Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

Позивач 14.08.2014 р. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідач є матір'ю малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], вихованням та утриманням якої вона не займається, злісно ухиляється від своїх батьківських обов,язків. Батько дитини [PERSON] відбуває покарання за ироком Селидівського міського суду Донецької області від 29.12.2008 р. у вигляді позбавлення волі. Малолітня дитина з 2011 мешкає з бабусею [PERSON] Просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини від усіх видів доходу (заробітку) щомісяця до повноліття дитини на користь особи, яка буде утримувати дитину. Представник позивача в судове засідання не з'явився про день та час слухання справи повідомлений належно, в матеріалах справи маємо заяву з клопотанням слухати справу у її відсутність. Прокурор у судовому засіданні проти позову не заперечувала. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлена про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з,явилась надала суду заяву з клопотанням слухати справу у її відсутність та не заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Третя особа [PERSON] належним чином повідомлена про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з,явилась надала суду заяву з клопотанням слухати справу у її відсутність та не заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі Вислухавши думку прокурора, перевіривши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України), суд встановив наступне. Відповідач є матір'ю [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] виданим 12.04.2006 року Виконкомом Гірницької міської ради м. Селидове Донецької області та батько [PERSON]. Згідно вироку Селидівського міського суду донецької області від 29.12.2008 р. [PERSON] було засуджено за ст. 115 ч.2 пп.1, 7, 12 КК України до довічного позбавлення волі. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 р. (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789-ХІІ) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Статтею 150 СК України закріплені обов'язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров,я дитини, її фізичний, духовний моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п. 15 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, що не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. На підставі п. 16 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов,язками. Як вбачається з представлених матеріалів, відповідач без поважних причин не приймає участі в вихованні та утриманні малолітньої доньки - [PERSON], [INFO], не проявляє турботи про її здоров'я, фізичний та духовний розвиток. Обов'язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України. Відповідно висновку Селидівської міської ради Донецької області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] від 08.08.2014 р. № 02-23/1-571 зазначено, що [PERSON] не відвідує доньку, не цікавилася її життям та здоров'ям, не надавала матеріальну допомогу на утримання дитини. Батько дитини [PERSON] за вироком Селидівського міського суду Донецької області від 29.12.2008 р. відбуває покарання у вигляді позбавлення волі. Малолітня дитина з 16.09.2011 р. проживає з бабусею [PERSON] З метою захисту прав, свобод та законних інтересів малолітньої дитини, відповідно до ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON], [INFO]. Проаналізувавши представлені сторонами в силу вимог ст. 60 ЦПК України докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до переконання, що [PERSON], маючи реальну можливість виконувати передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки, навмисне тривалий час ухиляється від їх виконання у відношенні своєї малолітньої дитини. Тому суд визнає обґрунтованими позовні вимоги Органу опіки та піклування Селидівської міської ради Донецької області про позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні малолітньої доньки - [PERSON], [INFO], звідси позов, заявлений з метою належного правового захисту прав та інтересів малолітньої дитини, - таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов,язані утримувати дитину до досягнення повноліття. При вирішенні питання щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, суд, у відповідності з вимогами ст. 182 Сімейного кодексу, враховує: стан здоров,я, матеріальне становище дитини; матеріальне становище відповідача, яка не працює. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства, дає підстави для висновку про те, що розмір аліментів, що повинен бути стягнутий з відповідача на утримання дитини, повинен складати 1/4 частку всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти повинно бути стягнуто з дня пред'явлення позову, а саме - з 14.08.2014 року. Згідно з вимогами п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання зави про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб у разі, якщо представництво їх інтересів у суді відповідно до закону здійснюють органи опіки та піклування або служби у справах дітей. Виходячи з положень ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним судові витрати покласти на відповідача.

Outcome: approved