Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON], в інтересах якого діє [PERSON] /за довіреністю/ звернувся до суду з позовом до Тарутинської селищної ради Тарутинського району Одеської області та Арцизької ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області про визнання за ним права власності на нерухоме майно у вигляді квартири № 2, розташованої в смт Тарутине по вул. Широка (колишня Котовського), 11 Тарутинського району Одеської області, що залишилась після смерті матері [PERSON], померлої 02 липня 1999 року та [PERSON], померлого 30 січня 2002 року. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала в повному обсязі та пояснила, що позивач [PERSON] доводиться їй чоловіком. Його мати [PERSON] та [PERSON] проживали разом у незареєстрованому шлюбі. У 1993 році [PERSON] та його мати [PERSON], як член його сімї отримали [PERSON] про право власності на житло, зокрема на квартиру № 2, розташовану в смт Тарутине по вул. Котовського, 11 Тарутинського району Одеської області. 02 липня 1999 року померла [PERSON], а 31 січня 2002 року помер [PERSON] Після їх смерті позивач доглядав за квартирою, сплачував комунальні платежі, податки, а отже він є таким, що фактично прийняв спадщину. У звязку з цим, представник позивача просить суд визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно у вигляді квартири № 2, розташованої в смт Тарутине по вул. Широка (Котовського), 11 Тарутинського району Одеської області. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили факт прийнятті позивачем спадщини після смерті матері [PERSON], яка померла 02 липня 1999 року та [PERSON], який помер 31 січня 2002 року. [PERSON] на день смерті був самотнім чоловіком і мешкав один у квартирі № 2 по вул. Широка (колишня Котовського), 11 смт Тарутине і позивач [PERSON] разом із своєю дружиною здійснював постійний догляд за ним, допомагав у побуті, купував одяг, продукти харчування, ліки, після смерті займався похованням, надалі продовжував наглядати за квартирою, робили ремонт. В подальшому представник позивача в судове засідання не зявилася, на розгляд суду від неї надійшла заява про підтримання позовних вимог та з проханням розглянути справу за її відсутності. Відповідачі в судове засідання не зявилися, надали суду заяви про згоду з позовними вимогами позивача та з проханням розглянути справу за їх відсутності. Ці обставини відповідають вимогам ч. 2 ст. 158 ЦПК України. В звязку з цим в силу положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи пояснення представника позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. При розгляді даної позовної вимоги суд керувався нормами Цивільного кодексу Української РСР /в редакції 1963 року/, позаяк правовідносини виникли в період дії вищевказаного кодексу. Згідно ч. 2 ст. 524 ЦК Української РСР спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Так, судом встановлено, що 14 травня 1993 року Тарутинським агентством по приватизації житла смт Тарутине [PERSON] та [PERSON], які проживали разом у незареєстрованому шлюбі, на підставі розпорядження № 104 від 12 травня 1993 року було видано [PERSON] про право власності на житло, а саме на квартиру № 2, розташовану в будинку № 11 по вулиці Котовського смт Тарутине Тарутинського району Одеської області (а.с. 16). 02 липня 1999 року [PERSON] померла (а.с. 12). Заповіту [PERSON] не залишила. Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] на підставі ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР є її син, позивач у справі [PERSON] (а.с. 5, 6, 11). Інших спадкоємців не має, ніхто спадщину не прийняв, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а.с. 38). При зверненні до державного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири № 2, розташованої по вул. Котовського, 11 смт Тарутине Одеської області, що належала матері позивача [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності, позивачу було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Крім цього, надане позивачем [PERSON] про право власності на житло від 14 травня 1993 року не зареєстроване на момент його придбання у відповідному органі БТІ, тому воно право власності [PERSON] на 1/2 частку вищезазначеної квартири не підтверджує. Також воно не відповідає вимогам законодавства, а саме в графі «прізвище, імя по-батькові» членів сімї зазначені лише прізвище та ініціали (а.с.17). Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 02 листопада 2015 року встановлено факт належності [PERSON] про право власності на житло, видане Тарутинським агентством по приватизації 14 травня 1993 року, на підставі розпорядження № 104 від 12 травня 1993 року з записом в графі «прізвище імя по батькові» [PERSON] та членам його сімї [PERSON] [PERSON] та членам його сімї [PERSON] (а.с. 19) Відповідно до довідки Тарутинської селищної ради № 147 від 23 січня 2013 року [PERSON], яка померла 02 липня 1999 року, на день смерті була зареєстрована і проживала разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). 31 січня 2002 року [PERSON] помер (а.с. 14). На день смерті [PERSON] проживав один за адресою [ADDRESS], що підтверджується довідкою Тарутинської селищної ради № 148 від 23.01.2013 року (а.с.15). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частки квартири № 2, розташованої по вул. Широка (колишня Котовського),11 в смт Тарутине Тарутинського району Одеської області, що належала йому на підставі [PERSON] про право власності на житло від 14 травня 1993 року. Заповіту [PERSON] не залишив. Будь-яких спадкоємців у [PERSON] не має, 1/2 частки вищезгаданої квартири, яка належала йому в порядку спадкування ніхто не прийняв, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а.с. 37). Відповідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, зокрема квартири № 2, розташованої в будинку № 11 по вул. Котовського в смт Тарутине Тарутинського району Одеської області станом на 28 квітня 2016 року будь-які відомості відсутні (а.с. 48). Згідно розпорядження Тарутинської селищної Ради Тарутинського району Одеської області № 9 від 17 лютого 2016 року вулицю Котовського, яка розташована в смт Тарутине, перейменовано на вулицю Широка (а.с. 49). Як вбачається з матеріалів справи, з показів свідків позивач фактично вступив в управління та володіння спадковим майном після смерті матері [PERSON], померлої 02 липня 1999 року та [PERSON], померлого 31 січня 2002 року, зокрема доглядає та утримує квартиру, сплачує комунальні платежі, податок на землю, тобто добросовісно, відкрито, безперервно володіє цим майном більше десяти років (а.с. 50). Згідно ст. 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Таким чином, позивач [PERSON] на підставі п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР є таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] та спадщина згідно ч. 2 ст. 548 ЦК Української РСР належить йому з моменту її відкриття, оскільки він фактично вступив в управління та володіння квартирою, тобто здійснив дії, що свідчать про прийняття спадщини. Також, частиною 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи, що Цивільний Кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року (п.1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України) норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Представник залученої до участі у справі в якості співвідповідача Арцизької ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області (повноваження якої розповсюджуються й на Тарутинський район Одеської області), надав заяву про розгляду справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечували (а.с. 68). Окрім того, враховуючи правову позицію Верховного Суду України по справі № 6-137цс13 суд дійшов висновку, що момент набуття права власності на нерухоме майно на час отримання спадкодавцем [PERSON] про право власності на житло не залежав від державної реєстрації цього права на майно позаяк правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. На даний час позивачем виготовлено технічний паспорт на квартиру № 2, розташовану за адресою: вул. Широка (колишня Котовського), 11, смт Тарутине Тарутинського району Одеської області, загальною вартістю 35193 гривні (а.с.20-24). При зазначених обставинах, зокрема що позивачем здійснено фактично вступ в управління та володіння часткою майна, яка залишилася після смерті його матері [PERSON], окрім того позивач більше ніж 10 років продовжує відкрито і безперервно володіти часткою майна, яка залишилася після смерті цивільного чоловіка [PERSON] - [PERSON], відповідачі заперечень проти задоволення позовних вимог не висували, а тому суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на квартиру № 2, розташовану по вул. Широка (колишня Котовського), 11, смт Тарутине Тарутинського району Одеської області. Враховуючи викладене,

Outcome: approved