Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

Позивач [PERSON], 30 серпня 2018 року звернулась в суд з цим позовом, вказуючи, що у 2004 року вона придбала у [PERSON], [PERSON] та [PERSON] квартиру за адресою: вул. Шевченка (колишня назва вул. Леніна) б. 51 кв. 12, с. Новоселівка, Подільського району, Одеської області, яка належала їм на підставі свідоцтва про право власності на житло №13 від 04. 12. 1997 р. З того часу вона почала проживати в вказаній квартирі та проводила ремонти. Наданий час вона вирішила зареєструвати своє місце проживання в квартирі та дізналась, що необхідно оформити документи на своє імя. При зверненні до КП «Інвентаризатор» для виготовлення технічного паспорту їй пояснили, що необхідно звернутися до суду, оскільки іншої можливості оформити квартиру не має. Розшукуючи колишні співвласників квартири вона дізналась, що [PERSON] помер 11 серпня 2005 року в ПМР. Тому посвідчити договір купівлі-продажу не вбачається можливим. Вона відкрито, добросовісно та безперервно на протязі більш як чотирнадцять років володіє квартирою за адресою: вул. Шевченка (колишня назва вул. Леніна) б. 51 кв. 12, с. Новоселівка, Подільського району, Одеської області, проте на даний час позбавлена у позасудовому порядку оформити право власності на вказану квартиру, що і змусило її звернутися до суду з вказаним позовом. Позивач просить суд винести рішення, яким визнати за нею, [PERSON], [INFO], ІПН:[NUMBER], паспорт серії СМ 744117 виданий Котовським МРВ УМВС України в Одеській області 07 червня 2005 року в порядку набувальної давності, право приватної власності на квартиру загальною площею 53, 6 кв.м., житловою площею 29,3 кв. м., що розташована за адресою: вул. Шевченка, б. 51, кв. 12, с. Новоселівка, Подільського району Одеської області. Позивач у підготовчому засіданні підтримала заявлені вимоги. Відповідач [PERSON] у підготовчому засіданні позов визнала та не заперечувала в його задоволенні. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти заявлених вимог не заперечував Згідно ч.3\~ст.200 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вислухавши пояснення\~сторін,\~покази свідка\~та дослідивши\~обставини справи,\~суд приходить\~до висновку\~про задоволення\~позову.\~ Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається з матеріалів справи, в 2004 році між позивачем та [PERSON], [PERSON] і [PERSON] була досягнута домовленість про купівлю в останніх квартири, розташованої за адресою: вул. Шевченка (колишня назва вул. Леніна), буд. 51, кв. 12, с. Новоселівка, Подільський район, Одеська область. Даний факт підтверджується розпискою написаною при свідках (а.с. 12). Факт належності [PERSON], [PERSON] і [PERSON] вказаної квартири підтверджується свідоцтвом про право власності на житло №13 від 04. 12. 1997 р, (а.с. 15-16). Як вбачається з копії звіту в тислій формі про оцінку майна виготовленого СПД [PERSON] від 23.08.2018 року на замовлення [PERSON] де вказано, що за [PERSON], [PERSON] і [PERSON] значиться квартира загальною площею 53,6кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Вартість квартири становить 59400 грн. (а.с. 7,8). 11 серпня 2005 року у м. Дубасари, ПМР помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва. Таким чином, вказана обставина позбавляє позивача зареєструвати своє право власності на квартиру у позасудовому порядку. Факт правомірного володіння квартирою підтверджується довідкою №1309 від 23 серпня 2018 року виданою виконавчим комітетом Куяльницької сільської ради, де вказано, що [PERSON], [INFO] дійсно з 2004 року проживає за адресою: [INFO] (а.с. 13). Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що вона є сусідкою позивачки , а тому достовірно знає, що остання в 2004 році придбала у [PERSON], [PERSON] і [PERSON] вказану квартиру і з того часу мешкає там, робить поточні ремонти. Ніхто претензій до неї не заявляв. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу є визнання права. Стаття 41 Конституції України, стаття 328 ЦК України зазначають, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч.ч.1,4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Частиною 8 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України передбачено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, тобто з 01 січня 2001року. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5«Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя ст. 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга ст. 344 ЦК України). Згідно п. 11 постанови, враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Згідно п. 13 постанови, можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Згідно п. 14 постанови, виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Оскільки, починаючи з 2004 року по теперішній час позивач фактично добросовісно, відкрито безперервно володіє та користується нерухомим майном, а саме спірною квартирою, утримує її, то суд приходить до висновку про те, що позивач набула права власності на вказану квартиру на підставі ст. 344 ЦК України, та її позов слід задовольнити.

Outcome: approved