Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

Позивач, [PERSON], 24 листопада 2016 року звернувся до суду із позовом, в якому просить визначити йому додатковий строк тривалістю в один місяць для подання заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилася після смерті його дружини, - [PERSON], яка померла [INFO] в державі, - Ізраїль. Вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] померла його дружина, - [PERSON], яка на день смерті перебувала в Ізраїлі та на території України зареєстрованою не була. На момент її смерті він також перебув в Ізраїлі, але після смерті дружини вирішив повернутися назад до України, де і мешкає на теперішній час. Після смерті дружини залишилося спадкове майно яке складається з 1/2 частки квартири за адресою: [ADDRESS], яка належала померлій на праві приватної власності на підставі дублікату договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу, - Рукавіциною Н.В. 15 березня 2000 року, що виданий замість втраченого вищевказаного договору 15 серпня 2007 року, реєстр [NUMBER], [NUMBER], який зареєстровано КП ДОР «Криворізьке БТІ» 16 серпня 2007 року відповідно до витягу №15606142. Вказував на те, що 09 листопада 2016 року він звернувся до державного нотаріуса Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Ситнік О.О. щодо оформлення спадщини після смерті дружини, але у видачі такого документу йому було відмовлено, так як він з померлою зареєстрований за однією адресою не був, із заявою про прийняття спадщини в нотаріальну контору протягом встановленого законодавством строку не звернувся, відповідно до цього пропустив строк наданий законом для прийняття спадщини. Зазначав, що у листопаді 2009 року він отримав тяжку травму правої ноги та перебував тривалий час на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Криворізької міської лікарні №11, більш ніж два місяці, самостійно пересуватися не міг, і лише 25 січня 2010 року його виписали з лікарні, тобто фактично вже після того, як сплив шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті дружини. Вважає, що причина пропуску строку для прийняття спадщини ним є поважною, а саме, тривала хвороба, тому є можливим надати додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті дружини, - [PERSON]. Посилався на ті обставини, що відповідно до витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи) від 09 листопада 2016 року №45719427, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, та відповідно до витягу зі Спадкового реєстру (заповіти) заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався. Присутні у судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник, - [PERSON] (довіреність від 07 грудня 2016 року, термін дії, до 07 грудня 2019 року (а.с.21), кожен окремо надали пояснення по суті справи, підтримали позовні вимоги у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, просили суд їх задовольнити. Відповідач, - Виконавчий комітет Металургійної районної у місті ради, явку представника в судове засідання не забезпечив, клопотань про розгляд справи за його відсутності або про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Заперечень на позов не надходило. Враховуючи, що відповідач є юридичною особою, має юридичний відділ, позов отримав, мав можливість надати заперечення проти позову, суд не вбачає підстав для подальшого відкладання розгляду справи, та вирішує справу за наявними в справі матеріалами. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі представника відповідача, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача та його представника, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Так, відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13, - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Судовим розглядом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], даний факт підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Міністерством внутрішніх справ держави Ізраїль 03 серпня 2009 року (а.с.3-5), та котра була дружиною позивача [PERSON] (а.с.13), що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 05 липня 1975 року (а.с.6). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно яке складається з 1/2 частки квартири за адресою: [ADDRESS], яка належала померлій на праві приватної власності на підставі дублікату договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу, - Рукавіциною Н.В. 15 березня 2000 року, що виданий замість втраченого вищевказаного договору 15 серпня 2007 року, реєстр [NUMBER], [NUMBER], який зареєстровано КП ДОР «Криворізьке БТІ» 16 серпня 2007 року відповідно до витягу №15606142 (а.с.7, 8), та в котрій значиться зареєстрованим позивач [PERSON] на теперішній час, та проживає в ній (а.с.25). 09 листопада 2016 року позивач [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Ситнік О.О. щодо оформлення спадщини після смерті дружини, але у видачі такого документу йому було відмовлено, так як він з померлою зареєстрований за однією адресою не був, із заявою про прийняття спадщини в нотаріальну контору протягом встановленого законодавством строку не звернувся, відповідно до цього пропустив строк наданий законом для прийняття спадщини (а.с.9). Відповідно до витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи) від 09 листопада 2016 року №45719427, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася (а.с.10), та відповідно до витягу зі Спадкового реєстру (заповіти) заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався (а.с.11). З наявної в матеріалах справи копії довідки №418, виданої 21 листопада 2016 року КЗ «Криворізька міська лікарня №11» ДОР» вбачається, що позивач [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні КЗ «Криворізька міська лікарня №11» ДОР» з 11 листопада 2009 року по 25 січня 2010 року, з діагнозом: закритий оскольчатий перелом н/3 правої гомілки зі зміщенням уламків (а.с.12). Встановивши вказані обставини, суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини з питання спадкування. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина третя статті 1222, частина перша статті 1220, частина перша статті 1270 ЦК України). Відповідно до положень ст.ст.1258-1264 ЦК України, у разі відсутності заповіту, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Статтею 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Положеннями частини третьої статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Ураховуючи те, що в законодавстві не міститься визначення поняття поважності причин пропущення строку для прийняття спадщини, їх поважність повинна визначатися судом у кожному випадку, виходячи з конкретних обставин справи. Таким чином, наведене вище свідчить про те, що позивач є спадкоємцем за законом, і мав намір прийняти спадщину, яка відкрилась після померлої [INFO] його дружини, - [PERSON], і від неї як спадкоємцем не відмовився. Відповідно до статті 1277 ЦК України, спадщина може бути визнана відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини і може перейти у власність територіальної громади, тому належним відповідачем по даній справі є міська рада, на території якої знаходиться вказане спадкове майно. На теперішній час спір про спадкове майно відсутній і спадщина не визнана відумерлою. В своїй постанові Верховний Суду України, відвід 26 вересня 2011 року №6-85цс12 висловив свою правову позицію, а саме, що право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. На основі аналізу цих правових норм, ВСУ під час розгляду цивільної справи №6-85цс12 сформулював правову позицію, згідно з якою прийшов до висновку, що правила ч.3 ст.1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Законодавство не встановлює перелік поважних причин, тому вони визначаються поважними на думку суду. Головною ознакою поважних причин є те, що вони роблять своєчасне звернення про прийняття спадщини неможливим. Судом встановлено, що причиною пропуску шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини слугувала отримана позивачем [PERSON] травма, що підтверджується наявною в матеріалах справи медичною документацією. Листом-роз'ясненням нотаріуса позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки останнім пропущено строк для прийняття спадщини. Слід зазначити, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.3 ст.1268 ЦК України). Спадкоємець вважатиметься таким, що постійно проживав разом із спадкодавцем, і в тому випадку, коли за певний, навіть значний, час до настання смерті спадкодавця він відбув з місця проживання спадкодавця у довготривале відрядження, з якого повернувся після закінчення строку для прийняття спадщини. Незважаючи на те, що такий спадкоємець жодних дій для прийняття спадщини не здійснював або навіть не знав про сам факт її відкриття, він вважатиметься таким, що прийняв її в силу норми ч.3 ст.1268 ЦК України. За ч.3 ст.1268 ЦК України тривалість спільного проживання до смерті спадкодавця для прийняття спадщини законом не визначається. Таким чином, зважаючи на те, що місцем проживання фізичної особи згідно з ч.1 ст.29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. При цьому, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. У ст.1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, місце перебування особи, - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання, - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. За змістом п.211 глави ІІІ розділу 22 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року №20/5 (діяла на момент відкриття спадщини), свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем (уточнить). Згідно ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вбачається, що «суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права». Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року вбачається, що при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. З матеріалів справи вбачається, що 09 листопада 2016 року позивач [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Ситнік О.О. щодо оформлення спадщини після смерті дружини, але у видачі такого документу йому було відмовлено, так як він з померлою зареєстрований за однією адресою не був, із заявою про прийняття спадщини в нотаріальну контору протягом встановленого законодавством строку не звернувся, відповідно до цього пропустив строк наданий законом для прийняття спадщини. Факт шлюбних відносин між позивачем [PERSON] та померлою [INFO] [PERSON], як дружиною та чоловіком перевірено, та не оспорюється. Враховуючи те, що шестимісячний строк для прийняття спадщини сплинув, позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини 09 листопада 2016 року через отриману травму, враховуючи положення ст.8 Конституції України щодо верховенства права, та збереження справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення ЄСПЛ у справі «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року), суд вважає поважною причиною пропуск позивачем [PERSON] строку для прийняття спадщини за законом, що залишилась після смерті його дружини, - [PERSON] та необхідності визначити позивачу строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. На підставі вищевикладеного, та

Outcome: approved