Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

Позивач, [PERSON] 30.11.2018 року звернулась до суду із позовом до [PERSON] в якому просила суд усунути перешкоди у користуванні житлом шляхом вселення її неповнолітнього сина до приміщення квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 1995 року по 2018 рік перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, який розірвано за рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 30.10.2018 року. До літа 2017 року позивач, її колишній чоловік та син проживали в будинку батька позивача в [ADDRESS], де [PERSON], її батько і спільний з відповідачем син були зареєстровані. Відповідач зі своєю мамою був зареєстрований в квартирі за адресою: [ADDRESS]. Після того, як мати відповідача 30.11.2012 року померла, квартира була передана [PERSON] у власність на підставі Свідоцтва про право власності на житло. Після проведеного ремонту в квартирі та облаштування її меблями, необхідними предметами побуту і речами для особистого користування сином, відповідач заявив, що вона повинна належати дитині і тому, 15.06.2016 року зареєстрував сина у вказаній квартирі, ключі від якої знаходились у позивача та відповідача. На початку літа 2017 року [PERSON] заявив, що йде від дружини і переїхав проживати за місцем своєї реєстрації. У зв'язку з тим, що ряд речей сина зосталися в квартирі, позивач разом з ним наприкінці 2017 року спробували увійти до квартири, але виявилось, що [PERSON] замінив вхідні замки на дверях до неї, а ключів від нових замків дружині та синові не дав. Тому, у вересні 2018 року спочатку усно, а 23.10.2018 року письмово позивач звернулась до [PERSON] з проханням надати їй, як законному представнику неповнолітнього сина, ключі від вказаної квартири, для того, щоб він по необхідності мав можливість користуватись нею, однак відповідач відмовив в цьому, на письмове звернення не відповів, дружину з сином до квартири не пускає. В зв'язку із викладеним позивач звернулась із позовом до суду та просила суд усунути перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS], шляхом вселення її неповнолітнього сина до вказаної квартири та зобов'язати [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні квартирою. В судове засідання сторони не прибули, однак від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, наполягає на задоволенні позовних вимог, посилаючись на доводи, наведені в позовній заяві. Відповідач також надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те,що їх спільний з позивачкою син має безперешкодне право користуватися квартирою спірною,але за відсутності колишньої дружини. На теперішній час сторони у шлюбі не перебувають, між ними постійно виникають суперечки. Вважає, що оскільки на теперішній час позивач не є членом його родини, відсутні підстави для її проживання та реєстрації в квартирі, що є його власністю. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що квартира квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30 листопада 2012 року, виданого Первомайською міською радою Харківської області згідно з розпорядженням міського голови від 30.11.2012 року № 72/п, зареєстрованому КП «Первомайське БТІ» в Державного реєстрі прав 17.12.2012 року за реєстраційним номером 38632983, належить на праві приватної власності відповідачу у справі, [PERSON] (а.с.10-13). З копії рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 30.10.2018, яка є в матеріалах справи, вбачається, що сторони з 25 листопада 1995 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.8), який розірвано. З свідоцтва про народження Серії [NUMBER] вбачається,що у батьків [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON], [INFO] (а.с.9). З довідки про реєстрацію місця проживання особи від 15.06.2016 року № 788, виданої Відділом ЖКГ ВК Первомайської міської ради Харківської області, вбачається, що неповнолітній син сторін [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. З копії відповіді листа на ім'я відповідача за підписом позивача від 23.10.2018 року, вбачається, що остання зверталась до відповідача з проханням передати ключі від нового замка вхідних дверей спірної квартири, щоб син мав можливість користуватися нею на свій розсуд (а.с.18). Сторонами не заперечується факт не проживання позивача та її неповнолітнього сина в спірній квартирі. Згідно ст. 156 ЖК Української РСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другійстатті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. За змістом ст. 64 ЖК Української РСР, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло; ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Частиною 3 статті 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України,з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Судом встановлено, що син сторін зареєстрований з правом проживання за вищевказаною адресою, де нині живе його батько та вирішується питання щодо його вселення у зазначену квартиру. Суд приходить до висновку, про те що розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем та втрата сімейних відносин не впливає на право користування спірною квартирою неповнолітнім сином [PERSON] Також суд зазначає, що окрім вищевказаних підстав (ст. 156 ЖК України,ст. 405 ЦК), підставою до вселення неповнолітнього [PERSON] за вищевказаною адресою також є приписи ст. 29 ЦК України щодо місця проживання неповнолітніх дітей. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. l ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч.7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Посилання відповідача як підставу заперечень проти позову на норми цивільного законодавства, які визначають, що власник будь-чого має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд і вимагати усунення перешкод у здійсненні свого права, то, на думку суду, в даному випадку вони не можуть бути застосовані, так як виниклі між сторонами правовідносини підлягають регулюванню спеціальними нормами права, які виписані у житловому законодавстві. Оцінивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до переконання, що позов [PERSON] обґрунтований, доведений належними та допустимими доказами, судом достовірно встановлений факт того, що відповідач дійсно створив синові перешкоди для користування житловим приміщенням, тому його права підлягають відновленню шляхом вселення [PERSON] в спірну квартиру. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved