Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

Позивач 31.05.2019 року звернувся до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] , предметом якої є стягнення з нього суми боргу в розмірі 6700 доларів США (176612,00 грн.) та 3200 доларів США (84352,00 грн.), а також судових витрат у вигляді судового збору 1766,12 грн. та 843,52 грн. Як на підставу позову позивач посилається на те, що 03.10.2018 року між ними з відповідачем відбулась усна домовленість про купівлю-продаж автомобілю БМВ за наступним ремонтом та продажем позивачу. За домовленістю сторін відповідач повинен був придбати дане авто в Польщі, розмитнити і продати позивачу. 03.10.2018 року на виконання усної домовленості позивач передав відповідачу в якості предоплати аванс у сумі 6700 грн., про що відповідач склав розписку. 14.10.2018 року між ними відбулась друга усна аналогічна домовленість, на виконання якої позивач передав аванс у сумі 3200,00 грн. За домовленістю відповідач зобов`язувався передати два автомобілі у власність позивачу не пізніше 31 грудня 2018 року. Але відповідачем порушено домовленість і ще на початку грудня 2018 року він перестав відповідати на дзвінки позивача та став уникати зустрічі. 29.03.2019 року в порядку досудового врегулювання спору позивач направив на адресу відповідача Вимогу про повернення безпідставно набутих коштів, але поштові конверти повернулись без отримання відповідачем за закінченням строку зберігання. На момент звернення до суду відповідач грошові кошти позивачу не повернув. У судове засідання позивач не з`явився, заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує у повному обсязі, не заперечує проти постановлення заочного рішення (а.с.41). Відповідач у судове засідання не з`явився. На підставі ч.11 ст.128 ЦПК України, суд здійснив його виклик до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке було розміщене 31.01.2020 року, тобто не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. При цьому, копія належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження, разом з копією позовної заяви з додатками, направлялась судом за зареєстрованим місцем проживання відповідача. Відповідно до\~ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що розгляд справи проводився у відсутності сторін, фіксація судового засідання технічними засобами, у відповідності до ч.2\~ст.247 ЦПК України, не здійснювалась. Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, встановив наступне. Судом встановлено, що 03.10.2018 року [PERSON] власноручно написав [PERSON] розписку та поставив свій підпис про те, що він бере у [PERSON] 6700 у.о. (шість тисяч сімсот доларів США) на покупку автомобіля БМВ з подальшим ремонтом та продажем (а.с.25). Крім того, 14.10.2018 року [PERSON] власноручно написав [PERSON] розписку та поставив свій підпис про те, що він бере у [PERSON] 3200 у.о. (три двісті тисяч гривен) на покупку автомобілів з подальшим продажем (а.с.28). Станом на 29.03.2019 року взяті [PERSON] зобов`язання, в обумовлений між ними з [PERSON] строк, не виконано, в зв`язку з чим позивач направив відповідачу відповідні листи-вимоги про повернення коштів (а.с.26-27,29-31,32). Станом на 28.05.2019 року вимоги позивача про повернення коштів залишені відповідачем без задоволення. У відповідності до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність\~\~другій стороні\~\~(позичальникові)\~\~грошові кошти\~\~або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник\~\~зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як вбачається з приписів ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі і\~\~на\~\~підтвердження його укладення\~\~та\~\~його умов\~\~може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути\~\~позикодавцеві позику\~\~(грошові кошти\~\~у такій самій сумі\~\~або речі, визначені родовими ознаками,\~\~у такій самій\~\~кількості, такого самого роду\~\~та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк, та в порядку, що встановлені договором. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики\~є одностороннім\~договором,\~оскільки після\~укладення цього\~договору всі\~обов`язки\~за ним,\~у тому\~числі повернення\~предмета позики\~або визначеної\~кількості речей\~того ж\~роду та\~такої ж\~якості,\~несе позичальник,\~а позикодавець\~набуває за\~цим договором\~тільки права.За своєю\~суттю розписка\~про отримання\~в борг\~грошових коштів\~є документом,\~який видається\~боржником кредитору\~за договором\~позики,\~підтверджуючи як\~його укладення,\~так і\~умови договору,\~а також\~засвідчуючи отримання\~боржником від\~кредитора певної\~грошової суми.Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, необхідно виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Особливо треба звернути увагу на те, що частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Верховний Суд України у постановах від 18 вересня 2013 року та 2 липня 2014 року виклав правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від його найменування і з огляду на установлені результати - робити відповідні правові висновки. Судом досліджено матеріали справи, та встановлено, що позивачем\~ не було надано\~суду\~належних доказів передачі грошових коштів від [PERSON] до [PERSON] , а саме:\~оригіналів розписок\~про отримання відповідачем коштів. З оглянутих судом наданих позивачем копій розписок від 03.10.2018 року та 14.10.2019 року вбачається, що розписки не містять зобов`язання [PERSON] про повернення коштів та дати їх повернення. Таким чином, відсутність в розписках зобов`язання повернення коштів, свідчить про те, що між\~сторонами не\~виникли відносини, які випливають з договору позики. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що оригінали розписок суду не надані, вищевказані вимоги при складанні розписок від 03.10.2018 року та 14.10.2018 року не дотримані, розписки не відповідають вимогам, що пред`являються до договору позики, визначеним ст.1046 ЦК України, а отже не можуть бути прийнята судом як належний, достатній та достовірний доказ. Таким чином, враховуючи встановлені фактичні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення боргу за розпискою не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і не підтверджуються належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню. Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed