Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся до суду з вказаним вище позовом, направивши позов поштою 21.02.2014, до відповідача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» як правонаступника Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», далі ВАТ «Райффайзен Банк Аваль». Посилаючись на укладення між позивачем та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» 30.08.2007 кредитного договору №014/0983/74/59957, далі Кредитний договір, просить вказаний договір недійсним з наступних підстав. З підстав, визначених ч.1 ст. 215, ч.1 ст.203 ЦК України - як такий що за своїм змістом суперечить положенням ЦК України та актів цивільного законодавства України, зокрема положенням п. 1.11 Положення про порядок видачі Національним Банком України резидентам і нерезидентам індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою правління Національного банку України від 14.10.2004 р. № 483, далі Положення, ст.3, п.п. г п.4 ст.5, п. 2 ст.13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного кредитування та валютного контролю» від 19.02.1993, далі Декрет, ст.3 Закону України «Про систему валютного регулювання», ст.192, ч.2 ст. 524, ст.548 ЦК України, ст.99 Конституції України щодо вираження та виконання грошового зобов'язання у гривні, а саме у зв'язку з відсутністю у Банка повноважень для надання кредиту в іноземній валюті клієнту для здійснення подальших розрахунків в іноземній валюті на території України. Також позивач вважає Кредитний договір недійсним, як такий, що в порушення вимог ст.3, ст.5 Декрету, укладений без наявності у банку індивідуальної ліцензії, оскільки, як стверджує позивач, відповідно до положень п.8.12 «Правил використання готівкової іноземної валюти на території України», затверджених постановою Правління НБУ №200 від 30.05.2007, далі Правила, та «Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України», затвердженого постановою Правління НБУ від 17.06.2004 №280, далі План, Банк може використовувати іноземну валюту для проведення валютних операцій відповідно до отриманих генеральних ліцензій з банківського поточного рахунку, відкритого клієнту в банку, якими відповідно до Правил є поточні рахунки клієнта 2620 призначені для обліку коштів клієнта, а не транзитний рахунок, передбачений умовами Кредитного договору. У зв'язку з чим, Банку для здійснення валютних операцій на підставі Кредитного договору Банк слід було отримати індивідуальну ліцензію на загальних підставах відповідно до вимог ст.3, п.п. г п.4 ст.5 Декрету. Також позивач, посилаючись на те, що не отримував в касі Банку грошових коштів в іноземній валюті у розмірі 140679,00 доларів США, оскільки такі кошти в іноземній валюті не могли бути видані Банком за заявою про видачу готівки з рахунку з проводкою 2203, який є внутрішнім обліковим рахунком банку, до того ж заяви про конвертацію вказаної суми доларів США в гривню позивач не подавав, а тому право власності від Банку до позивача на вказані грошові кошти не переходило, вважає, що мав на увазі отримання кредиту в гривні, тобто інші умови, ніж передбачені Кредитним договором, а тому вважає його недійсним. Також позивач вважає всі вищевказані умови Кредитного договору несправедливими, такими, що суперечать і порушують принципи справедливості, добросовісності та розумності цивільних відносин, встановлені ст.3 ЦК України. Крім того, враховуючи вище викладене, позивач просить визнати протиправними дії відповідача щодо надання кредиту позивачу як резиденту України в іноземній валюті для розрахунку цією валютою з іншими резидентами України на території України та визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо здійснення контролю за цільовим використанням кредитних коштів, а саме за тим, щоб Позичальник використав отримані в нього валюту саме на розрахунки з іншими резидентами України, оскільки Банк відповідно до ст.348 ГК України та 1056 ЦК України, п.2 ст.13 Декрету та п.1.2., 2.5 «Положення про валютний контроль», затвердженого постановою Правління НБУ №49 від 08.02.2000 зобов'язаний здійснювати такий контроль./а.с.1-14/ В судове засідання позивач [PERSON] та його представник позивача [PERSON], повідомлені належним чином, не з'явились. Від представника позивача [PERSON] 07.04.2014 надійшла до суду заява про зміну підстав позову та клопотання про розгляд справи у відсутність позивача та його представника./а.с. 63-64, 65-79/ Зокрема, згідно заяви, позивач також вважає Кредитний договір недійсним з підстав визначених ст.230 ЦК України - як такий що укладений шляхом введення Банком позивача в оману відносно обставин, що мають істотне значення, оскільки позивач мав намір отримати гривневий кредит, а фактично отримав іноземну валюту. З підстав, визначених ч.1 ст.215, ч.2 ст.203 ЦК України, у зв'язку з відсутністю у осіб, які підписала Кредитний договір начальника Голосіївського районного відділення КРД ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» Рога О.В. та заступника начальника Голосіївського районного відділення КРД ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» Климчук А.А. необхідного обсягу цивільної дієздатності з проставленням печатки районної дирекції, що позивач вважає недотриманням вимог ч.2 ст.207 ЦК України щодо підписання Кредитного договору сторонами. Представник відповідач ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» - Приліпко А.Д./а.с.81/ проти позову заперечила, просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на викладене у письмових запереченнях та на відсутність підстав згідно чинного цивільного законодавства для визнання Кредитного договору недійсним./а.с.43-46/ Третя особа НБУ повідомлявся судом належним чином /а.с. 62/ у судове засідання свого представника не направив. Разом з цим, представник НБУ направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та письмові заперечення на позов, згідно яких проти позову заперечили в повному обсязі, просили відмовити в задоволенні позову, посилаючись на викладене у письмових запереченнях. Ухвалою суду, проголошеною на місці в судовому засіданні 09.04.2014, НБУ на підставі п.2 ч.6 ст.130 ЦПК України виключено зі складу осіб у справі./а.с.20-40/ Суд, заслухавши пояснення відповідача, вирішивши можливим розгляд справи у відсутність позивача та його представника, оголосивши позов, заяву про зміну підстав позову та письмові заперечення, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, встановив наступне. На підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів судом встановлено наступні обставини, які не заперечуються сторонами: 30 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» в особі начальника Голосіївського районного відділення КРД ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» Рога О.В. та заступника начальника Голосіївського районного відділення КРД ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» Климчук А.А. та позивачем [PERSON] укладено та підписано кредитний договір 014/0983/74/59957 про надання позивачу кредиту в сумі 140 679,00 дол. США процентною ставкою в розмірі 13% та з датою остаточного повернення 30.08.2027. Кредитний договір укладений і підписаний зі сторони Банку начальника Голосіївського районного відділення КРД ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» Рога О.В. на підставі довіреності посвідченої 06.06.2007 приватним нотаріусом КМНО [PERSON], зареєстрованої за №799з та заступника начальника Голосіївського районного відділення КРД ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» Климчук А.А. на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 06.06.2007 приватним нотаріусом КМНО [PERSON], зареєстрованої за №800з. Договір скріплений печаткою з зазначенням найменування Голосіївське районне відділення ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» з зазначенням коду Банку № 14305909. Банк отримав Банківську ліцензію № 10 від 27.03.1992 та дозвіл № 10-4 від 11 жовтня 2006, відповідно до яких має право здійснювати банківські операції, визначені ч. 1 та п.п. 5-11 ч. 2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», зокрема з розміщення іноземної валюти на валютному ринку України. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи та належними і допустимими письмовими доказами, які прийнято до уваги судом, а саме копією оспорюваного Кредитного договору та графіку погашення кредиту та відсотків, копіями довіреностей, копіями ліцензії та дозволу /а.с. 9-13, 49-51, 59-60/ Обставини, які заперечуються позивачем та представником позивача про те, що при укладенні Кредитного договору позивач мав отримання кредиту в гривнях, та відсутність поточного рахунку у Банку, спростовуються наданими відповідачем ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» належними та допустимими доказами, які приймаються до уваги судом: копією заяви за підписом позивача про надання кредиту у сумі 150 000, 00 доларів США від 35.05.2007./а.с.47/. Доказів на спростування цих обставин, позивачем не надано, в матеріалах справи інші дані відсутні. Виходячи з встановлених судом обставин справи та положень наведених в обґрунтування своїх вимог позивачем та представником позивача чинного на момент укладення Кредитного договору законодавства, суд приходить до наступних висновків. Про безпідставність доводів про недотримання вимог щодо письмової форми, оскільки відповідно до вимог ч.2 ст.207 ЦПК України, Кредитний договір укладено у письмовій формі, підписано уповноваженою на те особою, в межах операцій, на здійснення яких має повноваження відділення, скріплений печаткою відділення, яка передбачена Положенням, що не суперечить вимогам ч.2 ст.207 ЦПК України, згідно якої договір підписується уповноваженою особою і скріплюється печаткою. У зв'язку з чим, суд не приймає відповідних доводів представника позивача як безпідставних та необґрунтованих. Про безпідставність доводів позивача щодо протиправності надання Банком кредиту в іноземній валюті резидентам України для розрахунків цією валютою з іншими резидентами України на території України і у зв'язку з цим необхідність отримання Банком індивідуальної ліцензії. Згідно частини №1 Кредитного договору передбачає розпорядження позивачем кредитними коштами на власний розсуд, в тому числі щодо визначення валюти та способу платежів та розрахунків, іншого умовами Кредитного договору не визначено. Разом з тим, оскільки визначення валюти та способу розрахунків не стосується цілей використання грошових коштів, взагалі відсутні підстави стверджувати про наявність обов'язку у Банку для контролю за діями позивача в цій частині. У зв'язку з чим, у разі, якщо позивач мав наміри здійснювати розрахунки з іншими резидентами в іноземній валюті, він має право та зобов'язаний здійснювати таку діяльність у відповідності до вимог чинного законодавства України, отримавши у передбачених випадках індивідуальну ліцензію. Поряд з цим, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів таких намірів, більше того, позивач посилається на наміри та отримання ним кредитних коштів в гривні, що вказує на суперечливість його доводів. Разом з тим, доводи позивача про необхідність у зв'язку з вказаними обставинами Банку отримати індивідуальну ліцензію є безпідставним, хибним висновком, оскільки таких вимог чинне на момент укладення Кредитного договору законодавство не містило і не містить, зокрема, як вбачається з положень Декрету вказані обставини не відносяться до випадків, у яких вимагається отримання індивідуальної ліцензії. Враховуючи умови п.6.3 та 6.7. Кредитного договору, відповідно до яких застережено про повідомлення позичальника до укладення Кредитного договору в письмовій формі про умови кредитування та інформацію відповідно до ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послу», а також виходячи з встановлених судом обставин про повідомлення Банком позивачу сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки з зазначенням порядку їх визначення у виді таблиць за підписом позивача та вручення відповідного повідомлення позивачу, доводи представника позивача про непогодження такої істотної умови Кредитного договору як ціна, порушення вимог п.7 ч.1 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів», п.2.1, 2.4, 2.5, Розділу 3 Правил, а також вимог ч.2 та ч.4 ст.11 згаданого Закону є безпідставними і такими, що спростовуються наявними у справі доказами. За вказаних обставин, доводи представника позивача про надання позивачу інформації про кредит у нечіткій, двозначній, незрозумілій формі та наявність підстав згідно ч.6 ст.19, п.3 ч.4 ст.11 вказаного Закону, ст.230 ЦПК України для недійсності Кредитного договору як правочину, здійсненого з використанням нечесної підприємницької практики та шляхом введення в позивача в оману, а також підстав згідно ч.5, 6 ст.18 вказаного Закону для визнання Кредитного договору недійсним в цілому на вимогу позивача як споживача, є жодним чином не обґрунтованими і такими, що спростовуються наявними у справі доказами. Оскільки твердження позивача про наміри отримати кредит у гривні спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, судом не встановлено обставин, які б вказували на наявність підстав для недійсності Кредитного договору в наслідок помилки позивача щодо істотних обставин. Враховуючи вище викладене, твердження позивача про суперечливість умов Кредитного договору вимогам ст.3 ЦК України також є необґрунтованим. Крім того, слід зазначити, що обраний позивачем спосіб захисту шляхом визнання дій та бездіяльності Банку протиправними (незаконними) не передбачений ст.16 ЦК України та іншими положеннями чинного законодавства, а також умовами Кредитного договору між сторонами. Таким чином, суд надходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв'язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю.

Outcome: dismissed