Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

Позивач [PERSON] 05 березня 2019 року звернувся до суду з позовом до Приватного Акціонерного Товариства «Шахтоуправління «Покровське про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебував в трудових відносинах з відповідачем по справі з 03.01.2002 року по 05.05.2017 року, працював на посаді гірника очисного вибою підземного з повним робочим днем в шахті. Був звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у звязку з переходом на пенсію, що підтверджується доданою до заяви копією трудової книжки. 30.11.2016 року його було травмовано на підприємстві під час виконання трудових обовязків. Внаслідок нещасного випадку йому було спричинено закриту щелепно-лицьову травму у вигляді поздовжнього переламу верхньої щелепи на рівні альвеолярних відростків 21-24 зубів та осколкового переламу на рівні основи носу з поширенням лінії переламу на ліву верхньощелепну пазуху з наявністю садна в ділянці червоної кайми нижньої губи, травматична екстракція 11, 21, 22, 23, 24, 31, 32, 41, 42 зубів та розвитком посттравматичної гіпостензії (порушення чутливості) лівої щоки та лівої половини верхньої губи. В звязку з отриманою травмою він тривалий час перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні. За даним фактом 31.07.2018 року був складений акт по формі Н-5 про розслідування нещасного випадку, відповідно до якого нещасний випадок був взятий на облік, як пов'язаний з виробництвом, також був складений Акт по формі Н-1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом. Крім того, під час роботи на підприємстві він отримав професійні захворювання, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного захворювання за формою П-4 від 21.06.2018 року, в якому зазначено, що професійне захворювання виникло в звязку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовленим впливом шкідливого фактора пил, фізичні навантаження, робоча поза, нахили корпусу. Згідно з медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії Державної установи «Інститут медицини праці імені [PERSON] національної академії медичних наук України» Клініки професійних захворювань йому було встановлено наступний діагноз пневмоконіоз, хронічна попереково-крижова радикулопатія двобічна, переважно праворуч в стадії затихаючого загострення, захворювання професійні, встановлені вперше. 18.10.2018 року Міжрайонною травматологічною медико-соціальною експертною комісією при первинному огляді за наслідками трудового каліцтва та при повторному огляді за наслідками професійного захворювання йому було встановлено третю групу інвалідності та 65% втрати професійної працездатності. Лікування за наслідками травми, отриманої під час виконання трудових обовязків, та за наслідками професійних захворювань він продовжує і зараз. Стан його здоровя залишається досить тяжким, в звязку з чим він відчуває великий дискомфорт. Він і надалі потребує лікування. Позивач вважає, що внаслідок професійних захворювань та травми йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він зазнав і продовжує зазнавати дуже сильного фізичного болю і страждань, після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму. Все це разом вплинуло на його образ життя, на сімейний бюджет, оскільки для лікування необхідні чималі кошти. Внаслідок професійного захворювання та травмування він втратив нормальні життєві зв'язки і йому доводиться приймати додаткові зусилля для організації свого життя та життя своєї родини, він не може реалізовувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання. Вищевикладені обставини негативно відбиваються на його душевному стані. Він відчуває душевні страждання та переживання, у нього зявилося почуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням незворотності наслідків захворювань та тяжкого стану його здоровя. У нього критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому та соціальному відношенні, громадянина. Заподіяну позивачу моральну шкоду він оцінює у 150\~000 грн. Оцінюючи моральну шкоду в зазначену суму, він виходив з тривалості та глибини моральних та фізичних страждань, тяжкості захворювань, з безлічі негативних наслідків для нього, які виникли внаслідок отримання професійних захворювань та трудового каліцтва, а також незворотності значного погіршення стану його здоровя. 05 березня 2019 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Філь О.Є. 06 березня 2019 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 02 квітня 2019 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. В судовому засідання представник відповідача ПрАТ ШУ «Покровське» [PERSON] позовні вимоги визнав частково в розмірі 26000 грн. з розрахунку 400 грн. за один відсоток втрати професійної працездатності. Заслухавши пояснення представника відповідача, зясувавши обставини у справі, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем [PERSON] «ШУ «Покровське» 03.01.2002 року по 05.05.2017 року, працював на посаді гірника очисного вибою підземного з повним робочим днем в шахті. Був звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у звязку з переходом на пенсію, що підтверджується доданою до заяви копією трудової книжки (а.с. 9-10). 30.11.2016 року позивача [PERSON] було травмовано на підприємстві під час виконання трудових обовязків. Внаслідок нещасного випадку йому було спричинено закриту щелепно-лицьову травму у вигляді поздовжнього переламу верхньої щелепи на рівні альвеолярних відростків 21-24 зубів та осколкового переламу на рівні основи носу з поширенням лінії переламу на ліву верхньощелепну пазуху з наявністю садна в ділянці червоної кайми нижньої губи, травматична екстракція 11, 21, 22, 23, 24, 31, 32, 41, 42 зубів та розвитком посттравматичної гіпостензії (порушення чутливості) лівої щоки та лівої половини верхньої губи. В звязку з отриманими травмами він тривалий час перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні. За даним фактом 31.07.2018 року був складений акт по формі Н-5 про розслідування нещасного випадку, відповідно до якого нещасний випадок був взятий на облік, як пов'язаний з виробництвом, також був складений Акт по формі Н-1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (а.с. 36-45). Крім того, під час роботи на шахті позивач [PERSON] отримав професійні захворювання, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного захворювання за формою П-4 від 21.06.2018 року, в якому зазначено, що професійне захворювання виникло в звязку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовленим впливом шкідливого фактора пил, фізичні навантаження, робоча поза, нахили корпусу (а.с. 31-35). Згідно з медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії Державної установи «Інститут медицини праці імені [PERSON] національної академії медичних наук України» Клініки професійних захворювань позивачу було встановлено наступний діагноз пневмоконіоз, хронічна попереково-крижова радикулопатія двобічна, переважно праворуч в стадії затихаючого загострення, захворювання професійні, встановлені вперше (а.с. 26). 18.10.2018 року Міжрайонною травматологічною медико-соціальною експертною комісією при первинному огляді за наслідками трудового каліцтва та при повторному огляді за наслідками професійного захворювання йому було встановлено третю трупу інвалідності та 65% втрати професійної працездатності (а.с. 11-12). Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Законом України Про охорону праці, а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоровя або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обовязків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Судом встановлено, що тяжкі та шкідливі умови праці призвели до травмування та професійних захворювань позивача. Висновком МСЕК від 18.10.2018 року позивачу було встановлено 65% втрати професійної працездатності за сукупністю: 10% первинно за трудовим каліцтвом 30.11.2016 року, 10% - повторно за захворюванням пневмоконіоз; 45% - за захворюванням хронічний п/кр радикуліт (а.с. 11-12). В звязку цим 05.03.2019 року позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування моральної шкоди. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обовязку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами статті 237-1 КЗпП України. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в звязку з травмою на виробництві та професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив згідно висновку МСЕК 65% працездатності, визнаний інвалідом третьої групи. Лікування за наслідками травми, отриманої під час виконання трудових обовязків, та професійних захворювань він продовжує і зараз. Стан його здоровя залишається досить тяжким, в звязку з чим він відчуває великий дискомфорт. Він і надалі потребує лікування. Позивач вважає, що внаслідок професійних захворювань та травми йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він зазнав і продовжує зазнавати дуже сильного фізичного болю і страждань, після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму. Все це разом вплинуло на його образ життя, на сімейний бюджет, оскільки для лікування необхідні чималі кошти. Внаслідок професійного захворювання та травмування він втратив нормальні життєві зв'язки і йому доводиться приймати додаткові зусилля для організації свого життя та життя своєї родини, він не може реалізовувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання. Вищевикладені обставини негативно відбиваються на його душевному стані. Він відчуває душевні страждання та переживання, у нього зявилося почуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням незворотності наслідків захворювань та тяжкого стану його здоровя. У нього критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому та соціальному відношенні, громадянина. Вищезазначене законодавство, а також розяснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» повязують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих звязків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, розясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на її відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоровя позивача, те, що професійна працездатність в звязку з травмою на виробництві та професійними захворюваннями згідно висновку МСЕК втрачена на 65 %, позивач визнаний інвалідом третьої групи. Виходячи з викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 45000 грн. Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial