Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

Позивач 18.08.2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі\~693\~931,83 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 06.03.2006 року між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 22/06ф, відповідно до якого Банк надав [PERSON] грошові кошти (кредит) в іноземній валюті у сумі 50000 дол. США, строком з 06.03.2006 року по 05.03.2011 року, зі сплатою 14 % річних за час фактичного користування кредитом. Відповідно до положень кредитного договору [PERSON] зобов'язався повертати отриманий кредит, сплачувати нараховані відсотки та комісію у встановлені договором строки. В судове засідання 03.02.2016 року представник позивача не зявився, але в матеріалах справи є її клопотання від 28.01.2016р. про розгляд справи за його відсутності та згодою з заочним розглядом справи. Відповідач в судове засідання не зявилися, хоча про час, дату та місце судового засідання повідомлялися належним чином у встановленому порядку, але надав 03.02.2016р. суду заяву про розгляд справи за його відсутністю та просив застосувати строк позовної давності. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.03.2006 року між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 22/06ф, відповідно до якого Банк надав [PERSON] грошові кошти (кредит) в іноземній валюті у сумі 50000 дол. США, строком з 06.03.2006 року по 05.03.2011 року, зі сплатою 14 % річних за час фактичного користування кредитом. Відповідно до положень кредитного договору [PERSON] зобов'язався повертати отриманий кредит, сплачувати нараховані відсотки та комісію у встановлені договором строки. Зі змістом, умовами та правовими наслідками зазначеного кредитного договору [PERSON] був ознайомлений та згодний, про що свідчить його підпис на договорі. Зазначене також підтверджується і заявою відповідача від 02.03.2006р. та карткою клієнта (а.с.10) Відповідно до п. 3.3.3., 3.3.4 кредитного договору позичальник зобовязується в порядку та на умовах, що визначені даним договором повертати кредит, виплачувати Банку проценти за користування кредитом. Відповідно до п.4.2. за несвоєчасне повернення кредитних коштів,сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню розмірі подвійної процентної ставки, визначеної в п.1.1.3 цього Договору, за кожний день прострочення виконання. Також позивачем надано суду Додаткову угоду №1 від 26.11.2008 року між Банком та [PERSON] до кредитного договору 22/06ф , яким було змінено процентну ставку на 17,5 річних, проте суд не вважає таку угоду належним доказом зазначених правовідносин, оскільки цей договір наданий суду без підпису обох сторін, та укладання такого договору також спростовує відповідач. З позову вбачається, що позивач виконав умови кредитного договору та надав позичальнику кредитні кошти у сумі 50000 дол. США. З договору від 06.03.2006р. вбачається, що позичальник свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконує протягом тривалого часу, не здійснює відповідні платежі щодо погашення кредиту, та не зявляється до позивача у звязку з вирішенням питання щодо погашення цієї заборгованості. У звязку з неналежним виконанням зобовязань за кредитним договором у позичальника перед позивачем, станом на 06.07.2015 року виникла прострочена заборгованість, загальна сума якої, згідно розрахунку заборгованості, становить 27940,76 доларів США, з яких: - заборгованість за кредитом 15\~981,13 доларів США., - заборгованість по відсотках 11959,63 долари США., - неустойка за несвоєчасне повернення кредиту 10792,71 грн. Розрахунок заборгованості зазначений в позові додано до матеріалів справи (а.с.1 зворот, 7-8). Таким чином з матеріалів справи вбачається, що: - позов надійшов до суду 18.08.2015р., а підписаний представником 07.08.2015р. - позивачем укладений кредитний договір з відповідачем 06.03.2006р. , строк дії договору до 05.03.2011р.(п.1.1.2 договору). - позивачем направлена відповідачу вимога про погашення заборгованості 16.07.2014р.(а.с.17). Згідно розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором вбачається, що останній платіж по погашенню заборгованості здійснено відповідачем в період з 01.04.2010 року по 30.04.2010 року (а.с.7 зворот). Тобто [PERSON] з травня 2010р. було допущено порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів, у звязку із чим у банку виникло право вимагати дострокове повернення кредиту, нарахованих процентів, пені у відповідача у порядку, установленому кредитним договором. За умовами договору відповідач зобовязався перед банком повернути суму кредиту з процентами до 05.03.2011р.., сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком погашення. Одже останній строк виконання основного зобовязання сторони визначили 05.03.2011р., тому саме з цієї дати рахується початок перебігу остаточного розрахунку відповідача. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК України). Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. З урахуванням зазначено суд приходить до висновку, що позивач предявив вимогу до відповідача про стягнення заборгованості після спливу більш ніж 4 років з моменту порушення умов виконання договору (коли боржник допустив прострочення умов виконання обовязку). Таким чином суд приходить до висновку що право звернення до суду з позовом до відповідача закінчилось 06.03.2014р., проте до суду з цим позовом банк звернувся 18.08.2015 року, тобто з пропущенням строку позовної давності, на застосуванні якої наполягав представник відповідачів, що в силу вимог ч. 4 ст. 267 ЦПК України є підставою для відмови в задоволенні позову. З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у звязку з пропуском позовної давності. Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами. Отже, враховуючи положення ч.1 ст. 88 ЦПК України суд не вбачає підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача витрат по сплаті судового збору. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed