Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-17 00:00:00

Позивач 19 квітня 2018 року звернулася до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що 26 липня 2014 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею. Позивач зазначає, що протягом останніх місяців шлюбні відносини між ними погіршувались. У відносинах з відповідачем відсутнє порозуміння та повага, це виражалось у постійних, безпідставних та необгрунтованих образах та звинуваченнях позивача зі сторони відповідача. Така поведінка продовжувалась протягом тривалого часу і приносила їй лише негативні емоції, душевні страждання, постійну емоційну напругу та неможливість нормального життя. Позивач зазначає, що іншими причинами, що спонукали до розірвання шлюбу є те, що відповідач не має бажання забезпечувати свою родину матеріально, хоча має можливість, а самостійно утримувати малолітню дитину та відповідача вона не може. Відповідач безвідповідально ставиться до матеріального забезпечення своєї сім'ї. Вони з відповідачем мають різні погляди на життя та спосіб ведення спільного побуту. Подальше спільне життя, збереження шлюбу та примирення між ними вважає неможливим. Спір між нею та відповідачем з приводу поділу майна та виховання спільної малолітньої дитини на даний час відсутній. Відповідач на теперішній час має нерегулярний дохід, оскільки працює неофіційно та періодично виїжджає до Республіки Польща на заробітки. Іншої родини та малолітніх чи неповнолітніх дітей на утриманні відповідач не має. За таких обставин, просила розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 2000 грн., щомісяця, починаючи стягнення з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 25 квітня 2018 року відкрито провадження по зазначеній справі, розгляд справи проводився за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 27 червня 2018 року на 09-00 год. В підготовче судове засідання 27 червня 2018 року з'явилися сторони, протокольною ухвалою суду було задоволено клопотання позивача про оголошення перерви по справі для надання часу для підготовки заяви про зменшення розміру позовних вимог, оголошено перерву до 18 липня 2018 року. 11 липня 2018 року до канцелярії суду від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій вона просить розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1000 грн., щомісяця, починаючи стягнення з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. В дане підготовче судове засідання сторони не з'явилися, про час і місце судового розгляду повідомлені належним чином, від них надійшли письмові заяви, в яких просять слухати справу в їх відсутність, позивач підтримує заяву про зменшення позовних вимог в повному обсязі, відповідач визнав заяву про зменшення позовних вимог в повному обсязі, не заперечує проти її задоволення, наслідки визнання позову йому роз'яснені та зрозумілі. В зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що сторони по справі уклали шлюб 26 липня 2014 року, який зареєстровано Ковпаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції, за актовим записом № 613, що підтверджується свідоцтвом про шлюб на а.с. 11. Згідно вимог ст.ст. 110, 112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя і рішення про розірвання шлюбу суд постановляє, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя чи інтересам дітей сторін Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч. 3 ст. 56 СК України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Приймаючи до уваги, що сторони згодні на розірвання шлюбу, подружні відносини між сторонами фактично припинені, вони проживають окремо, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, а також інтересам неповнолітньої дитини, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. Стосовно позовних вимог про стягнення аліментів, судом встановлено наступні обставини. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.6). Дитина проживає з матір'ю, що не заперечується відповідачем. За ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За нормами ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідач [PERSON] . є особою працездатного віку та працює комплектувальником товарів ТОВ «Сумська продовольча компанія», має задовільний стан здоров'я, особи, які б перебували на його утримані, відсутні, і він має об'єктивну можливість виплачувати аліменти. Будь-яких доказів, які б спростовували ці обставини, не надано. За ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Зазначений позов поданий до суду 19 квітня 2018 року. Таким чином, позов підлягає задоволенню, і з відповідача необхідно стягнути аліменти на користь позивача на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1000 грн., щомісячно, з моменту звернення до суду з цим позовом до досягнення донькою повноліття. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в зв'язку із задоволенням позову про стягнення аліментів, оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору, необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн.80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved