Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-03 00:00:00

Позивач [PERSON] 27.06.2017 звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 10 квітня 2005 року у віці 77 років за місцем свого постійного проживання в [INFO] помер його батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки загальною площею 2,047 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Вільненської сільської ради Великописарівського району Сумської області, та майнового паю члена КСП в розмірі 3\~845 грн. Після його смерті він є спадкоємцем за законом першої черги як син, проте у свідоцтві про його народженні в графі батько він записаний зі слів матері, хоча вони постійно проживали однією сімєю, визнавав його сином, піклувався та виховував його. На даний час він звернувся до Великописарівської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, але отримав письмову відмову у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно, документів, що підтверджують родинні відносини, та рекомендацію звернутися до суду. Виготовити дублікат державного акту на померлу особу не можливо. Тому прохає визнати право власності за ним на земельну ділянку у судовому порядку, а також встановити факт батьківства померлого відносно нього. Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі та пояснив, що з дитинства виховувався у повній сімї, його батьками є [PERSON] та [PERSON], батьки завжди жили разом, вели спільне господарство, виховували його та його брата і сестру. Мати померла раніше, брат та сестра виїхали з с. Їздецьке Великописарівського району до м. Харкова, де проживають і зараз. Він до смерті доглядав за батьком, провів його поховання. Після смерті батька дізнався, що батьки не були у шлюбі. Ніхто із спадкоємців спадщину після смерті не приймав і на неї не претендує. Представник відповідача у судове засідання не прибув, надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, проти позову не заперечує /а.с.25/. Суд з урахуванням думки позивача вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача. Дослідивши докази, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] помер 10 квітня 2005 року в с. Їздецьке Великописарівського району Сумської області у віці 77 років, що підтверджено свідоцтвом про його смерть /а.с.5/. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 2, 047 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Вільненської сільської ради Великописарівського району Сумської області, що належить померлому на праві власності відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серія СМ № 106521, зареєстрованого за № 312 від 13.07.2004, вартість земельної ділянки становить 24 570 грн та майнового паю члена колективного сільськогосподарського підприємства «Рассвет» с. Широкий Берег Великописарівського району Сумської області, що належить померлому відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства /майновий сертифікат/ серії СУ ІІІ № 160, виданого 20.03.2002 Вільненською селищною радою /а.с.6-9/. Відповідно довідки Вільненської сільської ради Великописарівського району Сумської області від 17.10.2017 за № 837 померлий 10.04.2005 [PERSON] був постійним мешканцем с. Їздецьке Великописарівського району Сумської області, проживав та був зареєстрований [INFO] один. Заповіт від його імені посвідчувався 28.06.1996 за реєстровим номером 28 виконкомом Вільненської сільської ради, який 24.11.1997 скасований /а.с.11/. Державний нотаріус [PERSON] 01.11.2016 надав позивачу письмову відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті 10.04.2005 [PERSON] /а.с.12/. Оригінал державного акту на право приватної власності на землю втрачено про що мається відповідне оголошення у місцевій газеті /а.с.13-14/. Як слідує з інформаційної довідки із Спадкового реєстру заповіт від імені [PERSON] відсутній, спадкова справа після його смерті не реєструвалася /а.с.26/. [PERSON] народився 28 жовтня 1950 року в с. Їздецьке Великописарівського району Сумської області, його батьками є: батько [PERSON], мати [PERSON], що підтверджено актовим записом за № 26 від 18.11.1950 /а.с.10, 29/. Мати позивача [PERSON] померла 28 січня 1985 року в с. Їздецьке Великописарівського району Сумської області /а.с.31/. Інші спадкоємці спадщину не приймали /а.с.38-42/. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що є дружиною позивача з 1975 року, його батьки [PERSON] та [PERSON] проживали разом однією сімєю. Мати померла раніше у 1985 році, вони проживали з батьком, у 2000-х роках вона з чоловіком купили новий будинок через дорогу від старого, але постійно за батьком доглядали, коли він помер 10.04.2005 року провели його поховання. Після смерті батька дізналися, що батьки позивача не перебували у зареєстрованому шлюбі. Крім позивача, батьки мали ще двох дітей, які проживають в [INFO] і на спадщину не претендують. Відповідно до статті 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матірю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини 1 статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині 3 статті 128 цього Кодексу. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 3 від 15.05.06 р. « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» в п. 3 оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем і матірю дитини до її народження, спільне виховання або утримання дитини. Оскільки дитина, [PERSON], щодо якої встановлюється факт батьківство, народився 28 жовтня 1950 року, то слід при розгляді даного позову керуватися діючими на той час нормами закону, тобто КпШС України. Відповідно до частин 2-3 ст. 53 КпШС України у разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлено в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна /піклувальника/ дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини до досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд приймає до уваги спільне проживання і ведення спільного господарства матірю дитини і відповідача до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, які з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З розяснень постанови № 5 від 31.03.1995 Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» п. 15 слідує, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст. 53 КпШС України. Заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини, народженої до 01.10.1968, розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини і можуть бути подані матірю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. Судом встановлено, що позивач з 1950 року постійно проживав в [INFO] з батьками, які не перебували у зареєстрованому шлюбі, [PERSON] та [PERSON], вели спільне господарство, мали спільний бюджет. За життя [PERSON] визнавав своє батьківство відносно сина [PERSON], що виразилося у спільному їх проживанні, утриманні, турботі. З розяснень вище вказаного Пленуму Верховного Суду України пункту 9 слідує, що відповідно до статей 213, 215 ЦПК рішення щодо визнання батьківства /материнства/ має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства /материнства/ в органах РАЦС /прізвище, імя та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено/. Судом встановлено достатньо доказів, які підтверджують, що померлий 10.04.2005 [PERSON] є батьком позивача, а тому позивач є спадкоємцем за законом першої черги після його смерті. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Відповідно до ст. 1217 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року в п. 23, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, суд дійшов висновку, що є всі підстави для задоволення позовних вимог, оскільки у судовому засіданні знайшло підтвердження, що після смерті [PERSON], померлого 10.04.2005, позивач є спадкоємцем за законом першої черги, спадщина у нотаріальному порядку не оформлена в звязку з тим, що втрачений оригінал правоустановлюючого документу на земельну ділянку. Визнати за ним право власності на спадкове майно можливо лише у судовому порядку.

Outcome: approved