Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

Позивач 29.08.2014 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Ленінська районна у м. Полтаві рада, про визначення реальних часток земельної ділянки, що є у спільній сумісній власності. В позовній заяві позивач просить визначити розмір частки земельної ділянки що є у спільній сумісній власності, виділивши [PERSON] - 1/2 частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 1000 кв. м., що розташована за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач заперечувала проти задоволення позову в повному обсязі без будь-яких обґрунтувань своєї позиції. Третя особа - Виконавчий комітет Ленінської районної у м. Полтаві раді, в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи без участі її представника. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, [PERSON], на підставі Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 18.10.2010 року являється власником 1/2 частини садибного (індивідуального) житлового будинку що розташований за адресою: [ADDRESS]. Інша 1/2 частина даного будинку згідно цього рішення належить [PERSON] (а.с.9-11). Зазначене домоволодіння знаходиться на земельній ділянці площею 0,1000 га., порядок користування якою з визначенням лише площ теж був встановлений даним рішенням суду: [PERSON] виділено в натурі та визнано право користування за вказаною вище адресою, а саме: земельну ділянку що забудована виділеною часткою житлового будинку ( кв. 2), яка становить 52, 5 кв. м. Додатково йому як власнику кв. 2 виділено у користування земельну ділянку площею 446 кв. м. Відповідачу, [PERSON] виділено в натурі та визнано право користування за вказаною вище адресою, а саме: земельну ділянку що забудована виділеною часткою житлового будинку ( кв. 1), яка становить 61, 5 кв. м. Додатково [PERSON] як власнику кв. 1 виділено у користування земельну ділянку площею 437 кв. м. Для технічного обслуговування житлового будинку у спільне користування обом власникам домоволодіння була виділена земельна ділянка площею 3, 1 кв. м. В підсумку площ, згідно даного рішення - обом виділено: -[PERSON] земельну ділянку площею 500 кв. м., ( 52,5+446+3,1:2) -[PERSON] земельну ділянку площею 500 кв. м., ( 61,5+437+3,1:2) Пізніше дана земельна ділянка була приватизована сторонами і на сьогодні згідно Державного Акту на право власності на земельну ділянку від 29.12.2012 року серія ЯМ № 405241 (а.с.13) - перебуває у спільній сумісній власності сторін, без визначення часток. В силу об'єктивних обставин позивач має намір відчужити належний йому об'єкт нерухомого майна (частину домоволодіння) шляхом укладення в майбутньому договору (купівлі-продажу). Але продати свою частину домоволодіння з закріпленою за нею частиною земельної ділянки без визначення її (ідеальної частки) в нотаріальному порядку є неможливим, адже земельна ділянка під спільним домоволодінням перебуває у спільній сумісній власності сторін, а не у спільній (частковій) власності. Відповідно до ч. 1 ст. 86 Земельного кодексу України - земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Тому саме для здійснення такого відчуження, позивачу необхідно було визначити реальну частку спільної земельної ділянки шляхом укладення з Відповідачем в нотаріальному порядку відповідний Договір про визначення розміру часток земельної ділянки, що є спільною сумісною власністю, за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними. Для реалізації такого правочину позивачем був замовлений Висновок експертного земельно - технічного дослідження № 124 від 30.07.2014 року (а.с.15-17), що виготовлений судовим експертом Федоровою І.О. і згідно з яким: за встановленим порядком користування земельною ділянкою (розподілом), що визнаний Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 18.10.2010 р.: -частка [PERSON] у праві на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 1000 кв. м., становить - 1/2 ; -частка [PERSON] у праві на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 1000 кв. м., становить - 1/2 . Враховуючи дані фактичні обставини та наявні підтверджуючі документи позивачем на адресу відповідача була направлена письмова Пропозиція щодо визначення саме таких розмірів реальних часток у належній нам земельній ділянці не змінюючи при цьому площ та пропонував укласти з ним в нотаріальному порядку зазначений вище Договір (а.с.18-20). У даній письмовій Пропозиції були визначені час, дата та місце укладення правочину, але Відповідач на запропоновану позивачем годину до вказаного місця знаходження нотаріуса не з'явилась, про причини своєї відмови, погодження або здійснення таких дій на інших умовах письмово не надала. Лише пізніше повідомила мене по телефону щодо своєї відмови у здійсненні з її боку будь-яких дій що торкаються спільного майна. Тобто такими чином Відповідач перешкоджає реалізувати право позивача на відчуження належного йому майна, адже власник в порядку ст. 319 ЦК України, володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. ч. 3-5 ст. 89 ЗК України - володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України - відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості Відповідно до ч. 1-2 ст. 628 ЦК України - зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). Відповідно до ч. 1 ст. 641 ЦК України - пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Відповідно до ч. 1 ст. 642 ЦК України - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Відповідно до статті 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Відповідно до ч.2 ст. 367 ЦК України у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності між ними припиняється. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи перелічені обставини та факти, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved