Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

Позивач 26.11.2012 року звернувся до суду з даним позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідачі мешкають в будинку за адресою: [ADDRESS], є споживачами житлово-комунальних послуг, які надає позивач. Однак, в порушення п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідачі оплату за надані послуги не вносять та станом на 26.04.2012 року утворилася заборгованість в сумі 620,81 грн. Просили стягнути вказану суму заборгованості, приріст інфляції в сумі 521,48 грн., 3% річних в сумі 100,83грн. та судовий збір в сумі 107,30 грн. В судовому засіданні представник позивача, за довіреністю Шепеленко Н.М., підтримувала заявлені вимоги, надала пояснення аналогічні викладеним в заяві, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про місце, час та день розгляду справи була повідомлені належним чином. До суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Просить в задоволенні позову відмовити. (а.с. 54). Відповідачі [PERSON], та [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, підтримували надані суду письмові заперечення (а.с. 21-24), додавши, що ніякої заборгованості перед позивачем зі сплати житлово-комунальних послугах вони не мають, що підтверджується наданими суду квитанціями про сплату житлово - комунальних послуг. Крім того 06.04.2006 р. між [PERSON] з позивачем було укладено договір про надання житлово- комунальних послуг. Цим договором не передбачено оплата послуг графа «полив». Договір з надання послуг за полив ними не укладався, а відтак якщо немає договору немає жодних юридичних підстав для стягнення зобов'язань по сплаті комунальних послуг за полив, як й немає самих зобов'язань. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до довідок СГІРФО Дебальцевського МВ УМВС України в Донецькій області відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані в будинку [ADDRESS]. (а.с.9-11). Відповідно до довідки ЦЖКГ (а.с.5,6) особовий рахунок по оплаті за квартирну плату та комунальні послуги відкритий на відповідача -[PERSON] № 2234 (а.с.5). Відповідно до нарахування заборгованість за комунальні послуги, наданої позивачем, відповідачі мають заборгованість за надані комунальні послуги, в розмірі в сумі 620,81 грн. за період: на 1.01.2007 року - 72,86 грн., та з 1.01.2007 року по 26.04.2012 року - 620,81 грн. (а.с.5,6). Статтями 20,21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Власником приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд є фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку, а споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Таким чином, обов'язок по сплаті житлово - комунальних послуг покладений на власників житлових приміщень або їх наймачів, які отримують житлово - комунальні послуги від суб'єкта господарювання. Відповідно до п. 3 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинкових територій, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, за власником житлового будинку органом місцевої державної влади закріплюється прибудинкова територія; згідно з п.4 вказаних Правил власник житла за рахунок власних коштів оплачує всі витрати, пов'язані з утриманням житлового будинку і закріпленої прибудинкової території. Відповідно ж до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона, зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених законом. В своїх запереченнях відповідачі [PERSON], [PERSON]. зазначили, що вони не повинні сплачувати за житлово - комунальні послуги «полив» через те, що між ним і позивачем договір про надання послуг не укладався. Однак суд відхиляє дані доводи відповідача з таких підстав. Згідно зі ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори, правочини, інші юридичні факти. Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, передбачених ст. 11 ЦК України (в тому числі і з юридичних фактів). Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (передати майно, сплатити гроші тощо). З обставин справи вбачається, що хоча між сторонами по справі не укладено письмового договору на оплату комунальних послуг «полив», проте позивач з відповідачем, фактично, знаходилися в договірних відносинах по наданню житлово-комунальних послуг і користування такими послугами, які випливають із зазначених вище нормативно-правових актів. Позивач виконував свої зобов'язання по наданню таких послуг, відповідач був споживачем цих послуг та не виконував зобов'язання з їх оплати. Відповідно до ч.3 ст.510 ЦК України, якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Статтями 19, 21, 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», дійсно, передбачено укладання між споживачем та виконавцем письмового договору на надання житлово-комунальних послуг на основі типового договору. Проте відповідно до ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Ні ЦК України, ні ЖК України, ні Законом України «Про житлово-комунальні послуги», не передбачені випадки, в яких недодержання сторонами письмової форми правочину про надання житлово-комунальних послуг, має наслідком його недійсність, а тому відсутність письмового договору між позивачем та відповідачем не свідчить про відсутність між ними договірних правовідносин щодо надання послуг з квартплати. Щодо заявленого позивачем періоду стягнення заборгованості: з 1.01.2007 року по 26.04.2012 року, суд вважає наступне. Таким чином, стягненню підлягає заборгованість за період з 1.01.2007 року по 26.04.2012 року, у розмірі 620,81 грн., оскільки зазначена сума нарахована відповідно до діючих тарифів за дану послугу і розмір заборгованості підтверджується наданим позивачем розрахунками.(а.с.5,6) Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Судом встановлено, що між сторонами виник спір стосовно виконання договору про надання житлово-комунальних послуг, а відповідачі - своєчасно оплачувати надані їм послуги. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України). Відтак договір про надання послуг є складним зобов'язанням, що складається з двох органічно поєднаних між собою зобов'язань: по-перше, правовідношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов'язку; по-друге, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати. Виходячи з аналізу норм ст. ст. 524, 533 - 535, 625 ЦК України, грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів. Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У ч. З ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї, а тому грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому право кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. Саме до останнього виду грошових зобов'язань належить існуючий між сторонами договір про надання житлово-комунальних послуг, оскільки ним установлена ціна договору - вартість наданих житлово-комунальних послуг відповідно до тарифів. Оскільки ст. 625 ЦК України розміщена в розділі І книги 5 ЦК України «Загальні положення про зобов'язання», а відтак поширює свою дію на всі зобов'язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. Враховуючи викладене, правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання житлово-комунальних послуг, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, право виконавця (кредитора) Публічного акціонерного товариства «Донецькобленерго» вимагати від замовника (боржника) [PERSON], [PERSON], [PERSON] грошей за надані виконавцем послуги на їх користь відповідає кореспондуючий обов'язок замовника сплатити ці гроші. Таким чином, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов'язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. На підставі викладеного, суд вважає за потрібне стягнути суму інфляційних витрат за період з 1.01.2007 року по 26.04.2012 року, та 3% річних. Так, 3 % річних від суми 620,81 грн. за період з 1.01.2007 року по 26.04.2012 року, складає: 620,81 х 1942 х 3%:100%:365 = 99.09 грн., де: 1942 - кількість днів прострочення. З урахуванням індексу інфляції сума боргу становить: 620,81 х 1,840 - 620,81 = 521,48 грн., де 1.840 - сукупний індекс інфляції Всього з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню: сума інфляційного збільшення 521,48грн., 3% річних в сумі 99.09 грн. В силу ст.88 ЦПК України враховуючи, що позов підлягає частковому задоволенню, з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 35.76 грн. На підставі ч.2 ст.625 ЦК України, ст. ст.162 ЖК України, ст.ст. 20,21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», та

Outcome: partial