Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

Позивач [PERSON] 26 квітня 2016 року звернулася в Київський районний суд міста Полтави з позовом до відповідачів про визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна із чужого незаконного володіння. В поданій до суду позовній заяві позивач посилалася на те, що квартира [ADDRESS] належить їй та брату [PERSON] на праві приватної спільної власності відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації. В той же час, 28 жовтня 2014 року відповідач [PERSON] передала, а відповідач [PERSON] прийняв у власність зазначену квартиру за договором купівлі-продажу, посвідченим 28 жовтня 2014 року приватним нотаріатом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] Посилаючись на те, що угода купівлі-продажу була вчинена на підставі підробленого свідоцтва про право власності, вважає договір купівлі-продажу 28 жовтня 2014 року таким, що спрямований на незаконне заволодіння майном, недійсним. В поданій до суду позовній заяві позивач просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири та витребувати з чужого незаконного володіння квартиру [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Інші особи в судове засідання не зявилися, будучи повідомлені про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомили, клопотань до суду не подавали. За таких обставин, враховуючи що належним чином повідомлені відповідачі в судове засідання не зявилися, клопотань до суду не подавали, суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі осіб, які не зявилися. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з розпорядженням відділу приватизації житла «Полтаванафтогаз» від 13 листопада 1996 року № 301 [PERSON] та [PERSON] на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» 13 листопада 1996 року було видано свідоцтво про право власності на житло та передано в спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Згідно з довідкою ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» від 11 січня 2014 року квартира [ADDRESS] станом на 31 грудня 2012 року була зареєстрована в бюро технічної інвентаризації за [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності. Відповідачу [PERSON] свідоцтва про право власності на житло, а саме, на квартиру [ADDRESS] відділом приватизації житла не видавалося. Також судом встановлено, що 28 жовтня 2014 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] посвідчено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], відповідно до якого відповідач [PERSON], як продавець продала, а відповідач [PERSON] купив квартиру [ADDRESS]. Згідно з п. 1 зазначеного договору купівлі-продажу квартира належить продавцю [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації житла управління житлового комунального господарства м. Полтави 18 грудня 1995 року. Разом з тим, Управлінням майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради, як органом приватизації, відповідне рішення не приймалося, свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] на імя [PERSON] не оформлялося. Станом на час вирішення даної справи судом, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на спірну квартиру [ADDRESS] зареєстровано за відповідачем [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 28 жовтня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON]. До Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 грудня 2015 року Кременчуцьким МВ ГУНП в Полтавській області внесено інформацію про вчинення кримінального правопорушення за № 12015170090004658 за фактом заволодіння шахрайським шляхом невстановленими особами нерухомим майном квартирою № 2 по вул. Рєпіна, 23 в м. Полтаві. Окрім того, за фактом підробки правовстановлюючих документів на обєкти нерухомого майна, в результаті чого було відчужено квартири [ADDRESS] та № 3 по вул. Рєпіна, 21 в м. Полтаві були внесені відомості до ЄРДР за № 12016170020000168 від 20 січня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. Відповідно до норм ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 658 ЦК України встановлено, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Частинами 1 та 3 статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідач [PERSON] станом на час укладення договору купівлі-продажу не була власником квартири № 2 про вул. Рєпіна, 23 в м. Полтаві, свідоцтво про право власності на зазначену квартиру на її імя не оформлялося, спірна квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], яким і належить право розпорядження квартирою, в тому числі і укладення договору купівлі-продажу. Договір купівлі-продажу від 28 жовтня 2014 року квартири [ADDRESS] всупереч актів цивільного законодавства був укладений від імені продавця [PERSON], яка не є власником квартири, та, відповідно, не мала права розпорядження майном, тому суд приходить до висновку, що договір підлягає визнанню недійсним. Позовні вимоги [PERSON] в цій частині є повністю обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно зі ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Волі власників спірної квартири [PERSON] та [PERSON] на відчуження квартири не було, квартира вибула з володіння не з їх волі, тому вимоги про витребування майна із чужого незаконного володіння є повністю обґрунтованими та підлягають задоволенню. Необхідно витребувати з чужого незаконного володіння, а саме, від [PERSON] квартиру [ADDRESS] та скасувати державну реєстрацію права власності відповідача [PERSON] на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], здійснену у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Вирішуючи згідно ст. 88 ЦПК України питання щодо розподілу судових витрат, суд бере до уваги, що належними відповідачами в даній справі, до яких судом задоволені позовні вимоги, є [PERSON] та [PERSON] Тому саме вони мають відшкодувати позивачу [PERSON] понесені нею судові витрати в рівних частках, кожен по 275,60 грн. Крім того, оскільки при подачі позову позивачем [PERSON] сплачено судовий збір лише за одну вимогу, але фактично заявлено дві вимоги, додатково з відповідачів підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved