Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

Позивач [PERSON] 31.07.2020 року звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , предметом якої є визнання її такою, що втратила право користування кімнатою [ADDRESS] . Як на підставу позову позивач посилається на те, що вона з 26.06.2020 року є наймачем даної кімнати, але в ній зареєстрована відповідач. Фактично в кімнаті відповідач не проживає, але добровільно з реєстрації не знімається, на неї нараховуються комунальні платежі, чим ставить позивача у дуже скрутне становище та фактично порушує її законні права, перешкоджаючи в повній мірі користуватися житлом. У судове засідання позивач викликалась, але не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, заявила клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримує у повному обсязі, не заперечує проти постановлення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилась. На підставі ч.11 ст.128 ЦПК України, суд здійснив її виклик до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке було розміщене 13.08.2020 року, тобто не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. При цьому, копія належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження, разом з копією позовної заяви з додатками, направлялась судом за зареєстрованим місцем проживання відповідача. Представник третьої особи у судове засідання викликався, але не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, заявив клопотання про розгляд справи без участі представника виконкому, під час ухвалення рішення покладається на розсуд суду. Відповідно до\~ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що розгляд справи проводився у відсутності сторін, фіксація судового засідання технічними засобами, у відповідності до ч.2\~ст.247 ЦПК України, не здійснювалась. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є наймачем кімнати [ADDRESS] /а.с.6,7/. Відповідач зареєстрована за вищезазначеною адресою /а.с.8/, але більше 10 років в кімнаті не проживає /а.с.9/. Таким чином, судом встановлено, що відповідач за місцем своєї реєстрації не мешкає понад шість місяців без поважних причин. Відповідно до частини 1 статті 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Відповідно до пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року №2 суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї, зазначеної позивачем підстави, передбаченої статтею 71 або статтею 107 ЖК України. На підставі зазначеної позивачем статті 71 ЖК України можна визнати особу такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, у разі, якщо така особа була відсутньою у жилому приміщенні понад шість місяців без поважних причин, що передбачено також і статтею 163 ЖК України. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться у судовому порядку. Отже вимоги позивача про визнання відповідача такою, що втратила право користування даною кімнатою підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 840,80 грн. /а.с.1/. На підставі викладеного,

Outcome: approved