Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

Позивач [PERSON] 27 липня 2017 року звернулася до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до відповідача [PERSON] про поділ спадкового майна, яке залишилось після смерті [PERSON]. В позові вказала, що 12 березня 2016 року помер її батько [PERSON], після смерті якого залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1.72 га, яка розташована на території Загнітківської сільської ради Кодимського району Одеської області, право власності на яку посвідчене державним актом серії І-ОД №007271, а також земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1.65 га, яка розташована на території цієї ж сільської ради, яку померлий успадкував після смерті [PERSON] Спадкоємцями зазначеного спадкового майна є позивач у справі, як спадкоємець за заповітом, та відповідач червяк Є.О., як особа, яка має право на обовязкову частку у спадщині померлого (ч.1 ст.1241 ЦК України), оскільки являється непрацездатною. Добровільно поділити вказане спадкове майно вони не можуть через відмову відповідача. Через виниклий спір позивач [PERSON] не може захистити своє порушене право у позасудовому порядку, тому просила поділити спадщину померлого [PERSON], визнавши за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,72 га, яка розташована на території Загнітківської сільської ради Кодимського району Одеської області, право власності на яку посвідчене державним актом серії І-ОД №007271, та за відповідачем - право власності земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1.65 га, яка розташована на території Загнітківської сільської ради Кодимського району Одеської області, право власності на яку посвідчене державним актом серії І-ОД №007272. В судове засідання позивач не зявилась, попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без неї. В поданій заяві свої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач судове засідання також не зявилася, але надала до суду заяву про розгляд справи без неї, заявлений позов визнала в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечувала та погодилася із запропонованим позивачем варіантом поділу спадщини. У звязку з цим, у відповідності з вимогами ч.2 ст.158 та ч.2 ст.197 ЦПК України суд вважає можливим розглянути вказану справу без участі сторін та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши надані сторонами письмові докази, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін та інших осіб, у відповідності з вимогами ч.4 ст.174 ЦПК України вважає можливим позов задовольнити з таких підстав. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. При цьому, відповідно до ч.1 ст.15 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України) судовому захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси осіб, які виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.\~ Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 12 березня 2016 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД №441679, виданого 15 березня 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції в Одеській області. Після його смерті залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва №421, масив №58, площею 1.72 га, яка розташована на території Загнітківської сільської ради Кодимського району Одеської області та належала йому на підставі державного акту серії І-ОД №007271, виданого06 квітня 2004 року Кодимською районною державною адміністарцією Одеської області. Крім цього, до спадкового майна померлого ввійшла і земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва №422 масив 58, площею 1.65 га, яка розташована на території цієї ж сільської ради та була успадкована ним після смерті [PERSON] за заповітом від 18 березня 2014 року. На випадок своєї смерті [PERSON] склав заповіт від 16 березня 1999 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Загнітківської сільської ради [PERSON], яким усе належне йому майно та все, що належатиме йому на день смерті, заповів позивачеві [PERSON], яка є спадкоємцем спадщини померлого за заповітом. Крім цього, спадкоємцем померлого є також його донька [PERSON] (відповідач у справі), яка внаслідок досягнення встановленого законом пенсійного віку відповідно до ст.1 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» є непрацездатною особою. Отже, спадкоємцями спадкового майна померлого [PERSON] є позивач [PERSON] (за заповітом) та відповідач [PERSON], як особа, яка має право на обовязкову частку у спадщині (ч.1 ст.1241 ЦК України). Відповідно до ст.1218 Цивільного кодексу України (ЦК України) до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину. При цьому, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.3 ст.1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, на протязі шести місяців з моменту відкриття спадщини має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 та ст.1270 ЦК України). Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] у встановлений законом строк звернулися до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини із заявами про прийняття спадщини померлого [PERSON] (спадкова справа №111/2016). Крім цього, відповідач [PERSON] відповідно до ч.4 ст.1268 ЦК України вважається такою, що спадщину померлого прийняла. Отже, і позивач [PERSON], і відповідач [PERSON] є такими, що у передбаченому законом порядку прийняли спадщину померлого [PERSON] (ч.4 ст.1268, ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на це нерухоме майно. Судом встановлено, що перешкодою для видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за законом був виниклий між сторонами спір щодо розподілу спадкового майна померлого [PERSON], через що нотаріус відмовила у видачі свідоцтв про право на належну померлому [PERSON] спадщину (відмова нотаріуса №831/02-14 від 17 червня 2017 року Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом ст.ст.1267, 1275, 1278 та 1280 ЦК України спадкоємці вправі за домовленістю між собою розподілити спадщину, змінивши при цьому розміри належних їм часток у спадщині. Згідно із запропонованим позивачем варіантом поділу, визнаним відповідачем, належне померлому [PERSON] спадкове майно у вигляді двох земельних ділянок підлягає розподілу між сторонами наступним чином: позивачеві - земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1.72 га, яка розташована на території Загнітківської сільської ради Кодимського району Одеської області, право власності на яку посвідчене державним актом серії І-ОД №007271, та відповідачеві - земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1.65 га, яка розташована на території Загнітківської сільської ради Кодимського району Одеської області, право власності на яку посвідчене державним актом серії І-ОД №007272. Таким чином, з огляду визнання відповідачем позову, суд визнає запропонований позивачем спосіб поділу цього спадкового майна законним та таким, що не порушує прав і інтересів сторін та інших осіб, а тому вважає можливим позов задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved