Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

Позивач [PERSON] 01 листопада 2016 року звернулася в суд з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення на її користь аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття та на утримання дружини, з якою проживає дитина, до досягнення сином [PERSON] трирічного віку, тобто до 29 серпня 2019 року у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень. В обґрунтування позову вказувала, що вона проживала однією сімєю з відповідачем без реєстрації шлюбу, від якого 29 серпня 2016 року народився син [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження відповідач [PERSON] є батьком її сина [PERSON], який на даний час проживає з нею і перебуває на її утриманні. Вона знаходиться в тяжкому матеріальному становищі, з відповідачем проживають окремо, який ухиляється від утримання дитини, в добровільному порядку матеріальної допомоги не надає. Вважає, що дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, а вона сама цього не може забезпечити. Вона працює в Кременчуцькій спеціалізованій школіінтернаті І-ІІІ ступенів імені [PERSON] Полтавської обласної ради. На даний час перебуває у відпустці по догляду за сином до досягнення ним трирічного віку, у період з 19 листопада 2016 року по 29 серпня 2019 року, що підтверджується довідкою з місця роботи. Відповідач працює оператором у філії «Придніпровські магістральні нафтопроводи» ПАТ «Укртранснафта» та має постійний заробіток. Тому вона просить стягувати аліменти на утримання сина та на її утримання примусово за рішенням суду. Позивач [PERSON] та її представник по угоді адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, в їх обґрунтування пояснили так, як викладено вище в описовій частині рішення. Від вимоги про витребування довідки про середньомісячний заробіток відповідача відмовились. Відповідач [PERSON] та його представник по угоді адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов визнали частково, відповідач погоджується сплачувати аліменти у вказаному позивачем розмірі на утримання дитини, а сплачувати аліменти в розмірі 2000 гривень на користь позивача на її утримання не визнав та подав письмове заперечення, що ця вимога до нього не ґрунтується на Законі. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Судом установлено, що сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували, від спільного проживання мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження (а.с.6), який знаходиться на утриманні матері (а.с.8). Відповідач, як батько дитини, в достатньому розмірі добровільно матеріального утримання на дитину не надавав, хоч повинен надавати таке утримання. Частинами 7-10 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1,2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч.1 статті 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Тому суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у погодженому сторонами розмірі. Відповідно до частин 2,4 статті 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною віку трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати таку матеріальну допомогу. Згідно частин 1,2 статті 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя. Отже, норма статті 84 Сімейного кодексу України не підлягає застосуванню, так як сторони не являються подружжям, заперечення відповідача в цій частині є обґрунтованим. Тому суд у задоволенні вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, відмовляє. Відповідно до статті 88 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір в розмірі 640 гривень в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial