Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

Позивач 26 грудня 2013 року звернувся до суду з вказаним позовом, в якому згідно збільшення розміру позовних вимог зазначив, що 16 липня 2013 року між ним та відповідачами було укладено договір позики № 16/07-2013, згідно якого відповідачі отримали в борг суму в розмірі 40 000 доларів США. Відповідно до п. 2 вказаного договору позичальники зобов'язалися солідарно до 16 грудня 2013 року повернути суму боргу. Крім того, п. 3 договору встановлено, що позичальники солідарно беруть на себе зобов'язання сплачувати позивачу відсотки за користування позикою в розмірі 45,00 процентів річних. Загальний строк користування позикою складає 153 дні, загальна сума процентів за користування позикою, які підлягають сплаті позичальниками складає суму еквівалентну 7500 дол. США. Відповідно до п.8 договору, у випадку неповернення позики в повному обсязі до 16 грудня 2013 року, позичальники солідарно зобов'язуються сплачувати позикодавцеві проценти за користування неповерненою частиною позики в розмірі 55 процентів річних. Відповідачами з дня укладання договору були сплачені лише проценти за користування позикою у розмірі 1050 дол. США. Сума боргу та решта процентів на даний час не сплачені. Позивач просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів на його користь заборгованість за договором позики в розмірі 377956,00 грн. та проценти за користування позикою в розмірі 105937,71 грн., що загалом складає суму в розмірі 483893,71 грн. та судові витрати. 22 січня 2014 року відповідачі звернулися до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання договору позики таким, що не укладався. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що в дійсності між ними та [PERSON] 16 липня 2013 року договір позики № 16/07-2013 не було укладено. 16 липня 2013 року під час підписання договору позики ніякі грошові кошти зі сторони [PERSON] не надавалися, та підтверджуючого факту передачі коштів не має. Просили визнати договір позики № 16/07-2013 таким, що не укладався. Представники позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог посилалися на обставини, викладені у позовній заяві. Зустрічні позовні вимоги не визнали та заперечували проти їх задоволення. [PERSON], [PERSON], в судове засідання не з'явилися, про день і час проведення слухання справи повідомлялися належним чином, про причини неявки не повідомили, письмових заяв не надходило. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні первісні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та заперечував проти їх задоволення. Зустрічні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день і час проведення слухання справи повідомлялася належним чином. Письмово просила слухати справу у її відсутність, зустрічні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечувала в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення представників позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON], [PERSON] необхідно відмовити по наступних підставах. Судом встановлено, що 16 липня 2013 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] був укладений договір позики № 16/07-2013, згідно умов якого відповідачі отримали від позивача грошові кошти у борг у розмірі 40 000 доларів США та зобов'язалися повертати вказану суму до 16 грудня 2013 року (а.с.13). Відповідно до п. 3 договору позики, позичальники солідарно беруть на себе зобов'язання сплачувати позивачу відсотки за користування позикою в розмірі 45,00 процентів річних. Загальна сума процентів за користування позикою складає 7500 дол. США. В подальшому відповідачі частково сплатили суму відсотків в розмірі 1050 дол. США, однак решту заборгованості та відсотків відповідачі у встановлений строк не повернули і ухиляються від їх повернення до теперішнього часу. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України підтвердженням укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Так, згідно договору позики в п.1 зазначено, що позичальники визнають, що в день укладення цього договору отримали від позикодавця позику в сумі еквівалентній 40 000 доларів США та підписали цей договір. Тобто, в договорі зазначено подію, яка вже відбулася. А тому, в судовому засіданні встановлено, що відповідачі дійсно отримали від [PERSON] позику у вищезазначеному розмірі. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В силу ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Так, відповідно до ст. 533 ЦПК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, враховуючи офіційний курс української грошової одиниці до долара США станом на 19 березня 2014 року (100 доларів США = 991,7800 гривень), сума позики у розмірі 40 000 доларів США складає 396 712 грн. Оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог вважає за необхідне стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором позики в розмірі 377956,00 грн. на користь позивача. Крім того, ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до п. 5 договору позики загальна сума процентів за користування позикою складає 7500 доларів США. Відповідно до п.8 договору позики, у випадку неповернення позики в повному обсязі до 16 грудня 2013 року, позичальники солідарно зобов'язуються сплачувати позикодавцеві проценти за користування неповерненою частиною позики в розмірі 55 процентів річних. Таким чином, сума процентів за користування позикою до закінчення строку користування позикою у відповідності до п.п. 2-6 договору позики складає суму в розмірі 60 945,41 грн. Сума процентів за користування позикою після закінчення строку користування позикою складає суму в розмірі 105 937,71 грн. (55% х 377 956,00 х 79: 365). Тобто, загальна сума процентів, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача складає 105937,71 грн. Враховуюче вищевикладене, аналізуючи докази по справі, суд вважає, що первісні позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню та з відповідачів в солідарному порядку на користь [PERSON] необхідно стягнути заборгованість за договором позики в розмірі 377956,00 грн. та проценти за користування позикою в розмірі 105937,71 грн., що загалом складає суму в розмірі 483893,71 грн. Натомість, зустрічні позовні вимоги [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики таким, що не укладався не підлягають задоволенню за нижченаведеним. У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Як зазначено вище, 16 липня 2013 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] був укладений договір позики № 16/07-2013, згідно умов якого останні отримали у борг грошові кошти в розмірі 40 000 дол. США та зобов'язалися повернути їх не пізніше 16 грудня 2013 року. Проте, як зазначив в судовому засіданні представник відповідача, грошові кошти [PERSON] не передавалися, у зв'язку з чим спірний правочин не був укладений. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Договор позики не суперечить актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства, оскільки передбачений цим законодавством. Всі сторони цього правочину є дієздатними особами, жодних відомостей щодо позбавлення або обмеження дієздатності будь-кого з них у суду не має, сторонами про такі обставини не повідомлялось, в матеріалах справи такі відомості відсутні. При укладанні правочину було дотримано форму встановлену законом для вчинення подібних правочинів, договір був спрямований на настання реальних наслідків. Відповідно до вимог ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з п.8 Постанови пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», «Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК ( 435-15 ) не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Разом з тим, в судовому засіданні. не було доведено, та не надано жодних доказів про відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки на момент вчинення правочину та належних доказів, які б свідчили про те, що оспорюваний правочин слід визнати не укладеним. Натомість, в судовому засіданні безперечно встановлено, що договір позики від 16 липня 2013 року було укладено з метою створення юридичних наслідків та відповідно до вимог діючого законодавства, у зв'язку з чим відсутні правові підстави вважати вказаний договір не укладеним. Враховуюче вищевикладене, аналізуючи докази по справі, суд вважає, що первісні позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити в повному обсязі за недоведеністю. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідачів в рівних частках на користь позивача слід стягнути витрати, понесені ним по сплаті судового збору в розмірі 3441,00 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат за зустрічним позовом , враховує, що зустрічні позовні вимоги залишені без задоволення, у зв'язку з чим поверненню не підлягають.

Outcome: approved