Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

Позивач [PERSON] в інтересах якої діє адвокат Смірнов С.М. звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила постановити рішення, яким стягувати на її користь з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що становить 2118 грн, але не менше встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття з щорічною індексацією відповідно до закону та стягнути з нього понесені нею витрати на правничу допомогу в сумі 1500 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що під час шлюбу з відповідачем у них [INFO] народився син [PERSON] , який проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Шлюб між сторонами розірваний. Добровільно відповідач допомоги на утримання сина не надає, однак він здоровий, працездатний, тому має можливість та зобов`язаний допомагати сину Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 28.10.2019 року відкрито провадження та призначено розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. В судове засідання представник позивача адвокат Смірнов С.М. не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримав. 25.11.2019 року в судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, надавши заяву, в якій заявлені позовні вимоги визнав частково та просив стягувати з нього аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку, оскільки він працевлаштований, має постійне місце роботи та щомісяця отримує заробітну плату. Просив розгляд справи провести у його відсутність. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов належить задовольнити частково враховуючи таке. Згідно ст.180 СК України - батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; ст.182 СК України - при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у останнього інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення;наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття; ст.184 СК України - суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 11.11.2015 року розірваний (а.с.9). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , відповідач [PERSON] являється батьком [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Дитина зареєстрована і проживає з позивачем та перебуває на її утриманні (а.с.12). Позивачем за надання правничої допомоги сплачено 1500 грн. (а.с.24). Відповідач [PERSON] працює стропальником в ТОВ «Будівельно-монтажне управління-6» (м.Вінниця вул.Чехова,6) та щомісяця отримує заробітну плату. При визначенні розміру аліментів судом враховано, що позивач наполягає на стягненні аліментів в твердій грошовій сумі. Однак, відповідач має постійне місце роботи, тобто його дохід є регулярним, він є працездатною людиною, може працювати та згоден надавати матеріальну допомогу на дитину. Обставин, які б доводили необхідність звільнення його від обов`язків утримувати дитину, судом не встановлено. Враховуючи зазначене, суд вважає, що відповідач [PERSON] зобов`язаний та може надавати на утримання дитини аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. Дана сума є необхідною та достатньою, законною та такою, що відповідає потребам дитини на даний час. Встановлений даним рішенням суду розмір аліментів на утримання дитини, буде гарантією прав дитини, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини. Проживання батьків окремо від дитини не повинно впливати на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Суд звертає увагу, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобов`язані забезпечити необхідні умови життя, навчання та виховання дитини, готувати її до самостійного життя, на що, в тому числі, необхідні й фінансові витрати. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, відповідно до ч. 1 ст.155 СК України. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина 7 статті 7 СК України). Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Враховуючи зазначене, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню в інтересах дитини. Згідно ч.1 та ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. На підставі наведеного, з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави та на користь позивача понесені нею витрати по наданню правничої допомоги.

Outcome: partial