Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] 25.11.2016 року звернулась до суду з позовом до Приватного нотаріуса Красноармійського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання незаконною та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобовязання вчинити дії, в якому просила визнати незаконною та скасувати постанову приватного нотаріуса Красноармійського міського нотаріального округу [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14 листопада 2016 року, зобовязати приватного нотаріуса Красноармійського міського нотаріального округу [PERSON] видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на 2\\3 частки квартири № 90, яка знаходиться за адресою: Донецька область, м. Покровськ, вул. Заводська, буд. 1, після смерті [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що після смерті її матері [PERSON], яка померла 21 листопада 2015 року, відкрилась спадщина, яка складається з 2/3 частки квартири, яка розташована за адресою: Донецька область, м. Покровськ, вул. Заводська (колишня Примакова)[ADDRESS]. Вона є єдиним спадкоємцем першої черги, як дочка спадкодавця, вчасно подала заяву про прийняття спадщини після смерті матері, на підставі якої нотаріусом заведена спадкова справа за № 42-2016 від 29.02.2016 року. 14.11.2016 року нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 2\\3 частки квартири № 90, яка знаходиться за адресою: Донецька область, м. Покровськ, вул. Заводська, буд. 1, після смерті [PERSON], в звязку з тим, що в відомостях з Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна містяться два обтяження на все майно особи на імя [PERSON], без зазначення ідентифікаційного коду та дати народження, а саме: Обтяження 1. Арешт нерухомого майна за реєстраційним номером 3888056, який накладений 25.07.2001 року постановою б-н Державної виконавчої служби Центрально-міського района м.Кривого Рогу Дніпропетровської області, держвиконавцем [PERSON] Обтяження 2. Арешт нерухомого майна за реєстраційним номером 10892321, який накладений 23.02.2011 року постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Комунарським ВДВС Запорізького МУЮ, державним виконавцем Абрамовою Н.В. Разом з тим, вказані записи про заборони зареєстровані не за її померлою матірю, а за іншими особами, прізвище, імя та по батькові яких збігаються із прізвищем, іменем та по батькові померлої матері, яка, своєю чергою, все життя проживала у м. Покровськ (колишній Красноармійськ), на підтвердження цього надається копія її паспорту, де зазначено реєстрація з 1988 року за адресою: м. Красноармійськ, ГІримакова.б.1, кв.90. Вона ніколи не проживала та не не була зареєстрована у м. Кривий Ріг та м.Запоріжжя. В той же час з інформаційної довідки вбачається, що станом на момент винесення обтяження (25.07.2001 року) власник, щодо якого накладено обтяження 1 має адресу: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Руднична,21, а власник, щодо якого накладено обтяження 2 (станом на 23.02.2011 року) має адресу: м. Запоріжжя, вул. КосмічнаЮ буд.112 б. Відтак, записи з Єдиного реєстру заборон, без зазначення ідентифікаційного коду га народження особи з аналогічними прізвищем, іменем та по батькові, не ідентифікують відношення даних заборон до її матері. Крім того, відомостей про заборону відчудження або арешту квартири за адресою: м. Покровськ. вул. Примакова, б. 1 квартира 90, що успадковується нею після смерті матері в Єдиному реєстрі немає. На цю квартиру 19.10.2010 року матері безперешкодно видавалося свідоцтво про право на спадщину на 2/3 частки. Крім того, згідно з відповідей з Центрально-міського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг та Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя, в них немає виконавчих проваджень, на виконання яких було винесені вказані постанови, надати будь-які дані вони не можуть, оскільки виконавчі провадження знищені, так як строк зберігання завершених виконавчих проваджень три роки. Відповідно до п 4.16. глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012 року у разі наявності заборони нотаріус письмово повідомляє кредитора про те. що спадкоємцям боржника видано свідоцтво про право спадщину. Відповідно до п. 4.17 цього ж Порядку, якщо на спадкове майно накладено арешт судовимичи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняттяя арешту. Таким чином, затримка у видачі свідоцтва можлива лише за наявності арешту, який накладено судовими чи слідчими органами. З інформаційної довідки вбачається, що арешти накладені територіальними органами державної виконавчої служби, які не є ані судовими, ані слідчими органами. Отже, нотаріус встановивши наявність заборон, які вчинені будь-якими іншими органами, крім судових та слідчих, лише має повідомити кредиторів (якщо такі відомі) про те, що спадкоємцеві боржника видане свідоцтво про право на спадщину. Тобто саме пунктом 4.16.. Порядку вчинення нотаріальних дій підтверджено, що свідоцтво може бути видане навіть при наявності заборони. Такі ж норми викладені в п.10 Розділу 2 частини III Методичних рекомендацій до вчинення нотаріальних дій, пов'язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, затверджен6их Міністерством юстиції 29.01.2009 року: «10. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, що підлягає реєстрації, доводиться нотаріусом після перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. У разі наявності заборони відчуження спадкового майна нотаріус зобов'язаний роз'яснити спадкоємцям їх обов'язки, які виникають у зв'язку з цими правовідносинами. Якщо на спадкове майно накладено арешт слідчими органами чи судовими органами, видача свідоцтва про право на спадщину відкладається до зняття арешту. Тобто у разі наявності заборони відчудження нотаріусом має бути розяснено cпадкоємцю норми ст. 1281 та 1282 ЦК України щодо можливої відповідальності спадкоємця по боргах спадкодавця у межах вартості майна, одержуваною у спадщину, Однак це ніяким чином не перешкоджає видачі свідоцтва про право на спадщину, якщо заборона чи арешт винесено не судовим чи слідчим органом. Крім того, статтею 49 ЗУ «Про нотаріат» встановлений перелік підстав, згідно з яким нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії. Даний перелік підстав не містить можливості відмови у звязку з наявністю заборони або арешту майна. Згідно ст. 49 ЗУ «Про нотаріат» нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. Отже, зважаючи на те, що інших підстав, що унеможливлюють видачу свідоцтва про право на спадщину, нотаріусом не вказано, а вказана у постанові підстава відмови є незаконною, нотаріус зобовязаний видати свідоцтво про право на спадщину. Згідно ст. 50 ЗУ «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач приватний нотаріус Красноармійського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з»явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи та заперечення на позовну заяву. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд встановив: Після смерті матері позивачки [PERSON] - [PERSON], яка померла 21 листопада 2015 року, відкрилась спадщина, яка складається з 2/3 частки квартири, яка розташована за адресою: Донецька область, м. Покровськ, вул. Заводська (колишня Примакова)[ADDRESS] (а.с. 8-10, 23, 27). Позивачка [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги, як дочка спадкодавця, вчасно подала заяву про прийняття спадщини після смерті матері, на підставі якої нотаріусом заведена спадкова справа за № 42-2016 від 29.02.2016 року (а.с. 10). 14.11.2016 року нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 2\\3 частки квартири № 90, яка знаходиться за адресою: Донецька область, м. Покровськ, вул. Заводська, буд. 1, після смерті [PERSON], в звязку з тим, що в відомостях з Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна містяться два обтяження на все майно особи на імя [PERSON], без зазначення ідентифікаційного коду та дати народження (а.с. 12), а саме: Обтяження 1. Арешт нерухомого майна за реєстраційним номером 3888056, який накладений 25.07.2001 року постановою б-н Державної виконавчої служби Центрально-міського района м.Кривого Рогу Дніпропетровської області, держвиконавцем [PERSON] Обтяження 2. Арешт нерухомого майна за реєстраційним номером 10892321, який накладений 23.02.2011 року постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Комунарським ВДВС Запорізького МУЮ, державним виконавцем Абрамовою Н.В. (а.с. 13-14). Разом з тим, вказані записи про заборони зареєстровані не за її померлою матірю позивачки [PERSON], а за іншими особами, прізвище, імя та по батькові яких збігаються із прізвищем, іменем та по батькові померлої матері, яка, своєю чергою, все життя проживала у м. Покровськ (колишній Красноармійськ), на підтвердження цього надається копія її паспорту, де зазначено реєстрація з 1988 року за адресою: м. Красноармійськ, ГІримакова, б. 1, кв. 90 (а.