Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-04 00:00:00

Позивач [PERSON] 17.04.2018 року звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Мирноградвугілля» про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з відповідачем по справі він перебував у трудових відносинах з 08.04.1983 року по 03.09.1995 року та з 11.03.2010 року по 02.09.2016 року, тобто загалом близько девятнадцяти років, працював на посаді електрослюсаря підземного. Він був звільнений з шахти за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням в звязку з переходом на пенсію. В звязку з тривалим хворобливим станом та знаходженням на лікуванні, було проведено розслідування та складено акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 року від 22.02.2017 року, яким встановлено професійне захворювання: пневмоконіоз, ЛН-1-ІІ ст. захворювання професійне, встановлено вперше, хронічна двобічна хронічна сенсоневральна приглухуватість, початковий ступінь І ст. за класифікацією [PERSON] та [PERSON]І.), захворювання професійне, встановлено вперше, супутні діагнози: дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІ ст., ст. 3, СН 0 ст., ризик 3, Хронічна люмбаргія. 26.04.2017 року згідно довідки МСЕК йому вперше було встановлено 25% втрати професійної працездатності безстрокового, потребу в медикаментозному лікуванні, згідно довідок МСЕК від 02.11.2017 року йому було встановлено 55% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності безстроково, потребу в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, протипоказано важку фізичну працю, роботу в підземних умовах, рекомендовано «Д» облік у невролога та сурдолога. Вважає, що умовами виробництва йому заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він пропрацювавши тривалий час в підземних умовах, під впливом шкідливих факторів, перебуваючи в трудових відносинах з відповідачем, був визнаний інвалідом, втратив можливість забезпечувати свої потреби та потреби своєї сімї. Зараз функції його організму суттєво погіршилися, що відображається не тільки на можливості працювати, але і в побуті. Він вимушений лікуватися, внаслідок поганого самопочуття знижується його настрій, він почуває себе неповноцінною людиною. Він зазнає моральні страждання, які повязані з тривалою хворобою, внаслідок захворювання він відчуває біль, розпач і хвилювання через стан здоровя, негативні наслідки захворювання не залишають йому сподівань на одужання та повернення до попереднього образу життя. Все це разом має вплив на його життя та стосунки з близькими, у нього зявилося почуття відчаю, тривоги перед майбутнім. Ці обставини негативно впливають на його душевний стан. Він постійно перебуває в стані тривоги з врахуванням незворотності наслідків набутого профзахворювання, неможливості відновлення стану здоровя. Заподіяну йому моральну шкоду позивач оцінює в 150 000 грн. та просить стягнути її з відповідача. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій наполягав на задоволенні позовних вимог. В судове засідання представник відповідача ДП «Мирноградвугілля» не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність та відзив на позовну заяву, згідно якому позовні вимоги не визнав повністю та просив відмовити в їх задоволенні. \~ \~ \~ \~Зясувавши обставини у справі, дослідивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем ДП «Мирноградвугілля» ВП шахта «Родинська» з 08.04.1983 року по 03.09.1995 року та з 11.03.2010 року по 02.09.2016 року, тобто загалом близько девятнадцяти років, працював на посаді електрослюсаря підземного. Він був звільнений з шахти за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням в звязку з переходом на пенсію (а.с. 8-9). В звязку з тривалим хворобливим станом та знаходженням на лікуванні, було проведено розслідування та складено акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 року від 22.02.2017 року, яким встановлено професійне захворювання: пневмоконіоз, ЛН-1-ІІ ст. захворювання професійне, встановлено вперше, хронічна двобічна хронічна сенсоневральна приглухуватість, початковий ступінь І ст. за класифікацією [PERSON] та [PERSON]І.), захворювання професійне, встановлено вперше, супутні діагнози: дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІ ст., ст. 3, СН 0 ст., ризик 3, Хронічна люмбаргія (а.с. 27-28). 26.04.2017 року згідно довідки МСЕК йому вперше було встановлено 25% втрати професійної працездатності безстрокового, потребу в медикаментозному лікуванні, згідно довідок МСЕК від 02.11.2017 року йому було встановлено 55% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності безстроково, потребу в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, протипоказано важку фізичну працю, роботу в підземних умовах, рекомендовано «Д» облік у невролога та сурдолога (а.с. 10-12). Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Законом України Про охорону праці, а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоровя або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обовязків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Судом встановлено, що тяжкі та шкідливі умови праці призвели до професійних захворювань позивача. 26.04.2017 року згідно довідки МСЕК йому вперше було встановлено 25% втрати професійної працездатності безстрокового, потребу в медикаментозному лікуванні, згідно довідок МСЕК від 02.11.2017 року йому було встановлено 55% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності безстроково, потребу в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, протипоказано важку фізичну працю, роботу в підземних умовах, рекомендовано «Д» облік у невролога та сурдолога (а.с. 10-12). В звязку цим 16.03.2018 року позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування моральної шкоди. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обовязку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами статті 237-1 КЗпП України. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в звязку з професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив згідно висновку МСЕК 55% працездатності за сукупністю професійних захворювань, визнаний інвалідом третьої групи безстроково. Позивач, пропрацювавши тривалий час в підземних умовах, під впливом шкідливих факторів, перебуваючи в трудових відносинах з відповідачем, був визнаний інвалідом, втратив можливість забезпечувати свої потреби та потреби своєї сімї. Зараз функції його організму суттєво погіршилися, що відображається не тільки на можливості працювати, але і в побуті. Він вимушений лікуватися, внаслідок поганого самопочуття знижується його настрій, він почуває себе неповноцінною людиною. Внаслідок професійного захворювання він зазнає моральні страждання, які повязані з тривалою хворобою, внаслідок захворювання він відчуває біль, розпач і хвилювання через стан здоровя, негативні наслідки захворювання не залишають йому сподівань на одужання та повернення до попереднього образу життя. Все це разом має вплив на його життя та стосунки з близькими, у нього зявилося почуття відчаю, тривоги перед майбутнім. Зазначені обставини негативно впливають на його душевний стан. Він постійно перебуває в стані тривоги з врахуванням незворотності наслідків набутого профзахворювання, неможливості відновлення стану здоровя. Вищезазначене законодавство, а також розяснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» повязують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих звязків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, розясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на його відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоровя позивача, те, що професійна працездатність в звязку з професійним захворюванням втрачена згідно висновку МСЕК на 55 %, він визнаний інвалідом третьої групи безстроково. Виходячи з викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 45000 грн. Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: partial