Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

Позивач [PERSON] в липні 2019 року звернувся до суду з позовом до Начальника Вінницького гарнізону Вашутіна А.В., Квартирного експлуатаційного відділу м. Вінниця Міністерства оборони України про надання службової квартири у постійне користування. Позов мотивований тим, що [PERSON] полковник запасу проходив дійсну військову службу у ЗСУ з 05.08.1979 року. Наказом МО України № 1976 від 15.12.2006 року позивач відповідно до «Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) ЗСУ» був звільнений у запас пунктом 64 підпункт «б» (за станом здоров`я). 02.03.2005 року виконавчим комітетом Вінницької міської ради відповідно до рішення виконкому від 08.02.2005 року [PERSON] на сім`ю з трьох осіб: [PERSON] , дружина [PERSON] та син [PERSON] було видано ордер на службове жиле приміщення, жилою площею 32,9 кв.м., яке складається з 2-х кімнат, за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 04.05.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. В 2017 році син [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] та остання 21.12.2017 року була зареєстрована в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначає, що на протязі 2018-2019 років він неодноразово у відповідності до статуту внутрішньої служби ЗСУ подавав рапорти на ім`я начальника квартирно експлуатаційного відділу м. Вінниця МО України з клопотання зміни статусу «службова» 2-х кімнатної квартири [ADDRESS] та надання йому виділеного службового приміщення у постійне користування із зняттям черги, оскільки він перебуває на квартирному обліку військовослужбовців ЗСУ, які потребують поліпшення житлових умов з 2003 року. Дані рапорти залишились без задоволення. 12.03.2019 року позивач звернувся із заявою до начальника Вінницького гарнізону про виключення житлового приміщення із числа службового та надання його у постійне користування із зняттям з черги відповідно до постанови КМУ від 03.08.2006 року за № 1081 «Про затвердження порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями». Рішенням житлової комісії Вінницького гарнізону від 07.05.2019 року, яке було затверджене начальником Вінницького гарнізону у відповідності з повноваженнями наданими наказом МО України від 31.07.2018 року № 380 «Про затвердження інструкції з організації забезпечення військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей жилими приміщеннями», [PERSON] було відмовлено у знятті статусу «службова» з двокімнатної квартири [ADDRESS] . Житлова комісія відмовляючи йому у виключенні житлового приміщення з числа службового та надання його у постійне користування із зняттям з черги, посилалась на той факт, що він нібито був забезпечений від МО України двокімнатною квартирою (жилою площею 31,9 кв.м. за адресою: [ADDRESS] ). Позивач зазначає, що дана квартира була приватизована його колишньою дружиною [PERSON] 23.05.2005 року у відповідності до ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду». [PERSON] та його син у приватизації житла участі не приймали, оскільки на той час там не проживали та не були зареєстровані. Оскільки квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниці рапорт [PERSON] від 24.05.2018 року про надання йому виділення службового приміщення у постійне користування із зняттям з черги залишив без розгляду, позивач по питанню виключення жилого приміщення з числа службових, а саме квартири [ADDRESS] , в якій він проживає разом з сином та невісткою звернувся в департамент житлового господарства Вінницької міської ради, проте йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю клопотання від організації, за якою визнано квартиру службовою. У зв`язку з вищенаведеним позивач звернувся до суду та просив визнати дії начальника Вінницького гарнізону щодо відмови [PERSON] в постійне користування житла, в якому мешкають він та його сім`я, неправомірними. Зобов`язати начальника Вінницького гарнізону подати до виконавчого комітету Вінницької міської ради клопотання про виключення з числа службових квартир [ADDRESS] . Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали з підстав, зазначених в позовній заяві. Представник Квартирного експлуатаційного відділу м. Вінниця Міністерства оборони України просив відмовити в задоволенні позову, надавши суду відзив на позовну заяву. Відзив мотивований тим, що полковник запасу [PERSON] вже був забезпечений постійним житлом за рахунок житлового фонду МО України, останній не має права на повторне отримання постійного житла від МО України. 09.11.2001 року виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради народних депутатів було видано ордер № 004386 [PERSON] на склад сім`ї 3 особи на право зайняття 2-х кімнатної квартири [ADDRESS] . Вказана квартира належала до житлового фонду МО України та була надана [PERSON] як постійне житло. Вказана квартира [PERSON] не була повернута до житлового фонду МО України. В подальшому при переміщенні [PERSON] у зв`язку з проходженням військової служби до Вінницького гарнізону на період проходження служби в даному населеному пункті [PERSON] був забезпечений службовим жилим приміщенням, а саме 2-х кімнатною квартирою [ADDRESS] . Після звільнення [PERSON] з військової служби, останній залишився проживати у службовій квартирі, проте у останнього відсутнє право на повторне отримання постійного житла шляхом зміни статусу службової квартири, в якій він проживає. Представник начальника Вінницького гарнізону просив відмовити в задоволенні позову. Надав суду відзив на позовну заяву, який мотивований тим, що [PERSON] вже був забезпечений постійним житлом за рахунок житлового фонду МО України, останній не має права на повторне отримання постійного житла від МО України. Вислухавши сторони, дослідивши позовну заяву, відзиви на позов, а також оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що наказом МО України № 1976 від 15.12.2006 року [PERSON] відповідно до «Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) ЗСУ» був звільнений у запас пунктом 64 підпункт «б» (за станом здоров`я), що підтверджується копією витягу з наказу. 02.03.2005 року виконавчим комітетом Вінницької міської ради відповідно до рішення виконкому від 08.02.2005 року [PERSON] на сім`ю з трьох осіб: [PERSON] , дружина [PERSON] та син [PERSON] було видано ордер на службове жиле приміщення, жилою площею 32,9 кв.м., яке складається з 2-х кімнат, за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 04.05.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Відповідно до даного рішення за [PERSON] визнано право власності на квартиру [ADDRESS] . В судовому засіданні встановлено, що дана квартира була приватизована дружиною позивача [PERSON] 23.05.2005 року у відповідності до ЗУ «Про приватизацію житлового фонду», що підтверджується свідоцтвом № [NUMBER] від 23.05.2005 року, виданим згідно з розпорядженням завідуючої комунальною службою приватизації державного житлового фонду міста Біла Церква від 23.05.2005 року № 1-2-21. В 2017 році син позивача [PERSON] [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 18.08.2017 року та остання 21.12.2017 року була зареєстрована в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Також як вбачається з довідки ТОВ «ЖЕО» від 11.07.2019 року № 3872 за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані позивач [PERSON] , його син [PERSON] та невістка [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 06.12.2018 року № 2643 багатоквартирний будинок [ADDRESS] списано з балансу департаменту житлового господарства Вінницької міської ради та на даний час будинок знаходиться у спільній сумісній власності співвласників будинку. На протязі 2018-2019 років [PERSON] неодноразово у відповідності до статуту внутрішньої служби ЗСУ подавав рапорти на ім`я начальника квартирно експлуатаційного відділу м. Вінниця МО України з клопотання зміни статусу «службова» 2-х кімнатної квартири [ADDRESS] та надання йому виділеного службового приміщення у постійне користування із зняттям черги, оскільки він перебуває на квартирному обліку військовослужбовців ЗСУ, які потребують поліпшення житлових умов з 2003 року, що підтверджується копіями рапортів. Дані рапорти залишились без задоволення. 01.04.2019 року позивач звернувся із заявою до Голови житлової комісії Вінницького гарнізону із заявою про виключення квартири [ADDRESS] із числа службових та з подальшим наданням даної квартири в постійне користування. Як вбачається з витягу з протоколу засідання житлової комісії Вінницького гарнізону № 27 від 07.05.2019 року [PERSON] було відмовлено у знятті статусу «службова» з двокімнатної квартири [ADDRESS] . Житлова комісія, відмовляючи йому у виключенні житлового приміщення з числа службового та надання його у постійне користування із зняттям з черги, посилалась на той факт, що він був забезпечений від МО України двокімнатною квартирою (жилою площею 31,9 кв.м. за адресою: [ADDRESS] ). За змістом положень\~статті 47\~Конституції України кожен має право на житло. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року). Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Відповідно до\~статті 328 ЦК України\~право власності набувається з підстав, що не заборонені законом. Відповідно до пункту 2\~статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, не підлягають приватизації. Лише після вирішення питання про зняття з даного житла статусу службового, воно може бути приватизоване на умовах і в порядку, передбаченому Законом. За змістом\~ст. 118 ЖК Української РСР\~службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради. Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає\~Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Згідно зі\~ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»\~держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених\~Житловим кодексом Української РСР\~та іншими нормативно-правовими актами. Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення.\~Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті. Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 3 серпня 2006 року, а саме п. 3 встановлено: «Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла». Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями на сьогодні передбачено чотири способи забезпечення житлом військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше: 1. наданням один раз протягом усього часу проходження військової служби житла виключеного новозбудованого; 2. надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла виключеного з числа службового; 3. надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб; 4. надання кредиту для спорудження (купівлі) житла. Таким чином, позивач має право обрати будь - який спосіб для забезпечення житлом, оскільки вказаним Порядком не передбачено, що Квартирно-експлуатаційний відділ повноважний вирішувати, яким чином забезпечити військовослужбовців житлом. Бездіяльність відповідача має наслідком унеможливлення реалізації права на житло, передбачених\~Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод\~та\~Конституції України. Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями у п. 11 встановлено механізм виключення житлового приміщення з числа службового, а саме: «Виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно - експлуатаційного органу». Пунктом 10 розділу 7 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої\~Наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 року № 380, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 06.09.2018 року, військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи ІІ групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу. Суд відхиляє заперечення відповідачів як підставу для відмови в задоволенні позову з наступних міркувань. Позивачем дотримано всі умови, що визначені Інструкцією, зокрема, на цей час позивач має календарну вислугу більше 27 років, участі в приватизації житла не брав, перебуває на квартирному обліку в КЕВ м. Вінниця, але постійного житла до цього часу не отримав. При цьому згідно наказу Мінстра оборони України за № 1976 від 15.12..2006 року полковника [PERSON] було звільнено у звязку з реформуванням Збройних Сил України із залишенням на квартирному обліку для позачергового отримання житла за рахунок МО України. Питання виключення житла з числа службового має вирішуватися виконавчим комітетом Вінницької міської ради, а не відповідачами. Таким чином, відповідач повинен подати клопотання за заявою військовослужбовця про розгляд цього питання. Не подаючи відповідне клопотання відповідачі прямо порушують конституційні права позивача на житло та гарантії, передбачені\~Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Крім того, чинним законодавством не встановлено підстав для відмови у поданні клопотання про виключення житлового приміщення з числа службового до виконавчого органу відповідної ради. Таким чином, внаслідок бездіяльності відповідача позивач фактично позбавлений можливості реалізувати свої права на житло, що є порушенням житлових прав у розумінні\~ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У рішенні Європейського суду з прав людини від 2 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», яке набуло статусу остаточного 2 березня 2011 року, визнано, що в цій справі мало місце порушення прав заявників, гарантованих ст. 8 Конвенції. Зокрема Європейський суд з прав людини констатував, що заявників було позбавлено адекватних процесуальних гарантій у процесі прийнятій рішення щодо їхнього права на житло. Пунктом 51 вказаного Рішення встановлено, що з огляду на ненадання державними органами належного обґрунтування для відхилення доводів заявників ... Суд вважає, що заявників було позбавлено адекватних процесуальних гарантій у процесі прийняття рішення щодо їхнього права на житло». Суд вважає, що бездіяльність відповідача щодо неподання відповідного клопотання є позбавленням процесуальних гарантій у процесі прийняття рішення щодо права на житло. Суд звертає увагу, що клопотання про виключення квартири з числа службових лише створить правові умови для реалізації позивачем його права на житло. На підставі викладеного і

Outcome: approved