Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

позивач 30 березня 2016 року звернувся до суду з позовом, вказавши, що його батьку [PERSON] на підставі ордеру на жиле приміщення № 11131 від 20.09.1995 р. було надано у користування квартиру [ADDRESS]. У звязку з тим, що його батько хворів на набряк головного мозку та потребував постійного догляду він, позивач, останні 3 роки до його смерті доглядав за ним, купував йому продукти харчування, ліки, прибирав у квартирі та здійснював всі інші необхідні побутові заходи, фактично проживаючи однією сімєю з батьком за вищевказаною адресою. Крім того, навіть до хвороби свого батька він фактично мешкав разом з ним приблизно з 2006 року. У цій квартирі батько був зареєстрований один як основний квартиронаймач, інші члени його сім'ї в ній зареєстровані не були. Зі своєю дружиною (матірю позивача) [PERSON] батько розірвав шлюб ще 14.04.1994 р. та з того часу вона мешкала та була зареєстрована за іншою адресою. 18 червня 2015 року [PERSON] помер. Після його смерті він звернувся до паспортиста КП «ЖЕО № 45» з питанням щодо його реєстрації у вказаній квартирі, однак отримав відмову на тій підставі, що для його реєстрації необхідна письмова згода основного квартиронаймача, а це неможливо в звязку з його смертю. Тому позивач на підставі ст.ст. 64,65 ЖК України просить визнати його членом сім'ї наймача [PERSON], померлого 18 червня 2015 року, квартири [ADDRESS], визнати за ним право постійного користування жилим приміщенням у вказаній квартирі та зобовязати виконком Довгинцівської районної у місті ради укласти з ним договір найму житлового приміщення з відповідним переоформленням особового рахунку з наймача цієї квартири [PERSON] померлого 18.06.2015 р. на імя його сина [PERSON] 18 листопада 2016 року позивач заявлені вимоги уточнив, вказавши, що він не тільки користувався правами на проживання, а й виконував обовязки по утриманню квартири (проводилися поточні ремонтні роботи), а також щомісячно сплачував регулярно всі комунальні платежі. На протязі всього цього часу він за власні кошти здійснював поточні ремонти квартири, тому відповідно до ст. 106 ЖК України вправі вимагати визнання його членом сім'ї наймача за раніше укладеним договором найму житлового приміщення замість попереднього наймача. Тому позивач просить визнати його членом сім'ї наймача квартири [ADDRESS] [PERSON], померлого 18 червня 2015 року, визнати за ним право постійного користування жилим приміщенням у вказаній квартирі на умовах наймача та змінити договір найму квартири, який укладено з [PERSON], померлим 18 червня 2015 року на його сина - [PERSON] (а.с. 45-49). В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] на задоволенні вимог наполягали з підстав, викладених в позові, просили задовольнити вимоги в повному обсязі. Позивач суду пояснив, що проживав тиждень у батька, тиждень їздив на роботу в село та на іншу роботу він працював вахтовим методом. Потім він одружився та проживав у тещі. Згодом шлюб був розірваний та він повернувся до батька. Батько хворів, він за ним доглядав. Після смерті батька перейшов жити до матері, так як відрізали світло, а без світла там немає чого робити. Якщо не рахувати вахту, інший час він проживав у батька. Поховав він батька разом з братом та бабусею в селі. Представник виконкому Довгинцівської районної у місті ради [PERSON] позов не визнала пояснивши, що позивачем не доведено факт постійного проживання у вказаній квартирі. Представник комунального підприємства «ПОСЛУГА» Криворізької міської ради [PERSON] позов не визнала з тих же підстав. Вислухавши позивача, представників сторін, свідка, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. У судовому засідання встановлено, що згідно ордеру на жиле приміщення № 11131 від 20.09.1995 р. [PERSON] надано в користування жиле приміщення жилою площею 18,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4 копія ордеру) та згідно довідки КП «Послуга» від 30.03.2016 р. № 328 був зареєстрований в ній (а.с. 15 довідка). 18 червня 2015 року [PERSON] помер (а.с. 5 копія свідоцтва про смерть). Позивач [PERSON] є сином [PERSON] (а.с. 6 копія свідоцтва про народження). Згідно акту від 23.03.2016 р. складеного сусідами квартир № 115, 117 та 118 будинку № 23 по вулиці Кириленка міста Кривого Рогу Дніпропетровської області та затвердженого майстром та головним інженером КП «Послуга», з 2006 року по день смерті [PERSON] його син [PERSON] постійно проживав однією сімєю з батьком та здійснював за ним постійний догляд в 2011-2015 р. у вказаній квартирі (а.с. 10 акт). Правовідносини по користуванню жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду врегульовані главою 2 розділу III Житлового Кодексу Української РСР. Відповідно до частин 1, 2 статті 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Згідно статті 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. За приписами статті 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Згідно частин 1,2 статті 106 ЖК УРСРповнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім'ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в пункті 9 Постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу Української РСР» від 12 квітня 1985 року №2, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 15 постанови від 1 листопада 1996 р. № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 липня 2012 року № 6-60цс-12, яка в силу статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України, «у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов'язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім'ї наймача (ч.ч.1,2 ст.64 ЖК УРСР). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ч.2 ст.65 ЖК УРСР). При цьому під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім'ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання». Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім'ї наймача, в розумінні частини 2 статті 64 ЖК України, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем. За змістом статті 65 ЖК України за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні. Згідно із статті 10 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір. Доказами в розумінні статті 57 ЦПК України є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до частини 1 статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Так допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що знає позивача, оскільки є сусідкою [PERSON], вони жили на одній площадці. Останнім часом [PERSON] проживав із своїм сином [PERSON], років десь 5-6 вони неодноразово бачились з позивачем то на площадці, то у дворі. [PERSON] то з мусорним відром, то з торбами, щось ремонтував у квартирі. Практично жив у батька, вона його там бачила часто. В квартирі у [PERSON] вона не була, вони малознайомі, так тісно не спілкувались. При оцінюванні наданих суду доказів суд враховує як письмові докази, так і пояснення свідків. Згідно показів свідка [PERSON] вона не була у квартирі батька позивача, лише бачила його часто у батька, тобто не може посвідчити факт постійного проживання позивача у спірній квартирі. На виклику решти свідків ні позивач, ні його представник не наполягали. Доказів того, що позивач та його батько в зазначений позивачем період проживали в спірній квартирі спільно однією сімєю та були повязані спільним побутом, мали спільний бюджет та спільно його використовували, що між ними мали місце будь-які взаємні права та обовязки, позивачем суду не надано. Чеки на підтвердження купівлі будматеріалів не може розцінюватися судом як належний доказ підтвердження заявлених вимог (а.с. 80-84). Суд не може взяти до уваги посилання позивача на те, що він проживав у спірній квартирі, опікувався нею, сплачував комунальні платежі, оскільки позивачем не надано доказів того, що його вселення до спірної квартири відбулось в установленому законом порядку за згодою усіх зареєстрованих у ній осіб (померлого батька), що зазначена квартира була єдиним постійним місцем його проживання, що в свою чергу унеможливлює визнання за позивачем права користування спірним житловим приміщенням. Квартира [ADDRESS] видавалася лише [PERSON], в якій він за життя був один і зареєстрований. З виписки КП «Послуга» за період з 01.07.2013 р. по 01.11.2016 р. вбачається, що за комунальні платежі по вказаній квартирі сплачено в травні 2015 року та в березні 2016 року (а.с. 86-89). Згідно пояснень позивача після смерті батька він переїхав та проживав у своєї матері в звязку з відключенням електроенергії в квартирі батька. Тобто факт постійного утримання квартири шляхом сплати комунальних платежів позивачем свого підтвердження не знайшов. За таких обставин заявлені вимоги задоволенню не підлягають за їх недоведеністю. \~

Outcome: dismissed