Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

Позивач 19.04.2019 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 278 150 грн. Позовна заява мотивована тим, що 16.04.2016 року о 18 годині 15 хвилин водій PORSHE CAYNNE, номерний знак [NUMBER] , [PERSON] рухаючись по вулиці Маяковського в м. Одесі, під час зміни напрямку руху, не впевнився, що це буде безпечно, не надав дорогу автомобілю SKODA OCTAVIA, номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався в попутному напрямку, чим створив аварійну ситуацію, змусивши різко змінити напрямок руху в ліву сторону на зустрічну смугу. При цьому, відбулося зіткнення транспортних засобів SKODA OCTAVIA, номерний знак [NUMBER] та SUBARU OUTBACK, номерний знак [NUMBER] . В результаті зіткнення автомобілі отримали механічні ушкодження. Справу про адміністративне правопорушення у відношенні [PERSON] закрито у зв`язку з закінченням строків притягнення до відповідальності, а у відношенні [PERSON] закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення. Враховуючи положення ст.ст. 1166, 1187 ЦК України, позивач просить стягнути з учасників ДТП матеріальну шкоду в солідарному порядку. Ухвалою суду від 25.04.2019 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху, позивачу надано 10-дений строк для усунення недоліків позову. Після усунення недоліків позову, ухвалою суду від 07.05.2019 року провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 11.07.2019 року. У зв`язку з неявкою відповідачів у підготовче засідання 11.07.2019 року розгляд справи було відкладено на 22.08.2019 року. Ухвалою суду від 22.08.2019 року було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 15.10.2019 року. Від представника [PERSON] 15.10.2019 року надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. У судове засідання 15.10.2019 року учасники справи не з`явилися, наступне судове засідання призначено на 20.11.2019 року. У судовому засіданні 20.11.2019 року представник [PERSON] - [PERSON] надав відзив, згідно якого просив відмовити у задоволені позову, з огляду на наступне. Постановою апеляційного суду Одеської області від 06.06.2017 року було встановлено невинуватість [PERSON] в порушення ПДР та скоєнні адміністративного правопорушення. Втім, [PERSON] винний у скоєному ДТП, тому саме він завдав шкоди позивачу. У судовому засіданні 20.11.2019 року [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив задовольнити. Представник [PERSON] - [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог. [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши в сукупності наявні докази, дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. Відповідно до вимог п.п. 8,9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як вбачається з п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Судом встановлено, що 19.04.2016 року о 18 годині 15 хвилин водій PORSHE CAYNNE, номерний знак [NUMBER] , [PERSON] рухаючись по вулиці Маяковського в м. Одесі, під час зміни напрямку уху, не надав дорогу автомобілю SKODA OCTAVIA, номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався в попутному напрямку, чим створив аварійну ситуацію, змусивши різко змінити напрямок руху в ліву сторону на зустрічну смугу. При цьому, відбулося зіткнення транспортних засобів SKODA OCTAVIA, номерний знак [NUMBER] та SUBARU OUTBACK, номерний знак [NUMBER] . Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 19.05.2016 року у справі №522/7618/169-п [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП на накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Постановою Апеляційного суду Одеської області від 06.06.2017 року постанову Приморського районного суду м. Одеси від 19.05.2016 року скасовано, провадження у справі закрите. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 13.03.2017 року у справі №3/1522/7777/16-п провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.122 КУпАП закрито, у зв`язку з закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП, на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП. Постановою Апеляційного суду Одеської області від 24.05.2017 року постанову Приморського районного суду м. Одеси від 13.03.2017 року у справі №3/1522/7777/16-п змінено, провадження у справі відносно [PERSON] закрито у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП. Копії матеріалів справи направлено до Управління патрульної поліції м. Одеси для вирішення питання про наявність в діях [PERSON] ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Надалі, постановою Приморського районного суду м. Одеси від 10.05.2018 року у справі №522/5204/18 адміністративну справу відносно [PERSON] за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП закрито, у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. У мотивувальній частині постанови суд дійшов висновку про доведеність вини [PERSON] у ДТП, що трапилося 19.04.2016 року. Постановою Апеляційного суду Одеської області від 15.06.2018 року, зважаючи на те, що районний суд не мав розглядати по суті протокол, постанова Приморського районного суду м. Одеси від 10.05.2018 року у справі №522/5204/18 скасована, та прийнято нову, якою провадження у справі відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито, на підставі п.7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Відповідно до частини шостої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, доказуванню не підлягає той факт, що ДТП було вчинено за участі трьох автомобілів, а саме авто позивача та відповідачів. З висновку №2250 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості відновлювального ремонту і матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ від 08.06.2016 року Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз вбачається, що вартість відновлювального ремонту КТЗ SUBARU OUTBACK, реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого 19.04.2016 року, визначається рівною 360 117, 60 грн. Оскільки вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість КТЗ, тому вартість матеріального збитку, завданого власнику SUBARU OUTBACK дорівнює ринковій вартості КТЗ та визначається рівною 278 150 грн. З висновку №4117 судової автотехнічної експертизи дослідження обставин зіткнення автомобілів SKODA OCTAVIA та SUBARU OUTBACK складений Одеським науко-дослідним інститутом судових експертиз 24.01.2017 року вбачається, що водій автомобіля PORSHE CAYNNE мав технічну можливість запобігти умови для виникнення ДТП. Дії водія автомобіля SKODA OCTAVIA, з технічної точки зору, не перебувають у причинному зв`язку із ДТП. Водій автомобіля SUBARU OUTBACK перебував в аварійній ситуації, не мав технічної можливості запобігти зіткнення з автомобілем SKODA OCTAVIA. Дії водія автомобіля SUBARU OUTBACK, з технічної точки зору, не перебувають у причинному зв`язку із ДТП. Власником автомобіля SUBARU OUTBACK, номерний знак [NUMBER] є [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Автомобілем PORSHE CAYNNE, номерний знак [NUMBER] на час дорожньо-транспортної пригоди керував [PERSON] . Автомобілем SKODA OCTAVIA, номерний знак [NUMBER] на час дорожньо-транспортної пригоди керував [PERSON] . За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Згідно ст. 1166 ЦК України відшкодування матеріальної шкоди можливо при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток. Втім, згідно ч. 2 ст. 1188 ЦК України якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Факт участі у ДТП трьох автомобілів сторонами не оскаржується та не заперечується. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Тотожні положення закріплені пунктом 4 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року, зокрема, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Посилання представника відповідача [PERSON] на те, що вищевказані положення свідчать про те, що шкода відшкодовується або винною особою або внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки, тому слід встановити наявність доказів про вину конкретного учасника справи, не приймаються судом до уваги, оскільки відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, яким є автомобіль, покладається на власника (або володільця чи розпорядника) такого авто незалежно від наявності вини. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. Межа відповідальності визначає сферу дії обставин, які виключають відповідальність. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Непереборною силою в такому випадку слід визнавати фактори об`єктивного характеру, причинно не пов`язані з джерелом підвищеної небезпеки. Шкідливі властивості самого джерела підвищеної небезпеки непереборною силою не є. Дія непереборної сили може бути спрямована як на об`єкт, діяльність з яким становить джерело підвищеної небезпеки, так і на осіб, які обслуговують цей об`єкт. Непереборна сила - це об`єктивна, надзвичайна та невідворотна природна, техногенна або інша подія (наприклад, землетрус, аварія, воєнні дії тощо), якій особа в даних умовах місця, часу та обстановки не має реальної можливості протистояти, внаслідок чого вимушено вчиняє дії чи бездіяльність, якими завдає шкоди охоронюваним законом інтересам особи, суспільства чи держави. Непереборна сила є об`єктивно невідворотною. Непереборна сила - це подія об`єктивно невідворотна за даних умов не тільки для даного заподіювача шкоди, але й для інших осіб. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Таким чином, для звільнення від відповідальності за спричинення шкоди заподіювач повинен довести наявність обставин непереборної сили, її надзвичайний характер, неможливість попередити за даних умов заподіяння шкоди, причинний зв`язок між даною обставиною і завданою шкодою. Відповідачами не надано доказів на підтвердження того, що шкоду вони завдали внаслідок дії непереборної сили. З урахуванням обставин дорожньо-транспортної пригоди, суд дійшов висновку, що відповідачі за умови належної завбачливості та обережності мали можливість та були зобов`язані попередити заподіяння шкоди. Висновок судової автотехнічної експертизи Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз №4117 від 24.01.2017 року не містить відомостей про існування обставин непереборної сили. Також, варто відзначити, що видача сертифікатів щодо форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) покладається на Торгово-промислову палату України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати (ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»). Таких сертифікатів та інших доказів наявності непереборної сили під час дій водіїв при ДТП, матеріали справи не містять. Відповідачами також не надано доказів, що шкоди заподіяно внаслідок умислу позивача. Як зазначено у пункті 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (надалі - Постанова Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року) з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Згідно з пунктом 7 зазначеної Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року № 4, при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Дія непереборної сили чи умисел потерпілого з матеріалів справи не вбачається та сторонами не підіймалося таке питання. Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). Таким чином, з огляду на те, що відповідачі є учасниками ДТП, в якій автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, такі пошкодження завдані за участі обох відповідачів, наявність вини не є необхідною при стягнені шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, а дія непереборної сили та умисел потерпілого виключається, суд дійшов переконливого висновку, що з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню шкода у розмірі визначеному судовими експертами, що становить суму ринкової вартості автомобіля позивача та визначається у розмірі 278 150 грн. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. При звернені до суду з позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 2781,50 грн., про що свідчить квитанція №0.0.1330866384.1 від 19.04.2019 року. Позовні вимоги підлягають задоволенню, тому сума судового збору підлягає стягненню з відповідачів у рівних частках на користь позивача.

Outcome: approved