Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-09 00:00:00

Позивач [PERSON] 23 березня 2015 року звернулась до Кодимського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів (аліментів) на утримання малолітньої дитини сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1000 грн. щомісяця та коштів на своє утримання у розмірі 500 грн. щомісяця до досягнення сином трирічного віку. В судовому засіданні позивач свій позов підтримала та пояснила, що з відповідачем має спільного сина [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні. Вона ніде не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримує державну соціальну допомогу в розмірі 860 грн., однак цих коштів недостатньо, щоб забезпечити дитину всім необхідним. Відповідач проживає окремо, ухиляється від надання матеріальної допомоги, не утримує їх, матеріально не забезпечує, хоча зобовязаний це робити. У звязку з цим просила свій позов задовольнити та стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання малолітнього сина у розмірі 1000 грн. щомісяця та на її утримання у розмірі 500 грн. щомісяця до досягнення сином трирічного віку. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі ордера адвоката та угоди про надання правової допомоги, позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнав частково та пояснив, що дійсно є батьком малолітнього [PERSON], [INFO]. Вказав, що в даний час ніде не працює, постійного доходу не має, отримує мінливий дохід від виконання робіт по найму, тому згоден сплачувати аліменти на утримання дитини та має змогу робити це у розмірі 200 грн. щомісяця. Вимоги позивача про \~стягнення коштів на її утримання до досягнення сином трирічного віку не визнає, оскільки через свій майновий стан можливості утримувати дружину не має. Заслухавши пояснення позивача, її представника та відповідача, дослідивши надані сторонами докази та матеріали цивільної справи вважає можливим позов [PERSON] задовольнити частково з таких підстав. Стаття 51 Конституції України та ст.ст.150 і 180 СК України встановлюють для батьків обовязок виховувати та утримувати своїх неповнолітніх дітей до їх повноліття. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖД №410035, виданим 03 вересня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області. Таким чином, відповідач зобовязаний утримувати свого малолітнього сина, проте свій обовязок належним чином не виконує, що було встановлено в судовому засіданні. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобовязання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обовязку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. Так, згідно ст.181 СК України по рішенню суду кошти на утримання неповнолітньої дитини (аліменти) можуть бути присуджені в частині від доходу (заробітку) платника аліментів, або в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України аліменти у твердій грошовій сумі визначаються, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають важливе значення. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дітей, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника інших дітей, непрацездатних осіб, інші обставини, що мають істотне значення. Отже, з огляду на законодавчо визначений обовязок відповідача [PERSON] утримувати свого малолітнього сина до його повноліття, такий же обовязок позивача [PERSON] утримувати свою дитину, майновий стан позивача та відповідача, розмір їхнього доходу, розмір прожиткового мінімуму для дитини такого віку, суд вважає необхідним зменшити розмір аліментів на утримання малолітньої дитини до 500 грн. на місяць. Окрім цього, згідно з ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Водночас, відповідно до ч.4 ст.84 СК України право на утримання дружина має за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Заперечуючи проти позову в цій частині, відповідач [PERSON] пояснив, що через відсутність роботи та регулярного доходу він не має змоги сплачувати аліменти на утримання дружини. Однак, позивач [PERSON] всупереч вимог ст.ст.10,11 та 60 ЦПК України не довела суду наявність у відповідача такої змоги. Натомість, відсутність у відповідача постійної роботи та його скрутне майнове становище свідчать про його неможливість утримувати дружину, тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: partial