Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] 05 серпня 2020 року звернувся до суду з позовом до Територіальної громади м. Авдіївки в особі Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївки Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за заповітом, в обґрунтування якого зазначила, що [INFO] померла її баба [PERSON] та після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді квартири, що розташована за адресою [ADDRESS] . За життя [PERSON] склала заповіт від 09 листопада 2004 року, посвідчений державним нотаріусом Авдіївського державної нотаріальної контори, відповідно до якого остання заповіла все своє майно позивачу. Натомість після звернення до нотаріальної контори, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за параметрами запиту за адресою [ADDRESS] , не можливо підтвердити факт реєстрації спадкового майна за спадкодавцем. Просить суд визнати за нею право власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 07 серпня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 02 вересня 2020 року задоволено клопотання позивача та витребувано Ірпінської міської державної нотаріального округу Київської області спадкову справу після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 06 жовтня 2020 року продовжено строк підготовчого засідання. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 03 грудня 2020 року закрито підготовче судове провадження, призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Територіальної громади м. Авдіївки в особі Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївки Донецької області у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 24 лютого 1978 року, виданого Авдіївською міською радою Донецької області та зареєстрованого у реєстрі за № Д-4534, [PERSON] народилась [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції Донецької області 18 лютого 2006 року, [PERSON] зареєструвала шлюб 18 лютого 2006 року з [PERSON] та прізвище після реєстрації шлюбу дружини стало « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 24 грудня 2014 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] , померла [INFO] , про складено відповідний актовий запис № 513. Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 06 грудня 1994 року виданого на підставі рішення від 05 грудня 1994 року № 235 та зареєстрованого у Донецькому бюро технічної інвентаризації 06 квітня 1995 року за № 5046, квартира, що розташована за адресою [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області від 12 червня 2020 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на квартиру, що розташована за адресою [ADDRESS] , оскільки інформація про реєстрацію права власності на житловий будинок відсутня, крім того Бюро технічної інвентаризації знаходиться на тимчасово окуповані території, здійснити запит для уточнення інформації по вищевказаному об`єкту є неможливим. Згідно зі ч. 5 ст.\~1268\~ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. 09 листопада 2004 року [PERSON] склала заповіт, який посвідчено державним нотаріусом Авдіївського державної нотаріальної контори Лук`янець Л.В., згідно вказаного заповіту, остання заповіла все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось і взагалі все те, на що вона за законом матиме право і що буде належати їй на момент смерті, [PERSON] . Згідно ст.\~1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно ст.\~1217\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.\~1222\~ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 392\~ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться у листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно повідомлення завідуючої Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області від 15 жовтня 2020 року № 983/02-14, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] Ірпінською міською державною нотаріальною конторою Київської області було заведено спадкову справу за № 714/02-14, свідоцтво про право на спадщину не видавалося. Згідно даних Спадкового реєстру від імені [PERSON] 09 листопада 2004 року було посвідчено заповіт. Судом встановлено, що позивач своєчасно звернулась до нотаріальної контори для отримання спадщини у вигляді квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Зазначене вище свідчить про порушення законного права позивача на реалізацію своїх майнових прав, яке підлягає захисту у відповідності до вимог ст. 3 ЦПК України, та у спосіб передбачений ст. ст. 4 та 16 ЦПК України. Згідно роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться у листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, у зв`язку з відсутністю інформації у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, щодо заявленого об`єкту нерухомості, суд вважає, що позивач позбавлений можливості іншим шляхом захистити своє право власності на спадщину за заповітом, до складу якої входить квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з чим, приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved