Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

Позивач [PERSON] (08720, [ADDRESS], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]) звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Центренерго»\~ (03022, м.Київ, вул. Козацька, 120/4, літера «Є», код ЄДРПОУ 22927045) про визнання рішення незаконним, за яким просив зобовязати Публічне акціонерне товариство «Центренерго» видати [PERSON] довідку про його роботу в юридичній особі публічного права ПАТ «Центренерго», визнати незаконним рішення Дирекції Публічного акціонерного товариства «Центренерго» по першому пункту Протоколу № 6/2017 засідання Дирекції ПАТ «Центренерго» від 24.01.2017. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 03.10.2017 року він працює за контрактом членом Дирекції (Директором) Публічного акціонерного товариства «Центренерго». 09.01.2017 року він звернувся до ПАТ «Центренерго» із заявою щодо надання довідки про роботу в юридичній особі публічного права, однак йому було відмовлено у наданні такої довідки з посиланням на те, що ПАТ «Центренерго» відповідно до норм чинного законодавства не є юридичною особою публічного права та рішенням Дирекції ПАТ «Центренерго», викладеним у пункті 1 Протоколу від 24.01.2017 № 6/2017, заборонено (не допускається) видавати такі довідки. Вказана відмова порушує трудові та інші права позивача, який не зможе реалізувати свої обовязки як посадової особи публічного права щодо подання декларацій, за що може бути притягнутий до адміністративної або кримінальної відповідальності. 25.01.2018 року винесено ухвалу про відкриття провадження у справі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному осбязі, посилаючись на порушення своїх прав через рішення правління, звернення щодо видачі довідки з місця роботи та відмову у видачі такої довідки. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на необгрунтованість позовних вимог, помилковість доводів позову про віднесення ПАТ до юридичних осіб публічного права, оскільки воно є юридичною особою приватного права, підтвердив звернення позивача щодо видачі довідки та відмову у видачі такої довідки. Вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, позивач [PERSON] на підставі рішення засідання Наглідової ради ПАТ «Центренерго» з 03 жовтня 2017 року прийнятий на посаду члена Дирекції (Директора) Публічного акціонерного товариства «Центренерго», 03 жовтня 2017 ркоу із ним було укладено відповідний контракт, що підтверджується наказом, контрактом (а.с.10-12). 09.01.2018 року позивач [PERSON] звернувся до ПАТ «Центренерго» із заявою щодо надання довідки про роботу в юридичній особі публічного права ПАТ «Центренерго» для предявлення за місцем вимоги, що підтверджується заявою (а.с. 13). Відповідач ПАТ «Центренерго» відмовив [PERSON] у наданні такої довідки, мотивуючи це тим, що ПАТ «Центренерго» відповідно до норм чинного законодавства не є юридичною особою публічного права та рішенням Дирекції ПАТ «Центренерго», викладеним у пункті 1 Протоколу від 24.01.2017 № 6/2017, заборонено (не допускається) видавати такі довідки, що підтверджується листом (а.с.14). Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що у відповідності до ч. 3 ст. 21 Кодексу законів про працю України контракт є особливою формою трудового договору. Положеннями ст. 49 Кодексу законів про працю України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобовязаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. З огляду на це позивач вважає, що Публічне акціонерне товариство «Центренерго» є юридичною особою публічного права, оскільки це випливає з самої назви [PERSON], а також у звязку з тим, що 78,28 % акцій Відповідача знаходяться у власності держави (Фонд державного майна України). Як наслідок, на думку позивача, відмова ПАТ «Центренерго» у наданні йому довідки про місце роботи і посаду в юридичній особі публічного права ПАТ «Центренерго» та рішення Дирекції ПАТ «Центренерго» по першому питанню Протоколу № 6/2017 засідання Дирекції ПАТ «Центренерго» від 24.01.2017 є такими, що порушують його права як особи, яка знаходиться у трудових правовідносинах з відповідачем. Вказані правові обґрунтування позову суд вважає юридично неспроможними у спірних правовідносинах, необгрунтованими і недоведеними. Так, у статті 49 Кодексу законів про працю