Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] 09 червня 2016 року звернулася до Кодимського районного суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В судовому засіданні позивач свій позов підтримала та пояснила, що шлюб з відповідачем вона уклала 19 червня 2012 року у Новоданилівській сільській раді Казанківського району Миколаївської області. Від шлюбу дітей не мають. Відносини з відповідачем припинені з 30 жовтня 2015 року. У лютому місяці 2016 року вона створила нову сім»ю та проживає в цивільному шлюбі з [PERSON], від якого вагітна (строк вагітності 35 тижнів). У звязку з тим, що подружні відносини з відповідачем припинені остаточно та не підлягають відновленню, просила шлюб розірвати, В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позові, наполягала на розірванні шлюбу, просила прізвище після розірвання шлюбу відновити дошлюбне «Войтенко». Відповідач в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про виклик до суду. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що дійсно з лютого місяця 2016 року проживає однією сім»єю з позивачем [PERSON], з якою бажає укласти шлюб. В даний час позивав вагітна від нього та очікує народження спільної дитини, яку він визнає своєю, тому просив позов задовольнити. Вислухавши пояснення позивача та третьої особи, дослідивши долучені до позову письмові докази, суд вважає можливим позов задовольнити у повному обсязі з таких підстав. Судом встановлено, що сторони у справі (позивач [PERSON] та відповідач [PERSON]А.) перебувають у шлюбі, укладеному та зареєстрованому 19 червня 2012 року у Новоданилівській сільській раді Казанківського району Миколаївської області, актовий запис № 17, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-ФП №080110, виданого 10 червня 2012 року Новоданилівською сільською радою Казанківського району Миколаївської області. Від шлюбу сторони дітей не мають. Згідно із ст.24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч.3 та 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом на підставі пояснень позивача, викладених у позовній заяві та наданий нею в судовому засіданні, встановлено, що відносини між сторонами не склалися, сторони не спілкуються, не підтримують між собою ніяких відносин, фактично сімейні відносини між сторонами відсутні. Сторони не мають бажання зберегти сімю та перебувати у шлюбі надалі через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, втрату почуттів. Відповідач створила нову сім»ю, зокрема проживає разом з [PERSON] від якого вагітна та очікує народження спільної з ним дитини. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст. 111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Згідно ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. \~\~ Отже, встановивши обєктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст.112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату ними почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобовязань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сімї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, що має важливе значення, бажання зберегти сімю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено. При цьому, встановлене ч.2 ст.110 СК України обмеження щодо можливості подання позову про розлучення протягом вагітності дружини судом не застосовується, оскільки відповідно до ч.5 цієї статті дружина має право подати таких позов, якщо батьківство дитини, яку вона очікує, визнане [PERSON] про що він підтвердив в судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved