Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

Позивач 29.03.2018 року звернувся до суду з вказаним позовом про звільнення з-під арешту іпотечного нерухомого майна: квартири під номером 27 (двадцять сім), що знаходиться за адресою: м. Одеса, вулиця Тираспольська, будинок під номером 19 (девятнадцять), загальною площею 38,3 кв.м., житловою площею 28,3 кв.м., яка належить на праві власності [PERSON] (раніше [PERSON]) [PERSON]. Свої вимоги мотивує тим, що 15 грудня 2017 року між Публічним Акціонерним Товариством «[PERSON] Аваль», Публічним Акціонерним Товариством «ЮНЕКС БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП» були укладені Договір відступлення права вимоги щодо виконання зобовязань за Кредитним договором № 014/3611/74/78763 від 24 липня 2007, укладеним між АТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON], і за договорами забезпечення, а також укладені Договори відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідчені 15.12.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровані за № 4327 та № 4329, згідно яких право вимоги за вищезазначеним Кредитним договором та Іпотечним договором від 24.07.2007 року, що його забезпечує, перейшли до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП». Таким чином, арешти та заборони відчуження були накладені на майно, яке перебуває в іпотеці позивача, що підтверджується відповідними відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на даний момент не зняті та перешкоджають позивачу у реалізації своїх прав, як іпотекодержателю, задовольнити свої вимоги за рахунок іпотечного майна, засобами передбаченими діючим законодавством України. Ухвалою суду від 05.04.2018 року позовну заяву залишено без руху. Після усунення недоліків позову, ухвалою суду від 21 травня 2018 року\~ провадження у справі відкрите, справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 04.07.2018 року. В підготовчому судовому засіданні 04.07.2018 року сторони були присутні, представником позивача було заявлено клопотання про витребування доказів. Протокольною ухвалою від 04.07.2018 року витребувано докази від Другого Приморського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області інформацію про наявність виконавчого провадження та матеріалів виконавчого провадження стосовно [PERSON] в рамках якого було винесено постанову АА № 266690 від 24.03.2010 року. До суду надійшла відповідь Другого Приморського відділу державної виконавчої служби міста [PERSON] ГТУЮ в Одеській області за № 171074 від 03.09.2018 року, якою повідомлено, що відомості про наявність виконавчого провадження та матеріали виконавчого провадження відносно [PERSON] в рамках якого було винесено постанову АА № 266690 від 24.03.2010 року надати неможливо у звязку зі знищенням матеріалів виконавчого провадження за закінченням терміну зберігання, відповідно до вимого Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року № 2274/5, встановити підстави завершення виконавчого провадження за яким виконавчим документом проводились виконавчі дії Другим Приморським ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області не надається можливим. Протокольною ухвалою від 28.09.2018 року закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті на 05.12.2018 року. 18.10.2018 року від позивача надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів щодо виконання умов договорів відступлення права вимоги відносно сплати новими кредиторами вартості відступлених прав. У судове засідання призначене на 05.12.2018 року відповідач та його представник не з'явились, були сповіщені про дату, час та місце судового засідання належним чином, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти позовних вимог не заперечують. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Інші сторони до судового засідання не з'явились, були сповіщені про дату час та місце судового засідання належним чином. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 липня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль») та [PERSON], було укладено Кредитний договір №014/3611/74/78763. В забезпечення виконання основного зобовязання за вищезазначеним Кредитним договором, був укладений іпотечний договір до кредитного договору № 014/3611/74/78763 від 24 липня 2007 р., посвідчений 24.07.2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2610, відповідно до якого в іпотеку було надане нерухоме майно, а саме: квартира під номером 27 (двадцять сім), що знаходиться за адресою: м. Одеса, вулиця Тираспольська, будинок під номером 19 (девятнадцять), загальною площею 38,3 кв.м., житловою площею 28,3 кв.м., яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 24.07.2007 року за реєстровим № 2607. 15 грудня 2017 року між Публічним Акціонерним Товариством «[PERSON] Аваль», Публічним Акціонерним Товариством «ЮНЕКС БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП» були укладені Договори відступлення права вимоги, згідно з якими до ТОВ «Фінансова Компанія «УКРФІНАНС ГРУП» перейшло (відступлене) право вимагати (замість ПАТ «[PERSON] Аваль») щодо боржника [PERSON] повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Того ж дня між Публічним Акціонерним Товариством «[PERSON] Аваль» і Публічним Акціонерним Товариством «ЮНЕКС БАНК», а також між Публічним Акціонерним Товариством «ЮНЕКС БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП» укладені договори відступлення права вимоги за договором іпотеки від 24.07.2007 року за реєстровим № 2610, які посвідчені 15 грудня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровані у реєстрі за № 4327 та № 4329 відповідно, згідно яких право вимоги за зазначеним Іпотечним договором від 24.07.2007 року, що його забезпечує, перейшли до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП». Відповідно до умов п.1.1. договору відступлення права вимоги від 15.12.2017 року датою відступлення права вимоги є дата повного виконання обовязку сплатити вартість Прав Вимоги. Здійснення позивачем оплати ПАТ «ЮНЕКС БАНК» загальної вартості Права вимоги в сумі визначеної у договорі підтверджується платіжним дорученням ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» №347 від 15.12.2017 року, а здійснення оплати ПАТ «[PERSON] Аваль» грошових коштів за договором відступлення права вимоги підтверджується меморіальним ордером ПАТ «ЮНЕКС БАНК» №1273 від 15.12.2017 року. Отже, Кредитором за кредитним договором № 014/3611/74/78763 від 24.07.2007 року та Іпотекодержателем за іпотечним договором від 24.07.2007 року за реєстровим № 2610, відповідно до вищезазначених укладених договорів відступлення права вимоги, виступає позивач. Вищевказані обставини підтверджуються кредитним договором, іпотечним договором, договорами відступлення права вимоги та іншими документами, наявними у справі. Згідно ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про іпотеку», відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Згідно умов договору відступлення права вимоги (пункти 1.1., 2.12.6) до позивача перейшли права вимоги в повному обсязі. До Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесені відповідні записи, які внесли зміни до попереднього запису про іпотеку, а саме додано нового іпотекодержателя ТОВ «Фінансова Компанія «УКРФІНАНС ГРУП». Згідно ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст.ст. 1, 3, 4 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом; іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду; Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності; обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Відповідач належним чином умови кредитного договору не виконала, у зв'язку з чим утворилася заборгованість за кредитним договором. ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП» звернувся до боржника [PERSON] з вимогою № 16-12/17/4 від 16.12.2017 року про усунення порушення основного зобовязання та погашення заборгованості за кредитним договором в порядку Закону України «Про іпотеку». Боржник отримала вказану вимогу 17.01.2018 року через свого представника [PERSON] за довіреністю, а також надала листа від 17.01.2018 року, що їй відомо про відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами на ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП», а також, що вона не заперечує проти звернення іпотекодержателем стягнення на іпотечне майно, а саме: квартири [ADDRESS], в порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку». Таким чином, у звязку з невиконанням відповідачем письмової вимоги Іпотекодержателя від 16.12.2017 року № 16-12/17/4 про усунення порушення основного зобов'язання за Кредитним договором, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП» вважає за необхідне задовольнити свої вимоги за рахунок іпотечного майна шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання, для чого необхідно звільнити майно з під арешту. Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону: у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Згідно умов пункту 5.5.1. Іпотечного договору, та відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» - зазначений Іпотечний договір від 24 липня 2007 року вважається договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, який є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі цього договору іпотеки, який в цьому випадку є правовстановлюючим документом. Наразі, договір про задоволення вимог іпотекодержателя не може бути укладений у звязку з існуючими обтяженнями на предмет іпотечного майна. Згідно Інформаційних довідок № 118763669 від 28.03.2018 року та № 139527302 від 28.09.2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за зазначеним обєктом іпотечного майна існує обтяження, що перешкоджає користуванню в повному обсязі іпотечним майном (крім запису про іпотеку), а саме: -підстава виникнення обтяження: постанова, АА №266690, 24.03.2010, Другий Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції; тип обтяження: арешт нерухомого майна; реєстраційний номер обтяження: 9687149; обєкт обтяження: на все нерухоме майно; власник: [PERSON]. Відповідно до ч. 2 ст.\~19\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; рішень судів, що набрали законної сили; ухвали слідчого судді, суду, постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно; накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом; рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об'єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; інших актів відповідних державних органів та посадових осіб згідно із законом; договорів, укладених у порядку, встановленому законом. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до положення частини восьмої статті 54\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» та частини шостої статті 3\~Закону України\~«Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), \~іпотекодержатель має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому правові підстави для накладення державним виконавцем арешту на нерухоме майно, яке передано в іпотеку, відсутні, оскільки вказані дії унеможливлюють реалізацію іпотекодержателем зазначеного першочергового права на задоволення вимог до боржника за рахунок предмета іпотеки.\~\~ За змістом пункту 1 частини першої статті 32\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб. Згідно з частиною першою статті 52\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (стаття 57 Закону України «Про виконавче провадження»). Зважаючи на ту обставину, що накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна, ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Зі змісту частин 6 та 7 статті 3 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що у разі, якщо належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше накладення арешту для забезпечення реального виконання рішення суду щодо задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд повинен приймати рішення про звільнення з-під арешту іпотечного майна. При цьому не має підстав відмовляти у звільненні з-під арешту зазначеного майна у звязку з відсутністю факту реального порушення забезпеченого іпотекою зобовязання боржником на момент предявлення відповідної вимоги. Факт порушення основного зобовязання, забезпеченого іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя й не повязується з його існуванням, а отже, і порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки.\~ Аналогічна правова позиція була зазначена Верховним Судом України\~у постанові від 09 квітня 2014 року по справі № 6-13цс14. Також зазначені правові висновки висловлені у постанові Верховного суду від 16 травня 2018 року у справі № 61-16095св18. Згідно з частиною четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. \~Згідно ч.1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Частиною 2 цього Закону передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до ч. 1 ст.\~59\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Частиною 4 ст.\~59\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» передбачені підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Чинним законодавством не передбачено заборони накладення арешту на майно, що є предметом іпотеки. Разом із тим ст.\~59\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» обумовлено випадки, підстави й порядок зняття арешту з майна, у тому числі відповідно до ч. 5 цієї норми у всіх інших випадках арешт з майна може бути знятий за рішенням суду (ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», яка діє на час розгляду справи). Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Арешти та заборони відчуження було накладено на майно, яке перебуває в іпотеці позивача, що підтверджується відповідними документами та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Існування арештів, накладених на вищевказане іпотечне майно, унеможливлює реалізацію позивачем свого права іпотекодержателя звернути на нього стягнення шляхом набуття права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.\~13\~Цивільного процесуального\~Кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно. Наведеними нормами права передбачено підстави, що створюють правову можливість для позивача у цьому провадженні звернути стягнення на заставне майно у позасудовому порядку та скасувати всі існуючи арешти, накладені на іпотечне майно. Крім того, зазначене вище обтяження булу накладене на іпотечне майно вже після підписання договору іпотеки від 24 липня 2007 року та реєстрації іпотеки, а тому, враховуючи положення чинного законодавства України, позивач має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок спірного нерухомого майна. Таким чином, арешти та заборону відчуження було накладено на майно, яке перебуває в іпотеці позивача, що підтверджується відповідними відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Положеннями ст.\~15\~ЦК України передбачено право особи звернутися до суду на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання шляхом своїх прав. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова Компанія «УКРФІНАНС ГРУП» є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved