Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

Позивач 21 січня 2021 року звернувся у суд з позовом про розірвання шлюбу між ним та відповідачкою, покликаючись на те, що вони з відповідачкою перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 вересня 1992 року і від спільного подружнього життя мають двох повнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Однак вже довший час між ним та відповідачкою не має взаєморозуміння, взаємоповаги та почуття любові. Вони вже давно припинили фактичні шлюбні відносини, з квітня 2020 року проживають окремо та не ведуть спільного господарства. Переконаний, що їх шлюб розпався остаточно і примирення між ними не можливе. Подальше збереження шлюбу суперечить їх бажанням та інтересам. За наведеного, просить позов задовольнити. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, проте представник позивача подав до суду заяву, в якій просить позов задовольнити та розглядати справу без участі позивача та його представника, що суд вважає за можливе. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, причину неявки не повідомила. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, оскільки матеріалів справи достатньо для прийняття рішення по суті. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. У відповідності до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.ст. 104-105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України. Ст. 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений один із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 вересня 1992 року і від спільного подружнього життя мають двох повнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Судом беззаперечно встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося, так як між ними не має взаєморозуміння, вже довгий час вони не підтримують подружніх відносин, з квітня 2020 року проживають окремо і не ведуть спільного господарства та що позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини і збереження шлюбу суперечить його інтересам. Крім того, задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого із сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Отже, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, оскільки вони не проживають разом і не підтримують сімейних відносин вже тривалий час, позивач втратив до відповідачки хороші почуття і помиритися з нею не бажає, а тому цей шлюб слід розірвати. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє повне ствердження, а тому підлягають до задоволення На підставі ст.ст.12, 89, 264, 265, 280, 282 ЦПК України,

Outcome: approved