Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

Позивач [PERSON] 23 червня 2020 року звернувся до суду з позовом до Приватного Акціонерного Товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебував в трудових відносинах з відповідачем по справі з 27.07.1995 року по 31.08.1995 року, працюючи учнем машиніста підземних установок, з 02.08.1999 року, працюючи столяром 4 розряду, 26.06.2000 року його було переведено учнем гірника підземного, 23.08.2000 року переведено гірником 3 розряду підземним, 16.04.2003 року переведено учнем гірника очисного забою підземним з повним робочим днем в шахті, 25.07.2003 року переведено гірником очисного забою 4 розряду підземним з повним робочим днем в шахті, 01.01.2010 року переведено гірником очисного забою 5 розряду підземним з повним робочим днем в шахті, 26.02.2013 року переведено учнем електрослюсаря (слюсаря) чергового з ремонту обладнання, 23.04.2013 року переведено електрослюсарем (слюсарем) черговим з ремонту обладнання 4 розряду, 31.08.2014 року був звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, що підтверджується доданою до позовної заяви копією трудової книжки. 30.05.2018 року був складений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, згідно якому зазначено, що йому були встановлені діагнози: хронічна шийна радикулопатія С5-С8, двобічна в стадії затягнувшегося загострення зі значно вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним синдромом та вираженим стійким больовим компонентом, пневмоконіоз ЛН І-ІІ ст. - захворювання професійні, встановлені вперше, були також встановлені обставини та причини професійного захворювання. Згідно довідці МСЕК 13.09.2018 року йому вперше встановлено 65 % втрати професійної працездатності безстроково, третю групу інвалідності, визначено потребу в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні. Він тривалий час перебував на лікуванні, лікування за наслідками професійного захворювання продовжує і зараз. Стан його здоров`я залишається досить тяжким, в зв`язку з чим він відчуває великий дискомфорт. Він і надалі потребує лікування. Позивач вважає, що внаслідок професійного захворювання йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він зазнав і продовжує зазнавати дуже сильного фізичного болю і страждань, після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму. Все це разом вплинуло на його образ життя, на сімейний бюджет, оскільки для лікування необхідні чималі кошти. Внаслідок професійного захворювання він втратив нормальні життєві зв`язки і йому доводиться приймати додаткові зусилля для організації свого життя та життя своєї родини, він не може реалізовувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання. Вищевикладені обставини негативно відбиваються на його душевному стані. Він відчуває душевні страждання та переживання, у нього з`явилося почуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням незворотності наслідків захворювань та тяжкого стану його здоров`я. У нього критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому та соціальному відношенні, громадянина. Заподіяну позивачу моральну шкоду він оцінює у 50000 грн. Оцінюючи моральну шкоду в зазначену суму, він виходив з тривалості та глибини моральних та фізичних страждань, тяжкості захворювань, з безлічі негативних наслідків для нього, які виникли внаслідок отримання професійного захворювання, а також незворотності значного погіршення стану його здоров`я. Також позивач просив стягнути з відповідача на його користь витрати з надання правничої допомоги адвокатом в розмірі 4000,00 грн. 23 червня 2020 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Філь О.Є. 24 червня 2020 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 03 липня 2020 року представник відповідача ПрАТ ШУ «Покровське» надав суду відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. При винесенні рішення просив суд врахувати вимоги розумності та справедливості. Зазначив, що позивач щорічно проходив медичні огляди. Якщо внаслідок недбалості медичних працівників та внаслідок свідомого приховування позивачем фактів погіршення свого здоров`я у позивача не було під час медичних оглядів виявлено професійних захворювань та він не був своєчасно усунутий від дії шкідливих факторів виробничого середовища, то це є іншими обставинами, про які йдеться в ст. 23 ЦК України та які повинен суд врахувати при визначенні розміру моральної шкоди. Крім того, у відзиві зазначено, що вимога позивача про стягнення з відповідача 50000 грн моральної шкоди не відповідає вимогам розумності і справедливості. Достатнім розміром грошових коштів, якою можуть бути відшкодовані моральні страждання [PERSON] є 30000 грн., із умовного розрахунку 461 грн за кожний відсоток втрати працездатності. З`ясувавши обставини у справі, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав: Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем ПрАТ «ШУ «Покровське» з 27.07.1995 року по 31.08.1995 року, працюючи учнем машиніста підземних установок, з 02.08.1999 року, працюючи столяром 4 розряду, 26.06.2000 року його було переведено учнем гірника підземного, 23.08.2000 року переведено гірником 3 розряду підземним, 16.04.2003 року переведено учнем гірника очисного забою підземним з повним робочим днем в шахті, 25.07.2003 року переведено гірником очисного забою 4 розряду підземним з повним робочим днем в шахті, 01.01.2010 року переведено гірником очисного забою 5 розряду підземним з повним робочим днем в шахті, 26.02.2013 року переведено учнем електрослюсаря (слюсаря) чергового з ремонту обладнання, 23.04.2013 року переведено електрослюсарем (слюсарем) черговим з ремонту обладнання 4 розряду, 31.08.2014 року був звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 11-12). 30.05.2018 року був складений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, згідно якому зазначено, що позивачу були встановлені діагнози: хронічна шийна радикулопатія С5-С8, двобічна в стадії затягнувшогося загострення зі значно вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним синдромом та вираженим стійким больовим компонентом, пневмоконіоз ЛН І-ІІ ст. - захворювання професійні, встановлені вперше, були також встановлені обставини та причини професійного захворювання (а.с. 7-10). Згідно довідці МСЕК 13.09.2018 року позивачу вперше встановлено 65 % втрати професійної працездатності безстроково, третю групу інвалідності, визначено потребу в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні (а.с. 26-28). Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Законом України Про охорону праці, а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров`я або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Судом встановлено, що тяжкі та шкідливі умови праці призвели до професійного захворювання позивача. Висновком МСЕК від 13.09.2018 року позивачу було встановлено 65% втрати професійної працездатності за професійним захворюванням та трудовим каліцтвом, він визнаний інвалідом 3 групи безстроково (а.с. 26-27). В зв`язку цим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування моральної шкоди. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обов`язку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами статті 237-1 КЗпП України. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив згідно висновку МСЕК 65% працездатності, визнаний інвалідом третьої групи. Позивач тривалий час перебував на лікуванні, лікування за наслідками професійного захворювання він продовжує і зараз (а.с. 13-25). Стан здоров`я позивача залишається досить тяжким, в зв`язку з чим він відчуває великий дискомфорт. Він і надалі потребує лікування. Позивачу внаслідок професійного захворювання була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він зазнав і продовжує зазнавати дуже сильного фізичного болю і страждань, після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму. Все це разом вплинуло на його образ життя, на сімейний бюджет, оскільки для лікування необхідні чималі кошти. Внаслідок професійного захворювання він втратив нормальні життєві зв`язки і йому доводиться приймати додаткові зусилля для організації свого життя та життя своєї родини, він не може реалізовувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання. Вищевикладені обставини негативно відбиваються на його душевному стані. Він відчуває душевні страждання та переживання, у нього з`явилося почуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням незворотності наслідків захворювань та тяжкого стану його здоров`я. У нього критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому та соціальному відношенні, громадянина. Вищезазначене законодавство, а також роз`яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» пов`язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на її відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоров`я позивача, те, що професійна працездатність в зв`язку з професійним захворюванням згідно висновку МСЕК втрачена на 65 %, позивач визнаний інвалідом третьої групи безстроково. Виходячи з викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 50000 грн. Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн. Позивач просив стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 4000,00 грн. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів ( договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, у разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заяа залишається без розгляду. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Відповідно до наданого попереднього розрахунку суми судових витрат (а.с. 29), акту приймання-здачі виконаних робіт за договором № 505 від 20 червня 2020 року (а.с. 30), квитанції до прибуткового касового ордеру від 22.06.2020 року (а.с. 30а), договору доручення № 505 від 20 червня 2020 року (а.с. 31) вбачається, що позивачем сплачено всього адвокату Мамонову А.А. 4000,00 грн.. Враховуючи викладені обставини справи, а саме те, що позивач [PERSON] був вимушений звертатися за правничою допомогою, витрачаючи на це грошові кошти, враховуючи складність справи, те, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, суд вважає, що, виходячи з критерію реальності адвокатських послуг (їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, за надання правничої допомоги адвокатом Мамоновим А.А. на користь [PERSON] з відповідача ПрАТ «ШУ «Покровське» має бути стягнуто 4000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved