Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Позивач 24.10.2018 року звернувся до суду з вищевказаним позовом та просить визнати за ним право власності на будинковолодіння № 4 по вул. Озерна в с. Чижиків, Пустомитівського району Львівської області, право на земельну частку (пай) розміром 1,29 в умовних кадастрових гектарах, яка перебуває у колективній власності АТП «Винниківське», та встановити факт, що [PERSON], який помер 01.01.1999 року являється її батьком. Свої вимоги обґрунтовує тим, що її батько, [PERSON], помер 01.01.1999 року, до складу спадкової маси після смерті якого увійшло право власності на вказане вище будинковолодіння та право земельну частку (пай). Батько своїм майном на випадок смерті розпорядився, склавши 14.07.1987 року заповіт, відповідно до якого все своє майно заповів своїм дітям позивачу та її рідному братові [PERSON] Вона до дня смерті батька проживала разом з ним та доглядала його, а після смерті останнього продовжила управляти господарством, тому вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки протягом шести місяців після відкриття спадщини не заявила про відмову від такої. Інший спадкоємець за заповітом, [PERSON], помер 07.02.2014 року, проте на час смерті батька не проживав та не був зареєстрований разом з ним, заяви про прийняття спадщини у визначений законом строк не подав, тобто за життя не вчинив дій які б свідчили про прийняття ним спадщини. Позивач являється єдиним спадкоємцем майна батька, яка прийняла спадщину, проте не має можливості здійснити своє право на спадкування в позасудовому порядку, оскільки він за життя не зареєстрував за собою право власності на будинковолодіння, а оригінал сертифікату на земельну частку (пай) був втрачений. Окрім цього, перешкодою у прийнятті спадщини являється те, що у актовому записі про її народження, що був здійснений 18.08.1926 року у церкві с. Чижиків, Пустомитівського району Львівської області, допущені помилки у написанні прізвища та імені її батька, та замість правильного «Лучинський Степан» неправильно вказано як «Лучиньський Стефан». У судове засідання позивач не зявилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує, та простить такі задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], в судове засідання не зявилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності в яких вказали, що позовні вимоги визнають повністю та не заперечують проти задоволення позову. Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Так як всі учасники справи не явилися в судове засідання, фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Відповідно до ч. 6 ст. 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала предявлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, враховуючи те, що заява про визнання відповідачами позову не порушує прав, свобод чи законних інтересів інших осіб, та не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу, а позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За п. 1 ч. 1, ч.2 ст.\~315\~ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до положень п.24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»\~за змістом ч.4\~ст.206 ЦПК України,\~у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Аналогічне положення закріплене також в\~постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року №14. Судом встановлено, що спадщина відкрилась 01.01.1999 року - в день смерті спадкодавця [PERSON] та на час дії ЦК УРСР 1963 року. Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР. Тому дані правовідносини регулюються розділом VІІ «Спадкове право» ЦК 1963 року, статтею 524 якого визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно приписів статей 525, 548, 549 ЦК 1963 року, для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. За змістом розділу VІІ вказаного Кодексу, прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об'єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Відповідно до ст.\~550\~ЦК УРСР 1963 року, якщо спадкоємець в установлений ст.\~549\~цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~4\~від 24.06.1983\~року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові №7\~від 30.05.2008р.\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» (пункт 2) розяснив, що справи про спадкування розглядаються за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на права та обовязки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, зокрема: свідоцтво про смерть серії І-СГ № 482155 від 11.11.2017 року; свідоцтво про смерть серії І-СГ № 347227 від 07.02.2014 року; свідоцтво про\~народження серії\~І-СГ\~№ 571727\~від 29.11.2018\~року; витяг з\~Державного реєстру\~актів цивільного\~стану громадян\~про державну\~реєстрацію шлюбу\~№ 00019127641\~від 29.11.2017\~року; копію заповіту\~[PERSON]\~посвідченого 14.07.1987\~року серкретарем\~ виконавчого\~комітету Чижиківської\~сільської ради\~Пустомитівського району\~Львівської області; довідку Чижиівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 815 від 28.11.2017 року; довідку ЛОКП«БТІ та ЕО» № 5671 від 05.12.2017 року; копію технічного паспорта на житловий будинок, № 4 по вул. Озерна в с. Чижиків, Пустомитівського району, який виданий 27.11.2017 року; копію сертифікату на право на земельну частку пай серії ЛВ № 0187454 від 10.08.2018 року; оголошення в газеті «Голос народу» № 36 (1692), заяви відповідачів про визнання заявлених позивачем позовних вимог, що свідчить про визнання ними обставин викладених позивачем у позовній заяві, а отже такі у відповідності до ч. 1 ст.\~82\~ЦПК України доказування не потребують, та дослідивши всі докази у справі у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що обставини на які покликається позивач у позовній заяві, як на підстави для задоволення заявлених ним позовних вимог знайшли своє підтвердження у представлених суду доказах. За вказаних вище обставин, беручи до уваги: те, що спадкодавець з підстав, що не заборонені законом, а отже правомірно набув право власності на спадкове майно; те, що позивач у встановлений строк вступив в управління та володіння спадковим майном, що свідчать про прийняття ним спадщини після смерті спадкодавця; те що позивач являється єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину та претендує на спадкове майно, те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку; те, що відповідачі визнали позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги підставні та підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved