Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] 28.09.2015 року звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] управління міграційної служби України у Донецькій області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та про зняття з реєстраційного обліку, посилаючись на те, що квартира [ADDRESS] належить йому та третій особі, що не заявляє самостійних вимог [PERSON], на праві приватної власності на підставі договору дарування частини квартири від 21.12.2012 року, посвідченого Красноармійським міським приватним нотаріусом [PERSON], реєстр № 4667, що підтверджується договором дарування. Відповідач [PERSON] є дідусем позивача, він зареєстрований у належній йому з братом на праві власності квартирі, що підтверджується довідкою з місця проживання від 17.09.2015 року, виданою КП «Красноармійський центр єдиного замовника». [PERSON] проживав у спірній квартирі до 26.09.2014 року, після цього він виїхав на постійне місце проживання до Республіки Бєларусь до свого сина (дядька позивача), де і мешкає у теперішній час. Факт не проживання відповідача у квартирі [ADDRESS] з 26.09.2014 року та до теперішнього часу, підтверджується довідкою КП «Красноармійський центр єдиного замовника» від 17.09.2015 року. Ніяких речей, які б належали відповідачу у квартирі немає. Комунальні платежі він не вносить, хоча на нього нараховуються платежі за вивіз сміття. Усі витрати по утриманню будинку несе саме позивач, оскільки співвласник квартири, його брат, навчається та проживає в м. Одеса. В квартирі також зареєстровані його мати [PERSON], яка є пенсіонером. Враховуючи факт реєстрації відповідача у даній квартирі, позивач не може оформити документи для отримання субсидії. Факт реєстрації відповідача [PERSON] у квартирі за даною адресою, яка належить йому з братом на праві приватної власності, порушує та обмежує права власника позивача. Обмеження полягає в тому. Що він має додаткові матеріальні затрати по сплаті комунальних платежів, а також обмежене його право вільного користування та розпорядження майном, а саме квартирою. Позивач [PERSON] у судове засідання не з»явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився по невідомій суду причині, про день слухання справи повідомлені належним чином, тому, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник відповідача [PERSON] управління міграційної служби України у Донецькій області у судове засідання не з»явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з»явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав. Свідки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що відповідач [PERSON] не проживає у вказаній квартирі більше одного року. Вислухавши пояснення представника позивача [PERSON], свідків, дослідивши матеріли справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача законні, обгрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі за наступних підстав: Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить позивачу та третій особі, що не заявляє самостійних вимог [PERSON], на праві приватної власності на підставі договору дарування частини квартири від 21.12.2012 року, посвідченого Красноармійським міським приватним нотаріусом [PERSON], реєстр № 4667, що підтверджується договором дарування (а.с.12-13). Відповідач [PERSON] є дідусем позивача, він зареєстрований у належній йому з братом на праві власності квартирі, що підтверджується довідкою з місця проживання від 17.09.2015 року, виданою КП «Красноармійський центр єдиного замовника» (а.с.17). [PERSON] проживав у спірній квартирі до 26.09.2014 року, після цього він виїхав на постійне місце проживання до Республіки Бєларусь до свого сина (дядька позивача), де і мешкає у теперішній час. Факт не проживання відповідача у квартирі [ADDRESS] з 26.09.2014 року та до теперішнього часу, підтверджується довідкою КП «Красноармійський центр єдиного замовника» від 17.09.2015 року (а.с.18). Ніяких речей, які б належали відповідачу у квартирі немає. Комунальні платежі він не вносить, хоча на нього нараховуються платежі за вивіз сміття. Усі витрати по утриманню будинку несе саме позивач, оскільки співвласник квартири, його брат, навчається та проживає в м. Одеса. В квартирі також зареєстровані його мати [PERSON], яка є пенсіонером. Враховуючи факт реєстрації відповідача у даній квартирі, позивач не може оформити документи для отримання субсидії. Факт реєстрації відповідача [PERSON] у квартирі за даною адресою, яка належить йому з братом на праві приватної власності, порушує та обмежує права власника позивача. Обмеження полягає в тому. Що він має додаткові матеріальні затрати по сплаті комунальних платежів, а також обмежене його право вільного користування та розпорядження майном, а саме квартирою. Згідно ст.. 72 ЖК України, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. У відповідності зі ст.. 156 Житлового кодексу України члени сім»ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним в будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням… Повнолітні члени сім»ї власника будинку зобов»язані брати участь у витратах по утримуванню будинку і при домової території та проведенню ремонту. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. З абзацу 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вбачається, що рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved