Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] 31.08.2017 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого зазначила, що їй на праві власності належить 2/3 квартири квартири, що розташована за адресою: сел. Цукурино, вул. Вокзальна, 35/10 та 1/3 частина цієї квартири належить її сину [PERSON]. За вищевказаною адресою значиться зареєстрованим відповідач [PERSON], [INFO], однак останній з 2004 року за даною адресою не мешкає. Реєстрація за вищевказаною адресою відповідача перешкоджає власникам розпорядитися власністю.На даний час [PERSON] відбуває покарання в ДУ «Дніпровська виправна колонія № 89» за вироком Костянтинівського міськрайонного суду від 04.04.2017 року, оскільки зняття з реєстрації потребує його особистої присутності, вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Просить суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою, що розташована за адресою: смт. Цукурино, вул. Вокзальна, 35/10. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує та просить суд слухати справу без її участі. Відповідач [PERSON] судове засідання не з'явився про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяви, в яких позовні вимоги визнає у повному обсязі, вказав, що в спірному приміщенні не мешкає з 2004 року, оскільки з цього часу відбував покарання за вироком суду, звільнившись з місця позбавлення волі в 2015 році, в квартиру він не повернувся, проживав за іншою адресою, та просить слухати справу без його участі. Третя особа [PERSON] судове засідання не з'явився про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує та просить слухати справу без його участі Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № 8665 від 18.07.1995 року, виданого службою приватизації державного житлового фонду в/о «Селидівввугілля» встановлено, що квартира, що розташована за адресою: смт. Цукурино, вул. Вокзальна, 35/10 належить [PERSON] та членам її сім'ї [PERSON], [PERSON]. Відповідно до довідки «Селидівського бюро технічної інвертизації» № 304 від 08.08.2017 року, квартира за адресою: смт. Цукурино, вул. Вокзальна, 35/10 числиться за: 2/3 частки - [PERSON] : (1/3) згідно свідоцтва про право власності на житло № 8665 від 18.07.1995 року, виданого службою приватизації державного житлового фонду в/о «Селидівввугілля», зареєстрованого у БТІ 02.08.1995 року за р.№568, (1/3) згідно рішення Селидівського міського суду Донецької області №242/1293/17 від 26.07.2017 року; 1/3 частки -[PERSON] згідно свідоцтва про право власності на житло № 8665 від 18.07.1995 року, виданого службою приватизації державного житлового фонду в/о «Селидівввугілля», зареєстрованого у БТІ 02.08.1995 року за р.№568. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 26.07.2017 року визнано за\~ [PERSON] право власності на 1/3 частику квартири, розташованої\~ за\~ адресою:\~\~ [ADDRESS],\~ згідно\~ акту про проведення прилюдних торгів\~ від 17 квітня 2008 року. Відповідно до довідки № 494 від 22.08.2017 року, виданої ОСББ «Астра»\~смт. Цукурине, за адресою смт. Цукурино, вул. Вокзальна, 35/10 зареєстрований [PERSON]. Відповідно до акту № 93 від 19.09.2017 року, виданого головою Цукуринської селищної ради, зареєстрований за адресою: [INFO] [PERSON] з 2004 року в квартирі не проживає. Відповідно до вироку Костянтинівського міськрайонного суду від 04.04.2017 року [PERSON] проживає за адресою [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 УК України передбачено, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Дана правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11. У відповідності до ст. 405 ч. 2 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни проводиться в судовому порядку. Судом встановлено та не оспорюється відповідачем, що він дійсно після звільнення з міст позбавлення волі в 2015 році проживати у спірну квартиру не повернувся, не скористався своїм правом поновити право користування житловим приміщенням, без поважних причин не мешкав в вищевказаній квартирі понад один рік. Вищевказані докази в їх сукупності приводять суд до переконання, що відповідач [PERSON] не мешкає в житловому приміщенні понад один рік без поважних причин, це відповідно до ст. 405 ч. 2 ЦК України є підставою для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В судове засідання не надано доказів, які б свідчили про те, що причини відсутності відповідача у спірному приміщенні понад один рік є поважними. Згідно вимог ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підставі ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи згоду відповідача з позовом, приймаючи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved