Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

Позивач 19 вересня 2016 року, звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики та судових витрат. В позовній заяві позивач [PERSON] зазначила, що відповідач 12 грудня 2013 року позичив у неї грошові кошти: 1900 доларів США та 200 євро, що дорівнює на теперішній час 54400 грн.. Згідно розписки відповідач, зобовязалась до першої вимоги або до 15 травня 2015 року повернути борг. В теперішній час борг не повернуто. Добровільно відповідач не бажає сплачувати заборгованість, що утворилася. Ця обставина і змусила її звернутися до суду. Просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь суму боргу 54400 грн., 551,20 грн. сплаченого судового збору та 500 грн. витрат на правову допомогу. Позивач в судове засідання не зявилась, надавши заяви про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявилась, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена завчасно та належним чином. Про причини неявки не повідомила. Заяив про розгляд справи за її відсутності не надала. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно розписки від 12 грудня 2013 року, [PERSON] взяла в борг у [PERSON] грошові кошти: 1900 доларів США і 200 євро і зобовязалась ці кошти повернути до 15 травня 2015 року. Згідно розпорядження №241/1.ODKD від 29 серпня 2016 року правління Приватбанку, курс НБУ на 29.08.2016 року: 1 долар США 25,442357, 1 євро 28,724421000000003. Суд, дослідивши вимоги позивача та матеріали справи, дійшов до висновку про задоволення вимог позивача в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Частиною першою статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов»язки. Згідно частини першої статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В судовому засіданні встановлено, що 12 грудня 2013 року відповідач позичила у позивача грошові кошти у сумі 54400 грн. (1900 доларів США і 200 євро), склавши розписку про це. У зазначеній розписці зобовязалась повернути борг до 15 травня 2015 року. Однак, до означеної в розписці дати свій обовязок по поверненню боргу не виконала. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, суд констатує, що з відповідача на користь позивача повинен бути стягнений борг, а також понесені судові витрати. На підставі ст.ст. 11,509,526,625 ЦК України,

Outcome: approved