Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

Позивач [PERSON] 11.12.2019 року пред`явила позов до ДП «Селидіввугілля», в якому просить стягнути з ДП «Селидіввугілля» на її користь суму завданої їй моральної шкоди в розмірі 50000 грн. 24.02.2020 року позивач уточнила позовні вимоги та просить стягнути з ДП «Селидіввугілля» на її користь суму завданої моральної шкоди в розмірі 100000 грн. В обґрунтування свої позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що її батько - [PERSON] помер [INFO] внаслідок травм, які він отримав 22.01.1998 року під час виконання своїх трудових обов`язків на підприємстві шахта Гірник ДВАТ «Курахівська». Нещасний випадок з батьком стався через неправомірні, винні дії роботодавця - шахта Гірник ДВАТ «Курахівська», який не забезпечив належних та небезпечних умов праці її батьку. На момент травмування вона проживала з ним, тому на протязі більше 10 місяців, була свідком неймовірних, дуже сильних фізичних страждань її батька через отримані травми, а також душевних страждань її матері. Смертю батька їй спричинена моральна шкода, оскільки перенесла та продовжує нести колосальні моральні страждання, отримала важкий психологічний стрес та душевні страждання, які мають стійкий й інтенсивний характер та призвели до негативних змін у її житті, які потребують тривалих реабілітаційних заходів. Крім того, після смерті батька її моральні страждання проявляються у відчуттях страху, сорому, приниження, переживаннях у зв`язку з загибеллю близької людини, а також в інших несприятливих для неї випадках психологічного дискомфорту. Вважає, що моральні страждання, спричиненні загибеллю близької людини є найбільш тяжкими та глибокими. Моральну шкоду вона оцінює у 100000,00 грн. та просить стягнути з відповідача. Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі. Представник відповідача ДП «Селидіввугілля» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до ст. 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні, про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Частиною 2 ст. 247 ЦПК України встановлено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ураховуючи наведене, суд постановив ухвалу про розгляд даної справи за відсутності всіх учасників справи та нездійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про народження [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] є донькою [PERSON] та [PERSON] (арк.справи 8). З акту про нещасний випадок на виробництві № 6, складеного 22.01.1998 року вбачається, що 22.01.1998 року при виконанні трудових обов`язків на підприємстві ДВАТ «Курахівська» з [PERSON] стався нещасний випадок, внаслідок чого він отримав забиту рану чола, струс головного мозку(арк. справи 6-7). Згідно свідоцтва про смерть № [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] (арк.. справи 9). Згідно довідки Донецької спецневрологічної МСЕК від 11.03.2002 року № 645, смерть [PERSON] пов`язана з трудовим каліцтвом від 22.01.1998 року(арк. справи 10). Згідно з частиною першою статті 58 Конституції Українизакони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (рішення від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012). Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Події, внаслідок яких у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди та які стали підставою для звернення до суду з указаним позовом, мали місце до 01 січня 2004 року, тобто до набрання чинності ЦК України, тому з огляду на вищезазначені вимоги у цій справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК 1963 року. Згідно зі статтею 440-1 ЦК (в редакції 1963 року) моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Відповідно до ст.441 ЦК(в редакції 1963 року) організація повинна відшкодовувати шкоду, заподіяну з вини її працівників під час виконання ними своїх трудових(службових) обов`язків. Стаття 440-1 ЦК(1963 року) не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до статті 440-1 ЦК(1963 року) фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. У вказаній статті міститься пряма вказівка на те, що моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянинові або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, що заподіяла шкоду. Отже, неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді цієї категорії справ зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні. Стаття 440-1 ЦК(1963 року) містить загальну норму, що регулює деліктні правовідносини. Моральна шкода, завдана позивачу у зв`язку зі смертю у 2002 році його батька в результаті нещасного випадку на виробництві, за наявності для цього підстав повинна відшкодовуватися особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 чинного на час виникнення спірних правовідносин ЦК 1963 року. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, пропорційності та справедливості. Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції Україниабо випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Зазначений висновок узгоджується із позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 06 червня 2019 року у справі № 212/2904/17 (провадження № 61-16729св18). Частиною 1 статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд дійшов висновку, що у зв`язку із смертю [PERSON] , яка пов`язана з нещасним випадком, який стався з ним при виконанні трудових обов`язків його донці - позивачу по справі - завдано моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 ЦК (1963 року). Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд виходить з конкретних обставин справи, характеру та ступеню моральних страждань, а також з того, що з часу смерті батька позивача пройшло двадцять два роки та враховуючи принцип розумності і справедливості, вважає за розумне таке відшкодування у розмірі 50 000 грн. Отже, виходячи з викладеного суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи до уваги, що позивач, на користь якого постановлено рішення, звільнена від сплати судових витрат при зверненні з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір, виходячи з суми судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру встановленого для фізичних осіб, яка складає 768 грн. 40 коп. пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: 614 грн. 72 коп. Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Outcome: partial