Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

Позивач [PERSON] , 05.06.2019 року звернувся до суду з позовом до Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником житлового будинку з господарським будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказане домоволодіння належить їй на підставі договору дарування від 26.03.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Авдіївської державної нотаріальної контори Некрасовою Е.А, зареєстровано в реєстрі за № 2-449. 23.04.2019 року вона звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно з заявою про державну реєстрацію права власності на спірний житловий будинок. Натомість постановою № 46671342 від 26.04.2019 року їй відмовлено в державній реєстрації права власності на будинок, оскільки щодо заявленого об`єкту нерухомості відсутня інформація Реєстрі прав власності на нерухоме майно, який є невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав. Оскільки БТІ м. Донецька знаходиться на тимчасово окуповані території, здійснити запит для уточнення інформації по вищевказаному об`єкту є неможливим. Просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] з господарським будівлями та спорудами. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.06.2019 року головуючим по справі було визначено суддю Любчика О.В. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 10.06.2019 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за загального позовного провадження. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 02.08.2019 року (у зв`язку з відрахуванням судді Любчика О.В. зі штату Селидівського міського суду Донецької області у зв`язку з закінченням терміну його переведення шляхом відрядження строком до одного року з Артемівського міськрайонного суду Донецької області. Розпорядження №7/2019 від 30.07.2019 року) цивільна справа за позовом [PERSON] до Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно надійшла в провадження судді Хацько Н.О. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 02.08.2019 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за загального позовного провадження. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 26.09.2019 року закрито підготовче судове провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про слухання справи за її відсутності та наполягає на задоволені позовних вимогах. Представник відповідача Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду клопотання про розгляд справи без його участі та винести рішення не розсуд суду. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що згідно договору дарування від 26.03.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Авдіївської державної нотаріальної контори Некрасовою Е.А., зареєстрованого в реєстрі за № 2-449, [PERSON] подарувала, а [PERSON] отримала у дар житловий будинок з господарським будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Постановою № 46671342 від 26.04.2019 року [PERSON] відмовлено в державній реєстрації права власності на будинок, оскільки щодо заявленого об`єкту нерухомості відсутня інформація Реєстрі прав власності на нерухоме майно, який є невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав. Здійснити запит для уточнення інформації по зв`яленому об`єкту є неможними, оскільки Бюро технічної інвентаризації м. Донецька знаходиться на тимчасово не підконтрольній українській владі території у м. Донецьку Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майно щодо об`єкта нерухомого майна № 189694616 та № 189703104 від 21.11.2019 року, інформація по об`єкту нерухомості за адресою [ADDRESS] в реєстрі відсутня. Відповідно до вимог п. п. 1, 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 6 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права власності. Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 1ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст.\~317\~ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Так, на підставі ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правом ірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності із ст.\~392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ст.\~26\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Згідно ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.\~5\~ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Враховуючи обставини справи, те що позивач на теперішній час позбавлений можливості в позасудовому порядку встановити своє право власності на належне йому нерухоме майно, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved