Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

Позивач [PERSON] 26.10.2017 року звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позову зазначив, що 07.04.2014 року між ним та відповідачкою укладено договір позики у формі розписки, відповідно до якого остання отримала грошову позику у розмірі 17400,00 гривень зі строком повернення вказаної суми частинами, щомісяця 15 числа в розмірі 500 грн., до повного погашення суми позики. Строк останнього платежу за договором позики - 15.03.2017 року. Однак, в порушення взятих на себе зобов'язань, починаючи з 15 липня 2014 року відповідач визначену у договорі суму щомісячного платежу (500 грн.) сплачувала нерегулярно та не в повному обсязі, а з серпня 2016 року взагалі припинила повертати гроші. Оскільки відповідач порушив свої зобов'язання, передбачені договорами позик, просить стягнути з відповідача борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у сумі 9675,13 грн., відсотки від суми боргу за кожен день користування коштами у розмірі 1740,00 грн., 3% річних в сумі 368,41 грн., понесені судові витрати, а саме сплачений судовий збір в розмірі 640,00 грн.. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена, до початку розгляду справи подала заяву про розгляд за її відсутності, не заперечує проти заочного розгляду. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про місце, день та час розгляду справи повідомлена належним чином, згідно п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України. Провадження у даній справі відкрито ухвалою судді від 23.11.2017 року, та справу було призначено до судового розгляду. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, відповідно до якого ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. При цьому, відповідно до ч.2 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження. Враховуючи зазначене і положення ст.ст.19, 258-260, 274 ЦПК України, суд вважає за необхідне провести судовий розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що в заочному порядку позов підлягає задоволенню, за правилами спрощеного позовного провадження. Згідно письмового договору позики від 07 квітня 2014 року [PERSON] взяла 17400,00 грн. у [PERSON] Зазначену суму грошових коштів [PERSON] зобов'язалась повернути частинами, щомісяця 15 числа в розмірі 500 грн., до повного погашення суми позики. (а.с.10). Відповідно до вимог ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В порушення взятих на себе зобов'язань, починаючи з 15 липня 2014 року відповідач визначену у договорі суму щомісячного платежу (500 грн.) сплачувала нерегулярно та не в повному обсязі, а з серпня 2016 року взагалі припинила повертати гроші, тому позовні вимоги в частині стягнення суми боргу підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог в частині стягнення відсотків та суми індексу інфляції суд встановив наступне. Згідно із ч.2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Також ч. 1 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно, його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом, це узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України (постанова від 02 вересня 2015 року у справі №6-369цс15). Суд встановив, що відповідач отримала позику, але не виконувала належним чином її умови щодо повернення грошових коштів, у зв'язку з чим, станом на 26.10.2017 року виникла заборгованість за позикою з урахуванням індексу інфляції в розмірі 9675,13 грн. Позивачем на зазначену заборгованість за позикою нараховані одноразово відсотки в розмірі 10% від суми позики в сумі 1740,00 грн. та три відсотки річних в сумі 11783,54 грн., що підтверджується розрахунками (а.с.6-9), які судом перевірені і вважаються правильними. Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, відповідно у позивача виникло право, згідно ст. 625 ЦК України, вимагати сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, та 3 % річних від суми простроченої заборгованості, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд керується ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідача на користь позивача сплачені судові витрати по справі (а.с.1). На підставі ст.ст.6, 11,570, 625,627, 1046,1047,1049 ЦК України, Закону України «Про судовий збір»,

Outcome: approved