Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] (далі - позивач) звернулась до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] шляхом виписки з квартири. Позов обґрунтувала тим, що відповідач, будучи зареєстрованим в [ADDRESS], не проживає за місцем реєстрації без поважних причин з 24 липня 2011 року. Участі у витратах пов'язаних з оплатою житлово-комунальних послуг не приймає. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, жодних заяв чи клопотань до суду не надав. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до частини четвертої статті 169, статей 224 - 226 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), враховуючи те, що позивач не заперечувала проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач є власником квартири [ADDRESS] (а.с.8.9). Відповідач є колишнім чоловіком позивача (а.с.11-13) та, будучи зареєстрованим в [ADDRESS], не проживає за місцем реєстрації без поважних причин з 24 липня 2011 року, що підтверджується актом від 31 жовтня 2013 року (а.с.16). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт непроживання відповідача у квартирі [ADDRESS] протягом останніх двох років. Частиною другою статті 405 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 72 Житлового кодексу УРСР передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Вимоги щодо виписки відповідача з вищезгаданої квартири суд вважає необґрунтованими, оскільки спір у позивача з Дарницьким районним відділом державної міграційної служби у місті Києві відсутній. А відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 649, 40 грн. (шістсот сорок дев'ять гривень 40 копійок), які включають: 229, 40 грн. - сума сплаченого судового збору та 420, 00 грн. - сума витрат, пов'язаних із публікацією оголошення у пресі. Враховуючи викладене,

Outcome: partial