Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

Позивач [PERSON] 11.05.2018 року звернулася у суд із позовом до відповідача [PERSON], в якому просить розірвати між ними шлюб, укладений та зареєстрований 15.11.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сколівського районного управління юстиції у Львівській області, про що зроблено актовий запис № 50. Після розірвання шлюбу позивач просить змінити їй прізвище на «Винницька». Також просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу звернення до суду із даним позовом, і до досягнення сином повноліття. Ухвалою судді від 16.05.2018 року (головуючий суддя Ясінський Ю.Є.) вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого засідання. Ухвалою судді від 19.10.2018 року (головуючий суддя Микитин В.Я.) дану справу прийнято до провадження у звязку із закінченням пятирічного терміну повноважень судді Ясінського Ю.Є.. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого засідання. Ухвалою підготовчого судового засідання у справі від 19.11.2018 року підготовче провадження закрито, а справу призначено до розгляду по суті. Позов обґрунтовано тим, що сімя сторін фактично розпалася та існує тільки формально. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини. У звязку із зацікавленістю відповідачем азартними іграми, матеріальне становище сімї було неналежним. Постійного місця праці відповідач не мав і не намагався його здобути. Жодної зацікавленості відповідача до нормального розвитку сина та збереження сімї у відповідача немає. Всі ці обставини призвели до припинення шлюбних відносин і як наслідок, вони не проживають разом більше шести місяців. Подальше збереження сімї позивач вважає неможливим, і таким, що суперечить її інтересам та інтересам дитини. З огляду на вказане, позивач змушений була звернутися до суду з даним позовом. Позивач у судове засідання щодо розгляду справи по суті не зявилася, хоча була належно повідомленою про дату, час та місце судового засідання у справі, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення почтового відправлення судової повістки від 20.11.2018 року. У позовній заяві одночасно просила проводити розгляд справи за її відсутності. У звязку із встановленням обставин, визначених ст. 280 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд даної справи. \~ \~ \~ \~Розглянувши матеріали справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невідємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обовязків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та розяснень, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Сторони вступили у шлюб 15.11.2014 року, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сколівського районного управління юстиції у Львівській області, про що зроблено актовий запис № 50. Зазначена обставина підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-СГ № 234140, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сколівського районного управління юстиції у Львівській області 15.11.2014 року. Від спільного проживання у сторін народився син [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем. Статтею 110 СК України визначено право на предявлення позову про розірвання шлюбу одним із подружжя, а підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя встановлені ч. 1 ст. 112 вказаного Кодексу. Як встановлено судом, сторони уже протягом тривалого часу не проживають в одному будинку, не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Такі дії сторін викликані несумісністю характерів, різними поглядами на життя та ведення спільного господарства. Факт проживання позивача з дитиною окремо від відповідача стверджується та доводиться зібраними матеріалами справи. Таким чином, на переконання суду, подальше спільне життя сторін і збереження їх шлюбу є недоцільним, буде суперечити інтересам обох сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересах їхніх дітей, що мають істотне значення, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу. Як розяснюється у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно зясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, вживати заходів для примирення подружжя. Виконуючи вищенаведені приписи, судом беззаперечно встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, втратили одне до одного почуття поваги і любові, стали чужими людьми і це підтверджується зібраними у справі доказами, у звязку з чим суд вважає, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] і збереження їх шлюбу стало неможливим та недоцільним, суперечило б інтересам сторін, тому позов підлягає задоволенню. Щодо заявленої позовної вимоги про стягнення аліментів, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Із копії\~свідоцтва про\~народження серії\~1-СГ\~№ 484145,\~виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сколівського районного управління юстиції у Львівській області 24.12.2015 року вбачається, що батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], є відповідач [PERSON]. Таким чином,\~беззаперечно доведено,\~що [PERSON] є рідним\~батьком [PERSON] і на нього покладений обовязок утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Судом також встановлено, що неповнолітній [PERSON] проживає з позивачем. Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 184 СК України суд за\~заявою одержувача\~визначає розмір\~аліментів у\~твердій грошовій\~сумі. Розмір\~аліментів,\~визначений судом\~або за\~домовленістю між\~батьками у\~твердій грошовій\~сумі,\~підлягає індексації\~відповідно до\~закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України суд, при визначенні розміру аліментів, враховує стан здоровя; матеріальне становище платника аліментів; наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки чи сина; наявність рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів;\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; а також інші обставини, які мають істотне значення. Оскільки відповідач ухиляється від добровільного виконання свого обовязку по утриманню дитини, чим порушує права позивача і її малолітньої дитини, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі ? часток з всіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з часу подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір стягнення аліментів суд визначає з урахуванням відсутності відомостей щодо працевлаштування відповідача, наявності у нього регулярного доходу, наявності чи відсутності інших утриманців, а також виходячи із засад розумності, добросовісності і справедливості, що не суперечитиме інтересам дитини та відповідача. Відповідно до ч. 1\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати за заявлену вимогу про розірвання шлюбу у розмірі 704,80 грн.. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору за заявлену вимогу про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 704,80 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved