Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

Позивач [PERSON] 23.02.2018 року звернулася до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Власником житлового будинку по сусідству за адресою: [ADDRESS] є відповідач [PERSON] . Відповідач почала будівництво, стіни якої на думку позивача проходять по межі земельних ділянок, що є порушенням норм будівництва, зокрема відстань від виступаючої конструкції до межі сусідньої ділянки має бути не менше 1 метра. Між сторонами з цього приводу виник конфлікт. Позивач не надавала згоду на будівництво спірного гаражу, а дозвіл одного з колишніх власників житлового будинку позивача [PERSON] колишній власниці житлового будинку відповідача [PERSON] не мають правового значення, оскільки дане будівництво стосувалося тільки попередніх власників. Позивач вважає, що відповідач самочинно збудувала гараж з порушенням будівельних норм. Незаконне будівництво перешкоджає їй користуватись житловим будинком, оскільки така нежитлова будівля загрожує пошкодженню її власності, а саме: руйнації будинку позивача внаслідок стікання атмосферних опадів з покрівлі гаражу під фундамент її житлового будинку. У зв`язку з чим, позивач просить зобов`язати відповідача звільнити земельну ділянку, шляхом демонтажу виступаючої частини гаража літ. «Г», розміром 1,2 м, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 17.04.2018 року відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 12.10.2018 року відповідач [PERSON] надала відзив проти позову, згідно якого просила відмовити у задоволенні позову. Зазначила, що обставини, викладені в позові не відповідають фактичним обставинам. Будівництво спірного гаражу було розпочато колишніми власниками у відповідності до розмірів, плану розташування та за згодою сусідів, відповідач лише добудувала гараж та зареєструвала його в установленому законом порядку. Вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали заявлені позовні вимоги, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Зазначили, що належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених в позовній заяві обставин не мають. Заперечували проти відшкодування відповідачу понесених судових витрат на правничу допомогу. В судовому засіданні відповідач та представник відповідача заявлені позовні вимоги е визнали, заперечували проти їх задоволення з підстав, викладених у відзиві, просили у задоволенні позову відмовити. Також зазначили, що стороною відповідача понесені судові витрати у розмірі 2163,25 гривень на правничу допомогу, які просять стягнути з позивача у разі відмови у задоволенні позову. Заслухавши осіб, що приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів . Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 03.03.2006 року [PERSON] є власником житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Згідно договору купівлі-продажу від 28.06.1996 року [PERSON] придбала у [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] житловий будинок по [ADDRESS] . З виписки з рішення №136 від 11.11.1994 року Виконавчого комітету Дніпровської районної ради народних депутатів надано дозвіл на будівництво гаража 6,0х4,0 [PERSON] по [ADDRESS] . Із заяв [PERSON] (проживаючого за адресою: [ADDRESS] ) від 26.10.1994 року та [PERSON] вбачається надання дозволу на будівництво гаражу [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . З технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою: [ADDRESS] вбачається, що гараж літ. «Г» 2000 року будування та не є самовільним будівництвом, що також підтверджується актом перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, складеним 18.02.2015 року Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Херсонській області. Згідно ст.78 ч.1 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. У відповідності до ч.3 ст.79 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над і під поверхнею ділянки на висоту і глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Згідно ст.90 ч.1 п.б) та ч.2 Земельного Кодексу України власники земельних ділянок мають право самостійно господарювати на землі. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Пунктами «г», «е» ч.1 ст.91 Земельного Кодексу України визначено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати права власності суміжних земельних ділянок та землекористувачів; додержуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Згідно ч.2 ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно ст.158 Земельного кодексу України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч.1 ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Доводи позивача про те, що гараж під літ. «Г» на земельній ділянці відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] побудований з порушенням встановлених Державних будівельних норм та правил та завдає перешкоди позивачу в користуванні її земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] не підтверджується належними та допустимими доказами. В ході розгляду справи стороною позивача було заявлено про те, що клопотання про відмову від призначення за справою судової будівельно-технічної експертизи задля з`ясування обставин щодо того, чи стікають атмосферні опади з даху покрівлі спірного гаражу на земельну ділянку позивача та чи можливо усунути таке стікання і яким чином, вважали її призначення недоцільним. Зі світлин, наданих стороною позивача, неможливо встановити які саме будівлі на них зображені та які саме перешкоди завдаються. Відповідач [PERSON] позов не визнала, вважала його необґрунтованим. Таким чином, стороною позивача в порушення вимог ст.81 ЦПК України не надано доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовані позовні вимоги. Оцінивши в сукупності зібрані по справі наведені докази, суд вважає, що стороною позивача в судовому засіданні належними та допустимими доказами не доведені підстави для усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, а тому в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю слід відмовити. Згідно п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у рази відмови в позові на позивача. Відповідно до ч.1, ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. У відповідності до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно частин першої, другої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Судом встановлено, що 28.09.2018 року між відповідачем [PERSON] та адвокатом Сачаєвою Іриною Олександрівною укладено договір про надання правової допомоги на ведення цивільної справи в Херсонському міському суді Херсонської області. Згідно акту надання послуг від 01.08.2019 року, складеного адвокатом Сачаєвою І.О., останньою надано [PERSON] послуги із консультації клієнта, узгодження правової позиції, пошуку та аналізу актуальної судової практики з питань застосування законодавства в спірних правовідносинах, підготовки відзиву та підготовки клопотань. Загальна вартість послуг склала 2163,25 гривень, яку сплачено [PERSON] адвокату Сачаєвій І.О. згідно квитанції до прибуткового касового ордеру від 01.08.2019 року. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову у відповідності до положень ст.141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати, понесені відповідачем на правничу допомогу, в сумі 2163,25 гривень.

Outcome: approved