Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

Позивач, [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 29.09.2015 р. у дворі їхнього будинку, що по [ADDRESS], на її сина - [PERSON], [INFO], напала собака породи «Німецька вівчарка» та вкусила його за ліву руку. Дана собака належить відповідачу та під час нападу вигулювалась без намордника та повідка. Для отримання медичної допомоги, вона із сином, того ж дня звернулася до травмпункту Тернопільської обласної дитячої клінічної лікарні, де йому надали медичну допомогу та визначили діагноз: кусана рана лівого ліктьового суглобу. Собака, якою володіє відповідач, породи «Німецька вівчарка», є в Переліку порід собак з підвищеною агресивністю, які визнані Міжнародними кінологічними організаціями, тобто є джерелом підвищеної небезпеки відповідно до ст. 1187 Цивільного кодексу України. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.01.2016 р. по справі № 607/18244/15-п за матеріалами, які надійшли з Тернопільського ВП ГУ НП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч. 2 ст. 154 КУпАП, відповідача визнано винною у вчиненні даного правопорушення, однак провадження в адміністративній справі відносно відповідача закрито, у зв'язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Внаслідок нападу на її сина собаки відповідача, він зазнав значних моральних страждань. Вони полягають в тому, що дитина дуже злякалась нападу розлюченої собаки, отримала дуже болючі ушкодження ліктьового суглобу руки, які довго загоювались, хвилювання, відчуття постійного страху, депресію, безсоння тощо, які продовжуються досі. Напад собаки відповідача на її дитину, спровокував погіршення його психічно-емоційного стану. [PERSON] знаходиться на диспансерному обліку в дитячого лікаря-психіатра з 26.01.2011 р. з приводу діагнозу: ніврозоподібні тіки і його стан покращувався. Після нападу собаки, позивачці довелося неодноразово звертатись з сином до лікаря-психіатра, оскільки цей інцидент спричинив погіршення стану здоров'я дитини та потребував відповідного лікування. Тобто, напад собаки відповідача, що стався через вину власника, яка полягала у вигулюванні собаки, яка є джерелом підвищеної небезпеки, без повідка та намордника у дворі житлового будинку, призвів до фізичного болю та страждань її дитини, у зв'язку із кусаною раною руки, до душевних страждань, які її син відчуває досі, до погіршення його психічного та емоційного стану, що потребує медикаментозного лікування, до труднощів у спілкуванні з іншими дітьми, педагогами та батьками. До теперішнього часу, її син боїться сам виходити з дому, важко засинає, а вночі постійно прокидається, замикається в собі. Саме тому, позивач моральні страждання свого сина оцінює в розмірі 50 000 грн. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання подала суду заяву з клопотанням про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з'явилася, з невідомої суду на те причини, хоча про день та час розгляду справи повідомлялася вчасно та належним чином. Відповідно до ч.3 ст.169 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановляє заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.01.2016 р. про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч. 2 ст. 154 КУпАП, відповідача визнано винною у вчиненні даного правопорушення. Як вбачається із зазначеної постанови, «[PERSON] 29 вересня 2015 року о 08 год. 40 хв. в дворі будинку [ADDRESS] вигулювала собаку породи «Німецька вівчарка» без повідка та намордника, внаслідок чого вказана собака вкусила [PERSON], чим спричинила йому кусану подряпину та садно ділянки лівого ліктьового суглобу. У судовому засіданні [PERSON], свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.154 КУпАП, визнала частково та пояснила, що дійсно 29 вересня 2015 року о 08.40 год. вона вигулювала свою собаку породи «Німецька вівчарка» в дворі будинку [ADDRESS] без намордника, однак в цей час собака була на повідку. Коли вона поверталася до свого під'їзду, повз них проходив [PERSON] Несподівано для неї, її собака стрибнув в напрямку вказаного хлопця, однак вона не бачила чи він вкусив [PERSON]». Відповідно до 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно Довідки, виданої травмпунктом КУТОР Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня, [PERSON], 2003 року народження, звертався в травмпункт 29.09.2015 року, діагноз: кусана подряпина та садно ділянки лівого ліктьового суглоба. Відповідно до п.4 Правил тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах, затверджених Міністерством житлово-комунального господарства УРСР, Міністерством сільського господарства УРСР, Міністерство охорони здоров'я УРСР, без повідків і намордників дозволяється тримати: собак при отарах і гуртах тварин, при оперативному використанні спеціальними організаціями, собак спеціального призначення, а також собак під час муштри, на полюванні, на учбово-дресирувальних площадках. Згідно з вимогами п.7 Правил, власникам собак і котів дозволяється: а) виводити собак з жилих та ізольованих приміщень, а також ізольованих територій в загальні двори або на вулицю (з обов'язковим забезпеченням безпеки людей) тільки на короткому повідку і в наморднику, крім собак дрібних порід, на яких у реєстраційних посвідченнях зроблено відповідну відмітку. Відповідно до норм ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана, зокрема, з утриманням службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Собака, якою володіє [PERSON], породи «Німецька вівчарка», є в Переліку порід собак з підвищеною агресивністю, які визнані Міжнародними кінологічними організаціями, тобто є джерелом підвищеної небезпеки відповідно до ст. 1187 Цивільного кодексу України. Відповідно до Виписки з медичної карти амбулаторного хворого від 03.03.2016 р. № 03-7/874, виданої Тернопільською обласною комунальною клінічною психоневрологічною лікарнею, [PERSON] знаходиться на диспансерному обліку в дитячого лікаря-психіатра з 26.01.2011 р. з приводу діагнозу: ніврозоподібні тіки та його стан покращувався. 05.10.2015 року мати звернулася на прийом до лікаря із скаргами на те, що дитину покусала сусідка собака, після чого дитина стала підвищено лабільна, порушилось засинання та появились страхи темноти, залишитись самому, виходити з дому в двір, було призначено лікування. 01.02.2016 р. мати звернулася самостійно з приводу того, що в дитину знову появилися нав'язливі «гримаси». Дитина була направлена на ЕЕГ та знов призначене лікування. Дитина переведена в консультативну групу спостереження. Згідно характеристики на [PERSON] від 16.02.2016 р., виданої директором та класним керівником Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІП ступенів № 24, спостерігаючи за учнем з 29.09.2015 р. і по сьогоднішній день, стали помітні зміни психологічного стану [PERSON]. На уроках став неуважний, часто замикається в собі. Помітна підвищена емоційна збудливість, яка може закінчуватись бурхливими вигуками, почервонінням шкіри обличчя, частим диханням. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено поняття моральної шкоди, під якою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно пункту 3 Постанови зазначено, що відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 9 зазначеної Постанови передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь зниження престижу, ділової репутації. Пунктом 11 зазначеної постанови передбачено, що критична оцінка певних фактів і недоліків, думки та судження, не можуть бути підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно із ст.10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає до відшкодування позивачу, суд виходить із перенесених моральних страждань неповнолітнім [PERSON], 2003 року народження, з приводу спричиненого укусу собаки, якою володіє відповідач, та спричинення останньому кусаної подряпини та садна ділянки лівого ліктьового суглобу, яка полягає у фізичних та психічних стражданнях, заподіяння травми та болю, а тому вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають до часткового задоволення в розмірі 3000 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial