Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

Позивач [PERSON] 21.08.2013 року звернувся в суд з позовною заявою, уточненою 11.03.2014 року у ході судового розгляду, в якій просить визнати недостовірною і такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію інформацію, опубліковану відповідачем Редакцією газети «Бойківська думка» Сколівської районної ради Львівської області у вказаному районному часописі [NUMBER] за [INFO] року та [NUMBER] за [INFO] року у статтях «[INFO]»», автором яких є кореспондент зазначеного районного часопису - відповідач [PERSON]. Також просить зобов'язати відповідача Редакцію газети «Бойківська думка» Сколівської районної ради Львівської області спростувати поширену недостовірну інформацію у встановлений законом спосіб. Ще просить стягнути з відповідача [PERSON] у свою користь заподіяну опублікуванням у вказаних статтях недостовірної і такої, що принижує честь, гідність та ділову репутацію інформації моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 100 000 грн.. Судові витрати у справі, які полягають у сплаті судового збору за подання позову до суду, у загальному розмірі 1229 грн. 40 коп. просить покласти на відповідачів Редакцію газети «Бойківська думка» Сколівської районної ради Львівської області та автора статей [PERSON] у солідарному порядку. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він являється основним акціонером (фактично власником) Стрийського акціонерного проектно-виробничого товариства, до складу якого входить Дочірнє підприємство - Дитячий спортивно-оздоровчий табір «Казка», що знаходиться у с. Коростів Сколівського району Львівської області, яким безпосередньо він займається та підтримує на належному рівні. У липні-серпні 2013 року у районному часописі «Бойківська думка», що є комунальною власністю і належить Сколівській районній раді Львівської області, зокрема у номерах [NUMBER] за [INFO] року та [NUMBER] за [INFO] року опубліковано статті під назвою «[INFO]»», автором яких є кореспондент цього часопису - [PERSON]. Зазначає, що вже сама назва статті є, на його думку, недопустимою (асоціюється з концентраційним табором, фашизмом, катуванням, нелюдським ставленням до відпочиваючих дітей тощо), однак автор статей у їх змісті у своїх твердженнях зайшов ще більше за межі дозволеного і грубо порушив чинне законодавство, що регулює діяльність засобів масової інформації та розповсюдження інформації, не перевіривши викладену ним інформацію у встановленому порядку. Так, автор вказує, що директором Дитячого спортивно-оздоровчого табору «Казка» є [PERSON], посилається на одіозність його особистості, хоча це не відповідає дійсності, так як директором вказаного закладу згідно Наказу № 2 від 02.06.2013 року є гр. [PERSON]. Автор вказує, що до директора табору [PERSON] зверталася гр. [PERSON] із заявою про дострокове повернення її правнучок [PERSON] та [PERSON], що відпочивали у таборі, так як ті скаржились на неналежні умови утримання і що директор вигнав її з території табору, при цьому погрожував умисним вбивством шляхом скинення зі скелі, плюнув їй в обличчя, обізвав п'яницею. Вказана інформація є неправдивою, записаною автором лише зі слів гр. [PERSON], яка більше нічим не підтверджена. Насправді гр. [PERSON] ніколи ані до нього ані до керівництва табору із усними чи письмовими заявами про дострокову видачу її двох правнучок не зверталася, підтверджуючих таке її право документів від батьків не представляла. Що стосується погрози вбивством і того, що він плюнув останній в обличчя та обізвав п'яницею, то такі твердження вважає абсурдними, спрямованими лише на помсту останньої за те, що діти залишилися відпочивати у таборі, а їх бабуся поїхала ні з чим. Автор також вказує, що обоє правнуків гр. [PERSON] - малолітні [PERSON] та [PERSON] скаржилися на неналежні умови проживання у таборі і на те, що хочуть достроково поїхати, однак такий факт не мав місця, діти надалі бажали відпочивати і про це безпосередньо зазначили при їх допиті у рамках кримінального провадження за фактом самоуправства, вчиненого [PERSON], яке 26.08.2013 року було закрите у зв'язку із відсутністю складу кримінального правопорушення. Навпаки, діти не бажали їхати з бабусею додому, оскільки там насправді на них чекала робота по догляду за дитиною, чого вони не бажали і про це безпосередньо вказали у розмові з керівництвом табору. Ще автор зазначає, що для перевірки вказаних вище фактів була створена комісія з компетентних посадових осіб служб району, яку на територію табору не впустили, а він грубо поставився до членів комісії, навіть не надав можливості їм представитись. Разом з тим, хоча комісії зі слів автора нічого не вдалося встановити, він все одно вказав у статті про те, що дітям у таборі дають несвіжий та цвілий хліб, у таборі бігають миші та щурі, а посередині табору є велике болото замість обіцяного ставу, що призводить до значної антисанітарії. Це при тому, що Дитячий спортивно-оздоровчий табір «Казка» є сертифікованим закладом, відповідає санітарно-гігієнічним нормам і має право оздоровлювати дітей, що підтверджується відповідними дозвільними документами, якими автор статей грубо знехтував, написавши неправду. Такі негативні твердження, викладені у статтях під назвою «[INFO]»», порочать його честь, гідність та ділову репутацію, так як він фактично є власником (основним акціонером) підприємства, куди входить Дитячий спортивно-оздоровчий табір «Казка», саме він особисто піклується про належний рівень табору, про його процвітання, а назва вказаного табору асоціюється і тісно пов'язана з його ім'ям. Він особисто вклав багато зусиль та коштів для можливості належного функціонування табору, проведення у ньому різного роду культурних заходів та спортивних змагань, однак опубліковані відповідачами статті можуть звести все нанівець. Він вважає викладену негативну інформацію про нього особисто та про Дитячий спортивно-оздоровчий табір «Казка», до якого він має неабияке відношення, в цілому недостовірною, так як така не відповідає дійсності. За таких обставин він був змушений звертатися до суду із даним позовом для захисту своїх особистих немайнових прав шляхом визнання інформації, викладеної у статтях «[INFO]»» недостовірною у повному об'ємі та такою, що принижує його честь, гідність і ділову репутацію, а також шляхом зобов'язання відповідача Редакцію газети «Бойківська думка» Сколівської районної ради Львівської області спростувати її у визначений законом спосіб. Окрім того, вказує, що у результаті згаданих вище протиправних дій відповідачів йому спричинено моральну (немайнову) шкоду, яка полягає насамперед у тривалому стресі, отриманому від ганьби та громадського осуду, пов'язаного із викладеною у статтях негативною інформацією, від чого він також втратив здоровий сон на тривалий час, не може плідно працювати, доки не доб'ється справедливості. Все це, як наслідок, призвело до погіршення стану його здоров'я в цілому, до постійних душевних хвилювань. Розмір такої шкоди він оцінює у сумі 100 000 грн. і яку вважає за доцільне стягнути лише з відповідача [PERSON], як автора ганебних, на його думку, статей під назвою «[INFO]»». Позивач [PERSON] та його належним чином уповноважений представник - адвокат [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у позові (а. с. 2-6) та заяві про уточнення позовних вимог (а. с. 92-94), просили їх задовольнити. У судовому засіданні позивач [PERSON] надав пояснення, аналогічні наведеним у позові та заяві про уточнення позовних вимог. Належним чином уповноважений представник відповідача Редакції газети «Бойківська думка» Сколівської районної ради Львівської області - головний спеціаліст по зв'язках з територіальними громадами Сколівської районної ради Львівської області Маринець Г.В. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила у повному обсязі з підстав, викладених у письмовому запереченні на позовну заяву від 29.10.2013 року (а. с. 24-30) та додатковому письмовому запереченні на позовну заяву від 10.04.2014 року (а. с. 98-99). У судовому засіданні зазначений представник надала пояснення, аналогічні наведеним у поданих письмових запереченнях. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог також заперечив у повному обсязі з підстав, викладених у письмовому запереченні на позовну заяву від 10.04.2014 року (а. с. 100-103), надав пояснення, аналогічні наведеним у поданому письмовому запереченні. Розглянувши матеріали справи, вивчивши позовну заяву та заяву про уточнення позовних вимог, заслухавши пояснення позивача [PERSON] та його представника - адвоката [PERSON] на підтримання уточнених позовних вимог, пояснення належним чином уповноваженого представника відповідача Редакції газети «Бойківська думка Сколівської районної ради Львівської області Маринець Г.В. та пояснення відповідача [PERSON] щодо заперечень проти уточненого позову, заслухавши показання свідків, давши належну оцінку доказам по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п. п. 3, 4 і 9 ч. 2 ст. 16 глави 3 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦК України право фізичної особи на недоторканість особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі відносяться до особистих немайнових прав, а ч. 1, 2 ст. 275 вказаного Кодексу передбачено право фізичної особи на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб, що здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватись також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, визнання недостовірною інформації, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (ст. 277 ЦК), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (ст. 278 ЦК) тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 276 ЦК України фізична особа, діями якої порушено особисте немайнове право іншої фізичної особи, зобов'язана вчинити необхідні дії для його негайного поновлення. Згідно із ст. 1 Закону України «Про інформацію», під інформацією розуміються документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. Як вбачається з витягів часопису Сколівської районної ради Львівської області «Бойківська думка» [NUMBER] за [INFO] року та [NUMBER] за [INFO] року, у такому на сторінках 2 (рубрика - «Анонс») та 7 (рубрика - «Кримінальна історія») відповідно надруковані статті під назвою «[INFO]»» з опублікуванням двох фото, на яких зображені позивач [PERSON] та територія Дитячого спортивно-оздоровчого табору «Казка» (а. с. 7, 8), автором яких (статей та фото) є кореспондент вказаного часопису - відповідач [PERSON], про що безпосередньо йдеться під змістом статей. Відповідно, належними відповідачами у справі визначено редакцію засобу масової інформації - газети «Бойківська думка» та автора статей - кореспондента [PERSON]. Згідно копії листа-замовлення відповідача Редакції газети «Бойківська думка Сколівської районної ради Львівської області Стрийській міській друкарні від 05.08.2013 року за вих. № 68 (а. с. 40) про обсяг друку часопису, у серпні 2013 року слід друкувати 1350 примірників. Відтак, часопис Сколівської районної ради Львівської області «Бойківська думка» [NUMBER] за [INFO] року та [NUMBER] за [INFO] року вийшов встановленим тиражем, а тому, згідно положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», поширення інформації у даному випадку має місце. Аналізуючи у судовому засіданні інформацію, викладену відповідачами про позивача та Дитячий спортивно-оздоровчий табір «Казка», до якого він має безпосереднє відношення, у статтях «[INFO]»», а також вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною і такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, суд приходить до висновку, що в цілому статті побудовані на особистості позивача, де він, як фізична особа, неодноразово згадується, та на створених ним-же, як керівником, у таборі умовах відпочинку для дітей, у зв'язку з чим розгляд справи проводився у порядку цивільного судочинства. Така інформація за характером і за своєю суттю в основному не являється фактичними твердженнями, а є лише оціночними судженнями відповідачів щодо тих чи інших обставин, пов'язаних з особистістю та поведінкою позивача, а також його діяльністю щодо створення умов відпочинку у таборі і таке інше. Разом з тим, вагома частина згаданої інформації є нічим іншим, як фактичними даними про те чи інше явище (твердженнями), а ще частина з неї містить ознаки наклепу та образи, що є неприпустимим. Так, на переконання суду, детальні висловлювання про факт звернення мешканки Києва [PERSON] до сільського голови с. Коростів і до редакції районного часопису щодо неналежного, на її думку, утримання її двох правнучок [PERSON] і [PERSON] у таборі «Казка» та неможливості забрати правнучок до закінчення часу відпочинку через дії позивача, про факт сформування районної комісії у визначеному складі для перевірки викладених у зверненні обставин, про факт не допуску позивачем членів цієї комісії на територію табору з тих чи інших причин, про внесення відомостей до єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом самоправства з боку керівництва табору, у тому числі і позивача, про одіозність особи позивача і його ставлення до людей в цілому, про те, що замість ставка, який розрекламований позивачем, на території табору є лише болотяна яма, а також про табір «Казка» і причетність до нього позивача в цілому, що міститься на сайті НПП «Сколівські Бескиди», є оціночними судженнями, а останні - інформацією, що не містить ознак негативної. Частина таких висловлювань є оцінкою дій позивача відповідачами, а частина з них має всі ознаки критики особистості позивача відповідачами, зокрема його моральних якостей. Критична оцінка з огляду на характер використання мовних засобів відповідачем дій позивача у даному випадку хоча і є негативною (негативна критика також критика і може мати місце), однак така не містить наклепу чи образи. Критичним оціночним судженням суд вважає і назву статей «[INFO]»», хоча таке, знову ж таки, є негативним. Відповідно до ч. 2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відтак, за змістом ст. 277 ЦК України, не можуть бути предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідачів, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсним обставинам (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Зрештою, право висловлювати судження, оцінки, думки гарантовано статтею 34 Конституції України. З огляду на вказане, у задоволенні позовних вимог у частині визнання недостовірною та такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію позивача зазначену вище інформацію, що міститься у статтях «[INFO]»» і має ознаки оцінки його дій та критики, а також спростуванні такої інформації, слід відмовити у зв'язку з їх безпідставністю. Крім того, якщо позивач вважає, що згадана вище критична оцінка відповідачами певних фактів і недоліків, оціночні судження або думки, поширені громадськості шляхом публікації у пресі, принижують його гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, то він вправі скористатись наданим йому ч. 1 ст. 277 ЦК України правом на відповідь, у той-же спосіб, з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку (зокрема роз'яснити, чому ним не було допущено так-звану комісію на територію табору, яка мета прибуття цієї комісії і наслідки для нього, вказати про відсутність у прабабусі [PERSON] підтверджуючих документів станом на дату звернення із заявою про дострокове повернення дітей додому, і, зрештою, повідомити про факт закриття кримінального провадження відносно нього у зв'язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, роз'яснити, чому саме розрекламований ним ставок був мілким у розпал літа). Водночас, як уже йшлося вище, вагома частина викладеної у статтях «[INFO]»» інформації не підпадає під ознаки оціночних суджень чи критики. Так, зокрема відповідачами наведено інформацію, що містить фактичні дані про численні звернення дітей [PERSON] та [PERSON] до батьків і прабабусі [PERSON] із скаргами на жахливі умови перебування у таборі, яким керує позивач, дані про те, що всім дітям (не лише зазначеним) у таборі доставляють цвілий хліб і змушували відсортовувати дуже цвілий від недуже цвілого та вживати останній у їжу, твердження про те, що дітей у таборі також з відома позивача не годують, що вночі по таборі бігають щурі та миші, а відпочиваючі діти змушені через це вибігати з приміщень на вулицю, а також твердження про те, що дітей позивач не дозволяє відвідувати, як і не дозволяє давати їм передачі. Вся наведена інформація має ознаки наклепу і стосується безпосередньо позивача. Окрім того, у статтях «[INFO]»» викладена образлива інформація про позивача, зокрема про те, що останній погрожував вбивством іншій особі (скинути зі скелі), плюнув людині у вічі, ображав людину, назвавши її п'яною. Щодо інформації про те, що позивач є директором табору «Казка», а також про те, що останній перебуває на лікуванні, то така, хоча і не відповідає дійсності, однак жодним чином не порушує особисті немайнові права позивача, не принижує його честь, гідність та ділову репутацію. На підтвердження факту перебування на посаді директора табору «Казка» протягом липня-серпня 2013 року гр. [PERSON], а не позивача, останнім надано належно завірену копію наказу № 2 від 02.06.2013 року «Про призначення на посаду т. в. о. директора» (а. с. 10). Відповідно, немає необхідності спростовувати вказану інформацію, оскільки внаслідок її розповсюдження не було порушено особистих немайнових прав позивача. За змістом ст. 277 ЦК України та ст. 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Жодних доказів на підтвердження того, що зазначена вище, поширена відповідачами у статтях «[INFO]»» інформація, яка є фактичними твердженнями про ті чи інші дії позивача, є достовірною, останніми у ході судового розгляду справи не подано і таких судом не здобуто. Відповідачі і надалі посилалися лише на слова двох малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] і слова літньої жінки [PERSON], які, фактично, і лягли в основу статей, зокрема на протоколи допиту малолітніх свідків [PERSON] та [PERSON], а також на протокол допиту свідка [PERSON], що були складені у ході досудового розслідування у рамках кримінального провадження № 12013150300000529 за фактом самоправства, вчиненого позивачем. Натомість, позивачем на підтвердження недостовірності поширеної відповідачами інформації про створені ним антисанітарні умови проживання та відпочинку у таборі, відсутність нормального харчування, неякісне надання послуг з його відома щодо оздоровлення дітей подано належним чином завірені копії сертифікату відповідності, зареєстрованого у Реєстрі за № UA9.077.00471-12 терміном дії з 07.03.2012 року по 06.03.2014 року щодо послуг харчування (а. с. 9), сертифікату відповідності, зареєстрованого у Реєстрі за № UA9.077.00479-13 терміном дії з 03.04.2013 року по 02.04.2016 року щодо послуг з тимчасового розміщення (проживання) (а. с. 11), акта прийому оздоровчого закладу від 17.04.2013 року щодо можливого функціонування у літній період 2013 року (а. с. 12), затверджених план-сітки культурно-масових заходів та екскурсій на літній період 2013 року (а. с. 13). Як вбачається з відповіді Сколівського міського відділу Профілактичної дезінфекції за вих. № 40 на адвокатський запит (а. с. 140), у період з 01.05.2013 року по 31.10.2013 року у таборі «Казка» була проведена двохразова дератизація, а у кінці липня 2013 року була проведена ще й контрольна перевірка вказаного об'єкта, ознаки присутності мишовидних гризунів були відсутні. Додано також копію угоди № 79 від 01.05.2013 року про проведення дезробіт у таборі «Казка» (а. с. 141). З витребуваних судом за клопотанням сторін у справі матеріалів кримінального провадження № 12013150300000529 за фактом самоправства, вчиненого позивачем (оглядалися у ході судового засідання і знаходяться при матеріалах даної цивільної справи), вбачається, що відомості у єдиний реєстр досудових розслідувань були внесені 31.07.2013 року на підставі заяви гр. [PERSON] про необхідність прийняття мір до керівництва табору «Казка» і до позивача безпосередньо щодо неможливості забрати правнучок завчасно додому і про неправомірність дій позивача в цілому. З цього приводу допитувались як сама [PERSON], її малолітні правнуки [PERSON] і [PERSON], так і інші особи, де у протоколах допиту зазначали, у тому числі, і про жахливі, на їх думку, умови перебування у таборі, створені позивачем, про те, що всім дітям у таборі доставляють цвілий хліб і змушували відсортовувати дуже цвілий від недуже цвілого та вживати останній у їжу, про що було добре відомо позивачу, про те, що дітей у таборі не годують, що вночі по таборі бігають щурі та миші, а відпочиваючі змушені через це вибігати з приміщень на вулицю і позивач не вчиняє жодних дій для усунення такого явища, про те, що позивач не дозволяє відвідувати дітей, як і не дозволяє давати їм передачі, а також про погрозу вбивством шляхом скинення зі скелі, про плювок у вічі і про наклеп про перебування у стані алкогольного сп'яніння та ще багато іншого. Разом з тим, зазначені обставини у ході досудового розслідування не підтвердились, а кримінальне провадження постановою слідчого Сколівського РВ ГУ МВС України у Львівській області від 26.08.2013 року було закрито у зв'язку з відсутністю у діях позивача складу кримінального правопорушення, без виділення будь-яких матеріалів в окреме провадження для досудового розслідування по інших фактах (наприклад щодо погрози вбивством, хуліганства, не допуску представників влади для виконання покладених на них посадових обов'язків тощо) чи хоча б для притягнення позивача до адміністративної відповідальності (наприклад за дрібне хуліганство, за невиконання приписів посадових осіб щодо усунення порушень тощо). Як вбачається з листа-відповіді прокуратури Сколівського району Львівської області вих. № 05-5382-13 від 26.12.2013 року на запит суду (а. с. 61), у прокуратуру району у 2013 році звернень гр. [PERSON] щодо неналежних умов утримання дітей у таборі «Казка» не надходило, відповідно такі не розглядались і перевірок з цього приводу не проводилось. Допитані у судовому засіданні у якості свідків працівник Служби у справах дітей Сколівської РДА Львівської області [PERSON], працівник Управління освіти Сколівської РДА Львівської області [PERSON] та дільничний інспектор с. Коростів Сколівського РВ ГУ МВС України у Львівській області [PERSON], які входили до складу районної комісії, створеної для перевірки фактів, викладених у заяві гр. [PERSON] щодо неналежних умов проживання, харчування та відпочинку у таборі «Казка» показали, що їх 31.07.2013 року на територію табору «Казка» не впустили, у зв'язку з чим вони не мали змоги перевірити вказані обставини і стверджувати про те, що такі дійсно мали місце, не можуть. Про факт не допуску вказаних осіб у складі комісії 31.07.2013 року на територію табору «Казка» стверджується і в акті цієї комісії від зазначеного числа (а. с. 50). Допитаний у судовому засіданні у якості свідка [PERSON], який станом на 31.07.2013 року працював у кримінальній міліції у справах дітей Сколівського РВ ГУ МВС України у Львівській області, показав, що 31.07.2013 року він, будучи наділений відповідними повноваженнями, був допущений до огляду табору «Казка» для спілкування з дітьми, у тому числі і малолітніми [PERSON] і [PERSON], а також із керівництвом табору щодо скарг на неналежні умови і щодо передчасного повернення дітей додому, однак жодних проблем не виявлено і інформація не підтвердилась. Також повідомив, що до цього він неодноразово відвідував табір «Казка», де читав різного роду лекції, проводив необхідні навчання, спостерігав за відпочиваючими дітьми, однак жодного разу не було підстав стверджувати про якісь порушення. Суд, при винесені рішення, враховує пояснення позивача, оглянуті та вказані вище письмові докази, а також покази згаданих свідків у наведеній частині, так як такі є детальними та послідовними з приводу обставин, викладених у статтях «[INFO]»», повністю підтверджують пояснення позивача та відповідають обставинам справи. Одночасно суд не бере до уваги пояснення представника відповідача Редакції газети «Бойківська думка» Сколівської районної ради Львівської області Маринець Г.М. та пояснення відповідача [PERSON], а також покази допитаного у якості свідка [PERSON] у тій частині, що обставини щодо неналежних умов проживання, харчування та відпочинку дітей у таборі «Казка», створених позивачем, а також обставини щодо хуліганського поводження позивачем із гр. [PERSON] і людьми дійсно мали місце і є правдивою інформацією, оскільки такі не спростовують наведених вище доказів по справі, а також показів свідків, вони нічим не підтверджуються. Суд переконаний, що у статтях «[INFO]» інформація у цій частині наведена передчасно, без будь-яких доказів. Автор статей фактично навів інформацію лише за слів гр. [PERSON] та її двох правнучок. Автору статей слід було спершу дочекатись результатів досудового розслідування у кримінальному провадженні, а редакції районного часопису скерувати запити у правоохоронні органи та всі контролюючі служби для перевірки певних фактів, що стосуються особи позивача, чого зроблено не було. Натомість, як уже йшлося вище, така інформація згодом не підтвердилась, хоча статті вже були опубліковані і вийшли у світ. З огляду на вказане, негативна інформація про численні звернення дітей [PERSON] та [PERSON] до своїх батьків і прабабусі [PERSON] із скаргами на жахливі умови перебування у таборі, які створив позивач, твердження про те, що всім дітям (не лише зазначеним) у таборі доставляють цвілий хліб і змушували відсортовувати дуже цвілий від недуже цвілого та вживати останній у їжу, твердження про те, що дітей у таборі не годують, що вночі по таборі бігають щурі та миші, а відпочиваючі змушені через це вибігати з приміщень на вулицю, твердження про те, що позивач як керівник табору не дозволяє відвідувати дітей, як і не дозволяє давати їм передачі, твердження про те, що позивач здійснив погрозу вбивством іншій особі, зокрема погрожував скинути зі скелі, по-хуліганськи себе поводив, зокрема плюнув людині у вічі, висловлювався про перебування людини у стані алкогольного сп'яніння, не відповідає дійсності і є недостовірною, а, відтак, не могла і не може бути поширеною відповідачами, у тому числі і у спосіб, що має місце у даному випадку (опублікована у пресі). Відповідно до ч. 3, 4 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Таким чином, враховуючи той факт, що відповідачем Редакцією газети «Бойківська думка» Сколівської районної ради Львівської області, як юридичною особою, що поширила згадану вище негативну інформацію, як і автором статей не доведено її достовірність, а, навпаки, у судовому засіданні здобуто ряд доказів на підтвердження її недостовірності та надуманості, суд вважає за необхідне визнати вказану вище інформацію недостовірною та такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію позивача, а, відтак, позовні вимоги у цій частині підлягають до задоволення. Суд переконаний, що уданому випадку однозначно має місце визначений п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» юридичний склад правопорушення, пов'язаного з поширенням недостовірної інформації про особу, що призвело до порушень її особистих немайнових прав. За змістом ч. 1, 6 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. Якщо такі права особи порушено у засобах масової інформації, то ця особа має право на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації у порядку, встановленому законом. Як роз'яснюється у п. 25 вказаної вище Постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», спростування має здійснюватись у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. Крім того, визначаючи спосіб спростування відомостей, суд відповідно до вимог ст. 37 Закону України «Про пресу» та положень іншого відповідного законодавства може зобов'язати редакцію опублікувати спростування у спеціальній рубриці або на тій самій шпальті й тим самим шрифтом, що й спростовуване повідомлення: у газеті - не пізніше місяця з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи пред'явлення позивачем позовної вимоги про зобов'язання спростувати недостовірну інформацію, поширену у статтях «[INFO]»» у встановлений законом спосіб, суд, вважає за необхідне таку задовольнити у частині зобов'язання відповідача Редакцію газети «Бойківська думка» Сколівської районної ради Львівської області спростувати у згаданому районному часописі інформацію про викладені вище факти, які призвели до порушення особистих немайнових прав позивача, у порядку, встановленому чинним законодавством, зокрема опублікувати спростування у рубриці кримінальна історія (у рубриці, в якій викладена стаття під назвою «[INFO]»») таким самим шрифтом, що й статті, у яких міститься спростовувана недостовірна інформація. Відповідно до ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та/або моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Суд вважає переконливими твердження позивача та його представника, що внаслідок порушення особистих немайнових прав позивача опублікуванням про нього інформації у статтях під назвою «[INFO]»», яка у визначеній судом частині є недостовірною і такою, що підлягає спростуванню, йому заподіяно моральну шкоду у вигляді тривалих негативних психоемоційних переживань, змін у функціонуванні, що супроводжувались почуттям обурення, приниження честі й гідності. У нього тривалий час після опублікування згаданих статей був стан стресу, тривога за майбутнє табору «Казка», у розвиток якого він вклав багато зусиль і дбає про його належний рівень, він був позбавлений можливості вільно реалізовувати свої звичні плани, навички та бажання, втратив здоровий сон, а серед частини оточуючих існувало презирство, що він нібито правопорушник чи злочинець, є тираном по відношенню до людей. Разом з тим, суд не погоджується із розміром моральної шкоди, про яку зазначає позивач у поданій ним позовній заяві. Розмір відшкодування моральної шкоди 100 000 грн. суд вважає значно завищеним. Так, виходячи із принципів рівності, поміркованості, розумності та справедливості, характеру й обсягу моральних страждань, а також враховуючи положення чинного законодавства про те, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, суд вважає достатнім стягнути у користь позивача 5 000 грн. заподіяної йому моральної шкоди. Така шкода, у межах заявлених позовних вимог, повинна бути стягнена з відповідача [PERSON], як автора статей, у яких була поширена недостовірна інформація. Визначаючи розмір морального відшкодування суд враховував й характер та вагу оприлюдненої відповідачами недостовірної інформації, її наслідки для позивача, ім'я якого тісно пов'язане з Дитячим спортивно-оздоровчим табором «Казка». Стягнення решти суми моральної шкоди до задоволення не підлягає. На підставі ст. 88 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позовних вимог про визнання інформації недостовірною та такою, що принижує особисті немайнові права позивача і підлягає спростуванню у певній частині, суд, у межах заявлених позовних вимог вважає за необхідне стягнути з відповідачів Редакції газети «Бойківська думка» Сколівської районної ради Львівської області та [PERSON] у солідарному порядку у рівних частинах у користь позивача понесені останнім судові витрати у справі у цій частині, що складає 229 грн. 40 коп. згідно квитанції № 189 від 11.10.2013 року (а. с. 20). Разом з тим, судові витрати у справі за пред'явлення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають відшкодуванню у користь позивача лише з відповідача [PERSON] у розмірі 229 грн. 40 коп. згідно квитанції № 71 від 21.08.2013 року (а. с. 1), пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та пропорційно до тієї частки позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, але не менше розміру, встановленого Законом України «Про судовий збір» для оплати такого станом на дату звернення до суду із позовом. Решту судових витрат у розмірі 770 грн. 60 коп. (за пред'явлення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, у яких судом відмовлено) слід залишити за позивачем.

Outcome: partial