається останній день роботи». Тобто, день звільнення [PERSON] це останній день, коли працівник перебуває у трудових відносинах з роботодавцем. Отже, оскільки останнім днем роботи [PERSON] був «08 травня 2020 року», тому суд вважає необхідно здійснити розрахунок середнього заробітку з наступного дня після його звільнення 09.05.2020 року. Згідно № 1133/0/206-19\~від 29.07.2019\~року Мінсоцполітики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу в 2020 році» кількість робочих днів позивача з 09.05.2020 року (наступний день звільнення) по 19.01.2020 року (день ухвалення судового рішення) виходячи із зазначеного листи складає 174 днів, тому сума середнього заробітку за затримку розрахунку складає 114 173 грн. 58 коп. з розрахунку 656 грн. 17 коп.(середньоденна заробітна плата) Х 174 (кількість робочих днів з дня звільнення по день ухвалення рішення). Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи 26 червня 2019 року справу №761/9584/15-ц прийшла до правового висновку щодо зменшення суми відшкодування, визначеного позивачу відповідно до\~ст.117 КЗпП України. Зокрема в постанові зазначено, що відповідно до частини першої\~статті 9 Цивільного кодексу України, його положення застосовуються до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. Таким чином, положення\~ЦК України\~мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин. Враховуючи наведене та вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру відшкодування, визначеного відповідно до\~статті 117 КЗпП України, Велика Палата Верховного Суду взяла до уваги, що звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відповідно до\~статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого\~статтею 117 КЗпП України. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до\~статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. З урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Також в своїй постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена\~статтею 117 КЗпП України\~відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Однак, відповідно \~ст. 117 КЗпП України\~механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Відповідно до пункту 6 частини першої\~статті 3 ЦК України\~загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Враховуючи вищенаведене,\~дослідивши фактичні\~обставини справи,\~зокрема розмір\~належної позивачу\~при звільненні\~08.05.2020\~року виплати\~від роботодавця\~заборгованості по\~листам непрацездатності\~ та\~вихідної допомоги\~при розрахунку\~з підприємства\~за станом\~здоров`я заробітній\~платі у\~розмірі 16\~267\~грн.\~80\~коп.,\~що занадто\~менша за\~суму середнього\~заробітку за\~затримку розрахунку\~у розмірі\~визначеному судом,\~а саме\~114\~173\~грн.\~58\~коп.,\~а також\~приймаючи до\~уваги пасивну\~поведінку позивача\~щодо захисту\~порушеного права,\~а саме\~незвернення з\~відповідними вимогами\~протягом тривалого\~часу,\~суд приходить\~до висновку\~про очевидну\~неспівмірність заявленої\~до стягнення\~сум середнього\~заробітку зі\~встановленим розміром\~заборгованості,\~характером цієї\~заборгованості,\~діями позивача\~та відповідача\~та вважає\~справедливим,\~пропорційним і\~таким,\~що відповідатиме\~обставинам справи,\~визначити розмір\~відповідальності відповідача\~за прострочення\~належних при\~звільненні позивача\~виплат у\~сумі 50\~000,00\~грн.\~Зазначена сума\~не відображає\~дійсного розміру\~майнових втрат\~позивача,\~пов`язаних\~із затримкою\~розрахунку при\~звільненні,\~а є\~лише орієнтовною\~оцінкою тих\~втрат,\~які розумно\~можна було\~би передбачити\~з урахуванням\~розміру заборгованості\~по листам непрацездатності та вихідної допомоги при розрахунку з підприємства за станом здоров`я заробітній платі (16\~267 грн. 80 коп.) та періоду (з 09.05.2020 р. по 19.01.2021 р.) затримки розрахунку. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, надані суду докази, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає суму, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Суд звертає увагу, що в довідці ДП «Селидіввугілля» від 03.12.2020 року зазначена заборгованість по листам непрацездатності у розмірі 5439 грн. 35 коп. та вихідній допомоги у розмірі 10 828 грн. 45 коп., як невиплачена з урахуванням утримання податку й інших обов`язкових платежів, тому суд вважає за можливе зазначити у резолютивній частині рішення суму, що підлягає стягненню, розраховану з утриманням прибуткового податку та інших обов`язкових платежів. В силу вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто витрати, пов`язані із сплатою судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.1 ч.1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, від сплати судового збору звільняються. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», якою закріплені ставки судового збору, за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру судовий збір становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позивач [PERSON] у відповідності до положень п.1 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір»\~звільнений від сплати судового збору за вимогою про стягнення заробітної плати, тому відповідно до вимог\~статті 141\~ЦПК України з\~відповідача необхідно\~стягнути судовий\~збір в\~дохід держави в розмірі 840 грн. 80 коп., згідно до ставки судового збору передбаченої Законом України «Про судовий збір» в редакції на час звернення позивача до суду (29.10.2020 р.). Крім того, судом встановлено, що позивачу було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у зв`язку з матеріальним становищем, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп., згідно до ставки судового збору передбаченої Законом України «Про судовий збір» в редакції на час звернення позивача до суду (29.10.2020 р.). На підставі\~вищевикладеного,\~

Outcome: partial