Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-11 00:00:00

Позивач 28 серпня 2018 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із даним позовом (а.с.1-6). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі починаючи з 15.04.1995 року, який розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.01.2013 року. В період шлюбу у сторін народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.01.2013 року із відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 08.11.2012 року, і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач нерегулярно та не у повному обсязі сплачує аліменти, у зв`язку із чим, утворилась заборгованість, яка станом на 31.08.2017 року становить 38 863,70 грн. Посилаючись на викладені обставини позивач просить суд стягнути із відповідача на свою користь неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 01.10.2013 року по 01.09.2017 року в розмірі 246 706,62 грн. Ухвалою суду від 10 вересня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с.26). 31 травня 2019 року представником відповідача адвокатом Рябчук С.В. подано суду клопотання про зупинення провадження у справі (а.с.130-132), у задоволенні якого суд ухвалою 12.07.2019 року відмовив. Учасники справи про дату, час і місце судового засідання повідомлялись відповідно до вимог ст.ст. 128-129 ЦПК України. Позивач в особі свого представника адвоката Купарєвої О.В., в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач та його представник адвокат Рябчук С.В. в судове засідання не з`явився. Судом визнано неявку відповідача неповажною. Представником до суду надано письмові додаткові пояснення до справі від 31.05.2019 року, в яких посилаючись на викладені обставини просить відмовити у задоволенні позову (а.с.159-164). У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з`явились. Вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні. Повний текст судового рішення складено 22.07.2019 року. За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Суд, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини по справі та перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі починаючи із 15 квітня 1995 року, який розірвано на підставі заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2013 року (а.с.11-12). [INFO] у сторін народилась дитина - [PERSON] (а.с.9). На підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2013 року із [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини від усіх видів доходів, щомісячно, починаючи з 08.11.2012 року, і до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, на користь матері - [PERSON] (а.с.10). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Новокодацького ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області станом на 31.08.2017 року відповідач має заборгованість по сплаті аліментів у сумі 38 863,70 грн. (а.с.13). Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм статті 549 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Таким чином, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: ?p =(A1*1%*Q1)+(A2*1%*Q2)+……….(An*1%*Qn), де: ?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року за № 14-37цс18, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Відповідач відповідно до вимог ст.. 81 ЦПК України, надав суду докази у підтвердження сплати ним аліментів, але як то вбачається із наданих доказів, він здійснював сплату нерегулярно та не у повному обсязі як того вимагає нарахування конкретних сум у кожному місяці. Доказів того, що несвоєчасне прострочення їх сплати виникло з причини, що не залежали від нього. Як роз`яснено у п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідно до вимог чинного законодавства, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Також, суд приймає до уваги наданий позивачем повний розрахунок пені за заборгованістю по сплаті аліментів та те, що сума пені не може бути стягнута у розмірі більше ніж 100% заборгованості, а також, здійснивши перерахунок суми заборгованості із урахуванням сплачених відповідачем сум, відповідно до наданих квитанцій, приходить до висновку, що заборгованість по сплаті дійсно існує та має бути стягнута із відповідача у розмірі 19 222,00 грн. на користь позивача. Таким чином, оцінивши надані позивачем докази, за своїм власним переконанням з позиції законності, суд розглянувши спір в межах заявлених вимог вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання щодо судових витрат відповідно до ст.. 141 ЦПК України, суд враховує, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, тому із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial