Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

позивач [PERSON] 29.12.2017 звернулася до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом до редакції газети «Український шлях» про розірвання трудового договору та внесення запису до трудової книжки про звільнення. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 05.11.2001 позивач була прийнята на роботу на посаду реалізатора у редакцію газети «Український шлях» (трудова угода від 05.11.2001). 05.11.2002 позивач звільнена з посади у зв'язку із закінченням терміну трудової угоди на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП (наказ №236 від 05.11.2002). 05.11.2002 між позивачем та редакцією газети «Український шлях» укладено трудовий договір [NUMBER], згідно з яким позивача прийнято на посаду реалізатора, про що у трудовій книжці зроблено запис №212. Як зазначає позивач, відповідач змінив своє місцезнаходження, тому вона не може отримати ні товару, ні заробітної плати, яка залежить від фактично виконаної роботи. Встановити місцезнаходження роботодавця позивач не може. Позивач надіслала в редакцію газети «Український шлях» заяву про розірвання трудової угоди за місцезнаходженням юридичної особи вказаної у витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, однак заява позивача відповідачем не розглядалася, а лист повернувся через його невручення відповідачу та/або через його відсутність за юридичною адресою. Просить розірвати трудовий договір [NUMBER], укладений 05.11.2002 між [PERSON] та редакцією газети «Український шлях» та зобов'язати редакцію газети «Український шлях» внести в трудову книжку [PERSON] запис про звільнення відповідно до статті 38 Кодексу законів про працю України. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали, надали пояснення, що аналогічні до викладеного в позові. Просили позовні вимоги задовольнити. Уповноважений представник відповідача - редакції газети «Український шлях» неодноразово в судові засідання не з'являвся, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового розгляду справи, зокрема оголошенням в пресі, про причину неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі не подав та не подав відзив. У відповідності до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про час та місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, повно та всебічно дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що відповідно до запису в трудовій книжці [PERSON] 05.11.2001 була прийнята на роботу на посаду реалізатора до редакції газети «Український шлях» на підставі трудової угоди від 05.11.2001 (а.с. 5). 05.11.2002 позивач звільнена з роботи у зв'язку із закінченням терміну трудової угоди на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП (наказ №236 від 05.11.2002). 05.11.2002 між позивачем та редакцією газети «Український шлях» укладено трудовий договір [NUMBER], згідно з яким позивача прийнято на роботу на посаду реалізатора, про що у трудовій книжці зроблено запис №212 (а.с. 4). Запис про звільнення позивача [PERSON] з редакції газети «Український шлях» в трудовій книжці відсутній. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Пунктом 1 ч. 1 ст. 23 КЗпП України визначено, що трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк. Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно зі ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. 18.11.2017 року позивач звернулася до відповідача головного редактора газети «Український шлях» [PERSON] із заявою про звільнення його з посади реалізатора за власним бажанням (а.с. 17), яку направила поштовим зв'язком з повідомленням про вручення (а.с. 18-19), проте вказаний лист повернувся через його невручення відповідачу та/або через його відсутність за юридичною адресою. На день розгляду справи в трудовій книжці позивача відсутній запис про звільнення. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору також є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). Відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Суд розцінює бездіяльність відповідача щодо припинення трудових відносин з [PERSON] як протиправну, що порушує трудові права позивача як працівника. З огляду на те, що в трудову книжку позивачу не було внесено запис про звільнення, чим порушено право останньої на подальше працевлаштування, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 1 280,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved