Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

Позивач 29.09.2015 р. звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки мотивуючи позовні вимоги тим, що між Закритим Акціонерним Товариством «ОТП Банк», правонаступником якого за всіма правами та обовязками згідно нової редакції статуту, є Публічне Акціонерне Товариство «ОТП Банк» та [PERSON] 24.09.2008 року було укладено договір №ML-502/156/2008 про надання кредиту у сумі 23 000 доларі США. 23.01.2014р. між Банком та Позичальником було укладено Додатковий договір до Кредитного договору №ML-502/156/2008 від 24.09.2008р. Відповідно до п.3 Частини №1 Кредитного договору для розрахунку процентів користування Кредитом буде використовуватися Плаваюча процентна ставка, де Фіксований відсоток дорівнює 5,99% річних. В забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобовязань за кредитним договором, між банком та [PERSON], 24.09.2008р. був укладений договір іпотеки № PML-502/156/2008. Згідно умов договору іпотеки відповідач передав банку в іпотеку земельну ділянку (кадастровий номер 4820982201:05:037:0042), загальною площею 0,1512 га., яка знаходиться за адресою: Миколаївська обл.., Березанський р-н, с.Коблеве, вул. Пушкіна, 46. За період користування кредитом позичальник не належним чином виконував взяті на себе зобовязання, чим були порушені умови кредитного договору. Таким, чином, станом на 08.09.2014р. загальна заборгованість позичальника за кредитом №ML-502/156/2008 від 24.09.2008 року становить 15\~925,86 доларів США та 93,47 грн. Посилаючись на наведені обставини, умови укладених договорів та положення чинного законодавства позивач просить суд: звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № PML-502/156/2008 від 24.09.2008р., а саме: земельну ділянку (кадастровий номер 4820982201:05:037:0042) загальною площею 0,1512 га., яка знаходиться за адресою: Миколаївська обл.., Березанський р-н,с. Коблеве, вул. Пушкіна №46 та належить на праві власності [PERSON] на підставі держаного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії I-MK№038019, виданого Коблівською сільською радою Березанського району Миколаївської області 20.12.2005р. в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ «ОТП Банк» за кредитним договором №ML-502/156/2008 від 24.09.2008 року у розмірі 15\~925,86 доларів США та 93,47 грн. із визначеної суми заборгованості в гривні в еквіваленті за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення, шляхом проведення прилюдних (публічних) торгів за початковою ціною встановленої на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій та стягнути судові витрати по сплаті судового збору. Представник позивача в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримання ним позовних вимог в повному обсязі та згоду на заочне рішення. Відповідачка в судове засідання не зявилася та не повідомила про причини своєї неявки хоча була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився та не повідомив про причини своєї неявки хоча був належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав: Зі статуту Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (нова редакція) затвердженого рішення загальних зборів Акціонерів №62 вбачається, що Закрите акціонерне товариство «ОТП Банк» змінило назву на Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»(а.с.26-27) 24 вересня 2008 року між Закритим Акціонерним Товариством «ОТП Банк» правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] відповідно до вимог ст.ст.1054, 1055 ЦК України було укладено кредитний договір №ML-502/156/2008 згідно умов якого [PERSON] отримав кредит в сумі 23\~000,00 доларів США із фіксованим відсотком 5,99% (а.с.6-9) Згодом, до вказаного кредитного договору вносились зміни та доповнення, а саме: додатковим договором № 1 від 23 січня 2014 року (а.с.10-12) З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за вказаним кредитним договором Іпотекодавцем [PERSON] 24 вересня 2008р. укладено договір іпотеки (а.с.17-20). Предметом іпотеки, визначеним в ст.3 договору іпотеки, є земельна ділянка площею 0,1512 га., що знаходиться за адресою с. Коблеве, вул. Пушкіна 46, Березанського району, Миколаївської області, та належить іпотекодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії I-MK № 038019, виданого Коблевською сільською радою Березанського району Миколаївської області 20 грудня 2005 року зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №24. Відповідно до вимог ст.ст.525, 526, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в строк встановлений в договорі, одностороння відмова від зобовязання, якщо інше не встановлено договором, не допускається. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Таке визначення розкриває сутність зобовязання як правового зв'язку між двома субєктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обовязок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматися від її (їх) здійснення; іншій стороні зобовязання надано право, що кореспондує обовязку першої. Обовязками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобовязання ( ст.510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Порушення зобовязань є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежного виконання) ( ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязань є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк(термін) виконання зобовязання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст. 530 ЦК України). У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановлення договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116 цс 13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для усіх судів України. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільнений від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У абзацах 1,2 п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судами розяснено, що зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст.599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою ст. 625 ЦК України, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.611 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 35 Закону України Про іпотеку, у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Разом з тим, ч. 2 ст. 35 Закону України Про іпотеку передбачено, що положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Пунктом 38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин роз'яснено, що у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (стаття 37 Закону України Про іпотеку), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 цього Закону. Відповідно до ч.1. ст. 33 Закону України Про іпотеку, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання iпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог iпотекодержателя. Відповідно п.6 ч. 1 ст. 39 Закону України Про іпотеку, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Оскільки, [PERSON] має борг перед позивачем за кредитним договором №ML-502/156/2008 в сумі 15\~925,86 доларів США та 93,47 грн.(а.с.23),то суд вважає, що позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача сплачені ним судові витрати в сумі 3654,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved