Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

Позивач 30.05.2017 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], за яким просила визнати дійсною угоду купівлі-продажу № 1849/98 на квартиру [ADDRESS] і від 14 грудня 1998 року, складену між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] та зареєстровану на Одеській Новій Біржі дійсною. В обґрунтування позову позивачка зазначила, що 14.12.1998 року [PERSON] , [PERSON] склали з [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу № 1849/98 на квартиру [ADDRESS], договір купівлі-продажу зареєстрований на Одеській Новій Біржі. В Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості цей договір купівлі - продажу зареєстрований 17.12.1998 року за № 920, кн.. 108, стр. 125 кн. Лише у 2017 році позивач дізнався , що укладена біржова угода купівлі-продажу нерухомого майна підлягала обов'язковому нотаріальному посвідченню. Позивач в судове засідання з'явився, надав суду заяву про проведення судового засідання без фіксації судового процесу, проти винесення заочногоішення не заперечувала. Інші сторони до судового засідання не зявились, причини неявки суду не повідомили. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України, у порядку ст. ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. За наявності умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, та оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що14.12.1998 року [PERSON] , [PERSON] склали з [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу № 1849/98 на квартиру [ADDRESS], договір купівлі-продажу зареєстрований на Одеській Новій Біржі. В Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості цей договір купівлі - продажу зареєстрований 17.12.1998 року за № 920, кн.. 108, стр. 125 кн. Позивачі виконали всі умови угоди купівлі-продажу, сплатили відповідачам грошові кошти вказані в договорі купівлі- продажу та по цей час сплачують усі платежі за надані комунальні послуги. Відповідачі виконали всі умови угоди купівлі-продажу також. Однак, договір купівлі-продажу нотаріально завірений не був,що перешкоджає позивачу у реалізації його прав на квартиру [ADDRESS]. Лише у 2017 році позивач дізнався , що укладена біржова угода купівлі-продажу нерухомого майна підлягала обов'язковому нотаріальному посвідченню. [PERSON] померла [INFO], у зв'язку з цим відкрилась спадщина на частку квартири [ADDRESS], що належала померлій. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.ст.. 8, 9, 15 Закону України № 1956-XII від 10.12.1991 року «Про товарну біржу» членами товарної біржі є прийняті до її складу, згідно зі статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні та фізичні особи. Членами товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обліку та товарній біржі. Отже, за вказаним договором Позивач набув права власності на вказану квартиру. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Як встановлено судом, на даний час Позивач не може розпорядитися своєю квартирою та реалізувати свої майнові права, оскільки у діючих на час укладання зазначеного договору у 1995 році та діючих правових нормах на даний час, є протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення вказаного договору. Частиною 2 ст. 47 ЦК України та ст.ст.. 224, 227 ЦК УРСР (в ред. 1963 року), які діяли на час укладення договору, передбачено: - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення суд може визнати такий договір дійсним. Згідно ч.2 ст. 220 ЦК України (у редакції 2014 року), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. З матеріалів справи вбачається, що сторони повністю виконали умови зазначеного договору, але не посвідчили його нотаріально. Ця обставина перешкоджає Позивачам у здійсненні права власності та розпорядження його майном, яке передбачене ч.1 ст. 319 ЦК України. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 41 Конституції України, п.2 ч.1 ст. 3 ЦК України та ч.1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та Законом. Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. На підставі вищезазначеного суд вважає можливим захистити права позивача та визнати зазначений договір купівлі-продажу дійсним. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо повного задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved