Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

Позивач [PERSON] 29.12.2016 року звернулась до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 26.09.1998 року, від шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалось, вони часто сваряться, чоловік ображає її та висловлюється на її адресу нецензурною лайкою, що дуже впливає на її моральний стан. Вже деякий час вони не підтримують сімейно-шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства. Всі ці обставини призвели до того, що вони втратили почуття любові, поваги та взаєморозуміння один до одного. Вважає, що їхня сімя розпалась повністю і остаточно її поновити неможливо, тому просить шлюб розірвати, сина [PERSON], [INFO], залишити мешкати з нею, при розірванні шлюбу залишити їй прізвище «Тихонова». Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнає в повному обсязі, просить шлюб розірвати. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові матеріали справи суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 26 вересня 1998 року у відділі реєстрації актів громадянського стану м. Дружківка Донецької області, актовий запис № 372 (свідоцтво про шлюб серії І-НО №032017) (а.с.7), від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження) (а.с.6). Протягом тривалого часу сімейно шлюбні стосунки не підтримують, не ведуть спільного господарства, спроби до примирення позитивного результату не дали, сімя розпалась остаточно і подальше перебування сторін у шлюбі суперечить їх інтересам. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно до ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Неповнолітнього сина суд вважає за необхідне залишити з матірю, бо питання про місце проживання дитини вирішено сторонами в добровільному порядку. Відповідно до положень частини 1 статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому суд вважає за можливе залишити позивачці після розірвання шлюбу прізвище «Тихонова».

Outcome: approved