Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON], [INFO] (зареєстрований за адресою: [ADDRESS]) звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON], [INFO] (зареєстрована за адресою: [ADDRESS]), третя особа Орган опіки та піклування Бахмутської міської ради (місцезнаходження: Донецька область, м. Бахмут, вул. Миру, 44) про позбавлення батьківських прав. Позовна заява обґрунтована тим, що 10 січня 1998 року позивач одружився з відповідачем, від шлюбу з якою вони мають двох спільних дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Сімейні стосунки ще на першому році спільного життя не склалися і шлюб було розірвано, проте через деякий час вони знову почали проживати в цивільному шлюбі, вели спільне господарство, виховували дітей. Однак з початку 2014 року відповідач переїхала на інше місце проживання, при цьому діти залишилися проживати з позивачем. Відповідач повністю усунулася від виховання та утримання дітей, не спілкується з дітьми, не цікавиться їхнім побутом, навчанням, відноситься до них, як до чужих. За останні два роки відповідач жодного разу не зателефонувала дітям, не вітала з днем народження. Мати дітей не приймає участі у веденні домашнього господарства, не надає ніякої в тому числі і матеріальної допомоги своїм дітям, не приділяє їм уваги. Рішенням Артемівського міськрайонного суду від 02.11.2016 року з [PERSON] стягнуті аліменти на користь позивача на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 05.07.2016 року до їх повноліття. Стягненням аліментів з відповідача займається відділ ДВС Бахмутського міськрайонного управління юстиції. Знаючи про рішення суду про стягнення аліментів відповідач навмисно ухиляється від виплати аліментів на своїх дітей, свідомо приховуючи свої доходи, так як працювала за наймом в різних організаціях і приватних підприємствах. Позивач вважає, що відповідач [PERSON] злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню своїх дітей. Самоусунення відповідача від обов'язку матеріально утримувати своїх дітей та участі у їх вихованні є підставами звернення позивача із дійсним позовом до суду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі на підставі викладених у позовній заяві обставин, просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Надав пояснення про те, що в 2014 році їх рідні виїхали до м. Ростов Російської Федерації, вони з відповідачем вирішили відвезти дітей до них. З відповідачем вони проживали однією родиною, але без реєстрації шлюбу. Дітей відвезли до рідних та передавали кошти на їх утримання. Згодом відповідач з бабусею поїхали за дітьми. Він не знає, що трапилося, але дружина захотіла переїхати проживати до Російської Федерації. Він не погодився на цю пропозицію, оскільки в нього робота, інші плани, необхідно було підготувати документи для виїзду, підготувати будинок, щоб здавати, і тільки тоді можливо було б виїхати. Дітей у такому випадку залишили б батькам, оскільки поїхати вчотирьох дуже складно. Відповідач не погодилася на таку його пропозицію. Через деякий час вона забравши доньку [PERSON] поїхала ніби то до його сестри до Російської Федерації. Через два тижні вона зателефонувала та сказала, що не повернеться та залишиться там проживати. Він не знав адреси сестри, не знав де саме вона проживає, оскільки відвозив їх тільки до кордону. Він питав у матері відповідача адресу, але вона не повідомила. Не дивлячись на це, він все ж вирішив поїхати та забрати дочку додому. Він забрав дитину та вони повернулися. У відповідача в м. Ростов нічого не виходило, але це її особиста справа, вона згодом переїхала до м. Орел і залишилася проживати там. Старша дитина завжди залишалася з ним. В січні відповідач приїхала, він хотів її умовити залишитися, але теща наполягала на тому, що їй необхідно їхати та оформлювати документи, хоча відповідач була вже налаштована залишитися з ним. Потім відповідач все ж поїхала. Він зробив дочці сторінку в інтернеті, щоб вона могла спілкуватися з матір'ю. Син з нею листувався. Позивач пропонував відповідачу не ділити дітей, щоб вони проживали чи з ним, чи з нею, але вона хотіла забрати лише доньку. У позивача є дача де він з дітьми часто проводить час, дітям там дуже подобається. Коли дзвонили баба з дідом він завжди їм дозволяв спілкуватися з дітьми. Діти завжди проживали з ним. Крім того, у зв'язку з відсутністю матері та її згоди виникають проблеми у отриманні сином паспорту. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі на підставі викладених у позовній заяві обставин, просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Крім того зазначив, що відповідач фактично з дітьми протягом трьох років не підтримує стосунки, її місцезнаходження невідоме, жодного спілкування ні в телефонному режимі ні за допомогою інтернету не відбувається. Відповідач повністю самоусунулася від виховання батьківських обов'язків, утримання дітей їх фізичному та моральному розвитку. Навіть рішення суду про стягнення аліментів не виконується, що підтверджує той факт, що відповідач не бере ніякої участі в долі дітей. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. В судовому засіданні 11 січня 2018 року заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що її дочка спілкувалася з сином по інтернету. Онука позивач відпускає до них з дідом, онучку ні. Вона телефонує доньці і та спілкується з сином. Те що вона залишила дітей, це не правда. Позивач хоче позбавити їх можливості спілкуватися з дітьми. Дочка в Російській Федерації займається оформленням громадянства, не може приїжджати, а позивач блокує всі сторінки в інтернеті, щоб вона не могла спілкуватися з дітьми. Він не дає дозволу на спілкування. Дочка телефонувала синові, але на телефон завжди відповідає позивач, оскільки стоїть переадресація на його телефон. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та зазначив, що він є батьком відповідача, мати дітей завжди приймала участь у вихованні дітей, а батько їх часто виганяв, дочка разом з дітьми проживала у них з дружиною. Потім дочка з позивачем знову почали проживати разом. Згодом дочка поїхала до Російської Федерації. Він з дружиною приходив до позивача, щоб побачити онуків, але він не дозволяв. Спочатку позивач сам їх відправив до Ростова, вони з дочкою мирно вирішили, що їх дочка проживатиме з матір'ю, а син з батьком. Відповідач домовилася про школу для дитини, але приїхав [PERSON] та забрав дочку [PERSON]. Він заблокував всі сторінки в інтернеті, щоб мати не могла спілкуватися з дітьми. Коли позивач та відповідач не проживали разом, [PERSON] подавала до суду позов, про стягнення аліментів з позивача, він нічого дітям не платив, потім він умовив її відмовитися від аліментів, що вона і зробила, а зараз він вдає з себе гарного батько. Наразі відповідач не має можливості приїхати з Російської Федерації до дітей, оскільки здала паспорт громадянина України і оформлює документи на громадянство Російської Федерації. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Бахмутської міської ради [PERSON] в судовому засіданні 11.01.2018 року не заперечувала проти задоволення позовних вимог, пояснивши, що питання позбавлення відповідача батьківських прав відносно [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] було розглянуто на засіданнях органу опіки та піклування, який вважав за доцільне позбавити батьківських прав відповідача відносно її неповнолітнього сина та малолітньої доньки. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Бахмутської міської ради [PERSON] в судовому засіданні 06.03.2018 року в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представників відповідача, представника третьої особи, дослідивши докази у справи, суд приходить до наступного висновку. Судом установлено, що 10 січня 1998 року Артемівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області було зареєстровано шлюб між громадянином [PERSON], [INFO] та громадянкою [PERSON], [INFO], про що було складено відповідний запис №12. Прізвище дружини після укладання шлюбу - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про укладання шлюбу серії [NUMBER] (а.с.5). 04 березня 2002 року шлюб між громадянином [PERSON] та громадянкою [PERSON] було розірвано, про що було складено відповідний запис №104, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с.6). Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками дітей: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] виданого 09 квітня 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Артемівського міського управління юстиції в Донецькій області та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 16 лютого 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції Донецької області (а.с.7-8). Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 02 листопада 2016 року, стягнуто з [PERSON], [INFO], уродженки м. Набережні Челни Російської Федерації, РНОКПП невідомо, зареєстрованої за адресою: [ADDRESS], не працюючої, аліменти на користь [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER], на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позовної заяви до суду 05.07.2016 р. до досягнення дітьми повноліття (а.с.10). Як вбачається з довідки Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області №753 від 07.08.2017 року, [PERSON] згідно виконавчого листа №2/219/3254/2016 від 09.12.2016 року виданого Артемівським міськрайонним судом Донецької області повинен отримувати аліменти від [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO], доньки - [PERSON], [INFO]. За період з 05.07.2016 року по 30.06.2017 року всього нараховано 14047,88 гривень, всього отримано 0,00 гривень (а.с.9). Як вбачається з листа №15.14-93/5652 від 10.11.2017 року, в архіві Бахмутського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Донецькій області відсутній актовий запис про смерть [PERSON], [INFO] за період з 01.01.2010 року по 10.11.2017 року (а.с.43). Згідно листа КЗОЗ «Бахмутська центральна районна лікарня» №5744 від 14.11.2017 року, громадянка [PERSON], [INFO], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS], на психоневрологічному обліку не перебуває (а.с.48). Згідно листа КЛПУ «Міський протитуберкульозний диспансер м. Бахмут» №01-09/793 від 14.11.2017 року, громадянка [PERSON], [INFO], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS], за медичною допомогою не зверталася, на лікуванні не перебуває (а.с.49). Згідно листа Бахмутського відділу поліції Головного управління національної поліції в Донецькій області №29722/201/01-2017 від 04.12.2017 року, відносно громадянки [PERSON], [INFO] не складалися протоколи про адміністративні правопорушення та відповідно до наявної інформації по обліках розшукуваних та підозрюваних по кримінальних провадженнях громадянка з такими анкетними даними не значиться (а.с.55). Як вбачається з висновку Органу опіки та піклування Бахмутської міської ради №01/11-845 від 01.12.2017 року, батьки дітей, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], перебували у шлюбі з 10.01.1998 року по 04.03.2002 року. Але через рік після розлучення та до початку 2014 року чоловік та жінка знову почали жити разом, вести спільне господарство, в них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. На початку 2014 року [PERSON] переїхала до Російської Федерації з дітьми, але батько, [PERSON], перевіз дітей до м. Бахмут. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання за адресою: [ADDRESS], неповнолітній [PERSON], [INFO], та малолітня дитина [PERSON], [INFO], забезпечені необхідними побутовими приладами, сезонним одягом. Батько створив необхідні умови для успішного розвитку та виховання дітей, між членами сім'ї доброзичливі стосунки, панує атмосфера любові та взаємоповаги. Згідно даних картотеки з питань реєстрації осіб та реєстру територіальної громади м. Бахмут, місце реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Згідно довідки, наданої головою квартального комітету № 27 м. Бахмут, до 2014 року [PERSON] проживала разом з чоловіком, [PERSON], та двома дітьми за адресою [ADDRESS]. З сусідами не конфліктувала, була ввічлива з ними, діти були завжди доглянуті. Після розірвання шлюбу, переїхала разом з дітьми до Російської Федерації, але [PERSON] перевіз дітей назад, до м. Бахмут. На даний час за адресою: [ADDRESS] ніхто не проживає. Відповідно до інформації, наданої адміністрацією Бахмутської загальноосвітньої школи І-III ступенів № 12 встановлено, що [PERSON] навчається у школі з 01.09.2010 року. Перша вчителька [PERSON], [PERSON] пам'ятає матусю, [PERSON], як активну, зацікавлену вихованням сина жінку. [PERSON] відвідувала батьківські збори та була активним членом батьківського комітету. Останні два роки мати хлопчика жодного разу не приходила до школи і не цікавилась справами сина, не відвідувала батьківські збори, не телефонувала класному керівнику. На батьківські збори постійно приходить тато, цікавиться успіхами сина, забезпечує [PERSON] усім необхідним для відповідного проживання та навчання. [PERSON] навчається у школі з 01.09.2015 року За період навчання дівчини у школі, мати [PERSON], жодного разу не з'являлася у школі, не відвідувала батьківські збори, не телефонувала класному керівнику, не виходила на зв'язок в соціальних мережах. [PERSON], також, опікується батько, якій надає донці все необхідне. Відповідно до інформації, наданої Управлінням охорони здоров'я Бахмутської міської ради, встановлено, що на території обслуговування амбулаторії № 3 за адресою: [ADDRESS], проживають неповнолітні діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Діти знаходяться під наглядом лікаря - педіатра [PERSON] Піклується про стан здоров'я дітей, звертається до амбулаторії під час хвороби батько, [PERSON]. Зауважень щодо догляду за дітьми немає. Призначення та рекомендації лікаря батько виконує. Діти доглянуті, розвиваються та щеплені згідно віку. Мати, [PERSON], останні три роки до амбулаторії не зверталася, станом здоров'я дітей не цікавилась. Згідно розрахункової довідки, наданої Бахмутським міськрайонним відділом Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області встановлено, що станом на 31.10.2017 року заборгованість по аліментам, які стягуються з [PERSON] на утримання дітей відповідно до рішення Артемівського міськрайонного суду від 02.11.2016 року, складає 19754,48 грн. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Бахмутської міської ради мати дітей присутньою не була. На комісії з питань захисту прав дитини був присутній батько дітей, [PERSON], який підтримував позбавлення батьківських прав [PERSON] у зв'язку із тим, що мати останні три роки не приділяє уваги дітям, не переймається їх вихованням та не забезпечує дітей матеріально. Враховуючи, що гр. [PERSON], [INFO], без поважних причин самоусунулась від виховання та утримання дітей, виходячи із інтересів неповнолітнього [PERSON], [INFO] та малолітньої дитини [PERSON], [INFO], орган опіки та піклування Бахмутської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], у відношенні до її неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] та малолітньої доньки [PERSON], [INFO] (а.с.59-61). Допитана в судовому засіданні дитина [PERSON] суду пояснив, що він проживає з батьком, сестрою та цивільною дружиною батька. Матір останній раз бачив позаминулого року влітку, коли їздив до неї у гості до Російської Федерації. Спілкувався також з матір'ю через телефон бабусі, яка приходила до нього до школи, мати цікавилася його справами та просила дати номер телефону сестри [PERSON], але він відмовився його дати, бо сестра маленька. Мама з ним спілкувалася як стороння людина. Коли спілкувався з мамою телефоном, вона запрошувала приїхати до неї, він сказав щоб вона приїхала, вона відповіла, що зараз не може приїхати оскільки займається оформленням документів. У матері був з сестрою у 2015 році, вони їздили до Росії до неї у гості, там проживали у селі з бабусею приблизно два місяці, мати приїздила раз в два тижні, казала, що працює та хоче заробити на квартиру. Потім він повернувся до дому перший, а за сестрою поїхав батько. Коли він їхав, вони з матір'ю не домовлялися, як будуть спілкуватися. Якось він зустрівся з бабусею та вона передала 500 гривень від матері на день народження, це було один раз. Сестра хоче, щоб мати приїздила до них. Крім того, зазначив, що йому невдовзі необхідно буде отримати паспорт, на що потрібно її згода. Вказав, що любить свою матір, але він ображений на неї через недостатню увагу з її боку та турботу. Не заперечує, проти позбавлення її батьківських прав. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що з позивачем у них склалися фактичні шлюбні відносини, дуже довгий час діти не бачать матір. Вона з ними не спілкується ні телефоном, ні за допомогою інтернету. Особливо менша дитина потребує спілкування з матір'ю. Дівчинка сама по собі дуже лагідна дитина, але вона вже кажи про матір погане, каже що вона їх покинула. Ніколи не чула, що мати телефонувала дітям, посилок та подарунків також не було. Вона проживає з позивачем приблизно півтора роки однією родиною, знає його майже чотири роки. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов'язаний піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов'язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст.150, 151, 152, 155 СК України). Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Підстави за яких мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав визначені в ст. 164 СК України, в тому числі у зв'язку з ухиленням від виконання ними своїх обов'язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 даної норми). Як роз'яснено у пунктах 15 та 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В пункті 18 згаданої постанови також роз'яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Аналіз наведених норм права дає підстави стверджувати, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач в обґрунтування позовних вимог щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно дітей посилався на те, що остання ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню сина та доньки, взагалі з ними не спілкується, не цікавиться їх життям, не відвідує дітей, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, тобто самоусунулася від виконання батьківських обов'язків, а вихованням дітей займається виключно він. Разом з тим, вищезазначені посилання позивача не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. Суд критично ставиться до свідчень свідка [PERSON], оскільки допитана перебуває у фактичних шлюбних відносинах із позивачем і у суду є підстави вважати, що її свідчення можуть бути не об'єктивними та заангажованими. Щодо висновку Органу піки та піклування Бахмутської міської ради про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, суд зазначає наступне. Так, відповідно до ч. ч. 4-6 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При цьому, висновок в даному випадку не є рішенням суб'єкта владних повноважень у сфері управлінської діяльності, а носить рекомендаційний характер для прийняття судового рішення у спорі, який виник між сторонами та є одними із доказів у цивільній справі, оцінка якому має бути надана під час розгляду цивільної справи про позбавлення батьківських прав. У вищевказаному висновку зазначено, що до 2014 року відповідач проживала з позивачем та їх спільними дітьми, які завжди були доглянуті, на початку 2014 р. відповідач переїхала з дітьми до Російської Федерації, але батько перевіз дітей до м. Бахмут. З наданої інформації зі школи [PERSON] активно була зацікавлена вихованням сина, відвідувала батьківські збори та була активним членом батьківського комітету. Під час складання висновку не були досліджені всі обставини, в тому числі, що мати дітей проживає на дуже значній відстані від проживання дітей та відносини, які склалися між батьками дітей. Проте, та обставина, що саме дитина [PERSON] висловила думку про необхідність позбавлення батьківських прав його матері, не є обґрунтованою підставою для позбавлення батька батьківських прав, оскільки висловлена дитиною думка є значній мірі образою, що мати не приділяє йому належної уваги та турботи, а відповідно до ст. 4 Конвенції про контакт з дітьми (від 15 травня 2003 року, ратифікованої Україною 20 вересня 2006 року), дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. А згідно ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Тобто, саме на батьків покладено обов'язок встановити та підтримувати контакт з дітьми та участь у вихованні та спілкуванні з дитиною. А судом було встановлено, що мати дітей має бажання та хоче спілкуватися з дітьми, що підтверджується тим, що намагається спілкуватися по телефону з дітьми через своїх батьків, крім того передала грошові кошти у сумі 500 грн. Таким чином, позивачем не надано суду будь-яких переконливих доказів, які б свідчили про те, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, ухиляючись від виховання дітей. Суд враховує, що між сторонами склалися напружені стосунки, що опосередковано вплинули на стосунки відповідача з дітьми. Враховуючи обставини справи, відносини, які склалися між сторонами, інтереси дітей, а також те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, суд не вбачає безумовних підстав для позбавлення батьківських прав відповідача відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] та малолітньої доньки [PERSON], [INFO], тому в задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав слід відмовити. Суд вважає, що саме таке рішення найкращим чином відповідатиме інтересам дітей. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судові витрати віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed