Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

Позивач [PERSON] 25 липня 2019 року звернулася в суд з позовом до свого колишнього чоловіка та батька дитини [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позовну заяву мотивувала тим, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 26 лютого 2019 року. За час перебування у шлюбі, а саме [INFO] у них народився син [PERSON] , який проживає із матір`ю (позивачем). Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоча спроможний надавати таку допомогу. Враховуючи важке матеріальне становище, а також те, що в даний час позивач не працює, оскільки доглядає дитину, просила суд стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі, в розмірі по 2500 гривень щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 26 липня 2019 року відкрито провадження у справі, розгляд її постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання. 20 серпня 2019 року відповідач [PERSON] подав до суду зустрічний позов про оспорювання батьківства, просив виключити з актового запису відомості про нього, як батька дитини. Одночасно заявив про призначення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи. Ухвалами суду від 21 серпня 2019 року прийнято зустрічний позов до спільного розгляду з первісним, об`єднано їх в одне провадження, призначено судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу. 21 жовтня 2019 року представником відповідача за первісним позовом - позивача за зустрічним відповідача подано до суду заяву про залишення зустрічного позову без розгляду. До заяви долучено результати дослідження № 24068 щодо аналізу ДНК на батьківство, якими встановлено ймовірність батьківства [PERSON] щодо сина [PERSON] : 99,999999 %: Ухвалою суду від 04 листопада 2019 року зустрічний позов про оспорювання батьківства залишено без розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник свої позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити. Додатково позивач вказала, що в даний час єдиним її доходом є соціальна допомога, яка виплачується у розмірі 860 гривень щомісячно при народженні дитини. Вказаних коштів їй недостатньо для утримання дитини. Працювати вона не має можливості, оскільки доглядає півторарічного сина. Натомість відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу дитині у виді аліментів в розмірі 2500 грн., оскільки займається підприємницькою діяльністю, - працює інженером-землевпорядником, щомісячно та стабільно отримує близько 50 000 гривень доходів, з яких декларує менше. Проживає разом у індивідуальному житловому будинку із працездатними матір`ю та дядьком, є матеріально забезпеченою людиною. Інших утриманців не має, однак не приймає участі у вихованні та матеріальному забезпеченні своєї дитини. Не заперечила, що раніше купував підгузки, деякі предмети одягу, однак в даний час перестав це робити. Представник відповідача в судовому засіданні заявила про часткове визнання позову її довірителем, зазначила про те, що він згідний сплачувати аліменти щомісячно у розмірі 1500 гривень, оскільки має нестабільний дохід від підприємницької діяльності, хворіє гіпертонічною хворобою. Проживає спільно із матір`ю та дядьком. Мати відповідача не працює, оскільки також хворіє, має ішемічну хворобу серця. Дядько також не працює. Відтак відповідач вимушений також їх утримувати. Крім того зазначила, що відповідач не ухилявся від утримання дитини, надавав позивачу матеріальну допомогу, купував дитині одяг, іграшки, скеровував позивачу поштою кошти, однак остання відмовлялась їх отримувати. Беручи до уваги обов`язок обох батьків утримувати дитину, вважає для присудження достатньою суму аліментів в розмірі 1500 гривень. Заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає за можливе позов задовольнити, зважаючи на наступні обставини. Дані правовідносини регулюються Сімейним Кодексом України (далі - СК України). В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з червня 2017 року. Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 26 лютого 2019 року шлюб між ними розірвано. Від спільного проживання у позивача та відповідача [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] , а також результатами дослідження № 24068 щодо аналізу ДНК на батьківство. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Син Тимофій проживає з матір`ю, що підтверджується довідкою Зарічанської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області про склад сім`ї та проживання № 1283 від 23 липня 2019 року, а також не заперечувалось стороною відповідача у справі. Відповідачем подано до суду докази щодо надання позивачу та дитині матеріальної допомоги, а саме копії квитанцій, якими підтверджуються факти придбання: -20 червня 2018 року підгузків «Памперс» на суму 372 гривень, банного полотенця на суму 200 гривень, костюма дитячого, шапочки та шкарпеток на загальну суму 463 гривень; -15 жовтня 2018 року підгузків «Памперс» на загальну суму 600 гривень та мазі «Бепантен» на суму 343, 95 гривень; -12 липня 2019 року мазі «Бепантен» за 308, 47 гривень, підгузників «Happy» на суму 271, 99 гривень. Крім того, відповідачем подано докази того, що він здійснював в адресу позивача грошові перекази 08 листопада 2018 року на суму 1500 гривень, 13 листопада 2018 року на суму 1000 гривень, 18 січня 2019 року на суму 1000 гривень, 04 березня 2019 року на суму 2000 гривень. За свідченням позивача в судовому засіданні вказані грошові перекази вона не отримувала, а відтак дані кошти щоразу були повернуті відповідачу. Даного факту сторона відповідача не заперечувала. На переконання суду несистематична матеріальна допомога з боку відповідача є надто недостатньою для забезпечення дитині відповідного рівня проживання та розвитку. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» зобов`язує батьків виховувати дітей, піклуватись про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дітей, готувати їх до самостійного життя, праці, розвивати їх особистість, повагу до прав, свобод людини та громадянина. Стаття 59 Закону України «Про освіту» передбачає, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Отже, батьки зобов`язані, постійно дбати про фізичне здоров`я, психічний стан дітей, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, виховувати працелюбність, почуття доброти, милосердя, шанобливе ставлення до державної мови, регіональних мов або мов меншин, інших мов і рідної мови, сім`ї, старших за віком, до народних традицій та звичаїв, виховувати повагу до національних, історичних, культурних цінностей українського та інших народів, дбайливе ставлення до історико-культурного надбання та навколишнього природного середовища, любов до своєї країни, сприяти здобуттю дітьми освіти у навчальних закладах або забезпечувати повноцінну домашню освіту відповідно до вимог щодо її змісту, рівня та обсягу, виховувати повагу до законів, прав, основних свобод людини. Спірні правовідносини регулюються ч.1 ст. 184 СК України, за якою підставою для присудження аліментів у твердій грошовій сумі є те, що відповідач має різний заробіток, який залежить від результатів здійснення його підприємницької діяльності. У відповідності до ч.ч.1 та 2 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. На підставі ч.2 ст.181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відтак, обрання способу стягнення аліментів є виключним правом позивача та не залежить від волі відповідача у такій категорії справ. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. У відповідності до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Так, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23.11.2018 року № 2629-VIII встановлено розміри основних мінімальних соціальних стандартів у 2019 році, зокрема для: - дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; - дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень; - працездатних осіб: з 1 січня 2019 року - 1921 гривня, з 1 липня - 2007 гривень, з 1 грудня - 2102 гривні. Згідно своїх вимог, позивач просить стягувати з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 гривень щомісяця. Під час розгляду справи стороною відповідача відзначено, що він розуміє свій обов`язок допомагати сину та надавати йому матеріальну допомогу, згідний сплачувати 1500 гривень аліментів щомісяця. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є фізичною особою-підприємцем. У відповідності до змісту поданих ним документів стверджується, що він здійснює підприємницьку діяльність, працюючи інженером-землевпорядником на умовах сплати єдиного податку (3 група оподаткування) та згідно поданої звітності за період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року доходів не отримував. Однак згідно поданої звітності за І квартал 2019 року ним задекларовано отриманий дохід у сумі 26832, 41 гривень (довідка Любомльського управління ГУ ДФС у Волинській області № 7127/ФОП/03.20.53 від 07 серпня 2019 року). Згідно поданої відповідачем копії податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за І півріччя 2019 року ним отримано дохід на загальну суму 47832, 41 гривень. Аналізом податкової звітності відповідача за 2019 рік, встановлено, що його середній місячний дохід складає близько 8000 гривень (47832, 41 / 6 = 7972, 07). Крім того, на підставі поданих відповідачем довідок виконавчого комітету Згоранської сільської ради Любомльського району Волинської області № 1175 від 31 липня 2019 року та № 1346 від 13 вересня 2019 року підтверджено доводи позивача про те, що відповідач проживає у індивідуальному житловому будинку разом із своєю матір`ю [PERSON] та дядьком [PERSON] , які перебувають на утриманні відповідача. З даних документів, а також виписки із медичної карти № 27 [PERSON] , копій трудових книжок вказаних осіб вбачається, що вони є цілком працездатного віку та не мають медичних протипоказань до роботи, а відтак суд не вбачає визначеного законом обов`язку відповідача утримувати вказаних осіб. Інших утриманців у відповідача немає. У відповідності до поданої відповідачем виписки із медичної карти амбулаторного хворого від 09 серпня 2019 року відповідачу встановлено діагноз: гіпертонічна хвороба І ступеню. На прийомі у лікаря йому рекомендовано приймати ліки згідно призначення, дотримуватись режиму харчування та уникати фізичних і психологічних навантажень. Суд приймає до уваги, що ступінь даної хвороби є найлегшим, її лікування не потребує значних матеріальних затрат, а відтак не приймає дану обставину як таку, що має істотне значення у предметі доказування в цій справі. Відтак, із врахуванням зазначених обставин суд вважає, що заробіток відповідача цілком дозволяє йому здійснювати системні виплати коштів позивачу на утримання їх малолітнього сина саме у розмірі 2500 гривень, який був визначений стороною позивача. На переконання суду саме цей розмір аліментів буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Проводячи аналіз з приводу встановлення справедливого балансу для визначення розміру участі кожного з батьків в утриманні дитини, суд також приймає до уваги і те, що позивач на даний час позбавлена можливості працювати, а відтак і самостійно заробляти кошти для себе та малолітнього сина, оскільки здійснює за ним постійний догляд. Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини», для забезпечення найкращих інтересів дитини та підставі встановлених фактів, оцінки наданих сторонами доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, що надасть можливість забезпечувати дитині нормальний життєвий рівень. Одночасно суд роз`яснює сторонам, що відповідно до ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, визначених законом. В силу ч.1 ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судових витрат при звернені з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 грн 40 коп. На підставі ст. ст. 180, 181, 182, 191 Сімейного кодексу України, ст. 27 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 р., і

Outcome: approved