Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] 28.02.2018 звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права спілкування з сином. Позов мотивовано тим, що від шлюбу з відповідачем вони мають сина [PERSON], [INFO] Подружнє життя з відповідачем не склалося і рішенням суду від 19.11.2015 шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу син залишився проживати з відповідачем. Позивач, як батько дитини, бажає приймати участь у вихованні сина, спілкуватись з ним та утримувати, але відповідач перешкоджає зустрічатись з дитиною. Після чисельних марних спроб вирішити дане питання мирним шляхом, позивач вимушений звернутись до суду, оскільки в добровільному порядку не можливо врегулювати даний спір. З посиланням на ст. 159 СК України просив усунути перешкоди в здійсненні права на спілкування з сином [PERSON], [INFO], зобов'язавши відповідачку надавати можливість відвідування сином місця проживання батька два тижні на місяць за вибором батька дитини, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, та просив суд задовольнити позовні вимоги. Відповідач надала свідоцтво про шлюб, згідно з яким вона змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON]. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала частково, пояснила, що не заперечує проти спілкування сина з батьком, але її не влаштовує порядок побачень, про який просить позивач. Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Право на безперешкодне спілкування матері, батька та дитини між собою встановлене ст. 153 СК України. За приписами ст. 157 СК України питання щодо виховання дитини вирішується батьками спільно, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею; той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Частиною 4 статті 157 СК України передбачена можливість укладення батьками договору щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини, а статтею 158 СК України встановлено можливість вирішення органом опіки і піклування спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, за заявою одного з батьків, при цьому визначено, що рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Відповідно до ст.159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Відповідно до положень ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Преамбулою ст. ст. 5, 9 Конвенції про права дитини встановлено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточені, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Держава поважає відповідальність, права і обов'язки батьків належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення прав дитини і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються, держава поважає право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками підтримувати на регулярній основі відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Із системного тлумачення ч.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини», ст.ст. 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Суд при встановленні способу спілкування, має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Як встановлено в судовому засіданні сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано згідно з рішенням суду (а.с. 5, 8-11). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 6). Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 19.11.2015 визначено місце проживання дитини разом з матір'ю (а.с. 8-11). Судом встановлено, що сторони не дійшли згоди щодо вирішення питання про визначення способу участі матері у вихованні дитини шляхом переговорів та прийняття спільного рішення. Розпорядженням голови Голопристанської районної державної адміністрації №287 від 01.07.2016 надано [PERSON] право зустрічі з малолітньою дитиною [PERSON] два тижні у місяць за вибором батька за його місцем проживання. Батько особисто забирає сина, а мати особисто забирає дитину від батька (а.с. 7). Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з дитиною буде перешкоджати її нормальному розвитку. Навпаки, спілкування сина з батьком буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків зі своїми дітьми служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Доказів неможливості спілкування позивача з сином протягом вихідних днів кожного першого та третього тижня місяця та на канікулах, зокрема, що таке спілкування може мати вплив на навчальний процес та/або участь дитини в інших виховних, розвиваючих та позашкільних заходах відповідачем не представлено, в матеріалах справи такі відсутні. На погляд суду, при даному способі участі позивача у вихованні сина буде дотриманий розумний баланс на участь у його вихованні між позивачем та іншими членами сім'ї, яким таке право теж надано. Суд наголошує сторонам, що рішення суду не є перешкодою для визначення батьками в добровільному порядку додаткових днів побачень позивача з дитиною За таких обставин, враховуючи відсутність заперечень сторін щодо такого порядку побачення батька з дитиною, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково. На підставі викладеного та

Outcome: partial