Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

Позивач, [PERSON], діючий в своїх інтересах та в інтересах дружини, [PERSON], померлої [INFO] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Будіндустрія-2020», третя особа на стороні відповідача, [PERSON] та уточнивши позовні вимоги просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 88 834,98 гривень (вісімдесят вісім тисяч вісімсот тридцять чотири) гривні 98 копійок та 15 000,00 (п'ятнадцять тисяч) гривень за нанесену моральну шкоду. Також позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі, яка підлягала виплаті померлій дружині, [PERSON] у сумі 60420,57 гривень (шістдесят тисяч чотириста двадцять) гривень 57 копійок та 15 000,00 гривень (п'ятнадцять тисяч грн.) за нанесену моральну шкоду. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що він, [PERSON] 1 серпня 2005 року був прийнятий на роботу до Приватного акціонерного товариства «Будіндустрія-2020» (до зміни найменування - Закрите акціонерне товариство «Будіндустрія») на посаду інспектора по режиму внутрішньої безпеки згідно з наказом №57-к від 1 серпня 2005 року з посадовим окладом 1000 гривен. 01 червня 2006 року, згідно з наказом №36-п від 31 травня 2006 року позивач був переведений на посаду начальника Служби безпеки закритого акціонерного товариства «Будіндустрія», а з 06 січня 2009 року згідно з наказом №1 від 06 січня 2009 року переведений на посаду старшого інспектора охорони. Дружина позивача, [PERSON] 20 листопада 2006 року була прийнята на роботу в ПРАТ «Будіндустрія-2020» на посаду інспектора по режиму внутрішньої безпеки згідно з наказом №82-к від 20 листопада 2006 року з посадовим окладом 885 гривен. Наказом №8-к від 01.10.2010 року, з 01.10.2010 року була звільнена з посади та роботи відповідно до ст. 38 КЗпП, за власним бажанням. Усе вищевикладене підтверджується трудовою книжкою. Згідно записів у трудових книжках позивача та його дружини, Наказом №8-к від 01.10.2010року, з 01.10.2010 року позивача та його дружину звільнено з роботи відповідно до ст.38 КЗпП, за власним бажанням. Копії наказів про прийняття позивача та його дружини на роботу та про переміщення на службових посадах, про їх звільнення - керівництвом підприємства особисто працівникам, видано не було. Крім того, позивачу та його дружині, за їх власними вимогами, не були представлені розрахунки заборгованості ПРАТ «Будіндустрія-2020» по заробітній платі. У зв'язку із порушенням відповідачем положень ст. 116 КЗпП України, щодо розрахунку в день звільнення працівників, [PERSON], діючий в своїх інтересах та в інтересах померлої [INFO] дружини, [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості по заробітній платі, у тому числі грошову компенсацію за невикористані щорічні відпустки. Також позивач просить стягнути компенсацію, пов*язану з інфляційним нарахуванням за невиплачену заробітну плату та стягнути компенсацію за нанесену моральну шкоду. У судовому засіданні, посилаючись на викладені обставини, позивач та його представник підтримали уточнені позовні вимоги, просили їх задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача та третьої особи, [PERSON] - [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечувала, вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними, стверджуючи, що у вказаний період часу позивач та його дружина не працювали на підприємстві відповідача та не знає яким чином у трудових книжках позивачів з*явилися записи щодо звільнення з посади. На останні судові засідання представник відповідача, сповіщена належним чином, у судове засідання не з*явилася, причини неявки суду не повідомила. За таких обставин суд, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення, згідно до ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши наявні докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 1 серпня 2005 року [PERSON] був прийнятий на роботу до Приватного акціонерного товариства «Будіндустрія-2020» (до зміни найменування - Закрите акціонерне товариство «Будіндустрія») на посаду інспектора по режиму внутрішньої безпеки згідно з наказом №57-к від 1 серпня 2005 року з посадовим окладом 1000 гривен. 01 червня 2006 року, згідно з наказом №36-п від 31 травня 2006 року позивач був переведений на посаду начальника Служби безпеки закритого акціонерного товариства «Будіндустрія», а з 06 січня 2009 року згідно з наказом №1 від 06 січня 2009 року переведений на посаду старшого інспектора охорони. Згідно записів у трудових книжках позивача та його дружини, [PERSON] Наказом №8-к від 01.10.2010року, з 01.10.2010 року позивача та його дружину звільнено з роботи відповідно до ст.38 КЗпП, за власним бажанням. Дружина позивача, [PERSON] 20 листопада 2006 року була прийнята на роботу в ПРАТ «Будіндустрія-2020» на посаду інспектора по режиму внутрішньої безпеки згідно з наказом №82-к від 20 листопада 2006 року з посадовим окладом 885 гривен. Наказом №8-к від 01.10.2010 року, з 01.10.2010 року була звільнена з посади та роботи відповідно до ст. 38 КЗпП, за власним бажанням. Усе вищевикладене підтверджується трудовою книжкою. Починаючи з 20 листопада 2006 року, згідно з посадовими обов'язками дружина позивача виконувала одні і ті ж функції інспектора по режиму внутрішньої безпеки ПРАТ «Будіндустрія-2020». Робота [PERSON] була виконана якісно у встановлені строки. Але починаючи з грудня 2008 року по час звільнення відповідач в односторонньому порядку відмовився від сплати заробітної плати. Відповідно до ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило в грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації проводяться в день звільнення, а якщо працівник в день звільнення не працював, то вказані суми повинні бути перераховані не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У відповідності до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч.1 ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Судом встановлено, що дружина позивача, [PERSON] померла [INFO], відповідно до Свідоцтва про смерть від 27.08.2013 року, актовий запис №8345. Відповідно до ст. 1268 ч.ч.1,3,5 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що понад 25-ти років позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], постійно проживав зі своєю дружиною за адресою: [ADDRESS] по день її смерті - [INFO]. Від шлюбу у подружжя народилося четверо дітей, старшому сину, 1987р.н., виповнилось 26 років, молодшій доньці, 2005 р.н. - 10 років. Повнолітні діти позивача надали до суду заяви, в яких не заперечували щодо стягнення на користь батька, [PERSON] заборгованості по заробітній платі, яка за життя була нарахована та належала їх матері, [PERSON], проте вчасна не була сплачена. З вказаних підстав, суд вважає, що позивач, [PERSON] є таким, що прийняв спадщину після смерті дружини, [PERSON], померлої [INFO] - тобто є спадкоємцем усіх прав та обов'язків, що належали спадкодавцеві, [PERSON] на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті. Згідно з ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншими ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкоємцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Позивач та його дружина неодноразово зверталися до ПРАТ «Будіндустрія-2020» щодо виплати вищезазначеної заборгованості по заробітній платі, однак їм було відмовлено. Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядку), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Відповідно до п. 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Таким чином, підлягає задоволенню вимога позивача, щодо стягнення з відповідача на його користь суми заборгованості по заробітній платі. Як передбачає ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). В силу ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Згідно ст. 3 Закону України, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Відповідно до ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Заявляючи вимогу про стягнення суми заборгованості по заробітній платі з урахуванням компенсації сторона позивача виходить з власного розрахунку, зробленого на підставі встановлених Державна служби статистики України індексів споживчих цін (індекси інфляції). Так, сума невиплаченої заробітної плати позивачу [PERSON] з 01.10.2010 року у розмірі 48 278,04 гривень підлягає індексації за індексом інфляції: 48 278, 04 х 100,5 (% і.і.) : 100 = 48 519,43 з урахуванням індексу інфляції за жовтень 2010; 48 519, 43 х 100,3 (% і.і.) : 100 = 48 664,98 з урахуванням індексу інфляції за листопад 2010; 48 664, 98 х 100,8 (% і.і.) : 100 = 49 054,29 з урахуванням індексу інфляції за грудень 2010; 49 054, 29 х 104,6 (% і.і.) : 100 = 51 310,78 з урахуванням індексу інфляції за весь 2011 рік; 51 310, 78 х 99,8 (% і.і.) : 100 = 51 208,15 з урахуванням індексу інфляції за весь 2012 рік; 51 208, 15 х 100,5 (% і.і.) : 100 = 51 465,19 з урахуванням індексу інфляції за весь 2013 рік; 51 465,19 х 124,9 (% і.і.) : 100 = 64280,02 з урахуванням індексу інфляції за весь 2014 рік; 64280, 02 х 138,2 (% і.і.) : 100 = 88834,98 з урахуванням індексу інфляції за січень-вересеь 2015 року. Всього сума невиплаченої заробітної плати [PERSON] з урахуванням індексу інфляції станом на жовтень 2015 року становить 88 834,98 гривень (вісімдесят вісім тисяч вісімсот тридцять чотири гривні 98 коп). Позовні вимоги про стягнення заробітної плати на користь позивача, що належала його дружині, спадкодавцеві [PERSON] у сумі 32 836,80 гривень також підлягають індексації: 32 836,80 х 100,5 (% і.і.) : 100 = 33 000,98 з урахуванням індексу інфляції за жовтень 2010; 33 000,98 х 100,3 (% і.і.) : 100 = 33 099,83 з урахуванням індексу інфляції за листопад 2010; 33099,83 х 100,8 (% і.і.) : 100 = 33 364,62 з урахуванням індексу інфляції за грудень 2010; 33 364,62 х 104,6 (% і.і.) : 100 = 34 899,39 з урахуванням індексу інфляції за весь 2011 рік; 34 899,39 х 99,8 (% і.і.) : 100 = 34 829,59 з урахуванням індексу інфляції за весь 2012 рік; 34 829,59 х 100,5 : 100 (% і.і.) = 35 003,73 з урахуванням індексу інфляції за весь 2013 рік; 35 003,73 х 124,9 : 100 (% і.і.) = 43719,66 з урахуванням індексу інфляції за весь 2014 рік; 43719,66 х 138,2 : 100 (% і.і.) = 60420,57 з урахуванням індексу інфляції за січень-вересень. Всього сума невиплаченої заробітної плати [PERSON] з урахуванням індексу інфляції станом на жовтень 2015 року становить 60420,57 гривень (шістдесят тисяч чотириста двадцять гривень 57 коп.). З даним розрахунком суд погоджується, у зв'язку з чим вважає можливим задовольнити відповідну вимогу. Судом встановлено, що відповідач, в порушення ст. 21 КЗпП України не здійснив оплату праці, яка є на даний час власністю позивача, а згідно ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, а згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд відноситься критично до заперечень представника відповідача тому, що суду не було представлено відповідних доказів про неналежність підпису керівника підприємства, [PERSON], представник відповідач не надав пояснень стосовно факту, ким було повернуто трудові книжки працівникам з відповідними записами та не пояснив суду чи робилося у трудових книжках запис про звільнення та саме з якої дати. На підтвердження своїх заперечень стосовно позовних вимог, відповідач не надав наказів з підписами позивача та його дружини про звільнення у 2009 році. Згідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. З досліджених судом обставин, суд вважає, що дійсно неправомірними діями відповідача щодо затримки виплати заробітної плати при звільненні, завдано позивачу певних моральних страждань, що виразилось в порушенні нормальних життєвих зв'язків, неможливості забезпечення належних матеріальних умов для існування, необхідності відновлення своїх порушень прав у суді. Однак,

Outcome: partial