Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

Позивач [PERSON] 19.12.2016 року звернулася до суду із позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, який зареєстровано 17.06.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, про що в книзі реєстрації шлюбів 17.06.2008 року зроблено відповідний актовий запис №984. Позовна заява мотивована тим, що позивач з відповідачем мають різні погляди на життя, вирішення побутових проблем, подружжя поступово втратило взаєморозуміння, останні сім років сторони проживають окремо, подружні відносини та ведення спільного господарства припинено, кожен з них живе окремим життям. Позивач дійшла переконання, що сім'я фактично перестала існувати, її відновлення неможливе, шлюб існує формально. На примирення та відновлення подружніх відносин позивач не згодна, подальше збереження шлюбу з відповідачем суперечить її інтересам. Подружжя має спільну малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає з матір'ю. Майнових спорів між подружжям немає. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, справу розглядати у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав, проти розірвання шлюбу не заперечив, просив справу розглядати у його відсутність. Суд, розглянувши матеріали справи, враховуючи зміст заяв позивача та відповідача, дослідивши представлені докази в їх сукупності приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В ході дослідження позовної заяви та доданих до неї матеріалів судом, відповідно до ч. 1 ст. 112 СК України, з'ясовано фактичні взаємини подружжя, а також те, що подана до суду позовна заява відповідає дійсній волі позивача та відповідача, їх бажання розірвати шлюб є істинним та добровільним. Згідно п. 10 Постанови пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України ( 254к/96-ВР ) охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін. Досліджуючи вказані обставини, суд зважає на те, що фактично шлюбні відносини між сторонами по справі припинено в 2009 році, тому, шлюб між сторонами фактично розпався, існує формально, подальше збереження шлюбу є неможливим та недоцільним і суперечитиме інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами слід розірвати, а позов - задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved