Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

Позивач [PERSON] 23 березня 2015 року звернулася до Пирятинського районного суду Полтавської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що за час спільного проживання з відповідачем [PERSON] без реєстрації шлюбу, у них [INFO] народився син [PERSON]. Малолітній [PERSON] проживає разом зі своєю матірю [PERSON] та повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач проживає окремо та матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча зобовязаний надавати таку допомогу. На даний час відповідач офіційно не працює, проте має дохід від праці по найму. Інших утриманців не має. Позивач просить суд стягти з відповідача аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 800 гривень. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, проти стягнення аліментів з нього заперечує. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини: Сторони мають малолітнього сина [PERSON] народження [INFO], який проживає разом зі своєю матірю [PERSON] та повністю знаходиться на її утриманні (а.с. 3, 5). Відповідач проживає окремо та матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. На даний час офіційно не працює, проте має дохід від праці по найму. Інших утриманців не має. Як передбачено приписами ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК), батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 27 вересня 1991 року) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За приписами ст. 184 СК, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, оскільки відповідач не має постійного місця роботи, доказів суду про те, що він в змозі платити аліменти на дитину в розмірі 800 грн щомісяця позивач не надав, тому суд визначає розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, у меншому розмір ніж заявлено позивачем. Згідно з ч. 2 ст. 88 ЦПК, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, із відповідача стягуються судові витрати в дохід держави.

Outcome: partial