Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-16 00:00:00

Позивач 26 червня 2015 року звернулася до суду з позовом в якому вказала, що домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Проектна, 23-а, належало на праві приватної власності чоловіку тітки позивачки [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу від 27.08.1992 року, посвідченого Другою [PERSON] державною нотаріальною конторою за реєстровим № 3-6450. Даний договір зареєстровано у КП [PERSON] МБТІ в реєстровій книзі № 433-14 від 02.11.1992 року. У зазначеному домоволодінні з моменту придбання були зареєстровані та проживали власник домоволодіння [PERSON] та його дружина [PERSON]. 26 травня 2003 року помер [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, що складалася з зазначеного вище домоволодіння. Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] була лише його дружина [PERSON], шлюб між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований 20.09.1964 року відділом ЗАГСу м. Качан, Бухарської області. [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, у відповідності до вимог ст. 549 ЦК України ( в редакції 1963 року), оскільки була зареєстрована та проживала у спадковому домоволодінні. До нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини [PERSON] не зверталась. [PERSON] не мало дітей і тому, зважаючи на похилий вік [PERSON], яка не мала ближчої рідні, ніж позивачка, яка спочатку допомагала їй по господарству, а з початку 2008 року переїхала постійно проживати до [PERSON] за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Проектна, будинок 23-а, бо за станом здоровя, оскільки мала хворе серце, та похилим віком вона потребувала сторонньої допомоги та уваги. Позивач разом з [PERSON] проживали однією сімєю, вели спільне господарство і мали спільний бюджет, разом купляли речі, робили косметичний ремонт у житловому будинку, доглядали за садибою. 30 січня 2014 року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина, що складалася з зазначеного вище домоволодіння. У звязку з тим, що спадкоємців першої-третьої черги [PERSON] не мала, позивач як особа, що мешкала зі спадкодавцем останні більш ніж пять років, звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Однак, позивач отримала відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки видати свідоцтво про право на спадщину за законом неможливо, у звязку з необхідністю встановити факт проживання однією сімєю зі спадкодавцем. Позивач просила встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON], який помер 26.05.2003 року; встановити факт проживання [PERSON] однією сімєю зі спадкодавцем [PERSON], яка померла 30.01.2014 року, з січня 2008 року по 30 січня 2014 року; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом, як спадкоємця четвертої черги після смерті [PERSON], яка померла 30.01.2014 року, на домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Проектна, 23-а, що складається з житлового будинку літ. А-2, з мансардою, загальною площею 108,5 кв.м., житловою площею 93,6 кв.м., ганку літ. А, погрібу з шийкою літ. Б, навісу літ. Г, вбиральні літ. В, споруд № 1-3, І,11 - ворота, огорожа, замощення. Позивач та її представник в судове засідання не зявилися, про день і час проведення слухання справи сповіщалися належним чином, письмово просили слухати справу у їх відсутність, позовну заяву підтримали та просили задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день і час проведення слухання справи повідомлявся належним чином. Письмово просив слухати справу у його відсутність, позовну заяву не визнав та заперечував проти її задоволення в повному обсязі. Третя особа в судове засідання не зявилася, письмово просила слухати справу у відсутність їх представника. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що домоволодіння № 23а по вул. Проектна в м. Дніпропетровську належало на праві приватної власності [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 27.08.1992 року Другою [PERSON] державною нотаріальною конторою, реєстровий № 3-6450. [PERSON] 26 травня 2003 року помер, після його смерті фактично спадщину прийняла його дружина [PERSON], у відповідності до вимог ст. 549 ЦК України (в редакції 1963року), оскільки була зареєстрована та проживала у спадковому домоволодінні (а.с.11, 5-6). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано 20.09.1964 року відділом ЗАГСу м. Качан, Бухарської області. У звязку з чим не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON], який помер 26.05.2003 року. Далі встановлено, що 30 січня 2014 року померла [PERSON] (а.с.55). Після її смерті відкрилася спадщина на домоволодіння № 23а по вул. Проектна в м. Дніпропетровську. Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сімєю, вели спільне господарство і мали спільний бюджет, оскільки остання була людиною похилого віку та потребувала постійної сторонньої допомоги, яку надавала позивачка. Однак встановити факт їх сумісного проживання однією сімєю позивач не має можливості, як і спадкоємець четвертої черги за законом одержати свідоцтво про право на спадщину після її смерті. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON], дійсно проживали одною сімєю не менш як п`ять років до її смерті 30 січня 2014 року. Згідно ст.ст.1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийнятті. Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини. Таким чином, встановлено, що єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], як особа, що проживала зі спадкодавцем однією сімєю понад пять років, є [PERSON]. Згідно матеріалів спадкової справи № 372/2014, заведеної Другою [PERSON] державною нотаріальною конторою, вбачається, що після смерті [PERSON], померлої 30 січня 2014 року, з заявою про прийняття спадщини 20 травня 2014 року звернулася [PERSON]. Так, згідно ч.1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Проте, позивач на даний час не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.06.2015 року вбачається, що відсутні докази родинних та інших відносин спадкоємця зі спадкодавцем (а.с.56). Таким чином, аналізуючи здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що позивач, як особа, яка проживала однією сімєю зі спадкодавцем [PERSON] понад пять років до часу відкриття спадщини, фактично прийняла спадщину після її смерті та успадкувала домоволодіння № 23а по вул. Проектна в м. Дніпропетровську, і тому вважає позовні вимоги в цій частині законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: partial