України, на котру посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, визначено чіткий перелік відомостей, довідку про які зобовязаний надавати роботодавець. Разом з тим, позивач у своїй заяві не вказав конкретні дані, які просив у відповідача йому надати, що не породжувало у відповідача обовязку надавати йому саме довідку про його місце роботи в юридичній особі публічного права ПАТ «Центренерго». Викладене дає підстави для висновку про те, що трудові права позивача у спірних правовідносинах відповідачем не порушувались, отже не підлягають судовому захисту. Крім того, суд погоджується із доводами заперечень відповідача та вважає необґрунтованими доводи позивача щодо віднесення ПАТ «Центренерго» до юридичних осіб публічного права. При наданні правової оцінки відповідним доводам сторін, суд виходить із того, що основоположними ознаками юридичних осіб публічного права є реалізація публічних інтересів держави чи територіальної громади, які покладені на них Конституцією України та законодавчими актами, їх створення на підставі розпорядчого акту та покладення цивільної відповідальності на державу, органи місцевого самоврядування за юридичних осіб публічного права. Відповідно до ч.2 ст.81 ЦК України, юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права. Юридична особа приватного права створюється на підставі установчих документів відповідно до\~статті 87\~цього Кодексу. Юридична особа приватного права може створюватися та діяти на підставі модельного статуту в порядку, визначеному законом. Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Згідно до абз.1 ч. 3 ст.81 ЦК України, цим Кодексом встановлюються порядок створення, організаційно-правові форми, правовий статус юридичних осіб приватного права. Відповідно до абз.2. ч.3 ст. 81 ЦК України, порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюються\~Конституцією України\~та законом. Статтею 167 ЦК України, визначено правові форми участі держави у цивільних відносинах. Зокрема відповідно до ч. 2 ст. 167 ЦК України, Держава може створювати юридичні особи публічного права (державні підприємства, навчальні заклади тощо) у випадках та в порядку, встановлених\~Конституцією України\~та законом. Згідно до ч. 3 ст. 167 ЦК України, Держава може створювати юридичні особи приватного права (підприємницькі товариства), брати участь в їх діяльності на загальних підставах, якщо інше не встановлено законом. Згідно до ч. 1 ст. 84 ЦК України, [PERSON], які здійснюють підприємницьку діяльність з метою одержання прибутку та наступного його розподілу між учасниками (підприємницькі товариства), можуть бути створені лише як господарські товариства (повне товариство, командитне товариство, товариство з обмеженою або додатковою відповідальністю, акціонерне товариство) або виробничі кооперативи. Таким чином, держава може виступати засновником як юридичних осіб публічного права так і юридичних осіб приватного права при цьому законодавець чітко визнає, що [PERSON], які здійснюють підприємницьку діяльність з метою одержання прибутку та наступного його розподілу між учасниками (підприємницькі товариства) можуть створюватися державою та є юридичними особами приватного права. Отже, при віднесенні юридичної особи до категорії юридичної особи публічного права або юридичної особи приватного права необхідно брати до уваги як порядок її створення, так і мету її діяльності та наявність у неї владних повноважень. Правовий статус ПАТ «Центренерго» як юридичної особи підтверджується статутом, довідкою Головного управління регіональної статистики, наказом, протоколом засідання Дирекції (а.с.91-151). Із статутних документів відповідача вбачається, що на виконання Указу Президента України від 21.05.1994р. № 244/94 «Про заходи щодо ринкових перетворень в галузі електроенергетики України» та розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.11.1994р. № 816-р, 17.03.1995р. наказом Міністерства енергетики та електрифікації України № 49 було створено Державне підприємство «Центренерго». 31.08.1995р. наказом Міністерства енергетики та електрифікації України № 174 на підставі Указу Президента України від 04.04.1995р. № 282/95 «Про структурну перебудову в електротехнічному комплексі України» та Указу Президента України «Про корпоратизацію підприємств» від 15.06.1993р. № 210/93, у результаті корпоратизації Державного підприємства «Центренерго» була створена Державна акціонерна енергогенеруюча компанія «Центренерго» та затверджено її статут. Засновником компанії стала Держава Україна в особі Міністерства енергетики та електрифікації України, якій на той час належало 100% від статутного капіталу компанії. У 1997 році в процесі приватизації [PERSON] наказом Фонда державного майна України від 12.02.1997р. № 153 був затверджений план розміщення акцій Державної акціонерної енергогенеруючої компанії «Центренерго», створеної шляхом корпоратизації державного підприємства «Центренерго». 23.07.1998р. за рішенням загальних зборів акціонерів Державної акціонерної енергогенеруючої компанії «Центренерго» (Протокол від 23.07.1998р. № 1) було створено Відкрите акціонерне товариство «Державна енергогенеруюча компанія «Центренерго». 29.03.2011р. за рішенням загальних зборів акціонерів [PERSON] (Протокол від 29.03.2011р.) на виконання вимог Закону України «Про акціонерні товариства» Відкрите акціонерне товариство «Державна енергогенеруюча компанія «Центренерго» було перейменовано у Публічне акціонерне товариство «Центренерго». Згідно пункту 1 статті 1 статуту [PERSON] Публічне акціонерне товариство «Центренерго» є новим найменуванням Відкритого акціонерного товариства «Державна енергогенеруюча компанія «Центренерго». Згідно інформаційної довідки Національного депозитарію України від 10.03.2016р. № 104715 ід державі Україна в особі керуючого рахунком Фонду державного майна України належить 289205117 акцій [PERSON], що складає 78,289% статутного капіталу [PERSON]. Станом на цей час [PERSON] діє на підставі Статуту (нова редакція), затвердженого позачерговими загальними зборам акціонерів [PERSON] 11.11.2016р. (Протокол № 30 від 11.11.2016р.) (надалі Статут). Положення розділу «Мета та предмет діяльності [PERSON]» Статуту [PERSON] визначають, що метою створення [PERSON] є одержання прибутку від здійснення виробничої, комерційної, посередницької та іншої діяльності, в порядку та на умовах визначених законодавством та Статутом [PERSON], з наступним його розподілом між [PERSON] та його акціонерами (п. 3.1 ст. З Статуту). Виробництво, передача та розподілення електроенергії є основними видами діяльності [PERSON] (п. 3.2 ст. З Статуту). Предметом діяльності [PERSON] є загалом 130 видів діяльності, включаючи окрім основних видів діяльності, комерційну, посередницьку діяльність, виробництво та торгівлю спиртом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, виробництво, купівля-продаж сільськогосподарської продукції, овочів, цитрусових та інших фруктів, проведення операцій з нерухомістю та багато іншого. В свою чергу згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, та громадських формувань: до видів діяльності [PERSON] відноситься: код КВЕД 42.99 Будівництво інших споруд н. в.і.у.; код КВЕД 35.11 виробництво електроенергії (основний); код КВЕД 35.12 Передача електроенергії; код КВЕД 35.13 Розподілення електроенергії; код КВЕД 35.30 Постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря; код КВЕД 41.20 Будівництво житлових та нежитлових будівель; а за даними органів статистики про основний вид економічної діяльності юридичної особи, визначений на підставі даних Державних статистичних спостережень відповідно до статистичної методології за підсумками діяльності за рік основним видом діяльності є код КВЕД 35.11 Виробництво електроенергії. Відповідно з цього можна зробити висновок, що комерційна діяльність [PERSON] в цілому відповідає положення його Статуту. Згідно положень статті 4 Статуту «Юридичний статус [PERSON]», [PERSON] є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в банках, печатку із своїм найменуванням, ідентифікаційним кодом, штампи, бланки, може мати фірмовий знак, а також знак для товарів і послуг та інші реквізити; діє на принципах повної господарської самостійності і самоокупності, несе відповідальність за результати своєї господарської діяльності та виконання зобовязань; може набувати майнові та особисті немайнові права, нести обовязки, вчиняти правочини відповідно до вимог законодавства та Статуту, бути позивачем та відповідачем в суді. [PERSON] є субєктом господарювання та може здійснювати будь-яку підприємницьку та іншу діяльність не заборонену законодавством України. [PERSON] відповідає за своїми зобовязаннями всім належним йому майном (п.\~4.10 ст. 4 Статуту). [PERSON] не відповідає за зобовязаннями держави. Держава не відповідає за зобовязаннями [PERSON] (п. 4.11 ст. 4 Статуту). [PERSON] не відповідає за зобовязаннями акціонерів. Акціонери не відповідають за зобовязаннями [PERSON] і несуть ризик збитків, повязаних з діяльністю [PERSON] лише у межах належних їм акцій [PERSON] (п.п. 4.12., 4.13 ст. 4 Статуту). Акціонерами [PERSON] можуть бути Держава, в особі уповноважених органів, органи місцевого самоврядування, юридичні та фізичні особи, якщо такі особи є власниками акцій товариства (п. 8.1 ст. 8 Статуту). Правовий режим майна [PERSON] визначається чинним законодавством та Статутом [PERSON]. Згідно статті 115 Цивільного кодексу України господарське товариство є власником: 1) майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу; 2) продукції, виробленої товариством у результаті господарської діяльності; 3) одержаних доходів; 4) іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом. В свою чергу положення пунктів 9.2, 9.3 статті 9 Статуту [PERSON] встановлюють, що майно [PERSON] складається з основних засобів, оборотних коштів, інших цінностей відображених у бухгалтерському балансі [PERSON]. [PERSON] формується за рахунок: 1) майна, цінних паперів, майнових та немайнових прав, якими була здійсненна оплата акцій [PERSON]; 2) одержаних доходів; 3) продукції, виробленої [PERSON] в результаті здійснення господарської діяльності; 4) іншого майна, набутого на підставах, не заборонених чинним законодавством України. [PERSON] самостійно здійснює володіння, користування та розпорядження належного йому майна відповідно до законодавства та Статуту [PERSON] (п. 9.6 ст. 9 Статуту). [PERSON] несе ризик випадкового знищення та пошкодження майна, що є його власністю (п. 9.4 ст. 9 Статуту). Відповідно до статті 325 Цивільного кодексу України майно [PERSON] належить [PERSON] на праві приватної власності. Органами [PERSON] є: загальні збори; наглядова рада; дирекція; ревізійна комісія (п.\~15.2 ст. 15 Статуту [PERSON]). Загальні збори є вищим органом [PERSON] (п. 15.2 ст.15 Статуту), а виконавчим органом [PERSON] є дирекція, яку очолює Генеральний директор [PERSON] (п.п.18.1, 18.2 ст. 18 Статуту). Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] є юридичною особою у розумінні статті 80 Цивільного кодексу України, підприємницьким товариством (ст. 84 ЦК України), та господарським товариством (ст. 113 ЦК України), створеним у формі акціонерного товариства (ст. 152 ЦК України). Згідно Статуту [PERSON] є публічним акціонерним товариством (ст. 5 Закону України «Про акціонерні товариства»). Як господарське товариство [PERSON] не відноситься до державних унітарних, комерційних, казенних чи комунальних підприємств у розумінні норм глави 8 Господарського кодексу України. Відповідно до вищевказаного на [PERSON], як на акціонерне товариство розповсюджується дія норм глави 8 Цивільного кодексу України та норм Закону України «Про акціонерні товариства». Як вже зазначалося вище, на підставі розпорядчих актів Президента України, органу державної влади, органу влади АР Крим або органу місцевого самоврядування можуть створюватися не тільки юридичні особи публічного права, а й юридичні особи приватного права. Відповідно з цим само по собі створення на підставі зазначених актів юридичної особи, правонаступником якої є [PERSON], само по собі, ще не свідчить про те, що [PERSON] має статус юридичної особи публічного права. Оскільки станом на цей час [PERSON] є підприємницьким товариством, воно є юридичною особою приватного права, правове становище якого є предметом цивільно-правового регулювання. З приводу ж інших вищезазначених ознак юридичних осіб публічного права, слід зазначити наступне. З аналізу норм чинного законодавства та положень Статуту [PERSON] не вбачається така ознака юридичної особи публічного права як реалізація [PERSON] публічних інтересів Держави чи територіальної громади, які покладені на юридичну особу Конституцією України та іншими законодавчими актами. На відміну від більшості юридичних осіб публічного права [PERSON] не має владних повноважень стосовно інших осіб, та права на видання нормативно-правових актів, що стають обовязковими для виконання останніми. Отже, для відносин [PERSON] з іншими учасниками цивільних та господарських відносин не характерний порядок «влада підпорядкування», відповідно з чим [PERSON] мало би змогу однобічно та безпосередньо визначати поведінку інших осіб, силою примусу забезпечувати повну і точну реалізацію власних приписів, яким всі інші особи мали би підкорятися. Таким чином відносини [PERSON] з іншими учасниками цивільних та господарських відносин ґрунтуються виключно на договірній основі. Аналогічна ситуація існує і з такою ознакою юридичних осіб публічного права як відповідальність держави та/або засновника при здійсненні юридичною особою публічного права публічних функцій. Чинне законодавство України та Статут [PERSON] не містять норм та положень, які б покладали на державу та/або засновника [PERSON] відповідальність за шкоду нанесену [PERSON] іншим особам, які б були відмінними від норм цивільного права щодо відповідальності акціонера за зобовязаннями акціонерного товариства. Отже, з огляду на вищевикладене, судом встановлено, що відповідач ПАТ «Центренерго» не є юридичною особою публічного права, а навпаки є юридичною особою приватного права у розумінні положень статті 81 Цивільного кодексу України. Позивачем в судовому засіданні підставно не спростовано відомості, які викладені у поданому відповідачем письмовому доказі висновку науково-правової експертизи від 20.01.2017 року (а.с.32-90), з якого вбачається, що відповідач звернувся до Ради науково-правових експертиз при Інституті держави та права ім. В. М. Корецького НАН України із запитом, щодо проведення науково-правової експертизи та надання розяснень щодо застосування норм законодавства про юридичні особи, а саме чи є ПАТ «Центренерго», 78% акцій якого належить державі в особі Фонду державного майна України юридичною особою публічного права або юридичною особою приватного права. Слід зазначити, що Рада науково-правових експертиз при Інституті держави та права ім. В. М. Корецького НАН України є єдиною науковою установою в системі Національної академії наук України, яка, згідно чинного законодавства, може здійснювати доктринальне (наукове) тлумачення нормативно-правових актів та готувати висновки науково-правової експертизи. У відповідь на звернення відповідача, за наслідками проведеної експертизи було отримано висновок науково-правової експертизи № 126/7-е від 20.01.2017 року, відповідно до якого ПАТ «Центренерго» є юридичною особою приватного права у розумінні норм статті 81 Цивільного кодексу України. Суд погоджується із правовою позицію, викладеною у висновку науково-правової експертизи і покладеною в основу заперечень проти позову. При цьому правова позиція позивача є непереконливою, необґрунтованою, оскільки суперечить вказаним вище нормам права. Таким чином, суд вважає доводи позивача є безпідставними, оскільки вони спростовуються нормами чинного законодавства, а рішення Дирекції ПАТ «Центренерго» оформлене Протоколом № 6/2017 засідання Дирекції ПАТ «Центренерго» від 24.01.2017 р. є законним та висновки зроблені у ньому повністю відповідають вимогам чинного законодавства України. Згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. За таких обставин, суд не вбачає достатніх підстав покласти на відповідача в судовому порядку обовязок видати позивачеві довідку певного змісту. Відповідно ст.13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Під час розгляду справи не виявлено прав чи законних інтересів позивача, які б були порушені відповідачем і підлягали б судовому захисту. Враховуючи викладене, судом не встановлено обставин, які в силу зазначених вище приписів законодавства породжували б правові наслідки у виді виникнення підстав для задоволення позовних вимог у цій справі. Згідно ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до приписів ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до положень ст.ст. 76 - 81 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись\~\~іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, відносно визначеного позивачем відповідача, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, не узгоджуються із приписами чинного законодавства, при цьому заперечення відповідача ґрунтуються на матеріалах справи і законі, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed