Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

Позивач [PERSON] 15 травня 2019 року звернулась до суду із позовом до [PERSON] , посилаючись на наступні обставини. Між нею та відповідачкою 09.08.2017р. відбувся усний договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] , згідно умов якого, вона [PERSON] передала [PERSON] у рахунок сплати вартості будинку 50000 (п`ятдесят тисяч) грн., а остання отримала їх, про що написала розписку та надала [PERSON] правову та технічну документацію на вказаний житловий будинок. При цьому, вони домовились про нотаріальне оформлення договору у строк до 09.08.2018р., однак, відповідач у подальшому, ухилялась від його укладання, мотивуючи постійною зайнятістю. Враховуючи наведене, позивач вважає себе власником спірного будинку, оскільки відбулась передача грошових коштів та відповідної документації на будинок, її сім`я вже тривалий час мешкає у будинку, однак оформити нотаріально своє право вона не взмозі, у зв`язку із чим просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] та визнати за нею [PERSON] право власності на цей будинок. Будучи належним чином сповіщеною про час та дату розгляду справи у судовому засіданні, позивач [PERSON] до зали суду не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином сповіщеною про час та дату розгляду справи, до зали суду не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності та визнання позовних вимог [PERSON] у повному обсягу. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню у повному обсягу з наступних підстав. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.81 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст. 263 ч.5 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Так, у судовому засіданні встановлено, що 09.08.2017р. між сторонами відбувся усний договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] , згідно умов якого, позивач [PERSON] передала відповідачу [PERSON] у рахунок сплати вартості будинку 50000 (п`ятдесят тисяч) грн., а остання отримала їх, про що написала розписку та надала [PERSON] правову та технічну документацію на вказаний житловий будинок. Сторонами визнається факт передачі позивачем на виконання умов договору грошової суми у загальному розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок. Згідно ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як зазначено у ч.1.ст.635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Вимогами ст.. 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до\~вимог ст.220\~ЦК України,\~у разі\~недодержання сторонами\~вимоги закону\~про нотаріальне\~посвідчення договору\~такий договір\~є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Однак, у даному випадку, між сторонами взагалі не було укладено будь-якого договору купівлі-продажу спірного будинку у письмовій формі, а також вимоги перед судом щодо визнання дійсним попереднього договору купівлі-продажу, у зв`язку із відсутністю його нотаріального посвідчення, не ставляться. Натомість, позивач просить суд визнати за нею право власності на будинок за адресою: [ADDRESS] , враховуючи усну угоду між ними та розписку відповідача, мотивуючи власним тлумаченням укладеного зобов`язання та фактом передачі нею грошових коштів та технічної документації на будинок відповідачу. Статтею 328 ЦК України\~передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами\~ст.392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Таким чином, ураховуючи, що відповідно до\~ст.328 ЦК України\~набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон повязує виникнення в особи субєктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи у який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний обєкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому\~ст.392 ЦК України. Отже, оскільки за правилами\~ст.392 ЦК України,\~позов про визнання права власності може бути предявлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності, а позивач [PERSON] , на час розгляду справи у суді, не надала доказів, що є власником спірного майна (у встановленому законом порядку не зареєструвала за собою право власності на нерухоме майно), то позовні вимоги про визнання за останнєю права власності на спірне нерухоме майно на підставі положень\~ст.392 ЦК України\~задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed