Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 02 березня 2015 року звернувся до Кодимського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В судовому засіданні 19 березня 2015 року позивач [PERSON] свій позов підтримав та пояснив, що шлюб, укладений із [PERSON] 15 лютого 2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області, зберегти неможливо, так як відносини з відповідачем припинені через відсутність між ними взаємоповаги, взаєморозуміння та будь-яких почуттів. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 19 березня 2015 року заявленого позову не визнала та вказала, що будь-які підстави для розірвання шлюбу відсутні. Просила надати час для примирення, оскільки вона бажає зберегти сімю. У звязку з цим, ухвалою Кодимського районного суду від 19 березня 2015 року сторонам у справі був наданий час для примирення терміном чотири місяці. Після закінчення цього терміну позивач [PERSON] в судовому засіданні 20 липня 2015 року заявив клопотання про надання додаткового часу для примирення, у звязку з чим ухвалою Кодимського районного суду від 20 липня 2015 року сторонам у справі був наданий додатковий час для примирення терміном два місяці. Після закінчення наданого судом строку на примирення, позивач [PERSON] в судовому засіданні 22 жовтня 2015 року свій позов підтримав та просив його задовольнити, стверджуючи, що з відповідачем не примирились, а шлюб зберегти неможливо. Відповідач [PERSON] після закінчення наданого строку для примирення в судовому засіданні позов визнала повністю та підтвердила неможливість збереження сімї. Просила шлюб розірвати та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Почтарук». Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними письмові докази та матеріали цивільної справи, вважає можливим позов задовольнити у повному обсязі з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, укладеному та зареєстрованому 15 лютого 2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №09, що, крім пояснень сторін, підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЖД №053009, виданим 15 лютого 2007 року вказаним відділом РАЦС. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Згідно зі ст.24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч.3 та 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом на підставі пояснень сторін встановлено, що відносини між сторонами не склалися, сторони не спілкуються, не підтримують між собою ніяких відносин, фактично сімейні відносини між сторонами відсутні. Наданий строк на примирення сторін позитивних результатів не дав, відносини між сторонами не покращились. Сторони не мають бажання зберегти сімю та перебувати у шлюбі надалі через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, втрату почуттів. Наразі створили нові сім»ї. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Згідно ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. \~\~ Отже, встановивши обєктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст.112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату ними почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобовязань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сімї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, що має важливе значення, бажання зберегти сімю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено. Стосовно визначення місця проживання неповнолітньої дитини, суд приходить до такого висновку. Сторони погодили що дитина буде проживати з відповідачем [PERSON] Такий спосіб вирішення спору не суперечить закону, не порушує законних інтересів сторін та дитини, оскільки згідно п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», №11 від 21 грудня 2007 року, при вирішенні питання про те, з ким із батьків, які проживають окремо, буде проживати неповнолітня дитина, суд, виходячи з положень про рівність прав та обовязків батьків щодо дитини, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітньої дитини, при цьому, суд враховує хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved