Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-14 00:00:00

Позивач [PERSON], [INFO], звернулась до суду 05.07.2018 року із позовом, стверджуючи, що в жовтні 2017 року між нею як покупцем та представником відповідачів [PERSON], як продавцем за дорученням, була досягнута домовленість про купівлю-продаж у останніх 77/100 частин житлового будинку з відповідними господарськими спорудами та будівлями, які розташовані по [ADDRESS], вона розрахувалась з продавцем та вони домовились, що останні кошти вона сплатить при посвідчені угоди купівлі-продажу. Після чого вони звернулись в нотаріальну контору та отримали квитанції та список необхідних для угоди документів. Згодом вони зустрілись знову в нотаріальній конторі та їм відмовили у посвідчені угоди купівлі-продажу, оскільки вищевказана частка нерухомості належить відповідачам на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна [NUMBER], посвідченого Одеською товарною біржою 07.07.1999 року. 01 червня 2018 року їй зателефонував відповідач та повідомив, що нотаріус не зможе їм посвідчити угоду купівлі-продажу, оскільки 01 червня 2018 року було надано лист - роз'яснення міністерства Юстиції України від 18.05.2018 року №19765/14673-33-18/8.3 «Щодо вимог до договору у разі набуття права на житловий будинок, будівлю або споруду, яке пов'язане з переходом права на земельну ділянку» . На теперішній час вона проживає в придбаній нерухомості, гроші які сплатила відповідачу він витратив на придбання іншої нерухомості та повернути їй не може, іншого житла вона не має, оскільки своє вона продала для придбання цього. Вона вважає, що правомірно придбала будинок, перед придбанням вона консультувалась з нотаріусом, та була впевнена в посвідчені угоди, тому вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач просила визнати договір купівлі-продажу 77/100 частин житлового будинку, який розташований у [ADDRESS], який мав місце 07 жовтня 2017 року між нею, [PERSON], та [PERSON] і [PERSON] - дійсним; визнати за нею, [PERSON], іпн [NUMBER], право приватної власності на 77/100 частин житлового будинку загальною площею 37,4 кв. м, житловою 21,7 кв.м, з відповідними господарськими спорудами і будівлями розташований у [ADDRESS]. В ході судового розгляду справи позивачка підтримала позов у повному обсязі. Представник відповідачів [PERSON] позов визнала. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про таке. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується згідно ст.691 ЦК України зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Як свідчить із матеріалів справи, 07 жовтня 2017 року між позивачем [PERSON] та відповідачами [PERSON] і [PERSON] була досягнута домовленість про купівлю-продаж 77/100 частин житлового будинку з відповідними господарськими спорудами та будівлями, який розташований по [ADDRESS]. 77/100 частин житлового будинку з відповідними господарськими спорудами та будівлями, який розташований по [ADDRESS], належить відповідачам [PERSON] і [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеному між [PERSON], діючою від імені [PERSON] і [PERSON], діючою в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] і неповнолітнього сина [PERSON], зареєстрованому на Одеській товарній біржі, реєстраційний номер 77-К від 7 липня 1999 року. При цьому у договорі було вказано, що на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» договір не підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого 03.01.2017 року КП «Інвенитаризатор», власниками житлового будинку по [ADDRESS], є: [PERSON] і [PERSON] - 77/100 частин, [PERSON] - 69/400 частин, [PERSON] - 23/400 частин. Проте, сторони на даний час позбавлені можливості укласти договір купівлі-продажу спірної частини житлового будинку у нотаріальному порядку, оскільки при оформленні у 1999 році договору купівлі-продажу відповідачами не була дотримана нотаріальна форма договору, передбачена ст. 227 ЦК України в редакції 1963 року. Так, відповідно до вимог ст.227 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) має бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору. Також договір купівлі-продажу житлового будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Аналогічні положення містить чинний на теперішній час ЦК України, згідно ст.657 якого, договір купівлі-продажу житлового будинку, квартири чи іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оскаржується або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При таких обставинах, позовні вимоги щодо визнання угоди дійсною та права власності на спірну частину житлового будинку підлягають задовленню.

Outcome: approved