Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-13 00:00:00

Позивач [PERSON] 11.07.2019 року звернувся до суду із позовною заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка мотивована тим, що він з 13.11.1995 року по 06.06.2017 року перебував з відповідачем у трудових відносинах, працював у Дебальцівському загоні воєнізованої охорони державного підприємства «Донецька залізниця» на посаді стрілка Дебальцівської стрілкової команди. 06.06.2017 року його було звільнено на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком. З лютого 2016 року позивачу припинено виплату заробітної плати. Станом на 06.06.2017 року розмір нарахованої, але не виплаченої позивачу заробітної плати за період з лютого 2016 по 06.06.2017 року складав 40657 грн. 08. коп. 08.09.2017 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області було видано судовий наказ про стягнення вищевказаної заборгованості по заробітній платі. 23.01.2019 року відповідач виплатив позивачу заборговану йому заробітну плату. Вважає, що відповідач порушив трудове законодавство, просить стягнути з відповідача на його користь середній заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 38710, 98 грн. та судові витрати. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 19.07.2019 року відкрито провадження по справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи, належним чином повідомлений. Згідно ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно трудової книжки, виданої 12.08.1974 року, [PERSON] 17.10.1995 року прийнято до Дебальцівського загону воєнізованої охорони Донецької залізниці на посаду стрілком Дебальцівської стрілкової команди. Згідно трудової книжки, виданої 12.08.1974 року, [PERSON] 06.06.2017 року звільнено з займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію, відповідно до наказу № 12/НОР-ос від 06.06.2017 року. Як вбачається з довідки № 94 від 08.06.2017 року, виданої Дебальцівським загоном воєнізованої охорони ДП «Донецька залізниця» [PERSON] працював на підприємстві з 13.11.1995 р. по 06.06.2017 р. Заборгованість по заробітній платі з лютого 2016 р. і по дату звільнення склала 40 657 грн. 08. Згідно довідки № 93 від 08.06.2017 року, виданої Дебальцівським загоном воєнізованої охорони ДП «Донецька залізниця» [PERSON] працював на підприємстві з 13.11.1995 р. по 06.06.2017 р., його середньомісячна заробітна плата склала 3021,20 грн., середньоденна заробітна плата склала 102,41 грн. Згідно судового наказу від 08.09.2017 року, виданого Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області, стягнуто з ДП «Донецька залізниця» на користь [PERSON] , суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з лютого 2017 року по червень 2017 року у розмірі 40657, 08 грн. Відповідно до відмітки про виконання судового наказу, 24.01.2019 року виконання закінчено п. 9 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», заборгованість за виконавчим документом стягнуто у повному обсязі у сумі 40657,08 грн. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган, повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, обов`язок із проведення з працівником розрахунку покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану плату. Стаття 117 КЗпП України застосовується у разі несвоєчасної виплати належних працівнику від підприємства сум незалежно від наявності клопотання працівника про таку виплату. Оформивши звільнення позивача та видавши йому трудову книжку, відповідач свій обов`язок із проведення з працівником розрахунку не здійснив, а тому є підстави для застосування до відповідача відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст. 117 КЗпП України. Згідно п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» за своєю структурою заробітна плата складається: з основної - винагороди за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норм часу, виробітку, обслуговування, посадових обов`язків); із додаткової - винагороди за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці (доплати, надбавки, гарантійні й компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій); а також із заохочувальних та компенсаційних виплат - винагороди за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційних та інших грошових і матеріальних виплат, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад установлені цими актами норми. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно наданого розрахунку позивача: кількість робочих днів за період затримки повного розрахунку за період з 07.06.2017 року по 23.01.2019 р. складає 378 робочих днів. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки до повного розрахунку складає ( 102,41 грн. середньоденна заробітна плата * 378 робочих днів) = 38710,98 грн. Однак, відповідно розрахунку суду кількість робочих днів за період затримки до повного розрахунку за період з 06.06.2017 року (день звільнення) по 22.01.2019 р. (по день виплати) складає 409 робочих днів. Таким чином, розмір сум становить ( 102,41 грн. середньоденна заробітна плата * 409 робочих днів) = 41885,69 грн. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, надані суду докази, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню, а саме у розмір 38710,98 грн. за період з 07.06.2017 року по 23.01.2019 року, тобто в межах заявлених вимог позивача. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає суму, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. В силу вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто витрати, пов`язані із сплатою судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що при звернені до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп. та враховуючи, що суд задовольнив позовні вимоги, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved