Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

Позивач 30.12.2014 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, завданої під час виконання трудових обов,язків. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що Селидівська загальноосвітня гімназія Селидівської міської ради Донецької області є неприбутковою, комунальною установою Селидівської міської ради. Бухгалтерський облік гімназії здійснюється через централізовану бухгалтерію відділу освіти. Між централізованою бухгалтерією відділу освіти міської ради проводилась звірка розрахунків за харчування учнів за І семестр 2013-2014 навчального року. В результаті звірки станом на 01.01.2014 року виявлено заборгованість гімназії у сумі 7533 грн. 66 коп. Кухарі гімназії [PERSON], [PERSON] перебувають у трудових відносинах з гімназією, згідно робочої інструкції отримують з комори відповідну кількість продуктів харчування згідно з калькуляційною карткою та заявкою класних керівників, забезпечують своєчасні розрахунки за гаряче харчування учнів. З метою з,ясування причин виникнення заборгованості гімназією було створено комісію щодо внутрішнього розслідування факту нестачі матеріальних коштів, за результатами роботи комісії з,ясовано, що комірником [PERSON] видано кухарям [PERSON], [PERSON] К продуктів харчування на суму 79168,01 грн., кухарями отримано від класних керівників протягом вересня-грудня 2013 року 87282,60 грн., перераховано [PERSON], [PERSON] К . на поточний рахунок 76158,60 грн., станом на 21.01.2014 року загальна нестача коштів складає 11124 грн. 21.01.2014 року [PERSON], [PERSON] було визнано провину щодо нестачі коштів і надано зобов,язання про виплату матеріального боргу. Станом на 01.03.2014 року згідно акту звірки розрахунків між централізованою бухгалтерією відділу освіти та гімназією з,ясовано наявність заборгованості на суму 7312,29 грн. Просить суд, з урахуванням уточнених позовних вимог, враховуючи ступінь вини [PERSON], [PERSON], визначити розмір шкоди кожного з відповідачів та стягнути на користь Селидівської загальноосвітньої гімназії за завдану під час неналежного виконання трудових обов,язків шляхом зловживання службовим становищем матеріальну шкоду в розмірі 7312,29 грн. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги у повному обсязі, пояснила, що станом на 01.03.2014 року згідно акту звірки розрахунків між централізованою бухгалтерією відділу освіти та гімназією з,ясовано наявність заборгованості на суму 7312,29 грн. У зв,язку з чим було створено комісію щодо розслідування факту виникнення заборгованості. Актом комісії внутрішнього розслідування встановлено нестачу коштів на харчування у розмірі 11124 грн. У подальшому відповідачі визнали свою провину у недостачі коштів та зобов,язались її відшкодувати. Доказом підтвердження розміру шкоди є зошит з записами кухарів [PERSON], [PERSON], а також відомість стану оплати за харчування. Обов,язки кухарів щодо забезпечення своєчасного розрахунку за харчування визначено їх робочими інструкціями, а також договорами про повну матеріальну відповідальність. Акти передачі матеріальних цінностей [PERSON] та [PERSON] не складались. Просила суд задовольнити позов - враховуючи ступінь вини [PERSON], [PERSON], визначити розмір шкоди кожного з відповідачів та стягнути на користь Селидівської загальноосвітньої гімназії за завдану під час неналежного виконання трудових обов,язків шляхом зловживання службовим становищем матеріальну шкоду в розмірі 7312,29 грн. Відповідач [PERSON], допитана у судовому засіданні відповідно до ст. 62 ЦПК України у якості свідка пояснила, що вона працювала кухарем в Селидівській гімназії у період з вересня 2012 року. Коли вона почала працювати кухарем, вона прийшла до директора гімназії [PERSON] та запитала: Хто буде збирати кошти на харчування? Директор відповіла, що дане питання щоб вони вирішували між собою. Кошти на харчування до кухні приносили: вчителя, іноді діти, а приймали гроші кухарі, комірник і посудомийка. Було заведено звичайний зошит, до якого вносились відомості щодо коштів. Гроші зберігались на кухні, в кімнаті, де вони переодягались, двері не зачинялись. Наприкінці січня 2014 року з нею було укладено договір про матеріальну відповідальність. Робочі