Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

Позивач 29.07.19 р. звернулась до суду з вказаним вище позовом, просить визнати відповідачів [PERSON] , неповнолітнього [PERSON] , [INFO] ., такими, що втратили право користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що їй на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] . У цьому спірному будинку зареєстровані: вона та відповідачі [PERSON] , неповнолітній [PERSON] , [INFO] .. Однак відповідачі [PERSON] , неповнолітній [PERSON] , [INFO] , не проживають у цьому будинку понад рік, а саме: з квітня 2012 р. без поважних причин; комунпослуги не оплачують, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей у цьому будинку не мають, ним не цікавляться. Перешкод у користуванні жилим приміщенням ні вона, ні інші члени сім`ї відповідачам - її онукам - [PERSON] , неповнолітньому [PERSON] , [INFO] , не чинили. Після того як у 2012 р. її син - [PERSON] - розлучився із [PERSON] , остання незабаром вийшла заміж удруге та стала проживати у нового чоловіка за адресою: [ADDRESS] , де з матір`ю проживають і її онуки. У зв`язку з реєстрацією у її будинку осіб, які там не проживають, вона має труднощі при оформленні субсидії. Покликаючись на ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ст. 319, ч. 1 ст. 321, ст. ст. 379, 405. ч. 1 ст. 16 ЦК України, ст. 64 ЖК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», просить позов задовольнити. За ухвалою судді від 29.07.19 р. позовну заяву було залишено без руху. 08.08.19 р. позивачем було усунуто недоліки позовної заяви. Провадження у справі було відкрито за ухвалою суду від 04.09.19 р.. Копію вказаної вище ухвали суду та копію позовної заяви з доданими до неї документами відповідачами, та відповідачем [PERSON] як законним представником неповнолітнього [PERSON] , [INFO] ., отримано під розпис 12.09.19 р., а третьою особою - 10.09.19 р.. За станом на 07.10.19 р. відзиву на позовну заяву до суду не подано. Пояснень третьої особи чи її представника на позовну заяву за станом на 07.10.19 р. до суду не подано. У судовому засіданні позивач та її представник - адвокат, кожна зокрема, позов підтримали у повному обсязі. Надали суду пояснення, аналогічні доводам позовної заяви. Просять позов задовольнити. При цьому пояснили, що у позовній заяві міститься описка у зазначенні позивача по батькові та її по батькові правильно слід зазначати « [PERSON] ». Відповідачі та [PERSON] як законний представник неповнолітнього [PERSON] , [INFO] ., у судове засідання не з`явились. Відповідачі є належним чином повідомлені. Причини неявки суду не повідомлено. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів у судовому засіданні проти позовних вимог не заперечила. На думку суду, розгляд справи можливий у відсутності осіб, які не з`явились. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника - адвоката, представника третьої особи, показання свідків, дослідивши докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підставні та підлягають до повного задоволення. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з копією свідоцтва про право власності на житловий будинок від 20.03.2 000 р., позивач є власницею вказаного вище житлового будинку [ADDRESS] в цілому. Сторони зареєстровані як такі, що проживають у вказаному вище будинку, що стверджується копією будинкової книги для прописки громадян, які проживають у буд. [ADDRESS] ; копією паспорта позивача. Копією довідки № 539 від 15.07.19 р., виданої Голобською селищною радою Ковельського району Волинської області, стверджується, що хоча [PERSON] , неповнолітній [PERSON] , [INFO] , зареєстровані у будинку позивача, однак, фактично, вони там не проживають з квітня 012 р. та проживають із своєю матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Копією довідки № 1 170 від 26.07.19 р., виданої виконкомом Голобської селищної ради Ковельського району Волинської області, стверджується та є обставина. Та обставина, що [PERSON] , неповнолітній [PERSON] , [INFO] ., яу онуки позивача у спірному будинку позивача не проживають більше року, не приходять до неї та не використовують спірну житлову площу за призначенням, хоча перешкод до цього з боку позивач не створюється, посвідчили у суді свідки [PERSON] , [PERSON] .. Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною 1 ст. 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України. Право користування житловим приміщенням, в силу ст. 405 ЦК України, зберігається за членами сім`ї (в т. ч. колишніми) власника жилого приміщення у їх відсутність. За змістом зазначених вище норм матеріального права, правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які є та які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь - який час. Суд враховує, що тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати один рік. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. Не має значення і причина відсутності, якщо остання не перевищила одного року. Та обставина, що [PERSON] , неповнолітній [PERSON] , [INFO] ., у спірному будинку позивача не проживають більше року, не приходять до позивача, свідчить про втрату ним права на користування жилим приміщенням у цьому будинку. Даних про те, що при вселенні [PERSON] , неповнолітнього [PERSON] , [INFO] ., у вказаний вище будинок, між сторонами укладались певні угоди про порядок користування житловою площею (приміщеннями) у ньому; чи на протязі року по час звернення до суду з розглядуваним позовом вони чи законний представник неповнолітнього прибували для проживання у спірний будинок, однак, свого права реалізувати не змогли з вини позивача, у розпорядженні суду немає. Крім того, суд враховує, що згідно з чинним законодавством фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Таким чином, у судовому засіданні знайшли своє ствердження доводи позивача у тій їх частині, що [PERSON] , неповнолітній [PERSON] , [INFO] ., більше року не проживають у належному їй вказаному вище будинку без причин, які можна було б оцінити як поважні. Доказів того, що [PERSON] , неповнолітній [PERSON] , [INFO] , не проживають у спірному будинку позивача внаслідок неправомірної поведінки останньої, у судовому засіданні не здобуто. Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач є власником вказаного вище будинку, у якому у встановленому законом порядку зареєстровані [PERSON] , неповнолітній [PERSON] , [INFO] , однак останні значаться проживаючими у спірному будинку, але там постійно та безперервно не проживають більше року та по даний час. Таке положення речей порушує права позивача при реалізації своїх прав власника будинку. Вирішення питання про зняття осіб з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про права користування такими особами жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Таким чином оскільки ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» для захисту прав позивача шляхом зняття особи з реєстраційного обліку містить виключний перелік підстав для зняття особи з реєстрації місця проживання, а судом становлено підстави для висновку про втрату відповідачем [PERSON] та неповнолітнім [PERSON] права на користування житловою площею у спірному будинку позивача, заявлені вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю позивача шляхом зняття осіб відповідачів з реєстраційного обліку є підставними. Тому позов слід задовольнити у повному обсязі. З повнолітнього відповідача [PERSON] та законного представника неповнолітнього [PERSON] , [INFO] ., на користь позивача підлягають стягненню в рівних частках понесені нею судові витрати у справі у повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved