Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] 20.09.2021 року звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Дніпровської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю. В подальшому подав заяву про зміну предмету позову в якій зазначив, що відповідно до наданої інформації КП «ДМБТІ» ДМР стосовно його житла, в якому він фактично проживає з 2004 року, сплачує комунальні послуги, підтримує житловий стан приміщення та інше, має адресу: [ADDRESS] , до якого увійшло приміщення [NUMBER] , балансоутримувачем вказаного об`єкту нерухомого майна є Місцева рада на підставі рішення Виконавчого комітету від 25.01.1990 року № 68, про що видане реєстраціне посвідчення від 13.09.1990 року та зроблено запис в реєстрову книгу № 24 за реєстровим номером № 1549. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що з квітня 2004 року він отримав в користування вказаний об`єкт нерухомого майна. У зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на даний об`єкт нерухомого майна на підставі ч. 4 ст. 344 ЦК України позивач звертається до суду з позовом про визнання права власності за набувальною давністю. Позивач проживає у вказаному приміщенні з 2004 року, що на момент звернення до суду становить 17 років, добросовісно та відкрито володіє об`єктом нерухомого майна, не вчиняє дій, які спрямовані на приховування факту володіння цим об`єктом нерухомого майна, а навпаки, підтримує житло в належному стані, добросовісно веде домашнє господарство, своєчасно сплачує комунальні послуги, здійснює ремонт квартири, що підтверджується відповідними доказами. Факт його безперервного проживання впродовж 17 років у житловому приміщенні, що знаходиться за вказаною адресою підтверджується актом підтвердження фактичного місця проживання особи. Відповідач відзиву на позовну заяву не надав. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.11.2021 року було залучено в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору - комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради. Третя особа письмових заперечень проти позову чи пояснень суду не надала. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві та зазначив, що позивач з 2004 року почав проживати за вказаною адресою разом із своєю сім`єю. Підставою для вселення став усний дозвіл КЖЕП № 5, де позивач працював двірником. Оскільки документів на вказану квартиру не було, то позивача вселили до цієї квартири запевнивши, що документи будуть оформлені пізніше. Позивач там проживав, приймав участь у житті будинку та облаштуванні прибудинкової території, здійснював ремонт, сплачував комунальні платежі, ні від кого не ховався, проживав там відкрито і відкрито володів цим майном, змінив вікна тощо. Він проживає в цій квартирі безперервно з 2004 року і постійно дбає за нею. На квартирі завжди висів № 5, але вже після відкриття провадження у справі та ознайомлення з отриманими судом документами позивачу стало відомо, що в дійсності це є квартира [NUMBER] за інвентаризаційними документами, чого він не знав і не міг знати. Саме тому у всіх документах значиться номер квартири [NUMBER] . 12.11.2021 року ним подано заяву, в якій уточнено назви приміщень, з яких складається квартира, тобто приміщення і він просить правильними вважати саме ці назви приміщень. Документально позивачеві квартиру так і не передали, але з 2004 року ніхто до нього жодних претензій щодо даного приміщення не пред`являв. За час проживання в квартирі саме позивач слідкує за нею та територією, прибирає там. Доступ до квартири здійснюється по [ADDRESS] , з лівої сторони знаходяться квартири, в яких живуть люди, приміщення також орендують адвокати. Позивач в квартирі замінював вікна. Позивач вселився за усним дозволом КЖЕП № 5, це приміщення є квартирою. Позивач завжди здійснював доступ до квартири через арку, центральні двері, що можуть підтвердити сусіди. Опалення в квартирі здійснювалося електроприладами, за електроенергію також сплачував позивач. Позивач в квартирі не зареєстрований. Крім позивача в квартирі проживали дружина та донька позивача. Представник відповідача заперечувала проти позову, вказуючи на те, що позивач самовільно вселився до квартири без достатніх на те підстав і факт його заволодіння цим майном не можна вважати добросовісним, користування також не було добросовісним. Вказана квартира належить Територійальній громаді міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, квартира перебуває на балансі, а тому ДМР не цікавилась нею. Приміщення не визначено. Крім цього, право на звернення до суду має особа, чиї права не визнані, оспорені або порушені. ДМР є представницьким органом місцевого самоврядування. Позивачем не надано доказів порушення або оспорювання його прав або законних інтересів відповідачем ДМР. Крім того, позивачем не доведено законності підстав добросовісного володіння чужим нерухомим майном та підстав визнання за ним права власності за набувальною давністю. Послалася на ст.ст. 216, 328, 344 ЦК України. Статтею 344 ЦК України визначено ознаки: володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю. Враховуючи обставини, на підставі яких виникло володіння чужою річчю, не давали йому права на набувальну давність. Володіння має бути відкритим. Має бути добросовісність заволодіння чужим майном. Вважає, що в даному випадку має місце незаконність заволодіння чужим майном. Посилається на роз`яснення Верховного Суду. Із позовної заяви представник відповідача вбачає, що позивач самовільно заволодів спірним нерухомим майном. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили, що не перешкоджає розгляду справи по суті. Свідок [PERSON] суду показала, що вона проживає по [ADDRESS] , в цьому будинку живе сусід [PERSON] . Вона проживає в цьому будинку 35 років. Сусід багато допомагав у дворі будинку, він розповідав, що працював вантажником. Він проживав в цій квартирі і вважав її своєю, оскільки постійно відкривав її ключами. Раніше вона його бачила часто, він проживав в квартирі з дружиною та дитиною, а останнім часом проживає сам. Він проживав в квартирі [NUMBER] і вона так вважає, бо поряд з нею є квартира [NUMBER] , а під ними є підвал. В середині квартири вона не була. До складу їх будинку [NUMBER] входять 3 будівлі, але двір у них один. Проживав з початку 2000-х років. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, про проживає в [ADDRESS] . Знає, що в квартирі [NUMBER] цього ж будинку проживає [PERSON] з початку 2000 років. Вона проживає в цьому будинку з 1969 року. [PERSON] проживає там разом із сім`єю. За [PERSON] 1 фактично 3 будівлі і вони проживають в різних будівлях, але її вікна виходять на двір і вона бачить, хто ходить. [PERSON] допомагав облаштовувати двір, прибирав листя, збирати мусор. Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено: Згідно копій квитанцій, [PERSON] сплачував рахунки за комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії акту про підтвердження фактичного місця проживання особи від 24.08.2021 року, складено акт про те, що [PERSON] , [INFO] дійсно проживав за адресою: [ADDRESS] з 2004 року та по день складання акту. Згідно копії замовлення-договору на виготовлення, доставку та монтаж вікон та дверей від 02.04.2017 року, [PERSON] замовив та сплатив вартість вікон, демонтаж старих вікон, доставку нових вікон тощо за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії відповіді № 4/7-2345 від 08.11.2021 року Управління з питань комунальної власності Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради видно, реєстрація і відчуження приміщення [ADDRESS] станом на 05.11.2021 року Департаментом не проводилась. У реєстрі об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Дніпра за адресою: [NUMBER] є запис про наступні об`єкти нерухомого майна, зокрема: житловий будинок В-3 загальною площею 689,6 кв.м., балансоутримувач - комунальне підприємство «Жилсервіс-2» Дніпропетровської міської ради (за інформаційними відомостями наданими балансоутримувачем до Реєстру станом на 01.11.2015). Відповідно до рішення міської ради від 20.05.2020 року №59/57 «Про передачу з балансу комунальних підприємств житлових будинків та житлових приміщень на баланс КГІ «Жилсервіс-5», зі змінами, вказані житлові будинки підлягають передачі на баланс КП «Жилсервіс-5». Запис про об`єкт нерухомого майна - приміщення [ADDRESS] у Реєстрі відсутній. Згідно копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 28.10.2021 року видно, що відомості про реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на квартиру, що розташована: [NUMBER] літ. В-3 приміщення 15 - відсутні. Згідно копії технічного паспорту на приміщення № [NUMBER] у будинку квартирного типу по [NUMBER] , замовник [PERSON] від 26.10.2021 року видно, що вказана квартира (приміщення) загальною площею - 91,9 кв.м., складається з: 1- коридор 2,7 кв.м., 2 - вбиральня 1,7 кв.м., 3 - ванна кімната 1,0 кв.м., 4 - кімната 30,1 кв.м., 5 - кухня 10,0 кв.м., 6 - кімната 21,4 кв.м., 7 - кімната 12,9 кв.м., 8 - передпокій 10,6 кв.м., 9 - коридор 1,5 кв.м. Згідно копії Рішення Дніпровської міської ради № 59/57 від 20.05.2020 року з додатками видно, що було передано до балансу КП «ЖИЛСЕРВІС-5» житловий будинок по [NUMBER] . Згідно відповіді КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» № 14377 від 27.10.2021 року видно, що станом на 31.12.2012 року державна реєстрація права власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] КП «ДМБТІ» ДМР не проводилась. На дату останньої інвентаризації. Проведеної КП «ДМБТІ» ДМР 22.02.1991 року, квартира [ADDRESS] не значиться. Згідно матеріалів інвентаризаційної справи за адресою: [NUMBER] на першому поверсі житлового будинку літ. В-3 значиться приміщення № 15 загальною площею 91,4 кв.м. Будинок літ. В-3 по [NUMBER] в який увійшло приміщення [NUMBER] , зареєстровано (балансоутримувач) за Місцевою радою на підставі рішення виконавчого комітету від 25.01.1990 року № 68, про що видане реєстраційне посвідчення від 13.09.1990 року та зроблено запис в реєстрову книгу № 24 за реєстровим № 1549. До матеріалів справи долучено план-схема 1-го поверху будинку [ADDRESS] з детальним графічним зображенням приміщень квартири [NUMBER] . Згідно копії відповіді № 3/12-5353 від 09.11.2021 року Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради видно, що за архівними даними приватизаційних справ департаменту, відсутня інформація щодо передачі у власність громадянам шляхом приватизації квартири [ADDRESS] . Балансоутримувачем будинку [ADDRESS] , визначено комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради. З огляду на надані та зібрані докази по справі вбачається, що позивач під час вселення до спірної квартири не знав та не міг знати про власника квартири [ADDRESS] , в якій він проживав з початку 2000-х років і до цього часу та вважав її своєю, оскільки з 1991 року право власності ні за ким не зареєстровано, а квартира перебуває ні у власності, а на балансі Дніпровської міської ради. Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. З огляду на надання пояснення учасників процесу, свідків та досліджені судом матеріали справи видно, що позивач добросовісно отримав спірну квартиру в момент заселення до неї - на підставі наданої згоди його роботодавця КПЖЕП № 5, яке на даний час припинено, не знав та не міг знати про власника майна чи особу, яка претендує на це майно, оскільки власник майна відсутній - є балансоутримувач, та вказана особа з 2004 року не зверталась ні до позивача, ні до компетентних органів з метою захисту прав щодо спірного нерухомого майна. Він отримав квартиру як працівник КПЖЕП № 5. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. З огляду на надані сторонами докази вбачається, що будь-яких договорів щодо передачі в користування спірним майном між позивачем та будь-якою особою - не укладалось. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Як зазначалося вище, позивач не знав та не міг знати про неправомірність заволодіння спірною квартирою, адже право власності на останню не зареєстровано та набуття відбулося за згодою балансоутримувача на дату заселення до квартири. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Як вбачається з матеріалів справи, спірна квартира має балансоутримувача та прийнята в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Як вбачається з наданих доказів та показань свідків, позивач володів спірною квартирою відкрито та не приховував самого факту володіння в будь-який спосіб, що виразилось в проживанні в квартирі, знайомстві із сусідами, прийнятті участі у житті будинку, здійсненні ремонту в квартирі та сплаті комунальних платежів. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Як вбачається з наданих доказів та показань свідків, позивач безперервно володів спірною квартирою з 2004 року, тобто більше 10 років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Як встановлено дослідженими доказами по справі, в даному конкретному випадку наявні всі вищевказані умови в сукупності, що є підставою для задоволення позовних вимог. Згідно ст. 141 ЦПК України суд має здійснити розподіл судових витрат у справі. Так позивачем за подання позовної заяви було сплачено 9093,63 грн. Однак, представник позивача в судовому засіданні просив не стягувати судовий збір з відповідача на користь позивача, а суд не в праві вийти за межі позовних вимог. За таких обставин суд вважає за потрібне не здійснювати розподілу судових витрат за клопотанням позивача та не стягувати їх з відповідача на користь позивача. На підставі наведеного та

Outcome: approved