Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

Позивач 23 жовтня 2018 року звернулася до суду з позовом, який уточнила 17 квітня 2019 року, про визначення порядку користування житловим будинком [ADDRESS] . В уточненому позові (а. с. 156-160) зазначила, що є учасником права спільної часткової власності на вказане житло, їй належить 11/16 частин нерухомості, тоді як відповідачу, який є співвласником будинку, належать 5/16 частин. Будинок, який має загальну площу 89 м2, житлову площу 52,3 м2, складається з чотирьох жилих кімнат: 1-4 площею 8,2 м2, 1-5 площею 12 м2, 2-5 площею 14, 6 м2, 2-6 площею 17, 5 м2, коридору 1-1 площею 4, 9 м2, санвузлу 1-2 площею 4, 5 м2, кухні 1-3 площею 7, 5 м2, коридору 2-1 площею 5,4 м2, коридору 2-2 площею 2,9 м2, санвузлу 2-3 площею 2,9 м2, кухні 2-4 площею 8,6 м2. Позивач фактично користується коридором 1-1 площею 4,9 м2, санвузлом 1-2 площею 4, 5 м2, кухнею 1-3 площею 7, 5 м2, кімнатою 1-4 площею 18,2 м2, кімнатою 1-5 площею 12 м2, загальна площа яких становить 37,1 м2, хоча площа приміщень, яка має перебувати у користуванні [PERSON] у відповідності до розміру частки позивача, повинна становити 61,2 м2. В той же час відповідач, на чию частку припадає 27,8 м2, використовує приміщення загальною площею 51,9 м2, яка майже вдвічі більше тієї, право на яку йому належить. Оскільки вона має право на користування належною їй нерухомою річчю у розмірі, пропорційному розміру частки в праві спільної власності, просить виділити їй в користування приміщення загальною площею 51,7 м2, яку утворюють відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи коридор 1-1 площею 4, 9 м2, санвузол 1-2 площею 4, 5 м2, кухня 1-3 площею 7, 5 м2, кімната 1-4 площею 18,2 м2, кімната 1-5 площею 12 м2, кімната 2-5 площею 14, 6 м2. За вказаним варіантом відповідачу належить право користування коридором 2-1 площею 5,4 м2, коридором 2-2 площею 2,9 м2, санвузлом 2-3 площею 2,9 м2, кухнею 2-5 площею 8,6 м2, кімнатою 2-6 площею 17, 5 м2. Для влаштування вказаного порядку у відповідності до висновку експерта необхідно здійснити дверний отвір між приміщеннями 1-5 та 2-5, а також закласти дверний отвір між приміщеннями 2-5 та 2-4. Вказані переобладнання, які не містять ознак самовільного будівництва і не потребують отримання будівельного паспорту, за рахунок власних коштів та зусиль готова здійснити позивач за умови, що відповідач не буде чинити їй у цьому перешкоди. Вирішити питання визначення порядку користування житлом у позасудовому порядку не сталося можливим через категоричну відмову відповідача, яку він не обґрунтовує жодними міркування здорового глузду, тому ця відмова носить характер самоцілі. У зв`язку з викладеним просить затвердити наведений у висновку експерта порядок користування приміщеннями у житлі, а також покласти на неї відповідальність за здійснення переобладнань, передбачених висновком, та зобов`язати відповідача не чинити їй перешкод під час вчинення цих переобладнань. Господарські споруди, що розташовані на земельній ділянці, а саме: душ Ж, погріб пг, колонку № 3, ворота № 6, паркани №/№ 7, 8, 9, 10, ворота № 11, стіну будівлі № 12, замощення №/№ І, П, Ш просить залишити у спільному користуванні співвласників. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Суркової В.П. від 29.10.2018 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження. У зв`язку із звільненням судді [PERSON] у відставку 6 травня 2019 року здійснений повторний автоматизований розподіл судової справи, внаслідок якого справа надійшла у провадження судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Щасливої О.В. Заходи забезпечення позову, доказів в справі не застосовувались. На підставі ухвали суду від 04.03.2020 року до участі в справі в якості третьої особи за клопотанням представника позивача залучено департамент архітектури та містобудування Запорізької міської ради. Ухвалою суду від 13.11.2020 року постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, вважати засідання в справі 13 листопада 2020 року підготовчим засіданням. На підставі ухвали суду від 13.11.2020 року підготовче провадження в справі закрито. Справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 5 січня 2021 року. Засідання 5 січня 2021 року не відбулося через надходження клопотання від [PERSON] про його перебування на самоізоляції та неможливість у зв`язку із вказаними обставинами прибути до суду. В судове засідання 8 лютого 2021 року позивач не з`явилася. ЇЇ представник надала письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову і вирішення справи без її участі, а також згоду на укладення рішення при заочному розгляді справи. Відповідач до суду не з`явився, клопотання про відкладення судового засідання, а також про вирішення справи без його участі суду не надав. Вказані обставини в силу ст. ст. 211, 223 ЦПК України з урахуванням відзиву в матеріалах справи, а також наданих відповідачем протягом судового розгляду клопотань про вирішення спору у його відсутність зумовили вирішення справи без участі сторін. З відзиву [PERSON] випливає, що до площі житлового будинку [ADDRESS] позивачем необґрунтовано включено житлову прибудову, яка зазначена в технічній документації під літерою А-1 площею 32,1 квадратних метри, яка не пройшла реєстрації права власності і є самочинною, тому не могла бути успадкована позивачем. Проте вона врахована внаслідок злочинної домовленості позивача з нотаріусом під час посвідчення спадкового договору від 08.05.2015 року. Відповідач має намір оскаржити вказаний договір, як і рішення реєстратора про реєстрацію права власності за позивачкою на спірне майно. Що стосується доводів позову про наявність спору між співвласниками щодо порядку користування нерухомістю, такого спору не існує, оскільки з 1980 року між [PERSON] та його батьками склався певний порядок користування нерухомістю, відповідно до якого батьки, а згодом, лише мати, користувались квартирою [ADDRESS] , а відповідач квартирою [ADDRESS] в житловій прибудові А-1 та службовою прибудовою а-3. Вказана квартира оснащена окремим виходом та до її складу входить кімната 2-5 площею 14, 6 м2, тому безпідставними є претензії позивача на це приміщення. Площа будинку, яка без урахування самочинної прибудови становить 57,1 квадратних метри, не дозволяє здійснити виділ часток співвласників в натурі, що встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили. У зв`язку з викладеним просить про залишення позову без задоволення. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що сторонам на праві спільної часткової власності належить будинок [ADDRESS] . Позивач є власником 11/16 частин вказаного майна, відповідачу належить 5/16 його частин. Згідно даних технічного паспорту та будівельно-технічної експертизи будинок, який має загальну площу 89 м2, житлову площу 52,3 м2, складається з чотирьох жилих кімнат: 1-4 площею 8,2 м2, 1-5 площею 12 м2, 2-5 площею 14, 6 м2, 2-6 площею 17, 5 м2, коридору 1-1 площею 4, 9 м2, санвузлу 1-2 площею 4, 5 м2, кухні 1-3 площею 7, 5 м2, коридору 2-1 площею 5,4 м2, коридору 2-2 площею 2,9 м2, санвузлу 2-3 площею 2,9 м2, кухні 2-4 площею 8,6 м2. Між сторонами склався порядок користування означеними приміщеннями, який полягає в тому, що позивач фактично користується коридором 1-1 площею 4,9 м2, санвузлом 1-2 площею 4, 5 м2, кухнею 1-3 площею 7, 5 м2, кімнатою 1-4 площею 18,2 м2, кімнатою 1-5 площею 12 м2, загальна площа яких становить 37,1 м2. Відповідач використовує коридор 2-1 площею 5,4 м2, коридор 2-2 площею 2,9 м2, санвузол 2-3 площею 2,9 м2, кухню 2-4 площею 8,6 м2, кімнату 2-5 площею 14, 6 м2, кімнату 2-6 площею 17, 5 м2 (а. с. 21). Загальна площа будинку складає 89 м2, загальна площа приміщень, якими користується [PERSON] становить 37,1 квадратних метрів; площа приміщень, що перебувають у користуванні [PERSON] обчислюється 51,9 квадратних метрів (а. с. 21). Право спільної власності внормовано Главою 26 Цивільного кодексу України. За наведеним в статті 356 ЦК України поняттям власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Статтею 358 ЦК передбачено підстави та умови здійснення права спільної часткової власності співвласниками та презюмується, що таке здійснення відбувається за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю, як випливає із змісту частини 2 ст. 358 ЦК України. Відповідно до частини 3 вказаної статті кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Виходячи з розміру загальної площі будинку, що перебуває у спільній частковій власності сторін, позивачу належить право на користування приміщеннями площею 61,18 м2 ( 89 м2 : 16 х 11), відповідачу право на користування приміщеннями площею 27,82 м2 ( 89 м2 : 16 х 5). Між тим, як зазначено, у фактичному користуванні позивача знаходиться приміщень площею 37,1 м2, у користуванні відповідача перебувають приміщення загальною площею 51,9 м2, що свідчить про порушення права учасника спільної часткової власності на здійснення цього права щодо частини нерухомого майна, яка відповідає розміру його частки. В пункті 14 Постанови Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року зазначено, що у випадках неможливості виділенння сторонам ізольованих жилих та інших приміщень з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири, може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Подібні роз`яснення містяться в пункті 6 Постанови Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7 від 04.10.1991 року, у відповідності до якого якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. Способи захисту цивільних прав встановлені статтею 16 ЦК України. Враховуючи наведені судом положення цивільного законодавства та роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, суд вважає, що позивачем застосовано знаряддя захисту, яке відповідає змісту порушеного цивільного права. Для доведення переконливості позовних вимог позивачем використаний згаданий судом висновок будівельно-технічної експертизи, з якого випливає, що за єдиним запропонованим експертом варіантом користування приміщеннями будинку співвласнику [PERSON] належить виділити у користування коридор 1-1 площею 4, 9 м2, санвузол 1-2 площею 4, 5 м2, кухню 1-3 площею 7, 5 м2, кімнату 1-4 площею 18,2 м2, кімнату 1-5 площею 12 м2, кімнату 2-5 площею 14, 6 м2 загальною площею 51,6 м2. Співвласнику [PERSON] пропонуються для користування коридор 2-1 площею 5,4 м2, коридор 2-2 площею 2,9 м2, санвузол 2-3 площею 2,9 м2, кухню 2-5 площею 8,6 м2, кімнату 2-6 площею 17, 5 м2 загальною площею 37,3 м2 (а. с. 17-31). Означений порядок користування, на думку суду, є таким, що більшою мірою відповідає розміру часток співвласників та не посягає на право відповідача, який отримує в користування приміщення, чия площа навіть на 9,48 м2 більше площі, на яку він вправі претендувати у відповідності до розміру його частки в праві спільної власності (37,3 м2, які отримує відповідач за вказаним варіантом, - 27,82 м2, на які вправі претендувати). Необхідні для реалізації цього варіанту переобладнання, а саме: улаштування дверного отвору між приміщеннями 1-5 та 2-5, а також закладення дверного отвору між приміщеннями 2-5 та 2-4, не порушують вимоги ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», для здійснення цих робіт в силу Наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна» не потрібно отримання будівельного паспорту, оскільки зазначені стіни не є несучими конструкціями, не містять ознак самочинного будівництва, а позивач бере на себе тягар виконання цих робіт, тому, не вбачаючи ознак порушення права відповідача, суд знаходить всі підстави для прийняття запропонованого експертизою варіанту користування майном. Вимога про зобов`язання [PERSON] не чинити позивачу перешкод при проведенні переобладнань в будинку, а саме: улаштування дверного отвору між приміщеннями 1-5 та 2-5, а також закладення дверного отвору між приміщеннями 2-5 та 2-4, підпорядкована меті ефективного захисту порушеного права, тому є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Що стосується викладених у відзиві тверджень про недопустимість висновку експерту як такого, що отриманий з порушенням закону, на що вказують призначення експертизи без відома [PERSON] та її проведення без його участі, оцінюючи їх, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу, зокрема, якщо сторонами не надані відповідні висновки експертів з цих питань. І так як позивачем наданий висновок експерта, який не викликає у суду сумнівів щодо його правильності, суд не вбачає перешкод для застосування цього процесуального джерела на користь наведених висновків суду та не вбачає підстав, які передбачені статтею 103 ЦПК України, для призначення експертизи судом. Предметом судового розгляду в цій справі є вимоги про визначення порядку користування житлом. Поняття житла міститься в статтях 379, 380 ЦК України, за змістом яких житлом є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них, а житловий будинок це будівля капітального типу, споруджена з дотриманням встановлених законом вимог і призначена для постійного у ній проживання. З урахуванням наведених положень суд бере до уваги, що за вказаним варіантом кожна із сторін отримує в користування необхідні для організації життєдіяльності приміщення, до яких відносяться як кімнати, так і кухні, санвузли і коридори, тому у сукупності ці приміщення, що отримують в користування обидва співвласника, суд може кваліфікувати як житло. Враховуючи обраний позивачем спосіб захисту цивільного прав, що, як зазначено, полягає у вимозі про встановлення порядку користування житловими приміщеннями, виходячи з положень цивільного законодавства про засади реалізації права спільної часткової власності про здійснення цього права за домовленістю співвласників, суд вважає за можливе затвердити запропонований висновком судової експертизи варіант користування приміщеннями в будинку, за яким одному із співвласників ( [PERSON] ) надається право користування коридором 1-1 площею 4, 9 м2, санвузлом 1-2 площею 4, 5 м2, кухнею 1-3 площею 7, 5 м2, кімнатою 1-4 площею 18,2 м2, кімнатою 1-5 площею 12 м2, кімнатою 2-5 площею 14, 6 м2 загальною площею 51,6 м2, другому співвласнику ( [PERSON] ) коридор 2-1 площею 5,4 м2, коридор 2-2 площею 2,9 м2, санвузол 2-3 площею 2,9 м2, кухню 2-5 площею 8,6 м2, кімнату 2-6 площею 17, 5 м2 загальною площею 37,3 м2. Здійснення запропонованих для цього варіанту переобладнань, а саме: улаштування дверного отвору між приміщеннями 1-5 та 2-5, а також закладення дверного отвору між приміщеннями 2-5 та 2-4, треба покласти на позивача [PERSON] відповідно до її вимоги. Садибою як об`єктом права власності відповідно до ст. 381 ЦК України є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. За роз`ясненнями п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7 від 04.10.1991 року, різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Виходячи з наведеного положення цивільного законодавства та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України садибою є цілісний комплекс, що складають житловий будинок і призначені для його обслуговування господарсько-побутові будівлі і споруди (сараї, гаражі, літні кухні, санвузли тощо), наземні і підземні комунікації, багаторічні насадження, розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком. Так як господарсько-побутові будівлі й споруди призвані обслуговувати житловий будинок в інтересах його експлуатації за призначенням, тобто використання для постійного комфортного проживання, такі будівлі і споруди на підставі положень статей 186, 381 ЦК не є самостійними нерухомими речами, а є приналежністю головної речі (будинку). Як випливає з висновку будівельно-технічної експертизи, на земельній ділянці під спірним житловим будинком розташовані такі господарські споруди: душ Ж, погріб пг, колонка № 3, ворота № 6, паркани №/№ 7, 8, 9, 10, ворота № 11, стіна будівлі № 12, замощення №/№ І, П, Ш. Зважаючи на найменування цих об`єктів, кожен з них призначений для задоволення певних потреб, які нерозривно пов`язані з організацією постійного проживання в житловому будинку і можливістю використання споживчих якостей кожної з перелічених речей, а самі приналежні речі є необхідними засобами благоустрою власника (власників). Кожна з приналежних речей розрахована на її використання не відмінно, а поряд з іншими речами, так як характеризується певним призначенням в повсякденному використанні, тому суд погоджується, що їх належить у спільному користуванні сторін. Приймаючи наведений порядок користування, суд не може погодитися з доводами відповідача про наявність елементів самочинного будівництва в нерухомості, що належить сторонам, оскільки, в технічному паспорті, який складений за наслідками інвентаризації на замовлення позивача, відсутні посилання на самочинне будівництво, що як таке, що побудовано до 5 серпня 1992 року, не належить до самочинного у відповідності до «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна», затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 127 від 24.03.2001 року. Витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем, у відповідності до правил цивільного процесуального законодавства належить покласти на відповідача. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved