Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] в квітні 2019 року звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним права власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS] ) як за спадкоємцем першої черги, який прийняв спадщину після смерті його матері [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою судді від 26.04.2019 відкрито загальне провадження за позовом, призначено підготовче судове засідання В подальшому позивач [PERSON] уточнив свої вимоги і, крім того, просив суд встановити факт свого постійного проживання разом з матір`ю за адресою по [ADDRESS] а на момент її смерті. Ухвалою суду від 20 грудня 2019 року справа призначена до розгляду Позивач [PERSON] у зв`язку з карантином внаслідок епідемії COVID 19 просив розглянути його позов без його присутності. Представник відповідача Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, заперечень на позов не надав. Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, проаналізувавши законодавство, що підлягає застосуванню, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав , свобод чи інтересів. Відповідно до змісту ст.. 315 ЦПК України , судом можуть бути встановлені юридичні факти, зокрема факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на день смерті останнього. Згідно з п. 7 По станови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах , що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Тобто суд вправі задовольняти обґрунтовані вимоги про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилась до 1 [INFO] ,тощо. Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб ( спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку , встановленого ст. 1270 цього кодексу , він не заявив про відмову від неї. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, тобто , якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів. Пунктом 3.22. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 визначено, що у разі відсутності в паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію місця проживання доказом постійного проживання можуть бути : довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту , що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Пленум Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008, також роз`яснив, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають, а у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 18.12.1993 реєстровий №107 та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.07.1999 реєстровий № 1-885 [PERSON] належало право власності на квартиру [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла. Позивач [PERSON] є рідним сином [PERSON] . [INFO] [PERSON] розірвав шлюб з дружиною [PERSON] [PERSON] у зв`язку з хворобою матері (наслідки перенесеного інсульту) постійно доглядав за неї і ще до розлучення став постійно проживати разом з хворою матір`ю в однокімнатній квартирі, вони мали спільний бюджет, за рахунок якого придбалися ліки, продукти харчування та догляду. Після смерті [PERSON] позивач поховав її і залишається проживати в однокімнатній квартирі до цього час, оплачує комунальні послуги, іншого житла не має. [PERSON] обслуговується у лікарні за місцем проживання. Вказані обставини підтверджуються зібраними доказами, а саме: свідоцтвом про смерть [PERSON] про те, що вона померла [INFO] , причина смерті гіпертонічна хвороба; свідоцтвом про народження [PERSON] , в якому зазначено, що його мати є [PERSON] ; письмовими поясненнями сусідів будинку по [ADDRESS] а про те, що [PERSON] проживав разом з померлою [PERSON] доглядав за нею, та поховав її; довідкою комунального підприємства «Рітуал», про те, що замовником поховання [PERSON] був її син [PERSON] ; укладеними з [PERSON] договорами на надання комунальних послуг за адресою кв . [ADDRESS] ; квитанціями про сплату комунальних послуг по цій квартирі; право власності спадкодавця [PERSON] підтверджено свідоцтвом про право власності на житло від 18.12.1993 реєстровий №107 та свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 21.07.1999 реєстровий № 1-885. Постановою державного нотаріуса Першої Державної нотаріальної контори м. Харкова від 17.07.2019 № 2877102.31 [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину після померлої [PERSON] . Отже у суді було доведено, що позивач [PERSON] на протязі останніх років життя його матері [PERSON] проживав однією сім`єю разом з нею в квартирі [ADDRESS] , а після її смерті поховав її. В позасудовому порядку [PERSON] не має можливості оформити спадщину. Беручи до уваги, наявність у позивача права на спадкування після смерті [PERSON] , прийняття позивачем спадщини в порядку ст. 1268 ЦК України, належність майна, щодо якого заявлені позовні вимоги, спадкодавцю на день його смерті, наявність мотивованої відмови нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину, не надання заперечень відповідача, які би спростовували докази позивача, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, оскільки вимоги позивача є законними і обґрунтованими, не порушують прав, свобод чи інтересів інших осіб, обраний позивачем спосіб захисту відповідає вимогам закону та спрямований на захист спадкових прав позивача. Отже вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи, що позивачем вимоги про стягнення судових витрат не заявлялися, суд залишає судові витрати за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved