overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

Позивач [PERSON] 06 листопада 2018 року звернулася в Київський районний суд м. Полтави з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В поданій до суду позовній заяві посилалася на те, що протягом останніх років сімейне життя поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Просила суд розірвати зареєстрований з відповідачем [PERSON] 10 грудня 1999 року шлюб. Згідно з ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 06 листопада 2018 року відкрито провадження в справі за позовом [PERSON] та призначено підготовче судове засідання на 27 листопада 2018 року. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 27 листопада 2018 року за клопотанням відповідача надано сторонам в справі надано термін для примирення тривалістю два місці. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 28 січня 2019 року відновлено провадження в справі. Згідно з ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 28 січня 2019 року закрито підготовче провадження в справі за позовом [PERSON] та призначено справу до судового розгляду по суті на 15 лютого 2019 року. В судовому засіданні з розгляду справи по суті позивач [PERSON] повністю підтримала подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини, на розірванні шлюбу наполягала. Вважає неможливим подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча був повідомлений про розгляд справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подавав. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON], [INFO], та [PERSON] (до шлюбу Цвєткова) [PERSON], [INFO], з 10 грудня 1999 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Аналіз статті 111 СК України дає підстави вважати, що закріплена у статті норма є диспозитивною. Суд може вживати заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд, враховуючи встановлені обставини, приходить до висновку, що збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам сторін та моральним засадам суспільства. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] 06 листопада 2019 року пред`явив позов до ДП «Селидіввугілля» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування свої позовних вимог [PERSON] посилався на те, що він перебував з відповідачем у трудових відносинах та працював на ВП «Шахта Україна» ДП «Селидіввугілля» в якості стовбурового підземного з 11.07.1985 року по 31.05.2019 року. Наказом № 395к від 31.05.2019 року звільнений за власним бажанням на підставі п.3 ст.38 КЗпП України у зв`язку з невиконанням колективного договору(несвоєчасною виплатою заробітної плати) з виплатою вихідної допомоги у розмірі трьох місячного середнього заробітку та з виплатою одноразової допомоги за стаж роботи в галузі в розмірі трьох середньомісячних заробітків. Станом на 06.11.2019 року відповідачем заробітну плату йому у повному обсязі не виплачено та заборгованість на день подання позову складає 42541 грн. 78 коп. Вважає, що відповідач таким чином порушив трудове законодавство, у зв`язку з чим просить стягнути з ДП «Селидіввугілля» на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі 42 541 грн. 78 коп.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 31 травня 2019 року по день винесення судового рішення, а також судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити, покликаючись на викладені в ньому мотиви. Представник відповідача ДП «Селидіввугілля» належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що з позовними вимогами не згодний у повному обсязі, оскільки станом на 02.12.2019 року не існує заборгованості ДП «Селидіввугілля» по заробітній платі перед позивачем.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

Позивач [PERSON] 06 лютого 2014 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Обґрунтовувала позов тим, що після народження дитини відповідач не правильно себе поводив, через що вона 17 січня 2014 року була вимушена забрати дитину та поїхати до своїх батьків у село Мошорине, Знам'янського району Кіровоградської області. Відповідач з ними не проживає, участі в утриманні сім'ї не приймає, своїх батьківських обов'язків не виконує. Угоди про добровільну сплату аліментів ними не досягнуто. Інших дітей у відповідача не має, стягнення за виконавчими документами не проводяться. Вона на даний час не працює, їй одній важко забезпечувати сім'ю, грошей на проживання і оплату житла не вистачає. Відповідач не працює, але має можливість надавати грошову допомогу на утримання сина. Тому вона просить стягувати з відповідача аліменти на її користь примусово за рішенням суду. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, просила суд розглядати справу без її участі та задовольнити її позов, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про що свідчать зворотні поштові розписки на а.с.13,19, своїх пояснень чи заперечень проти позову не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом установлено, що сторони від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження (а.с.6), який проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Відповідач, як батько дитини вчасно, регулярно і в достатньому розмірі добровільно матеріального утримання на свого сина не надавав, хоч повинен надавати таке утримання. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За таких обставин суд постановляє рішення про стягнення аліментів у визначеному позивачем розмірі, який не оспорений відповідачем та є реальним, на підставі статті 88 ЦПК України стягує з відповідача судовий збір в розмірі 243 гривень 60 копійок в дохід держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

позивач [PERSON] 06 лютого 2015 р. звернулася до Дружківського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утимання дитини . В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що з 07 жовтня 2010 року вона проживала із відповідачем однією родиною, без реєстраціі шлюбу. [INFO] у них народилась донька [PERSON] . Спільне життя з відповідачем не склалось. Дитина мешкає разом з нею, відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не оказує. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/6 частини на утримання доньки [PERSON] . В судове засіданні позивачка [PERSON] з'явилася, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/6 частини. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи його було повідомлено належним чином судовими повістками, про що в справі є розписки. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. 224 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони з 07 жовтня 2010 року мешкали разом без реєстраціі шлюбу. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] Відповідно до актового запису № 527 від 20 грудня 2014 року, батьком [PERSON], [INFO] є [PERSON] (а.с. 10 ) Відповідно до рішення Дружківського міського суду Донецької області від 11 грудня 2014 року [PERSON] визнано батьком [PERSON] (а.с.11) Згідно зі ст.. 180 Сімейного Кодексу батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В наступний час відповідач проживає окремо від сім'ї, матеріально сім'ю не підтримує та грошей на утримування неповнолітньої дитини не надає. Згідно зі ст.. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде сплачуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи обставини справи, суд вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти на свою неповнолітню доньку [PERSON] в розмірі 1/6 частини свого заробітку, але не менше розміру встановленому законом. Відповідно до ч. 4 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача треба стягнути судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп. в дохід держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] 06 лютого 2015 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 07 листопада 2012 року уклала з відповідачем шлюб. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], народження [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося у зв'язку втратою взаємних почуттів, постійними сварками та непорозуміннями, що призвело до неможливості спільного проживання та збереження шлюбу, у зв'язку з чим позивач просить його розірвати. Позивач у судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на обставини, указані в позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлений у встановлений законом спосіб. Суд уважає, що особисті пояснення відповідача в судовому засіданні необов'язкові, справа може бути розглянута в його відсутності на підставі наявних у ній доказів. Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини: Сторони знаходяться у шлюбі, зареєстрованому 07 листопада 2012 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 1402 (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], народження [INFO] (а.с. 7). Спільне життя з відповідачем не склалося у зв'язку втратою взаємних почуттів, постійними сварками та не порозуміннями, що призвело до неможливості спільного проживання та збереження шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України (далі СК) суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на викладене, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що примирення між подружжям неможливе, подальше збереження сім'ї суперечитиме інтересам обох сторін, та інтересам дитини, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Приписами ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), установлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

Позивач [PERSON] 06 серпня 2015 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В поданій до суду заяві посилалася на те, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, мають сина [PERSON], [INFO], який знаходяться на її утриманні. Просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 30 % заробітної плати. Позивач звернулася до суду з заявами про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання неодноразово не зявився, хоча повідомлявся судом про час та місце розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] з 16 серпня 2013 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Київського районного суду м. Полтави від 06 серпня 2015 року. Сторони мають сина [PERSON], [INFO], який знаходяться на утриманні матері. Відповідно до ст.ст. 141, 155, 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, проживання батьків окремо від дитини не звільняє їх від обовязків щодо дитини. Відповідач матеріальну допомогу позивачу для утримання дитини не надає. Тому суд, враховуючи обставини, передбачені ст.182 СК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду. З цих підстав вимоги про стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню. При цьому суд враховує вимоги ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства щодо права кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Також судом враховано, що за чинним законодавством розмір аліментів в будь-якому випадку не може бути меншим 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в сумі в розмірі 487 грн. 20 коп.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

Позивач [PERSON] 06 січня 2015 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 06 листопада 1999 року уклала з відповідачем шлюб, від якого мають малолітнього сина [PERSON] народження 06 квітня 2006 року. Спільне життя з відповідачем не склалося у звязку з втратою взаємних почуттів, постійними сварками та непорозуміннями, що призвело до окремого проживання сторін з грудня 2011 року. Позивач уважає збереження шлюбу неможливим та просить його розірвати. У судовому засіданні позивач позов підтримав, посилаючись на обставини, указані в позовній заяві. Відповідач у судове засідання не зявився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Суд уважає, що особисті пояснення відповідача в судовому засіданні необовязкові, справа може бути розглянута в його відсутності на підставі наявних у ній доказів. Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини: Сторони знаходяться у шлюбі, зареєстрованому 06 листопада 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану Пирятинського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 123 (а.с. 7). Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], народження 06 квітня 2006 року (а.с. 9). Спільне життя сторін не склалося у звязку з втратою взаємних почуттів, постійними сварками та непорозуміннями, у звязку з чим з грудня 2011 року сторони проживають окремо, у відповідача склалась нова сімя, позивач уважає примирення неможливим. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України (далі СК) суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із огляду на викладене, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що примирення між подружжям неможливе, подальше збереження сімї суперечитиме інтересам обох сторін та їх дитини, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Приписами ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), установлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У даній справі позивачем за надання юридичної допомоги було сплачено 350 грн, що підтверджується квитанцією № 29/12 від 29.12.2014 (а.с. 10). та судовий збір 243 грн 60 коп, що підтверджується квитанцією № 0.0.332383420.2 від 29.12.2014 (а.с. 1), тому суд указані судові витрати стягує на користь позивача з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

позивач [PERSON] 06 травня 2014 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В поданій до суду позовній заяві посилалася на те, що спільне проживання з відповідачем є неможливим, почуття любові та поваги зникли, з'явилася зневага. В судове засідання сторони не з'явилися, позивач [PERSON] звернулася до суду з заявою про розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи був повідомлений через оголошення в засобах масової інформації. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 06 червня 2008 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вживає заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Тому суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

Позивач [PERSON] 06 травня 2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 22 листопада 2003 року уклав з відповідачем шлюб, від якого дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося в звязку із невиконанням [PERSON] сімейних обовязків та відсутністю взаєморозуміння між сторонами. Позивач уважає збереження шлюбу неможливим та просить його розірвати. Позивач у судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на обставини, указані в позовній заяві. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини: [PERSON] та [PERSON] знаходяться у шлюбі, зареєстрованому 22 листопада 2003 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Пирятинського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 149 (а.с. 2 ). Від шлюбу дітей не мають. Спільне життя сторін не склалося в звязку з відсутністю взаєморозуміння. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України (далі СК) суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із огляду на викладене, заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що примирення між подружжям неможливе, подальше збереження сімї суперечитиме інтересам обох сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

Позивач [PERSON] 06 травня 2017 року звернувся до суду із позовом і просить розірвати шлюб, зареєстрований з відповідачем 06 липня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Київській області (актовий запис № 128). Свої вимоги обґрунтовує тим, що сімейне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів, різні погляди на життя. Позивач тривалий час намагався зберегти сімю, але його спроби виявилися марними. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, направив заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] не зявилася, направила заяву про розгляд справи у її відсутності, позов визнає в повному обсязі, не заперечує проти розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки відповідач [PERSON] позов визнала, визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі на підставі ч. 4 ст. 174 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved