Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

Позивач [PERSON] 09.04.2019 року звернулася до Заводського районного суду м. Запоріжжя із позовом до Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» про стягнення заробітної плати, належних сум у зв`язку зі звільненням, середнього заробітку за невиплачену в строк заробітну плату, компенсації витрати частини заробітної плати в зв`язку із порушенням строків її виплати, який неодноразово уточнювала. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що Наказами № ЗАлК-19-П021/02а та № ЗАлК-19-П020/02а від 04.03.2019 року вона була звільнена 04.03.2019 р. з посади провідного юрисконсульта підрозділу підпорядкування генерального директора та з посади провідного юрисконсульта-адвоката юридичного відділу підрозділу підпорядкування генерального директора на підставі п.3 ст.38 КЗпП України у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умов колективного та трудового договору. У зв`язку із тим, що у день звільнення підприємство не виконало вимоги ст. 116 КЗпП України, позивач просить стягнути з відповідача: заборгованість по заробітній платі за період з грудня 2018 року по березень 2019 року у загальному розмірі 36641,73 грн. за вирахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів; компенсацію за невикористані дні відпустки у загальному розмірі 14223,64 грн. в тому числі податки, збори та загальнообов`язкові платежі, що становлять 2773,61 грн., вихідну допомогу у розмірі 53425,55 грн., в том числі податки, збори та загальнообов`язкові платежі, що становлять 10417,99 грн.; середній заробіток за час затримки виплати належних виплат з дати звільнення у розмірі 152892,96 грн., в тому числі податки, збори та загальнообов`язкові платежі, що становлять 29814,13 грн., середній заробіток за час затримки виплат по день фактичного розрахунку; компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари й тарифів на послуги з грудня 2018 року по день фактичного розрахунку, а також судові витрати. Згідно з відзиву на позовну заяву та пояснень щодо заяви про збільшення позовних вимог представник відповідача [PERSON] просив суд позов задовольнити частково. Так, не погоджуючись із розрахунком позивача, просив стягнути: 36642,77 грн. - заборгованість по заробітній платі за період з грудня 2018 року по березень 2019 року; 9375,97 грн. - загальна сума компенсації за невикористані дні відпустки за вирахуванням податків. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у частині стягнення вихідної допомоги, адже всі розрахунки з працівниками здійснюються на підставі розпорядження керівництва, оформленого наказом. Згідно до наказів про звільнення [PERSON] , розпорядження про виплату будь-яких сум вихідної допомоги при звільненні не приймалося. Проте, якщо суд дійде висновку про сплату вихідної допомоги, то її розмір повинен становити 53003,77 грн. Також, на переконання представника відповідача, не підлягає задоволенню позов в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її випали відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари й тарифів на послуги через накладення арешту на рахунки підприємства, а отже через відсутність вини роботодавця. Судові витрати, а саме витрати на правничу допомогу також не підлягають задоволенню, адже суду не надано жодного документу, щоб підтверджував здійснення реальних витрат. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22.04.2019 року було прийнято позовну заяву [PERSON] до Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» про стягнення заробітної плати, належних сум у зв`язку зі звільненням, середнього заробітку за невиплачену в строк заробітну плату, компенсації витрати частини заробітної плати в зв`язку із порушенням строків її виплати та відкрите спрощене позовне провадження, призначено судове засідання на 24.05.2019 року. Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30.05.2019 року заява [PERSON] про забезпечення позову від 09.04.2019 року залишена без розгляду, уточнена заява [PERSON] про забезпечення позову задоволена частково. У судовому засіданні позивач просила задовольнити позов у повному обсязі з підстав, наведених у ньому. Представник відповідача АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» в судовому засіданні просив позов задовольни частково з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з нижченаведених підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах з АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» (а.с. 14-15). Наказами № ЗАлК-19-П020/02а та № ЗАлК-19-П021/02а від 04.03.2019 року [PERSON] була звільнена 04.03.2019 р. з посади провідного юрисконсульта підрозділу підпорядкування генерального директора та з посади провідного юрисконсульта-адвоката юридичного відділу підрозділу підпорядкування генерального директора на підставі п.3 ст.38 КЗпП України у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умов колективного та трудового договору. (а.с.12-13). Згідно ст. 43 Конституції України право на одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено і це не оспорюється представником відповідача, що на час звільнення [PERSON] відповідач не провів з нею розрахунок, але 24.05.2019 року, 31.07.2019 року, 29.08.2019 року та 04.10.2019 року позивачу були перераховані певні суми в рахунок заборгованості (а.с. 166), тому позов підлягає частковому задоволенню з підстав, наведених нижче. Так, відповідно до Довідки про заборгованість з виплати заробітної плати [PERSON] від 13.11.2019 року № 011-097о заборгованість з заробітної плати станом на 01.03.2019 року становить 35377,64 грн., заробітна плата за березень 2019 року - 1265,13 грн., загальна сума компенсації невикористаної відпустки за вирахуванням податків становить 9375,97 грн., сума вихідної допомоги при звільненні за вирахуванням податків складає 426668,04 грн. Перераховано заборгованість 24.05.2019 року - 1000 грн., 31.07.2019 року - 400 грн., 29.08.2019 року - 400 грн., 04.10.2019 року - 86886,78 грн. Залишок заборгованості підприємства перед [PERSON] на 13.11.2019 року складає 0,00 грн. (а.с. 166). Згідно з довідки № 011-097-о від 13.11.2019 року заборгованість підприємства із заробітної плати на 01.03.2019 року в сумі 35377,64 та заборгованість з заробітної плати за березень 2019 року в сумі 1265,13 грн. погашена. Зазначена сума перевищує суму позовних вимог позивача, тому в цій частині позов не підлягає задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення компенсації за невикористані дні відпустки в сумі 14223,64 грн. в тому числі податки, збори та загальнообов`язкові платежі, що становлять 2773,61 грн., суд виходить з наступного. Статтею 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. В ході розгляду справи відповідач не заперечував, що після звільнення позивача [PERSON] , належна до виплати сума компенсації за невикористані відпустки не виплачена, але між сторонами виник спір в частині суми цієї компенсації. Сторони надали суду свої розрахунки. Для визначення розміру вказаної компенсації суд враховує Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року. За змістом абз. 1 п.2 вказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю виплати компенсації за невикористані відпустки. Позивачем не були враховані ці вимоги і під час розрахунку (а.с. 8) були враховані лише виплати за січень та лютий 2019 року. Також позивачем невірно було зазначено розмір середньоденної заробітної плати, який згідно з розрахунку позива складає 868,71 грн. (а.с. 8), натомість з Довідки підприємства № 15 від 16.05.2019 року про середню заробітну плату вбачається, що середньоденна заробітна плата [PERSON] - провідного юрисконсульта - адвоката складає 861, 85 грн. (а.с. 76), що також підтверджено розрахунковими листами, де зазначені всі необхідні для врахування суми (а.с. 77-78). Невикористана відпустка позивача становить відповідно до наказів: № ЗАлК-19-П020/02а від 04.03.2019 року 27,77 календарних днів, № ЗАлК-19-П021/02а від 04.03.2019 року 5,18 календарних днів. Відповідно до розрахункового листка за березень 2019 року (а.с. 79) позивачу нараховано компенсацію за невикористані відпустки, виходячи з розміру середньоденного доходу (а.с.76), загальний розмір якої склав 11647,17 гривень, яка визнана відповідачем. Розмір компенсації за невикористані відпустки підтверджений протоколом розрахунку (а.с. 80). Таким чином, виходячи з наданих суду доказів, проаналізувавши які, суд дійшов висновку про їх належність та допустимість, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача про стягнення суми компенсації за невикористані відпустки у розмірі 11647,17 гривень без вирахування податків, а отже суд погоджується із розрахунком, наданим представником відповідача, адже зазначений розрахунок виконаний з врахуванням вимог абз. 1 п. 2 вказаного Порядку. Згідно з Довіки № 011-097-о від 13.11.2019 року заборгованість підприємства з компенсації за невикористані дні відпустки погашена у повному обсязі, тому в цій частині позов також не підлягає задоволенню. Враховуючи той факт, що [PERSON] була звільнена з займаних посад за власним бажанням у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умов трудового та колективного договорів, тобто на підставі п. 3 ст.38 КЗпП України, то згідно ст. 44 КЗпП України їй має бути виплачена вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Між сторонами виник спір в частині суми віхідної допомоги, так, позивач просить стягнути вихідну допомогу у розмірі 53425,55 грн. в тому числі податки, збори та загальнообов`язкові платежі, що становлять 10417,99 грн. відповідно до власного розрахунку (а.с. 8). Але, як уже було зазначено вище, позивачем невірно було розраховано суму середньоденного доходу, тому суд погоджується із розрахунком представника відповідача. Згідно довідки № 15 про середню заробітну плату (дохід) від 16.05.2019 року (а.с.76) середньоденний дохід позивача [PERSON] становить 861,85 гривень, виходячи з якого суд обчислює розмір вихідної допомоги, належної до стягнення з відповідача (861,85 грн. х 20,5 (середньомісячна кількість робочих днів за останні 2 місяці) х 3 місяці), який становить 53003,78 гривень. Згідно з Довіки № 011-097-о від 13.11.2019 року заборгованість підприємства з вихідної допомоги при звільненні перед позивачем погашена у повному обсязі, тому в цій частині позов також не підлягає задоволенню. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч. 1 ст. 117 КЗпП України). Пленум Верховного Суду України в п. 20 Постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.99 року N 13 постановив, що суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачу сум в день звільнення. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Отже, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном. З огляду на наведене, доводи відповідача щодо несвоєчасної виплати нарахованої заробітної плати, а також всіх належних до виплати компенсацій при звільнені, які зводяться до того, що затримка розрахунку з позивачем допущена, у зв`язку із об`єктивними обставинами, внаслідок накладення державним виконавцем арешту на рахунки відповідача, тобто не з вини відповідача, як підставу для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, на переконання суду є неспроможними. Згідно роз`яснень, викладених у п. 21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р. при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995р. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якої пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Отже, розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку становить 126691,95 гривень з розрахунку: 147 робочих днів (з 05.03.2019 року по 04.10.2019 року, а саме по день фактичного розрахунку) х 861,85 гривень (середньоденна заробітна плата позивача на день звільнення), що підтверджується матеріалами справи, та відповідачем не спростований, який підлягає стягненню з відповідача. При цьому, відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці від 24.12.1999 № 13, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Позивачем також заявлені вимоги про стягнення суми компенсації втрати частини заробітної плати в зв`язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари й тарифів на послуги з грудня 2018 року по день фактичного розрахунку, але ці вимоги суд вважає необґрунтованими. Так, відповідно до вимог ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари i тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно з ч. 5ст. 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. За правилами ст. 3 цього Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачем не зазначено розміру сум компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з невиплатою заробітної плати, які підлягають стягненню з відповідача, не наведено їх розрахунку, та не надано обґрунтованих даних, з яких позивачем береться коефіцієнт для обчислення відповідних сум. В тому числі, позивачем в обґрунтування позовних вимог про стягнення компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з невиплатою заробітної плати не надано будь-яких доказів, з урахуванням яких суд дійшов би висновку про розмір належних до виплати позивачу сум. Статтею 83 ЦПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За викладених обставин позовні вимоги в частині стягнення компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з невиплатою заробітної плати не підлягають задоволенню. Поряд з цим, суд зазначає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заявленої заборгованості шляхом стягнення з рахунків його відокремленого структурного підрозділу - Придніпровське виробниче управління ПАТ «ЗАлК», є необґрунтованими. Позивачем не наведено даних щодо перебування у трудових відносинах безпосередньо із зазначеним підрозділом відповідача. Крім того, порядок стягнення присуджених до стягнення сум за рішенням суду, яке набрало законної сили, тобто виконання судового рішення, визначений Законом України «Про виконавче провадження». За таких обставин, така вимога позивача не підлягає задоволенню у повному обсязі, та присудженні до стягнення суми за даним рішенням, підлягають стягненню з відповідача у справі - Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат». Вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу не підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи, які входять до складу судових витрат. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач надала суду угоду про надання правової допомоги (а.с. 198-199), додаткову угоду до угоди про надання правової допомоги (а.с. 186-187), ордер на надання правової допомоги адвоката Волошиної Є.В. (а.с. 197), акт виконаних робіт (а.с.188-189). Згідно угоди про надання правової допомоги від 8 квітня 2019 р., укладеної між Адвокатським об`єднанням «Преміум» в особі директора Безручка О.П. та [PERSON] , клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надати правову допомогу клієнту по здійсненню захисту прав та інтересів клієнта у відносинах з будь-якими органами у судах усіх інстанцій (п.1.1. угоди); за надані послуги клієнт виплачує Адвокатському об`єднанню гонорар у розмірі 7000 грн. та сплачує фактичні видатки, пов`язані з виконанням доручення (п. 3.1. угоди) (а.с. 198-199). Додатковою угодою до угоди про надання правової допомоги від 19 липня 2019 р. встановлено, що вартість наданих послуг за умовами угоди про надання правової допомоги від 8 квітня 2019 р. щодо представлення та захисту інтересів клієнта у Комунарському районному суді м. Запоріжжя щодо стягнення з Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, компенсації втрати частини заробітної плати станом на 19 липня 2019 р. становить 12200 грн. (п.1.1. додаткової угоди); вартість участі адвоката в одному судовому засіданні у суді першої інстанції складає 700 грн.; у разі участі адвоката у судових засіданнях по справі після підписання даної додаткової угоди загальна вартість угоди збільшується на вартість участі адвоката у кожному подальшому судовому засіданні у суді першої інстанції (п.1.2. додаткової угоди); оплата послуг, визначених вказаною додатковою угодою відбувається шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Адвокатського об`єднання після фактичного виконання рішення Акціонерним товариством «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» в повному обсязі (п.1.3. додаткової угоди) (а.с. 187). Згідно акту виконаних робіт до угоди про надання правової допомоги № 09/19 від 8 квітня 2019 р., клієнту за період з 8 квітня по 19 липня 2019 р. надані юридичні послуги на загальну суму 11600 грн. (а.с. 188-189). Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем надано детальний розпис наданих послуг, однак всупереч зазначеним вимогам процесуального законодавства докази, що підтверджують здійснені ним витрати, необхідні для надання правничої допомоги, суду не надані, що унеможливлює стягнення цих витрат. З наведених підстав суд відмовляє у задоволені позову в частині стягнення витрат на правничу допомогу.

Outcome: partial