Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

Позивач 14.01.2015 року звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення витрат по сплаті страхового відшкодування в порядку регресу. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 27 травня 2009 року у м. Одесі відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Mitsubishi», р/н [NUMBER] під керуванням [PERSON], та «Skoda», р/н [NUMBER], яким на підставі довіреності від 09.04.2009 року керував [PERSON], у наслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2014 року встановлено, що ДТП сталося з вини [PERSON]. Звітом про оцінку вартості матеріального збитку № 06-029 від 25 червня 2009 року, складеного Лабораторією експертних досліджень «Пале», встановлено, що розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля [NUMBER], склав 30\~439, 46 грн.. У звязку з цим, 04.08.2009 року [PERSON] з метою отримання відшкодування за заподіяну шкоду особою, яка не застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, звернувся до МТСБУ із заявою про здійснення належної виплати шляхом перерахування коштів на рахунок ФОП [PERSON], видом діяльності якого є технічне обслуговування та ремонт автомобілів. Позивачем ДТП було визнано страховим випадком та підставі вимог Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних (транспортних) засобів» перераховано кошти (страхове відшкодування) у сумі 21\~632, 44 грн. на рахунок ФОП [PERSON]. У звязку з чим, представник позивача просить стягнути з Відповідача на користь Позивача суму страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 21\~832 (двадцять одну тисячу вісімсот тридцять дві) грн.. 44 копійок, витрати на послуги з встановлення розміру збитку та зборів документів по справі 200, 00 грн., а також судові витрати. Представник позивача у судове засідання 03.06.2015 року не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У поданій позовні заяві представник позивача заодно заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання 03.06.2015 року не зявився, про час і місце був повідомлений належним чином, поважних причин неявки суду не представив. Суд у звязку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки у судове засідання, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, у порядку ст. ст. 224-225 ЦПК України при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється на підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, у результаті повного, всебічного та обєктивного їх дослідження суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. На підставі матеріалів справи встановлено, що 27 травня 2009 року у м. Одесі відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Mitsubishi», р/н [NUMBER] під керуванням [PERSON], та «Skoda», р/н [NUMBER], яким на підставі довіреності від 09.04.2009 року керував [PERSON], у наслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Звітом про оцінку вартості матеріального збитку № 06-029 від 25 червня 2009 року, складеного Лабораторією експертних досліджень «Пале», встановлено, що розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля [NUMBER], склав 30\~439 (тридцять тисяч чотириста тридцять девять) гривень 46 коп. (а.с.9). 27 жовтня 2009 року позивач за заявою [PERSON] визнав ДТП страховим випадком та на підставі вимог Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних (транспортних) засобів» перерахував кошти (страхове відшкодування) у сумі 21\~632, 44 грн. на рахунок ФОП [PERSON], що підтверджується платіжним дорученням № 4005 від 27.10.2009 року (а.с. 10). Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну третьої особи. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», страховик має право вимагати компенсацію здійснених виплат від особи, відповідальної за заподіяний збиток в повному обсязі. Згідно ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Ст. 1187 ЦК України передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Враховуючи, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2014 року по справі №523/1906/13-ц (а.с.2-3) встановлено, що дії [PERSON], що виразились у порушенні Правил дорожнього руху, є неправомірними, ці дії знаходяться у безпосередньому причинному звязку з спричиненням матеріальної шкоди майну [PERSON], регламентна виплата потерпілому здійснена на правовій підставі, а постанова апеляційного суду про закриття провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності не встановлює відсутність вини відповідача, суд приходить до висновку, що до МТСБУ в порядку регресу перейшло право зворотної вимоги до відповідача. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог МТСБУ, оскільки розрахунок, наданий позивачем, не знайшов належного підтвердження у матеріалах справи. За розрахунком суду з відповідача на користь МТСБУ підлягає стягненню сума витрат по сплаті страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 21\~832 (двадцять одна тисяча вісімсот тридцять дві) гривень 44 копійок, що складається з суми виплаченого страхового відшкодування у розмірі 21\~632, 44 грн. (відповідно до платіжного доручення № 4005 від 27.10.2009 року) та витрати, понесені з встановленням розміру збитків, у розмірі 200, 00 грн. Частина 1 ст. 79 ЦПК України до судових витрат відносить судовий збір та витрати, повязані з розглядом справи. Відповідно до ч.3 даної статті до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. У відповідності до п. 47 постанови пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. П. 48 вказаної постанови передбачено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З матеріалів справи, а саме додаткової угоди № 48 до контракту про надання правової допомоги № 48 від 17.11.2010 року (а.с.12), вбачається, що позивачу було надано правову допомогу з ведення справи за позовом до [PERSON], у звязку з чим позивачем були здійсненні витрати у розмірі 2\~000 (дві тисячі) гривень 00 копійок, що підтверджується платіжним дорученням № 3731 від 07.08.2012 року. Враховуючи, що у судді Приморського районного суду м. Одеси Домусчі Л.В. перебувала цивільна справа за позовом Моторного транспортного страхового бюро України до [PERSON] про стягнення витрат по сплаті страхового відшкодування в порядку регресу, суд приходить до висновку, що витрати на правову допомогу, понесені позивачем, до розгляду даної цивільної справи відношення не мають, крім того належним чином документально не підтвердженні та не доведені, а тому задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: partial