Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

Позивач 21.02.2019р. звернувся в суд з позовом про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, посилаючись на те, що після виплати страхувальнику 10 901 грн. 21 коп. страхового відшкодування, у позивача виникло право вимоги до відповідача, як до особи винної в настанні ДТП, яка мала місце 23.02.2016 року. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання страхової події була забезпечена в Публічному акціонерному товаристві «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/6592458. Саме на підставі п. 37.1.4. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ПАТ «НАСК «Оранта» відмовило у здійсненні страхового відшкодування. Відповідно до висновку в постанові ВПВС від 05.06.2018 року по справі № 910/7449/17 річним строком обмежено звернення лише до страховика договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, тобто до ПАТ «НАСК «Оранта». Без постанови суду позивач не міг звернутися з вимогою до страхової компанії, оскільки саме постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 06.04.2018 року встановлено вину відповідача у настанні ДТП. Відповідача було притягнено до адміністративної відповідальності лише через 2 роки після ДТП від 23.02.2016 року (у зв`язку з чим було пропущено річний строк для звернення з вимогою до ПАТ «НАСК «Оранта»), оскільки відповідач покинув місце ДТП. Тому просить стягнути з відповідача 10 901 грн. 21 коп., судовий збір в розмірі 1921 грн. В судове засідання представник не з`явився, просив розглядати в відсутність. Відповідач надав відзив на позов та вказував що на момент настання страхової події його цивільно-правова відповідальність була забезпечена в Публічному акціонерному товаристві «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/6592458. Позивачу відмовлено в виплаті страхового відшкодування, тому позивач пропустив строк подачі заяви і вини його в цьому немає. Представник 3-ї особи пояснення по позову не надало. Ухвалою суду від 22.03.2019р. відкрито провадження по справі в порядку спрощеного провадження. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до слідуючого. Судом встановлено, що 23.02.2016р. сталась дорожньо-транспортна пригода з вини відповідача [PERSON] , в результаті чого було пошкоджено автомобіль «Lexus» дер.номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] .. Між позивачем та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АЕ № 003712 від 23.12.2015р. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу. Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Договірне зобов`язання між відповідачем і третьою особою - за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Суд встановив, що страхове відшкодування позивачем було виплачено, власнику пошкодженого автомобіля у розмірі 10 901 грн. 21коп. Постановою Голосіївського районного суду м.Києва від 6.04.2018р. [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124, 122-4 КпАП України. Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Встановлено, що між відповідачем та 3-ю особою ПАТ НАСК «Оранта» укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/6592458. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Відповідно до п. 37.1.4. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого. У постанові від 05.06.2018 року по справі № 910/7449/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла до висновку, що закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про його виплату не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою та підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу збитку на підставі договору добровільного майнового страхування. Таким чином,Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає спеціальні правила щодо наслідків невиконання страхувальником обов`язку перед страховиком, зокрема з надання своєчасного повідомлення про настання страхового випадку. Так, підпункт 33.1.4 (до набрання чинності Законом № 3045-VI від 17 лютого 2011 року - підпункт 33.1.2) пункту 33.1 статті 33 вказаного Закону в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачав, що у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про ДТП встановленого зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика , який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги ,яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки . У випадку невиконання чи неналежного виконання страхувальником вказаного обов`язку страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника (підпункт 38.1.1 («ґ») пункту 38.1 статті 38 зазначеного Закону). Відповідно до п.56 висновкувпостанові ВПВС від 04.07.2018 р. (справа №755/18006/15-ц). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Саме на підставі п. 37.1.4. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ПАТ «НАСК «Оранта» відмовило у здійсненні страхового відшкодування позивачу. Відповідно до висновку в постанові ВПВС від 05.06.2018 року по справі № 910/7449/17 річним строком обмежено звернення лише до страховика договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, тобто до ПАТ «НАСК «Оранта». Без постанови суду позивач не міг звернутися з вимогою до страхової компанії, оскільки саме постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 06.04.2018 року встановлено вину відповідача у настанні ДТП. При таких обставинах суд приходить до висновку , що на відповідача повинен бути покладений обов`язок відшкодування шкоди , завданої внаслідок ДТП, яка мала місце 23.02.2016р., як на винну особу в настанні ДТП. Тому з нього підлягає стягненню 10 901,21 грн. Відповідно до ст..141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1921грн.

Outcome: approved