Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

позивач 19.06.2019 р. звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 6 тис. гривень щомісячно. Позов обґрунтовує тим, що з 17.08.2012 року перебуває у шлюб з відповідачем, за час шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON] , який постійно проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалося, тому такий у 2017 році залишив сім`ю, проживає окремо від них, життям сина не цікавиться, не займається його вихованням та утриманням. Вона працює продавцем, отримує мінімальну заробітну плату, якої недостатньо для належного матеріального утримання сина та його духовного розвитку. Відповідач є матеріально забезпеченим, так як працю та має постійні доходи, являється власником земельної ділянки та легкового автомобіля, тому вважає, що такий має можливість сплачувати на утримання дитини зазначений нею розмір аліментів. Як на підставу задоволення вимог вказує на положення ст.ст. 180 -184 СК України. 15.07.2019р. по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. 09.09.2019р. відповідач подав відзив, позовні вимоги не визнав, в задоволенні яких просить відмовити. Зазначає, що у 2017р. вони з позивачем припинили спільне проживання, і з того часу він постійно забезпечує матеріально сина: за власні кошти купляє одяг, взуття, іграшки та інше, оплачує відвідування дитиною дитячого садочку та його підготовку до школи, святкування днів народження сина та несе інші витрати по його утриманню. Стверджує, що не ухиляється від виховання сина та обов`язку його утримання. забезпечує сина матеріально добровільно , тому не потребує судового рішення.Зокрема, на утримання дитини він щомісячно дає по 1500,00 грн. матері позивачки ( тещі), оскільки не вірить, що ті кошти будуть використані позивачкою на утримання сина. Також просить врахувати, що на його утриманні перебувають мати та бабуся. 10.09.2019р. позивач [PERSON] подала відповідь на відзив, в якому стверджує, що відповідач не надав належних доказів на підтвердження обставин, зазначених у його відзиві, а надані ним квитанції про оплату комунальних послуг не стосуються предмету позову. Щодо тверджень відповідача про перебування на його утриманні матері та бабусі, то такі не підтверджені жодним доказом. Також вважає безпідставним твердження відповідача про те, що він більшу частину свого доходу витрачає на сина, оскільки фактично вона несе матеріальні витрати по утриманню дитини. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала повністю та просить його задовольнити, надали пояснення , аналогічні викладеним в позові. Додатково пояснила, що дитина проживає з матір`ю - позивачем по справі, яка в місяць несе витрати на утримання дитини в середньому від 10 до 12 тис. грн. Твердження відповідача про те, що той несе витрати на утримання дитини, заперечує, так як такі нічим не підтверджені. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали та заперечили його з підстав, зазначених у відзиві. Крім того відповідач пояснив, що приблизно 10 днів в місяць він забирає сина до себе додому, тому в ці дні він повністю несе витрати по утриманню дитини, піклується про нього та займається його вихованням. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши зібрані по справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Статями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181, ст.184 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) можуть бути визначені у твердій грошовій сумі, яка підлягає індексації відповідно до закону. У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна та інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , 17.08.2012 р. зареєструвала шлюб, що підтверджується свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] Сторони є батьками дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Дитина [PERSON] , проживає разом з позивачем, однак зареєстрована за місцем проживання відповідача за адресою [ADDRESS] . Згідно довідок про доходи, позивач [PERSON] працює продавцем продовольчих товарів, її середньомісячний дохід за період січень-травень 209р. становить 4 173,00 грн. Згідно довідки про заробітну плату , відповідач [PERSON] з 2009 року працює в Філії-Львівському обласному управлінні «Ощадбанк» на посаді інкасатора-водія, середньомісячна заробітна плата якого за період січень-вересень 2019р.становить 14 163,16 грн. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно і Реєстру прав власності на нерухоме майно, та витягу з Єдиного державного реєстру ТЗ МВС, відповідач [PERSON] з 2018р. являється власником земельної ділянки, а також з 2005р. та, відповідно, з 2017р., власником автомобілів ВАЗ 21061 та Mercedes-Benz 300D. Статтею 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року -2027,00 грн. , з 1 липня -2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Оцінивши в сукупності представлені у справі докази, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є підставними частково, оскільки сторони не проживають разом з 2017 року, дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, а відповідач проживає окремо, являється працездатним, інших утриманців не має, має постійне місце праці та постійні доходи. Враховуючи стан здоров`я дитини та її вік, наявність у відповідача на праві власності рухомого і нерухомого майна, його середньомісячний заробіток у розмірі 14 163,16 грн., беручи до уваги, що прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01.01.2019 році встановлений у розмірі 2027,00 грн., заперечення відповідачем позову повністю, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000,00 грн. щомісячно, оскільки заробіток відповідача є достатнім для сплати такої суми. При тому судом виходить з того, що утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Крім того судом враховано, що позивачем не доведено достатність заробітку (доходу) відповідача сплачувати аліменти в більшому розмірі, про який вона заявила, а також щодо її витрат на утримання дитини в розмірі понад рекомендований мінімальний розмір аліментів на дитину відповідного віку. Щодо тверджень відповідача про те, що він добровільно несе витрати на утримання сина, зокрема, що дитина протягом місяця 10 днів проживає з ним, що він придбавав для дитини певні речі та одяг, оплачував навчання дитини в дитячій установі протягом 3-х місяців, то такі суд вважає незначними витратами, які також враховані при визначенні розміру аліментів. Однак дані обставини не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову . Крім того, з відповідача у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України , слід стягнути в користь держави судовий збір в розмірі 768,4 гривень. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України слід попустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial