Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника Павчука С.І. , звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , третя особа на стороні позивача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Посилається на те, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.12.2019 року він та третя особа [PERSON] являються співвласниками житлового будинку, який розташований в [ADDRESS] . Частки кожного співвласника є рівними, тобто кожному належить по Ѕ частці вказаного майна. Співвласник [PERSON] , який є третьою особою по справі своє речове право після смерті [PERSON] офіційно не зареєстрував про право на спадщину після його смерті згідно чинного законодавства набув. Позивач зазначає, що він та інший співвласник не мають можливості безперешкодно на свій розсуд користуватись, розпоряджатись своїм майном, оформити субсидію, саме тому просить визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування вище зазначеним житловим приміщенням, внаслідок їх відсутності без поважних причин понад один рік. Представник позивача Павчук С.І. в судовому засіданні заяву підтримав, просив її задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви про визнання позову та прохання розглянути справу у їх відсутності. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, проте в матеріалах справи є його заява, в якій він зазначає, що він та позивач є співвласниками житлового будинку за адресою [ADDRESS] . В даному будинку зареєстрований він та його діти [PERSON] , [PERSON] , які більше п`ятнадцяти років в даному будинку не проживають. Щодо задоволення позовної заяви не заперечує. Вивчивши матеріали справи, заслухавши доводи представника позивача, показання свідка [PERSON] суд вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.12.2019 року (а.с.9), являється співвласниками житлового будинку, який розташований в [ADDRESS] . Третя особа [PERSON] є другим співвласником даного будинку. Частки кожного співвласника є рівними, тобто кожному по Ѕ частці Житлового будинку. Співвласник [PERSON] , своє речове право після смерті [PERSON] офіційно не зареєстрував проте право на спадщину після його смерті згідно чинного законодавства набув. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. У відповідності до положень ст.ст. 321, 383 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З акту обстеження матеріально-потутових умов проживання від 07.07.2020 року вбачається, що у житловому будинку [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ,. [PERSON] , та [PERSON] за даною адресою в будинку не проживають останні 15 років. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що проживає по сусідству. В даному господарстві проживали дід та баба відповідачів, які вже давно померли. Відповідачі в будинку не проживають більше 15 років, йому відомо, що вони з дитинства живуть в [ADDRESS] . На сьогоднішній день позивач [PERSON] не може вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідачів у його домоволодінні, тому просить суд визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] . Оскільки об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира, а права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, отже обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст. 319, 321 ЦК Українизакріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином суд вважає, що вимога позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] підлягає до задоволення. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 16, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved