Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-27 00:00:00

Позивач 25.05.2015 року звернувся до суду з цим позовом в якому вказав, що 25.05.2014 року відповідач [PERSON] написав позивачу [PERSON] розписку, у якій вказав, що він взяв 4 300 дол. США на постановку на облік та на розмитнення на Україні автомобіля «Volkswagen Passat B-5» у громадянина [PERSON] Дана розписка написана у присутності двох свідків [PERSON], [INFO] та [PERSON], 02.01.0981 року народження. Однак взяті на себе зобовязання відповідач не виконав, грошові кошти не повернув, у звязку із чим позивач звернувся до нього з претензією про повернення коштів від 20.04.2015 року, в якій просив повернути взяті кошти в сумі 4300 дол. США до 30 квітня 2015 року. Але дана претензія відповідачем [PERSON] залишена без уваги та не виконана до сьогодні. Представник позивача адвокат [PERSON] у судовому засіданні, яке було проведено в режимі відеоконференції через Апеляційний суд Тернопільської області, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач та його представник адвокат [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, вказавши, що відповідач добровільно, без примусу написав розписку позивачу 25.05.2015 року; кошти які відповідач отримав від [PERSON] передав [PERSON] та Снісарчуку для розмитнення автомобіля. Також додали, що у Слідчому відділі Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області перебуває кримінальне провадження №12014210001907 від 10.07.2014 року, яке розпочато за заявою, яка надійшла від [PERSON]; в кримінальному провадженні [PERSON] надано статус потерпілого; до прийняття остаточного рішення у вказаному кримінальному провадженні просять зупинити провадження у даній цивільній справі. Ухвалою суд від 28.07.2015 року в задоволенні вищезазначеного клопотання відмовлено, оскільки представником відповідача не надано доказів, що в порядку кримінального судочинства розглядається кримінальне провадження, а зупинення провадження передбачається в разі розгляду іншої справи в порядку кримінального судочинства. Відповідач та його представник адвокат [PERSON] просять відмовити позивачу у задоволенні позову. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, так як згідно ч.1 ст.509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно ст.610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається із ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. У даному випадку таким доказом є оригінал розписки від 25.05.2014 року, написаної відповідачем по справі [PERSON], і переданої представником адвокатом [PERSON], проте, що відповідач взяв у позивача 4300 дол. США на постановку обліку та розмитнення на Україні автомобіля «VolkswagenPassatB-5», номер WVWZZZ3BZ4E310813 (а.с.3,38), проти чого не заперечує відповідач. Суд не приймає до уваги посилання відповідача та його представника на те, що у слідчому відділі Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області перебуває кримінальне провадження №12014210001907 від 10.07.2014 року, яке розпочато за заявою, яка надійшла від [PERSON]; в кримінальному провадженні [PERSON] надано статус потерпілого (а.с.43,44), оскільки не надано доказів про розгляд справи в порядку кримінального судочинства. Згідно зі ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З оглянутого в судовому засіданні, наданого відповідачем, паспорта громадянина України АВ 573761, видно, що відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрований [INFO], має право здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Позивач при подачі позовної заяви до суду сплатив судовий збір в сумі 890,11 грн., що стверджується квитанцією (а.с.1).

Outcome: approved