Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

Позивач [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє адвокат Меланчук І.В., звернулася до суду з позовною заявою в якій просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Криворізький завод гірничого обладнання» на свою користь 70 845 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом (без урахування податків з доходів фізичних осіб, інших зборів і платежів). Позовні вимоги мотивував тим, що позивач [PERSON] перебуваючи в трудових відносинах з ЗАТ «Криворізький завод гірничого обладнання», правонаступником якого являється Приватне акціонерне товариство «Криворізький завод гірничого обладнання» на посаді розподілювача робіт, 11 липня 2008 року близько о 07 годині 55 хвилин, з вини відповідача, знаходячись на відкритій естакаді цеху металоконструкцій, внаслідок нещасного випадку, під час виконання позивачем своїх трудових обов`язків, отримала тілесні ушкодження у вигляді: «розчеплення нігтьової фаланги 1-го пальця правої стопи», які стали причиною безстрокової втрати професійної працездатності в ступені 15 %, внаслідок трудового каліцтва. Вказав, що внаслідок отримання вказаної травми, позивач відчула сильний фізичний біль в області правої нижньої кінцівки, що завдало та завдає позивачеві суттєвих больових відчуттів, внаслідок чого вона вимушена проходити медичні обстеження та приймати лікарські засоби. Внаслідок отриманої травми в неї виникають значні труднощі та незручності при пересуванні, існує явний дискомфорт при носінні взуття, які супроводжуються кульгавістю і болем, задоволення елементарних повсякденних побутових потреб потребує від позивача додаткових зусиль та завдає їй страждань. Вказане завдає позивачу істотних дискомфорту та страждань, що негативно відображається на її активності у повсякденному житті та переповнює його болем, відчаєм и жалем. Після отримання травми змінилися і умови життя позивача, вона спостерігає критичне відношення до себе, як до неповноцінної в трудовому відношенні особи, внаслідок невідновного обмеження робочої функції І пальця правої стопи, болісно сприймає зацікавлені погляди оточуючих через кульгавість. Крім того, наслідком трудового каліцтва стало суттєве зниження життєвої активності позивача, зменшення можливості реалізовувати свої наміри в професійній сфері, повноцінно працювати, в достатній мірі реалізовувати свої звички та бажання, що призводить до зниження якості життя позивача та зменшення благ, які позивач мала до моменту травмування та втрати професійної працездатності. Таким чином, наявність даних негативних явищ в житті позивача свідчить про постійне перенесення позивачем больових відчуттів, про відсутність у неї здорового сну, про залучення нею додаткових зусиль для організації свого життя, а також вказує на відсутність у позивача можливості в достатній мірі реалізовувати свої наміри в професійній сфері, повноцінно працювати, що, як наслідок, відображається на погіршанні матеріального становища, втратою соціальних зв`язків. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах позивача, наразі вона обмежена у виконанні деяких робіт по господарству та не зможе вже як раніше приділяти час своїй родині. Зазначив, що настання вказаного нещасного випадку та отримання позивачем трудового каліцтва стали можливими у зв`язку з невиконаням відповідачем (роботодацем), обов`язку зі створення та підтримання безпечних умов праці. Вказав, що викладені обставини свідчать про наявність у позивача права на відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я, за рахунок відповідача. Оцінюючи розмір відшкодування завданої позивачу моральної шкоди, останній виходив з огляду на ступінь втрати працездатності, а також розмір мінімальної заробітної плати, який визначений Законом України «Про державний бюджет на 2020 рік», враховуючи глибину, характер та тривалість душевних страждань, переживань, істотних недоотриманих благ внаслідок втрати працездатності в сумі 70 845 грн. (з розрахунку: 4723 грн. Х 15% втрати працездатності), яке просить стягнути з відповідача на свою користь. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 11.09.2020 року справа передана на розгляд судді Ткаченкові А.В. 16 вересня 2020 року ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.44-45). Відповідач скористався правом надання суду відзиву на позовну заяву та 12 листопада 2020 року надав його до суду. Згідно поданого відзиву, відповідач не погоджується в повній мірі з пред`явленими позовними вимогами та просить відмовити у задоволенні позовних вимог Меланчука І.В. в стягненні з ПРАТ «КЗГО» моральної шкоди на користь [PERSON] в повному обсязі, так як вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного: Позов Позивача ґрунтується на особистих припущеннях його представника, що не мають жодного відношення до моральних переживань [PERSON] . Для вирішення цієї справи значення мають моральні та фізичні страждання пережиті тільки особисто позивачем. За умови підписання позову представником, неможливо з`ясувати чи підтримує особисто позивач, поданий Меланчуком І.В. позов. Оскільки, при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди, визначальною є оцінка переживань, висловлена особисто позивачем, а не пересказане його представником. Відповідно до п. 6 Акту від 11.07.2008р., причиною нещасного випадку з позивачем комісією визнані винні дії, зокрема особисто позивача, яка не відійшла на безпечну відстань та при виконанні робіт не була уважною та обережною, чим порушила п.7.27.6 «Положення про СУОП., у зв`язку з чим комісією було прийнято рішення про притягнення її до дисциплінарної відповідальності. Отже, в отриманні позивачем травми на підприємстві відповідача є її особиста вина, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Доказів вини відповідача в спричиненні моральної шкоди позивачеві, внаслідок травмування на підприємстві - адвокатом не надано. Крім того, зазначають, що наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, так як необхідно довести наявність усіх складових цивільно-правової відповідальності, правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності. Даний висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладений у Постанові від 13.09.2019 року у справі №755/18455/17, провадження № 61-39253св18. Також звертають увагу суду, що не лише власник повинен дбати про безпеку працівника, а відповідно до ст.14 Закону України «Про охорону праці», кожний працівник повинен дбати про особисту безпеку і здоров`я, в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства; знати і виконувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці, дотримуватись особливої обережності під час виконання робіт, перебування на території підприємства. За такої умови, покладення на відповідача обов`язку щодо відшкодування моральної шкоди, начебто заподіяної за винних дій позивача, буде не тільки необґрунтованим, а й, щонайменше, не логічним, адже згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. ПРАТ «КЗГО» вважає, що розмір моральної шкоди у розмірі 70 845, 00 грн., заявлений у позові, є безпідставно завищеним. Втрата професійної працездатності позивача встановлена на рівні 15 відсотків, а встановлення такого відсотку втрати професійної працездатності свідчить про те, що вона може у звичайних виробничих умовах виконувати професійну працю з помірним або не значним зниженням складності робіт, відповідно до п.2.13.5 Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05.06.2012 № 420. Тож, приймаючи рішення щодо розміру відшкодування моральної шкоди позивачеві, просять суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, врахувати те, що розмір спричиненої моральної шкоди в достатній мірі не обґрунтований. Представник позивача Меланчук І.В. надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, та просили їх задовольнити. Представник відповідача Громко Н.В. надала до суду заяву про розгляд справи в їх відсутності, просила врахувати направлений до суду відзив на позов. З урахуванням позиції сторін та поданих ними заяв, суд вважає за можливе розгляд справи проводити в письмовому провадженні без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами. Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Суд, дослідивши письмові докази по справі, враховуючи позицію сторін, дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та не заречувалось сторонами, що станом на 11.07.2008 року позивач працювала на посаді розподілювача робіт цеху металоконструкцій на ЗАТ «Криворізький завод гірничого обладнання», правонаступником прав та обов`язків якого являється відповідач. Тогож дня, о 07 год. 55 хв., під час перебування позивача на робочому місці та виконання нею трудових обов`язків, стався нещасний випадок, за наслідками якого позивач отримала тілесні ушкодження у виді «розчеплення нігтьової фаланги 1-го пальця правої стопи». Згідно висновків викладених компетентною комісією в п.6 розслідування нещасного випадку, що стався 11.07.2008 року о 07 год. 55 хв. на ЗАТ «Криворізький завод гірничого обладнання» нещасний випадок, що стався з позивачем визнано таким, що пов`язаний з виробництвом (а.с. 22-25). У відповідності до п. 8 акту № 7 від 15.07.2008 про нещасний випадок пов`язаний з виробництвом, до устаткування експлуатація якого призвела до настання нещасного випадку віднесено електромостовий кран №11, володільцем якого на момент настання нещасного випадку являвся відповідач (а.с.19-21). Вказані обставини підтверджуються трудовою книжкою позивача та актом № 7 від 15.07.2008 про нещасний випадок пов`язаний з виробництвом, актом розслідування нещасного випадку, що стався 11.07.2008 року об 07 год. 55 хв. на ЗАТ «Криворізький завод гірничого обладнання» (а.с.19-25, 27-34). У зв`язку з трудовим каліцтвом позивач 30.09.2008 року вперше пройшла огляд медико-соціальною експертною комісією, за результатами якого позивачу вперше встановлено втрату професійної працездатності в ступені 15 %, що підтверджується довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні додаткових видах допомоги серії ДНА-02 № 025926 (а.с. 12-13). 23.09.2009 року, позивач повторно пройшла огляд МСЕК де їй було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 15% внаслідок трудового каліцтва, визначено потребу в забезпеченні медикаментозним лікуванням і виробами медичного призначення, що підтверджується випискою з акта огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги» серії ДНА-02 №033228 (а.с.12-13). 04.10.2011 року, позивач повторно пройшла огляд МСЕК де їй було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 15% внаслідок трудового каліцтва, визначено потребу в забезпеченні медикаментозним лікуванням і виробами медичного призначення, що підтверджується випискою з акта огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги» серії 10ААА №003500 (а.с. 14-15). 01.10.2013 року, позивач повторно пройшла огляд МСЕК де їй було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 15% внаслідок трудового каліцтва, визначено потребу в забезпеченні медикаментозним лікуванням і виробами медичного призначення, що підтверджується випискою з акта огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серії АБ №0004649 (а.с. 14-15). 15.09.2015 року, позивач повторно пройшла огляд МСЕК де їй було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 15% внаслідок трудового каліцтва, визначено потребу в забезпеченні медикаментозним лікуванням і виробами медичного призначення, що підтверджується випискою з акта огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серії 12ААА №002994 (а.с. 16-17). 26.09.2017 року, позивач повторно пройшла огляд МСЕК де їй було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 15% внаслідок трудового каліцтва, визначено потребу в забезпеченні медикаментозним лікуванням і виробами медичного призначення, що підтверджується випискою з акта огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серії 12ААА №017248 (а.с. 16-17). 03.09.2019 року, позивач повторно пройшла огляд МСЕК, де їй було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 15% внаслідок трудового каліцтва з 01.10.2019 року - БЕЗСТРОКОВО, визначено потребу в забезпеченні медикаментозним лікуванням, виробами медичного призначення, що підтверджується випискою з акта огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серії: 12ААА №052646 (а.с. 18). Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Статтею 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. У відповідності зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. У відповідності зі ст.ст. 23, 1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Наведені вище докази свідчать про те, що ушкодження здоров`я, заподіяне позивачу під час виконання ним трудових обов`язків, спричиняє йому моральні й фізичні страждання, які полягають в обмеженні можливості вести звичний спосіб життя, повною мірою реалізовувати свої наміри в професійній сфері, призводять до відчуття болю та завдають незручностей позивачу у повсякденному житті, призводять до необхідності залучення додаткових зусиль для організації життя, отримання лікування. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданної травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Надаючи оцінку доводам сторін, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна протиУкраїни, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Наведені вище докази свідчать, що ушкодження здоров`я, заподіяне позивачу під час виконання ним трудових обов`язків, спричиняє йому моральні й фізичні страждання, які полягають у перенесенні фізичного болю, в суттєвому порушенні функцій організму, обмеженні можливості вести звичний спосіб життя, повною мірою реалізовувати свої наміри в професійній сфері, постійному перенесенні страждань у повсякденному житті, призводять до необхідності залучення додатковихз усиль для організації життя, отримання лікування. Матеріали справи чітко доводять, що зазначені негативні явища мають місце в житті позивача у зв`язку із трудовим каліцтвом, яке призвело до безстрокової втрати позивачем професійної працездатності в ступені 15%, тому суд приходить до висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода. Суд відхиляє заперечення відповідача про недоведеність факту завдання моральної шкоди, оскільки судом встановлено факт втрати позивачем працездатності внаслідок трудового каліцтва, що об`єктивно призвело до моральних страждань. Доводи представника відповідача щодо відсутності доказів вини відповідача суд також не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обґрунтовані правові підстав для покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди роботодавцем своєму працівнику, що втратив працездатність внаслідок трудового каліцтва. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, істотність вимушених негативних змін в його житті, ступінь втрати ним професійної працездатності, безстроковість даних негативних змін, виходить із засад розумності, виваженості та справедливості та визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 17 000 (сімнадцять тис.) грн., що буде домірним спричиненій позивачу шкоді та достатнім для її відшкодування. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 840 грн. 80 копійок.

Outcome: partial