Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-16 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника [PERSON] , звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Посилається на те, що вона є одноосібним власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . У вказаному будинку, крім неї зареєстровані: донька [PERSON] , 1975 р.н., яка з 2003 р. перебуває за межами України та онук [PERSON] , 1996 р.н., який з 2006 р. також перебуває за межами України. Таким чином відповідачі вже тривалий час у вказаному будинку не проживають, участі в утриманні господарства, в якому вони зареєстровані не приймають, також не приймають участі по оплаті житлово-комунальних послуг, не обробляють приналежну до нього земельну ділянку. Позивач посилається на те, що вона, як власник будинку не має можливості безперешкодно користуватись, розпоряджатись своїм майном, не може реалізувати своє право на отримання субсидії через реєстрацію відповідачів в будинку, саме тому, просить усунути їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження власністю, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, обгрунтувала їх вищенаведеним. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином - судовими повістками, однак до суду повернулися конверти, з відмітками Укрпошти про те, що вони за зазначеною адресою, а саме по [ADDRESS] не проживають, хоча з довідок Товтрівської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області№197 та № 198 від 02.09.2019 вбачається, що відповідачі зареєстровані саме в [ADDRESS] . Оскільки відповідно до приписів ч.8 ст.128, ч.2 ст.130\~ЦПК\~України відповідачі вважаються такими, що належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про розгляд справи у їх відсутності та відзиву на позов від них також не надходило, а тому справу, зі згоди позивача розглянуто в порядку заочного розгляду та ухвалено заочне рішення на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, розташований по [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житловий будинок від 12.09.1990, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Заставнівської районної ради народних депутатів №83/5 від 05.05.1989 (а.с.8). Згідно довідки виконавчого комітету Товтрівської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №803 від 08.07.2019 у вказаному будинку зареєстровані: позивач [PERSON] , [INFO] , її донька [PERSON] , [INFO] , яка з 2003 р. в ньому не проживає та перебуває за межами України та онук - [PERSON] , [INFO] , який не проживає у домогосподарстві [PERSON] , починаючи з 2006 р., та на даний час також перебуває за межами України (а.с.10). Свідки [PERSON] та [PERSON] , які проживають по сусідству із позивачем, в судовому засіданні пояснили, що у позивача [PERSON] є двоє дітей: доньки [PERSON] та [PERSON] . Менша донька [PERSON] раніше проживала із матір`ю в її будинку по [ADDRESS] , проте вже біля 15 років вона перебуває за кордоном в Німеччині, де працює медсестрою у медичному закладі. Онук позивача [PERSON] , також раніше проживав із бабусею в її будинку, проте вже біля 13 років тому також виїхав за кордон. На сьогоднішній день позивач [PERSON] не може вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідачів [PERSON] та [PERSON] у її домоволодінні, що розташоване по [ADDRESS] . Оскільки об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира, а права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383\~ЦК\~України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, отже обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, ч. 1 ст.\~405\~ЦК\~України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно ч. 2 ст.\~405\~ЦК\~України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 41\~Конституції\~України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст. 319, 321\~ЦК\~України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З огляду на викладене, суд вважає, що вимога позивача про визнання відповідачів [PERSON] та [PERSON] , як членів сім`ї власника такими, що втратили право користування житловим будинком, розташованим по [ADDRESS] обґрунтована та підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено і підтверджено належними і допустимими доказами, що вони не проживають у спірному житлі без поважних причин понад один рік. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 16, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved