Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON] в червні 2017 року звернулась до суду із вимогами до [PERSON], третя особа: ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві про стягнення неустойки за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 28 097,50 грн.. В процесі розгляду справи позивач [PERSON] уточнила свої позовні вимоги та просила стягнути з відповідача [PERSON] пеню за несплату аліментів на навчання дитини за період з 10 лютого 2015 року по 28 лютого 2017 року у розмірі 13 107,50 грн. та несплату аліментів на утримання дитини з 13 листопада 2013 року по 09 лютого 2015 року у розмірі 4 560,00 грн.. Позовні вимоги мотивує тим, що 02 червня 1005 року вона уклала шлюб з [PERSON], який було розірвано 02 липня 1997 року. Від даного шлюбу [INFO] у них народився син - [PERSON]. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13 січня 2017 року з [PERSON] на її користь було стягнуто аліменти на утримання повнолітнього сина за минулий період з 13 листопада 2013 року по 09 лютого 2015 року у розмірі 14 921,414 грн., аліменти на час навчання сина в розмірі 1 750,00 грн. щомісячно, починаючи з 10 лютого 2015 року по 28 лютого 2017 року. На час звернення до суду відповідач рішення суд не виконав, аліменти на утримання сина та його навчання не сплатив. Їх повнолітній син хворіє на невиліковну хворобу - вірусний хронічний гепатит В, приймає вартісне лікування, потребує дієтичного лікування та щорічного санаторно-курортного лікування, взяття, одягу та учбової літератури. Відповідач здоровий, працездатний, має можливість працювати та сплачувати аліменти, однак, матеріально сина не утримує та рішення суду не виконує. Позивач в судове засідання не з`явилась, надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач до суду не з'явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а тому по справі необхідно ухвалити заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України через неявку відповідачів в судове засідання. Третя особа в судове засідання не з'явилась, повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що 02 червня 1995 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 02 червня 1995 року зроблено запис № 312 (а.с. 8). За даними свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, шлюб між сторонами розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 20 грудня 2001 року зроблено актовий запис № 81 (а.с. 9). Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві від 14 лютого 2008 року, актовий запис № 24 (а.с. 10). Згідно ст. 198 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. За нормами ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13 січня 2017 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] за минулий період з 13 листопада 2013 року по 09 лютого 2015 року у розмірі 14 921,41 грн., стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на час навчання [PERSON] у розмірі 1 750,00 грн. щомісячно з 10 лютого 2015 року по 28 лютого 20107 року (а.с. 6-7). Рішення суду набрало законної сили. Згідно ч. 1 ст. 14 Цивільного процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. 20 липня 2017 року судом було видано виконавчі листи № 759/2151/15-ц на виконання вищезазначеного рішення суду. 02 серпня 2017 року державним виконавцем Дніпровського районного відділу ДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Сачиланатеш А.В. позивачу було надано довідки-розрахунки заборгованості по аліментах, згідно якого загальна заборгованість по аліментам на час навчання за період з 10 лютого 2015 року по 28 лютого 2017 року становить 43 125,00 грн., по аліментам на утримання повнолітнього сина за період з 13 листопада 2013 року по 09 лютого 2015 року складає 14 921,41 грн. (а.с. 32-33). Згідно ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Позивачем розраховано неустойку(пеню): за несплату аліментів на навчання, яка за період з 10 лютого 2015 року по 28 лютого 2017 року складає 13 107,50 грн., за несплату аліментів за минулий період з 13 листопада 2013 року по 09 лютого 2015 року складає 4 530,00 грн. (а.с.78-82). За змістом ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 Цивільного кодексу України неустойка (пеня) - це вид забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 Сімейного кодексу України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, у якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому, сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різнитись. Тобто неустойка (пеня) за один місяць обчислюється так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць). (Постанова Верховного Суду України від 03.02.2016 року у Справі № 6-1477цс15) Згідно роз'яснень п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, передбачена ст. 196 Сімейного кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Таким чином, під час розгляду справи суд повинен установити обставини, з якими закон пов'язує звільнення від відповідальності платника аліментів за їх прострочення або зменшення розміру неустойки. Проте зменшити розмір неустойки можна після обрахування її суми за правилами ст. 196 Сімейного кодексу України, а не зменшити розмір передбаченого законом відсотка. (Постанова Верховного Суду України від 08.06.2011 року) Як убачається з матеріалів справи, предмет спору становлять вимоги позивача щодо стягнення з [PERSON] неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів на навчання дитини [PERSON], за кожний день прострочення станом на 09 серпня 2017 року від суми заборгованості зі сплати аліментів за період з 10 лютого 2015 року по 28 лютого 20107 року у розмірі 13 107,50 грн., та аліментів на утримання дитини станом на вказану дату за період з 13 листопада 2013 року по 09 лютого 2015 року у розмірі 4 530,00 грн., з підстав ухилення відповідача від сплати аліментів на користь позивача на утримання та навчання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], присуджених за рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13 січня 2017 року. Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як визначено в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. (ч.1 ст.64 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Вирішуючи позов про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, суд на підставі ст. 196 Сімейного кодексу України, відповідно до вимог ст. 214 Цивільного процесуального кодексу України повинен встановити факт заборгованості за аліментами, наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, в її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність в одержувача аліментів права на стягнення неустойки. При цьому суд має враховувати, що право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 Сімейного кодексу України, не пов'язується з дотриманням державним виконавцем норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо повідомлення боржника про наявність заборгованості. Так, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved