Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-14 00:00:00

Позивач 18.12.2019 року звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] та просила розірвати шлюб укладений між сторонами та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини - [PERSON] у розмірі частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позову відзначено, що з 2013 році між сторонами було припинено шлюбні відносини та збереження сім`ї неможливо. Батько їх доньки постійного доходу немає. Ухвалою суду від 19.12.2019 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано 10-денний термін для усунення недоліків. Після усунення недоліків позовної заяви, ухвалою суду віл 08.01.2020 року провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 12.02.2020 року. У підготовчому засіданні 12.02.2020 року було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 19.03.2020 року. У зв`язку з неявкою сторін у судове засідання 19.03.2020 року, розгляд справи було відкладено на 15.04.2020 року. У судове засідання 15.04.2020 року сторони не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 01 жовтня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, про що Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №784 та видано свідоцтво про шлюб серії І-ЖД № [NUMBER] . [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . [INFO] у сторін народилася донька [PERSON] про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Першим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. Сторони припинили шлюбні стосунки, спільне господарство між ними не ведеться. Відповідно до ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб може бути розірваний за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Прізвища сторін після розірвання шлюбу залишити без змін. В результаті проведених дій було встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, спільного господарства не ведуть, дитина проживає з позивачем. Тому, враховуючи наведені обставини, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині розірвання шлюбу. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В контексті даної статті батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Матеріальне утримання дітей це обов`язок батьків. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 Х11(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає правом кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 184 СК України Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка в прохальній частині позову просить стягнути аліменти у розмірі «частини заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». При тому, позивачка вказує, що відповідач не має постійного доходу та посилається на положення ч.1 ст. 184 СК України, яка втратила чинність, втім вказувала на стягнення аліментів в твердій сумі у разі мінливого доходу платника аліментів. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] має намір отримувати аліменти на утримання доньки в твердій грошовій сумі. Відповідно до частини 2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік» закріплено, що прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2020 року для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Таким чином, на час ухвалення рішення 50 % прожиткового мінімуму для дитини 11 років становить 1109 грн. Жодних доказів наявності у [PERSON] доходу, заробітку чи нерухомого майна позивачка не представила. Тож, виходячи з письмових доказів, наявних в матеріалах справи, враховуючи безумовний обов`язок батька утримувати дітей до досягнення повноліття, суд приходить до висновку про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1109 грн., що становить 50% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, як просить позивачка. Згідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи, що позовна заява про стягнення аліментів була подана 18.12.2019 року, тому аліменти підлягають сплаті саме з цієї дати. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За вимогу про розірвання шлюбу позивач оплатила судовий збір, який підлягає стягненню з відповідача, у зв`язку з задоволенням позовних вимог. Враховуючи, звільнення позивача від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн. на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved