Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

Позивач 14.04.2016 р. звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що 12 травня 2006 р. вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] Від шлюбу мають двох спільних дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалося через багато причин, різні інтереси та погляди на життя, між ними втрачено почуття любові та взаєморозуміння. Останніх півроку вони мешкають окремо, не підтримують шлюбно-сімейних відносин та не ведуть спільне господарство. Після розірвання шлюбу діти залишаться проживати разом з нею. Спору про поділ майна між ними немає. Подальше збереження шлюбу є неможливим. В судовому засіданні представник позивача просила задовольнити позовні вимоги та пояснила, що з листопада 2015 р. подружжя проживає окремо один від одного, не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбні відносини. Після розірвання шлюбу діти залишаться проживати разом з позивачкою. Спору про поділ майна та утримання дітей між подружжям немає. Примирення не можливе. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд, заслухавши думку представника позивача, яка не заперечувала проти заочного розгляду справи, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 12 травня 2006 р. Сторони від шлюбу мають двох спільних малолітніх дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З листопада 2015 р. сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбні стосунки, мешкають окремо. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад в сім'ї має не тимчасовий характер, а подальше спільне проживання в шлюбі стало неможливим, оскільки взаєморозуміння між сторонами втрачено. Збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. При таких обставинах шлюб підлягає розірванню. В порядку ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 551, 20 грн. З урахуванням наведеного‚ на підставі ст.ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved