Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-24 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника Данищука В.В., звернувся до суду з даним позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні і спілкуванні з неповнолітньою донькою. В обґрунтування позову посилається на те, що під час його спільного проживання в фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] у них [INFO] народилася донька [PERSON] . Після народження доньки сторони планували офіційно зареєструвати шлюб, проте в невеликий проміжок часу після народження доньки їхні відносини фактично припинились і відповідач разом із донькою переїхала проживати окремо від позивача. Відповідно до розпорядження №322-р від 12.12.2019 року Заставнівської РДА Чернівецької області йому встановлені дні побачення з донькою у 4-ту неділю місяця, 3-тю суботу місяця, кожного вівторка та четверга з 10:00 год. за його місцем проживання та поверненням дитини до 17:00 год. Проте, незважаючи на таке розпорядження, відповідач його вимоги не виконує та чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною та у її вихованні. У зв`язку із чим він змушений був звертатись до поліції. Посилаючись на те, що врегулювати конфлікт із відповідачкою не вдалося, просить суд зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною - [PERSON] , 2018 р.н. та встановити дні для участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою донькою [PERSON] , 2018 р.н. Зобов`язати [PERSON] повідомляти [PERSON] про зміну її місця проживання і їхньої спільної доньки: [PERSON] , [INFO] . Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача Перепелюк І.М. звернулася до суду із відзивом на позовну заяву, в якій вказала, що посилання позивача на те, що [PERSON] перешкоджає йому спілкуватися з донькою є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності. В обґрунтування своїх доводів зазначила, що фактичні шлюбні відносини між сторонами були припинені у зв`язку із поганим ставленням позивача до відповідачки, який систематично влаштовував суперечки та навіть застосовував по відношенню до неї фізичну силу. Після того, як сторони припинили спільне проживання, а саме з серпня 2019 р., позивач лише в лютому 2020 виявив бажання зустрітися з донькою та забрати її з собою. Проте, у зв`язку із тим, що їх дитині на той час було лише 1 рік і 9 місяців, вона в силу свого малолітнього віку, не знаючи батька не бажала іти з ним та на спроби позивача забрати її силоміць розплакалась та почала капризувати. Вдруге позивач приходив до доньки в стані алкогольного сп`яніння, більше спроб побачитись із донькою [PERSON] з його боку не було. Також вказала на невідповідність фактичним обставинам справи змісту викладених у листах Заставнівського відділу поліції від 03.02.2020 та 14.02.2020 роз`яснень щодо проведення працівниками поліції перевірки, якими було встановлено, що в період з 12.12.2019 по 11.02.2020 [PERSON] згідно графіку розпорядження Заставнівської РДА №322 від 12.12.2019 жодного разу не надала можливості [PERSON] зустрітися із спільною дитиною. Зазначені відомості не відповідають дійсності, оскільки [PERSON] з працівниками поліції з цього приводу не спілкувалася, а тому незрозумілим є яким чином така перевірка відбувалася і на підставі чого працівник поліції дійшов такого висновку. У посиланнях правоохоронців на встановлення факту перешкоджання відповідачкою позивачу побачень з дитиною не вказано дату та час такого перешкоджання, а лише проміжок часу з 12.12.2019 по 11.02.2020. В свою чергу позивач повністю ігнорує фінансове утримання їхньої доньки, не забезпечує дитину ні матеріально, ні продуктами харчування та одягом. Позивач, звертаючись до суду із вимогою про надання йому можливості зустрічатися із дитиною за його місцем проживання, при цьому не надає акту обстеження його житлово-побутових умов для підтвердження наявності у нього сприятливих умов для перебування дитини. Зауважила, що відповідачка не заперечує з приводу побачень батька [PERSON] з їхньою донькою, проте вважає, що такі зустрічі не повинні шкодити дитині та її психоемоційному стану, а тому зважаючи на те, що малолітня [PERSON] не бачила батька рік та не знає його, враховуючи її малолітній вік, вважає, що перші зустрічі доньки з батьком повинні проходити у звичному для неї середовищі, тобто по місцю її проживання та у присутності знайомих їй людей, що дозволить зміцнити емоційний зв`язок між дитиною і її батьком та в подальшому без шкоди психологічному здоров`ю дитини зустрічатися із ним по місцю його проживання. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, обґрунтувавши їх вищенаведеним та просили задовольнити. Позивач суду пояснив, що останній раз він бачив дитину 7 місяців назад. В той день він забрав дитину до себе до дому о 10:00 год. ранку та повернув її матері о 17:00 год. дня. В подальшому відповідач створювала йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, через що між ними виникали суперечки. Вказані обставини змусили його звернутися до органу поліції, проте, встановивши, що даний факт не відноситься до компетенції поліції, правоохоронці рекомендували йому звернутися за захистом його прав до суду. Також зазначив, що загалом у нього було лише 3-4 побачення з донькою. У зв`язку із тим, що відповідачка перешкоджала йому зустрічатися із донькою у нього на даний час втрачений емоційний зв`язок з дитиною, проте він докладатиме максимальних зусиль, щоб налагодити із нею контакт без шкоди для її психологічного здоров`я. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у адресованій суду заяві по суті справи. Відповідач [PERSON] суду пояснила, що після того, як вони з позивачем припинили підтримувати фактичні шлюбні відносини, вона залишила його та разом із донькою пішла проживати окремо від нього. На даний час вона проживає у своєї тітки та не заперечує, щоб [PERSON] бачився із дитиною, проте це повинно відбуватися без шкоди для дитини. Також вказала, що поліція за зверненнями позивача приїжджала до неї 3-4 рази. Не заперечувала той факт, що не давала бачитись дитині з батьком у визначенні органом опіки і піклування дні, оскільки були випадки, що батько приходив до дитини в стані алкогольного сп`яніння, або в ті дні коли її разом із дитиною не було вдома. З питанням про стягнення аліментів на утримання дитини до суду не зверталась. Представник органу опіки та піклування Заставнівської РДА Лазарко О.О. в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування, який вважає прийнятим з урахуванням інтересів дитини. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Згідно із статтею 141 Сімейного кодексу Українимати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах та спільно проживали у позивача по [ADDRESS] . [INFO] у сторін народилася донька - [PERSON] , що вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.06.2018 (а.с. 7). Після народження дитини, сімейні відносини між сторонами не склалися, а тому відповідач із донькою переїхала проживати в с. Горішні Шерівці Заставнівського району Чернівецької області, а відповідач залишився проживати в с. Задубрівка. На сьогоднішній день дитина проживає із відповідачкою в [ADDRESS] , в господарстві колишнього опікуна [PERSON] - [PERSON] . Також встановлено, що оскільки позивач з серпня 2019 року проживає окремо від доньки, останній звернувся із заявою до органу опіки та піклування про визначення йому способів участі у вихованні дитини. Відповідно до розпорядження № 322-р від 12.12.2019 Заставнівської РДА Чернівецької області «Про встановлення [PERSON] днів побачень з донькою [PERSON] » (а.с.8) позивачу встановлено дні побачень із донькою [PERSON] , [INFO] , за наступним графіком: 2,4 неділя місяця, з 10:00 год. за місцем проживання батька та повернення дитини до місця її проживання до 17:00 год.; 1,3 субота місяця, з 10:00 год. за місцем проживання батька та повернення дитини до місця її проживання до 17:00 год.; кожного вівторка та четверга з 10:00 год. за місцем проживання батька та повернення дитини до місця її проживання до 17:00 год. Згідно п. 2 даного розпорядження позивача [PERSON] зобов`язано направляти усі свої зусилля на правильне виховання доньки та збереження її здоров`я. Відповідно до п. 3 цього розпорядження відповідача [PERSON] зобов`язано давати можливість батьку безперешкодно зустрічатися з донькою у вказаний час. Проте, як встановлено судом, у зв`язку із ухиленням матері дитини - відповідача [PERSON] від виконання рішення органу опіки та піклування, позивач заявив даний позов до суду. Разом з цим встановлено, що, позивач [PERSON] 28.01.2020 та 04.02.2020 звертався із заявами до Заставнівського ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області з приводу невиконання відповідачкою вищевказаного розпорядження органу опіки та піклування, за результатами розгляду яких під час перевірки було встановлено, що в період з 12.12.2019 по 28.01.2020 [PERSON] жодного разу не надала можливості [PERSON] зустрітися із спільною дитиною [PERSON] , про що зазначено у листах № 1623 від 05.02.2020 та №1601/123/47/01-2020, які було надіслано позивачу ( а.с.9-10). У зв`язку з вищенаведеним вбачається, що сторони, як батьки малолітньої дитини, не знайшли згоди щодо питання участі батька, який проживає окремо, у вихованні доньки. Наявність між сторонами невирішеного спору стала підставою для звернення позивача [PERSON] до суду з даним позовом. Згідно із ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року № 2402-ІІІ батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до вимог статті 15 даного Закону дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. За правилами ч. ч. 4, 5 та 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. В процесі розгляду справи орган опіки та піклування Заставнівської РДА надав висновок №01-39/21-818 від 21.04.2017 по спірному питанню з рекомендацією про доцільність визначення судом способів участі [PERSON] у вихованні дитини, продублювавши встановлені дні побачень згідно свого розпорядження № 322-р від 12.12.2019. В свою чергу представник органу опіки та піклування Заставнівької РДА в Чернівецькій області Лазарко О.О., в судовому засідання пояснила, що органом опіки та піклування з метою вивчення ситуації та підготовки висновку про доцільність вирішення питання щодо визначення способів участі батька у вихованні та спілкуванні малолітньої дитини, було обстежено житлово-побутові умови обох батьків, в ході чого було встановлено, що у [PERSON] кращі умови проживання ніж у відповідачки. Стосовно тверджень [PERSON] щодо перебування батька дитини в стані алкогольного сп`яніння, зазначила, що зі слів сімейного лікаря по стану здоров`я [PERSON] спиртні напої не вживає. Згідно характеристики Задубрівської сільської ради позивач [PERSON] за місцем проживання характеризується позитивно. В сім`ї та побуті поводить себе добре, не схильний до вживання алкогольних напоїв, веде тверезий спосіб життя. Скарг на його поведінку з боку сусідів та односельчан не надходило ( а.с.11). З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що право позивача на усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, яку він любить, активно і стабільно проявляє бажання щодо участі у її вихованні та спілкуванні, позитивно характеризується, має належні житлові умови, підлягає судовому захисту. Вирішуючи питання про визначення способів участі позивача у вихованні дитини, суд погоджується з висновком органу опіки та піклування, оскільки цей висновок є достатньо обґрунтованим у відповідності до встановлених обставин та не суперечить інтересам дитини. Суд вважає, що таким чином встановлений судом порядок і спосіб участі позивача у вихованні доньки є достатнім, відповідає принципу розумності, справедливості, балансу інтересів всіх учасників спірних правовідносин, пріоритетного інтересу дитини та підтримки зв`язків з батьком. При цьому суд наголошує про необхідність забезпечення позивачем максимально комфортних умов для перебування дитини в ході побачень, без тиску на дитину у разі її відмови проводити спільне дозвілля. Посилання відповідачки та її представника на те, що побачення дитини з позивачем можливе лише в її присутності не заслуговують на увагу з огляду на те, що між нею та позивачем склалися неприязні стосунки, а тому сумісні зустрічі сторін та дитини можуть негативно позначитися на емоційному стані дитини та суперечити її інтересам. Суд констатує, що обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з донькою у спосіб, запропонований органом опіки та піклування, може перешкоджати її нормальному розвитку не встановлено, відповідачкою не доведено, а матеріали справи таких доказів не містять. У випадку виникнення підстав для твердження про настання негативних наслідків для дитини за результатами спілкування з батьком, відповідач не позбавлена права поставити питання про зміну способу участі батька у вихованні дитини. Між тим, вирішуючи даний спір у відповідності до предмету заявленого позову, суд не встановлює способи повідомлення про настання змін у місці проживання. За таких обставин в задоволенні інших позовних вимог слід відмовити. На підставі ст.ст. 7, 19, 159, 171,257, 263 СК України, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ЗУ «Про охорону дитинства»,

Outcome: partial