Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

Позивач [PERSON] 11.12.2014 року звернувся в суд із позовною заявою, в якій просить виділити частку із майна, що є спільною сумісною власністю його та відповідача [PERSON], а саме квартири [ADDRESS], а також визнати за ним право власності на ? частину вказаної квартири. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що йому та відповідачу на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. Визначення часток у такій спільній сумісній власності не відбувалось. На даний час виникла необхідність визначити частки його та відповідача у спільній сумісній власності, виходячи з принципу рівності таких та провести відповідну державну реєстрацію нерухомого майна, однак таке є неможливим через втрату оригіналу правовстановлюючого документа на квартиру. У зв'язку з вказаним, він був змушений звертатися за захистом своїх прав до суду із даним позовом про виділення частки із майна, що є у спільній сумісній власності та визнання права власності на ? частину зазначеної квартири. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, однак до початку розгляду справи по суті його належно уповноважений представник - адвокат [PERSON] подав суду заяву вх. № 357 від 26.01.2015 року (а. с. 17), в якій просив проводити розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві (а. с. 3). Повноваження представника позивача підтверджені належним чином (а. с. 18-19). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, однак до початку розгляду справи по суті подав суду заяву вх. № 356 від 26.01.2015 року (а. с. 20), в якій просив проводити розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору Реєстраційна служба Сколівського районного управління юстиції Львівської області у судове засідання явку компетентного представника не забезпечила, однак подала на адресу суду клопотання вх. № 190 від 21.01.2015 року (а. с. 16), в якому просила проводити розгляд справи у відсутності такого представника за наявними у матеріалах справи доказами. При вирішенні спору поклалася на розсуд суду. Таким чином, у судове засідання не з'явилися всі учасники судового розгляду. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі, якщо відповідно до положень вказаного Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відтак, фіксування судового процесу даної справи за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи та давши належну оцінку доказам по справі, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Так, у судовому засіданні встановлено, що позивачу та його нині покійній матері [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого Сколівською міською Радою народних депутатів 10.10.1996 року (а. с. 4) належала квартира [ADDRESS]. Зазначене свідоцтво було зареєстроване у КП ЛОР «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 26.11.1996 року за № 238, про що свідчити відповідний реєстраційний напис на його копії. Разом з тим, таке свідоцтво згодом було втрачене матір'ю позивача, що підтверджується відповідним оголошенням про втрату правовстановлюючого документа, зробленим у часописі «Бойківська думка» за № 44 (235) від 15-18.10.2014 року (а. с. 6). Матір позивача - [PERSON] [INFO] року померла, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 31.03.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Сколівського районного управління юстиції Львівської області (а. с. 5). Згідно рішення Сколівського районного суду Львівської області, ухваленого 28.02.2014 року у цивільній справі № 453/151/14-ц. (№ провадження 2/453/147/14 р.) та зареєстрованого у встановленому порядку (а. с. 7), право на належну матері позивача частку у спільній сумісній власності на вказану вище квартиру визнано за відповідачем [PERSON] у порядку спадкування за законом. Рішення суду набрало законної сили і, як уже згадувалось, зареєстроване у встановленому порядку. Разом з тим, частка позивача у нерухомому майні не визначалась. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Таким чином судом встановлено, що позивач та відповідач володіють спірною квартирою на праві спільної сумісної власності. За змістом ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 цього Кодексу. Як вбачається з копії технічного паспорта на спірну квартиру, виготовленого КП ЛОР «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 29.11.2013 року (а. с. 8), така складається з трьох кімнат житловою площею 45, 0 кв. м., кухні площею 6, 9 кв. м. та комори площею 5, 6 кв. м.. Враховуючи згадане вище рішення Сколівського районного суду Львівської області, що набрало законної сили, позивачу у порядку, визначеному ст. 364 ЦК України, слід виділити частку із спірної квартири, що є у спільній сумісній власності позивача та відповідача (співвласників) - ? частину. Виділення частки є технічно можливим. Таким чином, спірна квартира, яка є у спільній сумісній власності позивача та відповідача, після виділення позивачу частки у ній і володінням іншою часткою відповідачем у порядку спадкування за законом після смерті матері, буде вважатися поділеною. Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи те, що визнання відповідачем позовних вимог є безумовним, не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про те, що позов слід задовольнити. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість виділення частки із майна, що є у спільній сумісній власності та визнання права власності за позивачем на ? частину квартири [ADDRESS]. Судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: approved