інструкції з [PERSON] у неї були однаковими та не відрізнялись. Вважає, що адміністрацією не було вжито належний порядок збору та перерахування грошей на харчування учнів, облік та зберігання коштів, що призвело до недостачі. Просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Відповідач [PERSON], допитана у судовому засіданні відповідно до ст. 62 ЦПК України у якості свідка пояснила, що вона працювала кухарем в Селидівській гімназії у період з січня 2013 року-комірником, а з вересня 2013 року кухарем разом з [PERSON] Кошти на харчування до кухні приносили: вчителя, іноді діти, а приймали гроші кухарі, комірник і посудомийка. Було заведено звичайний зошит, до якого вносились відомості щодо коштів. В її робочій інструкції не було зазначено обов,язку щодо забезпечення своєчасного розрахунку за харчування. Інструкцію, що додано до матеріалів справи вона не підписувала. Вважає, що адміністрацією не було вжито належний порядок збору та перерахування грошей на харчування учнів, облік та зберігання коштів, що призвело до недостачі. Просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник відповідачів [PERSON] у судовому засіданні вважав, що позов є необґрунтованим та просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів [PERSON], [PERSON], допитаних у якості свідків відповідно до ст. 62 ЦПК України, їх представника [PERSON], судом встановлено, що відповідно до п. 1.3 Статуту Селидівської загальноосвітньої гімназії Селидівської міської ради Донецької області, погодженої з відділом освіти міської ради 23.06.2014 року та затвердженого рішенням міської ради від 25.06.2014 року № 6/50-1253, Селидівська загальноосвітня гімназія Селидівської міської ради Донецької області є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунок в установі банку, печатку, штамп, ідентифікаційний номер, фірмові бланки. Відповідно до п. 7.9 Статуту порядок ведення бухгалтерського обліку в гімназії визначається чинним законодавством. За рішенням засновника гімназії бухгалтерський облік може вестися самостійно або через централізовану бухгалтерію. (а.с.34-36) Згідно довідки № 12 від 15.01.2015 року [PERSON] працює в Селидівській загальноосвітній гімназії з 21.01.2013 року кухарем, її середня зарплата складає 1526,54 гривень.(а.с.28) Згідно довідки № 13 від 15.01.2015 року [PERSON] працює в Селидівській загальноосвітній гімназії з 03.09.2012 року кухарем, та знаходилась у відпустці по вагітності по пологам з 07.08.2014 року по 10.12.2014 року.(а.с.29) На підставі п. 1 договору про повну матеріальну відповідальність, укладеного 06.03.2014 року між загальноосвітньою гімназією в особі [PERSON] та [PERSON], працівник, що займає посаду кухаря або виконує роботу кухаря, безпосередньо пов,язану із зберіганням та обробкою, відпусканням та продажем, бере на себе повну відповідальність за забезпечення зберігання довірених йому адміністрацією матеріальних цінностей. (а.с.25) На підставі п. 1 договору про повну матеріальну відповідальність, укладеного 06.03.2014 року між загальноосвітньою гімназією в особі [PERSON] та [PERSON], працівник, що займає посаду кухаря, безпосередньо пов,язану із прийомом продуктів, харчування, приготування, видачу їжі, бере на себе повну відповідальність за забезпечення зберігання довірених йому адміністрацією матеріальних цінностей. (а.с.26) Наказом № 12 від 20.01.2014 року Селидівської загальноосвітньої гімназії створено комісію щодо розслідування факту виникнення заборгованості за харчування. (а.с.43) Наказом № 14 від 21.01.2014 року Селидівської загальноосвітньої гімназії затверджено акт комісії внутрішнього розслідування від 21.01.2014 року. Кухарям [PERSON], [PERSON] наказано ліквідувати заборгованість в сумі 11124 грн. до 03.02.2014 року. Призначено відповідальною за збір і перерахування коштів за харчування кухаря [PERSON] з 22.01.2014 року. Кухарю [PERSON] використовувати для обліку коштів прибуткові ордери, звітувати перед комірником про розрахунок за витрачені продукти харчування. (а.с.45) Постановою старшого слідчого СВ Селидівського МВ ГУМВС України в Донецькій області від 04.02.2015 року за результатами розгляду заяви від 09.04.2014 року до директора Селидівської загальноосвітньої гімназії [PERSON] про прийняття заходів до кухарів Селидівської загальноосвітньої гімназії щодо нестачі грошових коштів на харчування учнів у сумі 7312 грн., встановлено, що при здійсненні передачі грошових коштів на харчування учнів поварам гімназії класними керівниками, акти прийому-передачі грошових коштів не складалися, належним чином відповідна документація не велася; кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014050500000722 від 10.04.2014 року закрито у зв,язку з тим, що дане провадження не має складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.(а.с.133) Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює спірні правовідносини вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Відповідно до ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Пленум Верховного Суду України в постанові від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» роз'яснив, що під прямою дійсною шкодою слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства провести витрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати. Пряма дійсна шкода є саме підставою, що зумовлює перевірку умов можливості настання матеріальної відповідальності працівника. За наявності шкоди для настання матеріальної відповідальності необхідні ще три умови: протиправна поведінка працівника, причинний зв'язок між протиправною поведінкою працівника і результатом у вигляді шкоди, що настала, і вина працівника. Крім того, згідно ст. 134 КЗпП відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків; 8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; 9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством. У відповідності до ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Пленум Верховного Суду України у Постанові від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» зазначає, що суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі ст. ст. 130, 135-1, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника (п.1). Розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з ст. 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди (п.8). Відповідно до ст. 138 КЗпП обов'язок доказування наявності умов для притягнення працівника до матеріальної відповідальності покладається на власника або уповноважений ним орган. Відсутність підстави чи хоча б однієї з умов матеріальної відповідальності виключає можливість притягнення працівника до матеріальної відповідальності. Судом встановлено, що з відповідачами укладено договори про повну матеріальну відповідальність, проте у даних договорах не визначено, що на відповідачів покладено відповідальність саме за кошти на харчування. Тому суд вважає необґрунтованими доводи представника з приводу того, що відповідачі повинні нести матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди. З приводу стверджень представника з приводу того, що обов,язки відповідачів щодо забезпечення своєчасного розрахунку за харчування визначено їх робочими інструкціями, суд зазначає наступне. Згідно п.1.2, 1.4 посадової інструкції кухаря Селидівської загальноосвітньої гімназії [PERSON], затвердженої 12.03.2014 року директором гімназії [PERSON], кухар повинен мати відповідну професійну підготовку, досвід роботи не менше 3 років в сфері громадського харчування; у своїй діяльності кухар керується технологією приготування страв у гімназійній їдальні, правилами виробничої санітарії, правилами користування технологічним обладнанням, правилами і нормами охорони праці, техніки безпеки і протипожежного захисту, а також правилами внутрішнього розпорядку, своїми посадовими обов,язками.(а.с.30) Відповідно до п. 1.2 посадової інструкції кухаря Селидівської загальноосвітньої гімназії [PERSON], у своїй діяльності кухар керується технологією приготування страв у гімназійній їдальні, правилами виробничої санітарії, правилами користування кухонним обладнанням, правилами захисту, а також правилами внутрішнього розпорядку (а.с.42) Тому суд вважає, що відповідачі не належать до категорії працівників, з якими може бути укладено договір про повну матеріальну відповідальність за кошти на харчування. Суд вважає, що у судовому засіданні не знайшло підтвердження те, що до функцій відповідачів входили обов,язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди. Так, в обґрунтування своєї позиції представником позивача надано суду копію акта б/№, в якому зазначено, що під час проведення внутрішнього розслідування виявлено недостачу коштів в розмірі 11124 грн., та копію наказу № 14 від 21.01.2014 року, який складений та підписаний директором та працівниками Селидівської загальноосвітньої гімназії, в якому запропоновано відповідачам добровільно відшкодувати заборгованість в розмірі 11124 грн. до 03.02.2014 року. Відповідно до п. 95 Положення про загальноосвітній навчальний заклад, затвердженого постановою КМУ від 27.08.2010 року № 778 керівник закладу: здійснює керівництво педагогічним колективом, забезпечує раціональний добір і розстановку кадрів, створює необхідні умови для підвищення фахового і кваліфікаційного рівня працівників; організовує навчально-виховний процес; забезпечує контроль за виконанням навчальних планів і програм, якістю знань, умінь та навичок учнів; відповідає за дотримання вимог Державного стандарту загальної середньої освіти, за якість і ефективність роботи педагогічного колективу; створює необхідні умови для участі учнів у позакласній та позашкільній роботі, проведення виховної роботи; забезпечує дотримання вимог щодо охорони дитинства, санітарно-гігієнічних та протипожежних норм, вимог техніки безпеки; розпоряджається в установленому порядку майном закладу та його коштами; підтримує ініціативи щодо вдосконалення системи навчання та виховання, заохочення творчих пошуків, дослідно-експериментальної роботи педагогів; сприяє залученню діячів науки, культури, членів творчих спілок, працівників підприємств, установ, організацій до навчально-виховного процесу, керівництва учнівськими об'єднаннями за інтересами; забезпечує реалізацію права учнів на захист від будь-яких форм фізичного або психічного насильства; вживає заходів до запобігання вживанню учнями алкоголю, наркотиків; контролює організацію харчування і медичного обслуговування учнів; видає у межах своєї компетенції накази та розпорядження і контролює їх виконання; щороку звітує про свою роботу на загальних зборах (конференціях) колективу. Як вбачається з п. 1 Наказу № 137 від 15.08.2013 року «Про організацію харчування учнів гімназії», відповідальною за організацію харчування учнів гімназії призначено заступника директора [PERSON] Тому суд вважає неспроможними доводи представника позивача, з приводу того, що відповідачі повинні нести матеріальну відповідальність за спричинення шкоди гімназії за недостачу коштів на харчування. Суд визнає неналежним доказом надану представником позивача у якості підтвердження розміру шкоди копію книгу обліку замовлень на харчування учнів гімназії та записи (а.с.115), відомість стану оплати за харчування (а.с.116), оскільки надані документи не оформлені належним чином. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ст. 60 ч. 2 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Суд лише сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши надані представником позивача докази на підтвердження своєї позиції, оцінивши їх належність, допустимість і достовірність, суд дійшов до висновку про те, що посилаючись на спричинення позивачу шкоди під час виконання своїх трудових обов'язків шляхом зловживання службовим становищем представник позивача не надав пояснень та\~\~доказів того, якими саме неправомірними діями відповідачів спричинено шкоду, в чому полягає вина відповідачів, неналежне виконання відповідачами яких\~\~саме трудових обов'язків потягло за собою спричинення шкоди позивачу. Зважаючи на викладене, суд вважає, що позивачем у справі не виконано вимоги чинного цивільно-процесуального законодавства щодо надання суду доказів на підтвердження обставин, на які він послався як на підставу своїх вимог, а саме: того, що відповідачами було завдану під час неналежного виконання трудових обов,язків шляхом зловживання службовим становищем матеріальну шкоду в розмірі 7312,29 грн. На основі повно і всебічно зясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Селидівської загальноосвітньої гімназії Селидівської міської ради Донецької області до відповідачів про стягнення матеріальної шкоди, завданої під час виконання трудових обов,язків є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed