Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач [PERSON] в особі представника- адвоката Микитюк В.О., звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , відповідно до якого просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] : 44 396,09 грн. відновлювального ремонту автомобіля; 17 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу; 5 000,00 грн. моральної шкоди; 2 500 грн. витрат на проведення оцінки вартості відновлювального ремонту автомобіля; судовий збір. В обґрунтування заявлених позовних вимог, представник позивача посилається на те, що 12 червня 2020 року в м. Харкові на вул. Весніна, 7 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля MERCEDES-BENZ GL550 р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , автомобіля LAND ROVER Discovery р.н. [NUMBER] та автомобіля ACURA MDX р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Відповідно до постанови Київського районного суду м. Харкова від 13.07.2020 р. по справі № 953/9879/20, яка набрала чинності, винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, визнано [PERSON] . Цивільно-правову відповідальність відповідача на момент настання ДТП було застраховано за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів AP/7901511 в АТ «СГ «ТАС». Позивач звернувся до АТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування, та отримав від страховика страхове відшкодування у розмірі 20\~515,88 грн. Відповідно до Звіту №561 від 11.07.2020р, встановлена вартість матеріального збитку, завданого транспортному засобу ACURA MDX р.н. [NUMBER] , складає 64\~911,97 грн., сума витрат на проведення оцінки складає 2500,00 грн. Оскільки, страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування завданої відповідачем шкоди, то останній зобов`язаний сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), у зв`язку з чим представник позивача звернувся до суду з даним позовом. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2020 справу передано для розгляду судді Колесник С.А. На виконання вимог ч.6 ст.187 ЦПК України судом 27.10.2020 направлено запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи відповідача у справі та отримано відповідну довідку. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. За умов ч. 6 ст. 19 ЦПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються, зокрема, малозначні справи. Ціною даного позову позивачем зазначена сума 49 396 грн. 09 коп., що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно із положеннями п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною і на підставі п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України, підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 03.11.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. 08.12.2020 до суду надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву, у якому відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі (а.с.72-74). Так відповідач стверджує, що на момент вчинення правопорушення її цивільно-правова відповідальність була застрахована у ПАТ «страхова група «ТАС» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів AP/7901511, франшиза становить 2\~500,00 грн., у зв`язку з чим норми ст. 1194 ЦК України не діють. Вказує на те, що ліміт відповідальності страховика за шкоду спричинену майну складає 130\~000,00 грн. Також вважає, що Звіт №561 від 11.07.2020 року складено не судовим експертом, а тому не може бути належним, допустимим та достатнім доказом по справі. Відповідач вказує, що моральна шкода не підтверджена жодним доказом та не має причинно-наслідкового в`язку з дорожньо-транспортною пригодою. Витрати на професійну правничу допомогу вважає завищеними та неспівмірними з послугами, які були надані представником позивача позивачу. 08.12.2020 представником позивача подано відповідь на відзив, з якої вбачається, що з відзивом на позовну заяву не погоджується, вважає доводи відповідача необґрунтованими (а.с.58-63). Представник позивача вказує на те, що саме відповідач повинен відшкодувати різницю між страховим відшкодуванням та фактичним розміром шкоди, доводить, що Звіт №561 є належним, допустим та достатнім доказом по справі, пояснює причинно-наслідковий зв`язок між дорожньо-транспортною пригодою та наслідками, обґрунтовує вартість витрат на професійну правничу допомогу. Правом на подачу заперечень відповідач не скористався. У судове засідання позивач не з`явився, представником позивача подано до суду заяву про проведення судового засідання 24.12.2020 без участі позивача та його представника, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (ч.3 ст.131 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідач не використала наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явилась у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у її відсутності до суду не надходило. Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надала, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши подані заяви по суті справи, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Судом встановлені наступні фактичні обставини. 12.06.2020 року о 13:40 год. [PERSON] керуючи автомобілем «Mercedes-Benz GL550 4MATIC», д.н.з. [NUMBER] , за адресою: м. Харків, вул. Весніна, 7А, при зміні напрямку руху, не впевнилася в безпечності та скоїла зіткнення з трамваєм № T-3707-708, який рухався у попутному напрямку. Внаслідок зіткнення автомобіль «Mercedes-Benz GL550 4MATIC», д.н.з. [NUMBER] , допустив зіткнення з автомобілем «Land Rover Discovery», д.н.з. [NUMBER] , який допустив зіткнення з автомобілем «Acura MDX», д.н.з. [NUMBER] . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] порушила п. 10.1 Правил дорожнього руху України. Постановою Київського районного суду м. Харкова від 13.07.2020 р. по справі № 953/9879/20 [PERSON] визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 340 гривень (а.с.8). 27.07.2020 року постанова набрала законної сили. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 171; Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Суд вважає, доведеним той факт, що відповідачем порушено вимоги Правил дорожнього руху України, оскільки такого висновку дійшов суд у постанові від 13.07.2020 року, яка набула чинності. В результаті дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль «Acura MDX», р.н. [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] . Цивільно-правову відповідальність [PERSON] було застраховано за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів [NUMBER] в АТ «СГ «ТАС». Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. При цьому підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути: договори та інші правочини, а також інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (п. 2,3 ч. 1 ст. 980 ЦК України). Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Позивач звернувся до АТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування, та 30.07.2020 року отримав від страховика страхове відшкодування у розмірі 20\~515,88 грн. (а.с.35). З метою визначення фактичного розміру шкоди, заподіяної власнику пошкодженого транспортного засобу «Acura MDX», р.н. [NUMBER] . 30.06.2020 року на підставі договору про надання послуг з автотоварознавчого дослідження, Позивач звернувся до суб`єкта оціночної діяльності ФО-П [PERSON] для визначення вартості відновлювального ремонту, заподіяного власнику в результаті аварійних пошкоджень транспортного засобу «Acura MDX», р.н. [NUMBER] (а.с.10). Згідно наданого Звіту №561 по визначенню вартості відновлювального ремонту від 11.07.2020 року, вартість відновлюваного ремонту ТЗ «Acura MDX», р.н. [NUMBER] складає 64\~911,97 грн. (а.с.12-34) Статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 1961-IV встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Аналогічний висновок викладено у Постанові Верховного суду від 03.10.2019 у справі справа № 686/17155/15-ц, провадження № 61-18840св18. Згідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно з роз`ясненнями, наданими у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку із заподіянням шкоди майну. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За диспозицією п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Частиною 1 статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином, судом встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 12.06.2020 року позивачу була спричинена матеріальна шкода в розмірі 64911,97 грн., яка з урахуванням виплати страхового відшкодування у розмірі 20515,88 грн., становить 44396,09 грн., що підтверджується матеріалами справи. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми завданої майнової шкоди в розмірі 44396,09 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню. Що стосується вимог про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди в розмірі 5000 грн. суд зазначає наступне. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, а саме, наявність вини особи, яка завдала таку шкоду. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичної особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. [PERSON] , протиправними діяннями відповідача була спричинена моральна шкода, яка полягала у порушенні звичного устрою сім`ї позивача, внаслідок пошкодження автомобіля, незручності щодо пересування, що викликало фізичні та душевні страждання. Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Outcome: approved