Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

Позивач 28.08.2015 року звернулася до Васильківського міськрайонного суду Київської області з позовом до відповідача про стягнення аліментів на дитину. 31.08.2015 року ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду на 30.09.2015 року. 16.11.2015 ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області справу передано на розгляд Монастирищенського районного суду Черкаської області у зв»язку з тим, що заяву було прийнято з порушенням правил підсудності. 25.11.2015 року ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області справу прийнято до провадження суддею Бурлакою М.В. Підставою своїх позовних вимог позивач вважає те, що 15 січня 2005 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований у відділі РАЦСУ Голосіївського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 21 від 15 січня 2005 року. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 липня 2013 року даний шлюб розірвано.Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO]. Вважає, що утримання дітей, надання їм матеріальної допомоги є природним обов'язком батьків, що випливає звичайно зі змісту положення ст. 180 Сімейного кодексу України, яке зобов'язує батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Всупереч таким вимогам закону, відповідач, який проживає окремо від неповнолітньої дитини, ухиляється від виконання свого обовязку щодо її утримання, оскільки з моменту припинення шлюбу між ними, матеріально своїй дитині не допомагає, участі у її вихованні не приймає та не виконує жоден із тих обовязків, які покладені на нього законом, як на батька дитини. Позивач самостійно, власними силами, намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати неповнолітню дочкку, а також виконувати всі інші обовязки, покладені на неї законом, які необхідні для належного утримання дитини. За таких умов, позивач не має можливості належним чином самостійно, без участі батька, утримувати їхню спільну дитину. Утримання дитини, надання їй матеріальної допомоги є природним обовязком батьків, зокрема ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Всупереч зазначеним вимогам відповідач ухиляється від свого обов'язку щодо утримання неповнолітньої дитини. Між позивачем та відповідачем, на момент предявлення позову, не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини. Таким чином, з положення ст. 181 Сімейного кодексу України вбачається, що, в разі відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той з подружжя, з ким вона проживає, має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів. В зв'язку з тим, що на протязі останніх років відповідач не підтримував з позивачем та дочкою ніяких відносин, на момент подання цього позову вона не має достовірних відомостей про те, де саме працює її колишній чоловік, однак їй відомо, що розмір його офіційної заробітної плати є незначним, порівняно з його дійсними доходами. Більше того, за останні роки він неодноразово змінював місце своєї роботи, яка була не кваліфікована за його визначеною професійною спеціальністю, а тому мала зміст різного характеру, виду та сфери діяльності, що призводило до отримання відповідачем непостійних та нерегулярних доходів, які в досить значній частині становили доходи від неофіційних джерел. У відповідності до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду аліменти на утримання дитини можуть бути присуджені у твердій грошовій сумі. Також ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд, за заявою платника або одержувача, може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. До обставин, які надають суду право визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, належать, зокрема, випадки, коли платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. В той же час, позивач змушена сама утримувати та виховувати малолітню дочку, одночасно працювати задля матеріального забезпечення себе та їхньої спільної дитини, при тому, що позивач отримую заробітну плату, якої недостатньо для належного, необхідного та достатнього забезпечення і утримання як неповнолітньої дочки так і її особисто проживання. Просить розмір аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] визначити в твердій грошовій сумі, у розмірі 800 (вісімсот) грн., так як відповідач не має постійного заробітку, доходи його є мінливими та нерегулярними, більш того, за наявності такої істотної обставини, як отримання ним доходу від неофіційних джерел заробітку, з відповідача на її користь необхідно стягнути аліменти саме в твердій грошовій сумі з моменту звернення з цим позовом до суду та до досягнення дочкою повноліття. Під час проведення розгляду справи позивач не зявилася, надіслала заяву, в якій позов підтримала повністю, просить його задовільнити в повному обсязі. Відповідач в судові засідання не зявився, та про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку про що свідчать оголошення в засобах масової інформації газеті «Час Київщини» від 15 жовтня 2015 року та газеті «Урядовий кур»єр» від 26 грудня 2015 року. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі судовому засіданні, оскільки позовні вимоги позивача відповідачем не оспорюються і виходить з наступного: У відповідності до ст. 180 Сімейного Кодексу України обовязок утримувати своїх неповнолітніх та непрацездатних дітей лежить на їх батьках. При ухиленні батьків від цього обовязку кошти на утримання дітей (аліменти) стягуються в судовому порядку. На підставі викладеного суд робить висновок про те, що позивачка потребує матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до ст. 10 ЦПК України 1. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.\~ 2. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.\~ 3. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~ 4. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Статтею 184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до вищезазначеної норми Закону при визначенні суди враховують наступне: 1.від утримання дитини відповідач відмовляється; 2.відповідач у справі офіційно не працює; 3.можливе місце його роботи невідоме; 4.відповідач має нелегальний і непостійний дохід, тобто всі йогодоходи не зазначаються у фінансово-економічних документах, а тому передбачувана у рішенні суду сума аліментів не стягуватиметься відповідно до чинного законодавства. Відповідно до ст. 192 СК України за заявою одержувача або платника аліментів розмір аліментів може бути змінено за рішенням суду. Будь-яких інших доказів свого працевлаштування та наявності у відповідача постійного заробітку він не надав. Суд вважає, що позивач довів правомірність своїх позовних вимог з посиланням на норми матеріального та процесуального права, а неявку відповідача в судове засідання суд розцінює як відмову від захисту своїх прав у судовому порядку. При постановленні рішення суд враховує правові позиції ВС України у справі № 143 цс 13 відповідно до яких суди мають право змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями ст. 192 СК України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved