Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-07 00:00:00

Позивач 16 квітня 2018 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 27 березня 2015 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від даного шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO], яка проживає із позивачем. Посилаючись на фактичне припинення шлюбних відносин з 2017 року, а також, наголошуючи на тому, що причиною розпаду родини є різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння та довіри, що суперечить інтересам сторін, у зв'язку із чим, позивачка була вимушена звернутись до суду із даним позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем. Крім того, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, у зв'язку із чим, позивач вимушена була звернутися до суду із даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 2 000,00 грн. щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. Учасники справи про розгляд справи повідомлялись належним чином, у відповідності до вимог ст.ст.128-129 ЦПК України. Позивач до суду надав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.19). Відповідач в судове засідання не з'явився. Про причини своєї неявки не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи без своєї участі та відзиву на позов не надавав. Щодо належного повідомлення відповідача свідчать поштовий реєстр відправлень та відомості офіційного сайту «Укрпошти». У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що згідно актового запису №270 складеного 27 березня 2015 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі (а.с.5). Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO], яка проживає із позивачем. Позивач та відповідач втратили один до одного почуття взаємної поваги, любові, дружби та взаємодопомоги. Сторони проживають окремо з 2017 року, не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, не мають намірів щодо відновлення шлюбних відносин. При таких обставинах, суд вважає, що сім'я сторін існує формально і розпалася остаточно, примирення сторін є не можливим, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Щодо вимог про стягнення аліментів суд виходить із наступного. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст.184 Сімейного Кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність стягувати з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 2 000,00 грн. на утримання малолітньої дитини в судовому порядку, починаючи від дня пред'явлення позову до суду, і до досягнення повноліття, тому що відповідач будучи батьком дитини зобов'язаний її матеріально утримувати. На підставі ст..430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми місячного платежу. У відповідності до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Вирішуючи питання щодо судових витрат, згідно статті 141 ЦПК України, із відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 704,80 грн., а також на користь держави в сумі 768,40 грн.

Outcome: approved