Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

Позивач 27.01.2014 р. звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», третя особа - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійську про відшкодування моральної шкоди, в якому зазначив, що з 29.02.2000 року по 16.01.2013 року він перебував у трудових відносинах з ПАТ «Шахтоуправління «Покровське», де працював гірничим робітником підземним, машиністом підземних установ. Наказом № 197 від 24.01.2013 року був звільнений з роботи згідно ст. 40 п. 2 КЗпП України за станом здоров'я. Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 12 липня 2013 року комісією йому було встановлено професійне захворювання: хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затухаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (першого-другого). Причина професійного захворювання полягає в наднормативній концентрації пилу в повітрі робочої зони: згідно карти умов праці № 68 від 2006 року запиленість повітря робочої зони склала - 15,2 мг/м?). У зв»язку з професійним захворюванням його було оглянуто МСЕК 02.09.2013 р. № 232492, яким було встановлено втрату професійної працездатності 30% безстроково, з них: 25% - первинно за діагнозом хронічний бронхіт; 5% - повторно за наслідками трудового каліцтва 06.07.1992 року. Внаслідок професійного захворювання було порушено його нормальні життєві стосунки, він постійно відчуває біль в грудній області, ускладнене дихання, швидка стомлюваність дуже негативно впливає на його загальний фізичний і психологічний стан. Протягом захворювання він змушений постійно проходити амбулаторне та стаціонарне лікування, приймати велику кількість ліків, що спричиняє додаткові незручності та переживання для його сім'ї. Просить суд стягнути з відповідача у рахунок відшкодування моральної шкоди на його користь 10 000 грн. Позивач у судовому засіданні просив позов задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Представник відповідача - Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з'явився. Представник третьої особи - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійську належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з'явився. Відповідно положень ст. 224 ЦПК України, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що відповідно виписки з акту огляду МСЕК серії 10 ААА № 232492, [PERSON] встановлено 02.09.2013 р., за сукупністю ступінь втрати професійної працездатності 30% з 27.08.2013 року, з них - повторно 5% за трудовим каліцтвом 06.07.1992 року та первинно 25 % з приводу хронічного бронхіту. Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 12.07.2013 р. затвердженого Головним державним санітарним лікарем м. Красноармійська, Димитрова, Красноармійського району, у [PERSON] виявлено професійне захворювання «хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затухаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (першого-другого). Професійного захворювання виникло у зв'язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовленим впливом виробничого фактора пил протягом 95,8 % часу робочої зміни. Згідно карти умов праці №68 від 2006 запиленість повітря робочої зони склала - 15,2 мг/м? (ГДК -2 мг/м?)». Згідно медичного висновку Центральної лікарсько- експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання № 16/749 від 21.05.2013 р. виданого Комунальною лікувально - профілактичною установою «Обласна клінічна лікарня профзахворювань», [PERSON] вперше встановлено діагноз «Хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затухаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (першого-другого)» . Згідно медичного висновку лікарсько - експертної комісії спеціалізованого лікувально - профілактичного закладу про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання № 747/673 від 12.04.2013 р. виданого Комунальною лікувально- профілактичною установою «Обласна клінічна лікарня профзахворювань» [PERSON] встановлено діагноз «Хронічний бронхіт. УСКЛ. Легенева недостатність другої ступеня.». При вирішенні питання про право позивача на відшкодування моральної шкоди, внаслідок професійного захворювання, суд враховує вимоги статей 21, 28, 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в їх сукупності, якими передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати компенсації за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії. Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв,язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до роз,яснень, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров,я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При встановлених судом обставинах, оцінюючи надані в силу ст. 30 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що професійне захворювання, встановлене у позивача, заподіює йому моральні страждання, тому що через нього він змушений докладати додаткових зусиль для утримання себе, одержання повноцінного і своєчасного лікування. Втрата працездатності привела до порушення звичайного ритму життя, через відсутність можливості реалізації своїх потреб і здібностей у повному обсязі. Внаслідок професійного захворювання, позивач зіткнувся з труднощами побутового плану. Він продовжує хворіти, потребує лікування. Зазначені обставини приводять суд до переконання, що моральна шкода позивачу дійсно заподіяна. З урахуванням конституційної значимості здоров'я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від народження й охороняється державою, суд вважає що заявлена позивачем вимога обґрунтована і підлягає частковому задоволенню. Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступень вини відповідача, стан здоров'я позивача, важкість змушених змін у його життєвих і виробничих зв'язках, неможливість їх поновлення, те, що позивач постійно відчуває хворобливі відчуття, має потребу в медикаментозному, санаторно-курортному лікуванні. Таким чином, суд вважає, що розмір моральної шкоди у сумі 7500 гривень, який повинен бути стягнуто з відповідача на користь [PERSON] є достатнім для відшкодування завданої позивачеві моральної шкоди, спричиненої йому стійкою втратою працездатності у розмірі 25 відсотків внаслідок професійного захворювання. У задоволенні решти позовних вимог позивача необхідно відмовити у зв,язку з їх необґрунтованістю. На підставі п. 2 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У зв,язку з вищевикладеним, суд вважає необхідним судові витрати покласти на відповідача.

Outcome: partial