с. 9). Вона ніколи не проживала та не не була зареєстрована у м. Кривий Ріг та м. Запоріжжя. В той же час з інформаційної довідки вбачається, що станом на момент винесення обтяження (25.07.2001 року) власник, щодо якого накладено обтяження 1 має адресу: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Руднична,21, а власник, щодо якого накладено обтяження 2 (станом на 23.02.2011 року) має адресу: м. Запоріжжя, вул. Космічна, б. 112 б. Відтак, записи з Єдиного реєстру заборон, без зазначення ідентифікаційного коду та народження особи з аналогічними прізвищем, іменем та по батькові, не ідентифікують відношення даних заборон до її матері. Крім того, відомостей про заборону відчудження або арешту квартири за адресою: м. Покровськ. вул. Примакова, б. 1 квартира 90, що успадковується позивакчкою після смерті матері в Єдиному реєстрі немає. На цю квартиру 19.10.2010 року матері позивакчски безперешкодно видавалося свідоцтво про право на спадщину на 2/3 частки (а.с. 25). Крім того, згідно з відповідей з Центрально-міського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг та Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя, в них немає виконавчих проваджень, на виконання яких було винесені вказані постанови, надати будь-які дані вони не можуть, оскільки виконавчі провадження знищені, так як строк зберігання завершених виконавчих проваджень три роки (а.с. 17-19). Відповідно до п 4.16. глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012 року у разі наявності заборони нотаріус письмово повідомляє кредитора про те. що спадкоємцям боржника видано свідоцтво про право спадщину. Відповідно до п. 4.17 цього ж Порядку, якщо на спадкове майно накладено арешт судовимичи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняттяя арешту. Таким чином, затримка у видачі свідоцтва можлива лише за наявності арешту, який накладено судовими чи слідчими органами. З інформаційної довідки вбачається, що арешти накладені територіальними органами державної виконавчої служби, які не є ані судовими, ані слідчими органами. Отже, нотаріус встановивши наявність заборон, які вчинені будь-якими іншими органами, крім судових та слідчих, лише має повідомити кредиторів (якщо такі відомі) про те, що спадкоємцеві боржника видане свідоцтво про право на спадщину. Тобто, саме пунктом 4.16. Порядку вчинення нотаріальних дій підтверджено, що свідоцтво може бути видане навіть при наявності заборони. Такі ж норми викладені в п.10 Розділу 2 частини III Методичних рекомендацій до вчинення нотаріальних дій, пов'язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, затверджен6их Міністерством юстиції 29.01.2009 року: «10. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, що підлягає реєстрації, доводиться нотаріусом після перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. У разі наявності заборони відчуження спадкового майна нотаріус зобов'язаний роз'яснити спадкоємцям їх обов'язки, які виникають у зв'язку з цими правовідносинами. Якщо на спадкове майно накладено арешт слідчими органами чи судовими органами, видача свідоцтва про право на спадщину відкладається до зняття арешту. Тобто у разі наявності заборони відчудження нотаріусом має бути розяснено cпадкоємцю норми ст. 1281 та 1282 ЦК України щодо можливої відповідальності спадкоємця по боргах спадкодавця у межах вартості майна, одержуваною у спадщину, Однак це ніяким чином не перешкоджає видачі свідоцтва про право на спадщину, якщо заборона чи арешт винесено не судовим чи слідчим органом. Крім того, статтею 49 ЗУ «Про нотаріат» встановлений перелік підстав, згідно з якими нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії. Даний перелік підстав не містить можливості відмови у звязку з наявністю заборони або арешту майна. Згідно ст. 49 ЗУ «Про нотаріат» нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. Отже, зважаючи на те, що інших підстав, що унеможливлюють видачу свідоцтва про право на спадщину, нотаріусом не вказано, а вказана у постанові підстава відмови є незаконною, нотаріус зобовязаний видати свідоцтво про право на спадщину. Згідно ст. 50 ЗУ «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Згідно до ст. 34 Закону України нотаріуси також вчиняють такі нотаріальні дії, як посвідчення правочинів (договори, заповіти, довіреності тощо), вживають заходів щодо охорони спадкового майна, видають свідоцтва про право на спадщину, видають свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, видають дублікати нотаріальних документів, що зберігаються у справах нотаріуса. Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, згідно до вимог ст. 49 Закону України «Про нотаріат» якщо: вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства, з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов'язані з її вчиненням; в інших випадках, передбачених цим Законом. Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону. Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Відповідно до положень ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. При цьому, суд виходить з того, що відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved