Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі свого представника [PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, посилаючись на те, що 07 березня 2002 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Сторожинецького районного управління юстиції, Чернівецької області. Від шлюбу народився син [PERSON], [INFO], який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Спільне життя з чоловіком не склалося, а після народження дитини відповідач поїхав за кордон на заробітки і фактично покинув сім'ю. Позивач дійшла висновку що шлюб носить формальний характер і просила його розірвати та стягувати на утримання дитини аліменти в розмірі по 2500 гривень щомісячно. Необхідність такого розміру аліментів обґрунтовано тим, що відповідач ухиляється від утримання дитини, а вона самостійно не може утримувати спільну дитину так як сама змушена виїхати за кордон для отримання заробітку. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] вимоги позову підтримали і просили шлюб розірвати і стягнути запрошену суму аліментів, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Обгрунтовуючи розмір аліментів сторона позивача послалася на те, що у відповідача гроші є так як він часто виїздить за кордон, має в користуванні автомобіль, дарує деколи синові подарки та вже 14 років не надає ніякої допомоги для утримання дитини. Відповідач [PERSON] в судове засідання двічі не з'явився, хоча судом був належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи, виходячи з чого суд вважає можливим заочний розгляд справи проти чог7о не заперечує і позивач. Розглянувши даний спір, встановивши фактичні обставини справи та відповідні правовідносини, суд знаходить що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з огляду на наступне. В судовому засіданні було встановлено, що сторони уклали шлюб 07 березня 2002 року. який зареєстрований виконкомом Красноїльської селищної ради, Сторожинецького району, Чернівецької області про що свідчить оригінал свідоцтва про шлюб [NUMBER] виданий 08.ю07.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Сторожинецького районного управління юстиції, Чернівецької області (а.с.6). Від шлюбу народився син [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження якого (а.с.7), батьками являються позивач і відповідач по справі. Дитина сторін проживає з позивачем, а відповідач і зареєстрований і проживає не із сім'єю, а в іншому місці. Згідно положень абзацу першого ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, а відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них або інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Вирішуючи даний спір про розірвання шлюбу суд враховує, що відповідно до положень ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. На думку суду, дана сім`я, в результаті різних поглядів на шлюб та сім'ю, відсутності порозуміння між ними та не проживання подружжя спільно та не ведення спільного господарства протягом тривалого періоду часу, розпалася і зберегти її при таких обставинах неможливо, а подальше збереження сім`ї буде суперечити інтересам позивача. Підтвердженням висновків суду, щодо неможливості збереження шлюбу сторін є також і положення ч.4 ст.56 СК України, згідно яких примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психологічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки встановлені законом. Судом також встановлено, що відповідач є батьком дитини, яка народилася від шлюбу, а саме [PERSON], [INFO], який проживає в [ADDRESS], разом із своєю матір'ю - позивачем по справі, що підтверджено довідкою виконкому Красноїльської селищної ради (а.с.11). Відповідач проживає окремо від сім'ї і від своєї дитини. Згідно ст.51 Конституції України та у відповідності до положень ст.ст.180, 181 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Таким чином відповідач, проживаючи окремо від сім'ї, зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, нарівні із матір'ю, що він не здійснює і що свідчить про необхідність задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача, який не приймає участі в утриманні дитини, аліментів на її утримання. Разом з тим суд знаходить, що запрошений позивачем розмір аліментів не відповідає вимогам розумності і справедливості і є недоказаним , а тому в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При цьому, суд виходить з того, що згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі Частиною 1 ст. 183 СК України визначено, що частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суду не надано доказів, що відповідач офіційно працює і має дохід, а тому, виходячи із необхідності забезпечення дитині сторін умов для проживання, розмір аліментів має бути визначено у твердій грошовій сумі. Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Законом України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» встановлено прожитковий мінімум з 1 травня, для дітей віком від 6 до 18 років в сумі 1531 гривню. Дитина відповідача перебуває саме в такому віці, а відповідно має право на матеріальне забезпечення в законодавчо закріпленому розмірі, яке їй зобов'язані, надати, згідно вимог ст.180 СК України, її батьки. Тобто, обов'язок забезпечення дитині, встановленого законом розміру прожиткового мінімуму, лежить в рівній мірі як на батькові так і на матері дитини, виходячи з чого, суд знаходить запрошений позивачем розмір аліментів, не справедливим і не можливим до стягнення із відповідача. В позові відсутні докази щодо рівня життя дитини, достатність якого має бути забезпечена посередництвом стягнення запрошеного позивачем розміру аліментів в сумі 2500 гривень. Суд вважає, що розмір аліментів має складатися із половини прожиткового мінімуму дитини і такий розмір аліментів в сукупності із обов'язком матері по утриманню дитини буде забезпечувати встановлений Законом прожитковий мінімум дитини сторін. Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з цього та зважаючи на те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька і з урахуванням матеріального становища батьків суд знаходить, що таке, належне утримання можливе в розмірі який буде повністю забезпечувати встановлений Законом прожитковий мінімум дитини сторін. Тобто суд визначає до стягнення із відповідача, аліменти в розмірі по 766 гривень щомісяця на утримання його сина [PERSON]. На думку суду, саме така сума, буде забезпечувати, нарівні із часткою матері, належне утримання дитини сторін і повністю забезпечувати її потреби, як сьогодні так і в найближчі роки, з урахуванням інтересів також і сторін. Оцінюючи докази в підтвердження обставин на які посилається позивач, суд знаходить що таких доказів суду не було представлено. Так посилаючись на те, що відповідач їде за кордон, має автомобіль і дарує сину подарки, що свідчить про наявність у нього грошей, позивач не потурбувався про підтвердження вказаних обставин відповідними доказами, а обмежився виключно поясненнями, які доказами не являються. Крім цього, на думку суду виїзд особи за кордон та наявність у її користуванні автомобіля чи дарування подарунків не може свідчити про таке матеріальне становище яке би дало можливість суду визначити розмір (частку) аліментів більший ніж прожитковий мінімум, половину якого необхідно було би стягувати на утримання неповнолітньої дитини. Суд також знаходить, що неприймання відповідачем участі в утриманні своєї дитини протягом останніх чотирнадцяти років ні в якій мірі не впливає ні на порядок визначення розміру стягуваних аліментів ні на їх розмір, а тому не вважає за необхідне приймати вказані аргументи за основу при вирішенні питання щодо стягнення аліментів.. Визначену суму аліментів на утримання дитини, суд стягує з часу звернення позивача до суду, тобто з 13 травня 2016 року, що відповідає положенням ст.191 СК України та згідно вимог п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, допускає негайне виконання судового рішення в цій частині в межах суми платежу за один місяць. Судові витрати суд, у відповідності до положень ст.88 ЦПК України, покладає на відповідача, у зв'язку з тим, що дитина сторін проживає з матір'ю, яка до суду зверталась для захисту інтересів неповнолітньої дитини, а будь-які інші грошові, а також аліментні обов'язки у відповідача відсутні.

Outcome: partial