Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-15 00:00:00

Позивач 21.12.2016 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання договору купівлі-продажу, стягнення суми. Уточнивши позовні вимоги в редакції від 27.09.2017 року, позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: відділ торгівлі та захисту прав споживачів управління економіки Дніпропетровської міської ради, про стягнення безпідставно отриманих коштів. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 21.05.2016 року між позивачем та [PERSON] та [PERSON] виникла домовленість про укладання договору купівлі-продажу товару, а саме: плит для перекриття ПК 8,85 м. - 9м. *1,2 в кількості 12 шт. та залізобетонних стовпців для освітлення в кількості 50 шт. 26.10.2016 року на суму 19300,00 грн., яка була сплачена частками в повному обсязі (на 100 % відповідно договору), тобто 21.03.2016 року в сумі 8000 грн., 26.10.2016 року в сумі 4000 грн., 27.10.2016 року в сумі 2000 грн., 02.11.2016 року в сумі 700 грн., 24.11.2016 року в сумі 4600 грн., що підтверджується розписками та платіжними дорученнями. На підтвердження передачі грошей [PERSON] надав розписки від 21.03.2016 року та 26.10.2016 року, в яких зазначено, що він отримав завдаток 12000 грн., а на розрахунковий рахунок [PERSON] було перераховано грошові кошти в розмірі 7300 грн. Розпискою не встановлена дата, до якої сторони мають укласти письмовий договір купівлі-продажу товару та відсутня дата поставки товару, тому позивач вважає, що попередній договір не був укладений сторонами, оскільки термін виконання зобов'язання є суттєвою умовою договору. Відповідачі свої зобов'язання не виконали, товар не передали, тобто безпідставно отримали грошові кошти. Сплачені суми 12000 грн. та 7300 грн. відповідачі позивачу не повернули. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2018 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа Відділ торгівлі та захисту прав споживачів управління економіки Дніпропетровської міської ради про розірвання договору купівлі-продажу, витребування безпідставно отриманих грошових коштів в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору купівлі-продажу, 21 травня 2016 року про купівлю плитдля перекриття ПК 8.85 м-9м *1.2 в кількості 12 шт. та залізобетонні стовпці для освітлення в кількості 50 шт. 26.10.2016 року на суму 19300 грн. 00 коп. між [PERSON] та [PERSON] - залишено без розгляду (а.с. 79). Позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь позивача безпідставно отримані грошові кошти в сумі 12000 грн.; стягнути з [PERSON] на користь позивача безпідставно отримані грошові кошти в сумі 7300 грн. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON] заперечували проти задоволення позову в повному обсязі. Зазначили, що позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на ст. 1212 ЦК України. Однак між позивачем та відповідачем [PERSON] виникли договірні зобов'язання щодо придбання та завантаження плит перекриття та бетонних стовпців, були вказані їх кількість та вартість у зв'язку з чим існує наявність зобов'язальних правовідносин, для яких характерним є спосіб повернення майна, переданого за договором, виключає можливість пред'явлення позову в порядку ст. 1212 ЦК України. Щодо перерахунку коштів на рахунок [PERSON], то позивачем взагалі не доведено підстави перерахування цих коштів, а транзакція значиться як поповнення картки. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином. про причини неявки суд не повідомила. Письмових заяв від неї не надходило. Представник третьої особи - відділу торгівлі та захисту прав споживачів управління економіки Дніпропетровської міської ради в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Письмових заяв від нього не надходило. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] виникла домовленість з приводу придбання плит для перекриття ПК 8,85 м. - 9м. *1,2 в кількості 12 шт. та залізобетонних стовпців для освітлення в кількості 50 шт., на виконання якої позивач передав [PERSON] 21.03.2016 року грошові кошти в розмірі 4000 грн. та 26.10.2016 року - 8000 грн. (а.с. 85, 86). Також позивач перерахував 27.10.2016 року на рахунок [PERSON] 2000 грн. (а.с. 12), 02.11.2016 року на рахунок [PERSON] - 700,00 грн. (а.с. 14) та 24.11.2016 року на рахунок [PERSON] - 4600 грн. (а.с. 13). Як на правову підставу заявлених позовних вимог про стягнення з [PERSON] безпідставно отриманих коштів у розмірі 12000 грн. та з [PERSON] безпідставно отриманих коштів у розмірі 7300 грн. позивач посилається на ст. 1212 ЦК України. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Загальні підстави для виникнення зобов'язань у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не вважається безпідставним. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно позивачу. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 03.06.2015 року № 6-100цс15, а тому має враховуватися судами при застосуванні таких норм права відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Відповідно до змісту ст. 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому. Такого висновку дійшов Верховний Суду України в постановах від 02.10.2013 року в справі № 6-88цс13, від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14. Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Як свідчить аналіз матерiалiв справи, відповідачі набули майно за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, з метою його зберігання та передачі для придбання у майбутньому товару. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно позивачу. З урахуванням викладеного, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, у зв'язку з чим за рахунок відповідача не відшкодовуються. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed