Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

Позивач 16.05.2017р. звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості, в якому зазначив, що 20.12.2014р. уклав із відповідачем кредитний договір за яким відповідач отримав кредит у розмірі 6800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 27,6% на рік. Відповідач неналежним чином виконував обов`язки за кредитним договором, внаслідок чого в нього виникла заборгованість, яка станом на 23.04.2017р. становить 47369,61 грн. та складається з 5759,22 грн. заборгованості за кредитом, 38878,50 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 500,00 грн. фіксованого штрафу, 2231,89 грн. процентної складової штрафу. Заочним рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 19 серпня 2017 року позов було задоволено в повному обсязі. За заявою відповідача, ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 22.03.2019р. заочне рішення скасоване та справу призначено до розгляду в загальному порядку. В своїй заяві про перегляд заочного рішення відповідач [PERSON] виклав заперечення на позов, де посилався на наступні обставини. В матеріалах справи відсутній кредитний договір від 20.12.2014р. «Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБаку» не відповідає критерію належного та допустимого доказу; окрім того, вона не містить жодних підтверджень обраного тарифу Приватбанку, не встановлює кредитний ліміт, не містить підтвердження, що осоаб отримала та ознайомилася з умовами та тарифами Банку. Більш того, Анкета датована 20.12.2013р., що не відповідає періоду, вказаних позивачем спірних правовідносин. Витяг з Умов та правил надання банківських послуг взагалі не містить роз`яснення такого поняття, як «Анкета-заява». В «Умовах та правилах надання банківських послуг» в загальній частині вказано, що «Приватбанк» діє на підставі ліцензії НБУ №22 від 22.07.2009р., але згідно відомостей з офіційного сайту НБУ, за вказаною ліцензією №22 від 29.07.2009р., Приватбанк не мав дозволу на кредитування фізичних осіб, що підтверджується роздруківкою з сайту. Надана до матеріалів справи позивачем ліцензія №22 від 05.10.2011р. також не надає права позивачу на кредитування за поточними рахунками клієнтів банку. Надані до суду позивачем «Умови та правила надання банківських послуг» не містять аркушів №57, 58, 59 та частини аркуша 60. Розрахунок заборгованості є необгрунтованим, не містить жодної формули розрахунку, а відсутність первісних документів не дозволяють стверджувати, що нарахування здійснено вірно. Пунктом 1.1.7.12 строк дії договору встановлено на 12 місяців з моменту підписання, і у разі якщо одна з сторін не проінформує іншу про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той же термін. Це не дає права лише на одну пролонгацію дії договору, після чого банк не має права нараховувати відсотки та штрафні санкції, але позивач здійснив такі дії, що суперечить висновкам Постанови Верховного суду від 16.01.2019р. №552/5499/16-ц, в якій зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Окрім того, до правовідносин необхідно застосувати позовну давність. У відзиві на заяву про перегляд заочного рішення представником позивача зазначено наступні доводи. Кредитний договір з відповідачем було укладено 20.12.2013р. в порядку ч.1 ст.634 ЦК України (договір про приєднання), за яким відповідач отримав кредит у розмірі 6800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 27,60% на рік на суму залишку заборгованості. «Правила та умови надання банківських послуг», що розміщені на офіційному са йті ПриватБанку, є публічною офертою. Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил, і цим він погодив, що ознайомився і згодний з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також з Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на інтернет сайт банку, Тарифами банку, які разом із заявою складають Договір банківського обслуговування. Отже, вказані документи складають договір про надання банківських послуг. В даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах та правилах надання банківських послуг та Тарифах, з якими позичальник був ознайомлений, про що свідчить його підпис. На підставі цього договору відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано пластикову картку, чим забезпечено доступ до кредитних коштів. На підтвердження розрахунку банком надається первинний документ - виписка по рахунку. З розрахунку заборгованості та виписки по банківському рахунку вбачається, що відповідач частково погашав заборгованість. Посилання відповідача на те, що банк не мав права на кредитування фізичних осіб, то воно є безпідставним, оскільки таке право закріплене у позивача, як у банківської установи пунктом 3 ч.3 ст.47 та ст.49 ЗУ «Про банки і банківську діяльність». Представником позивача адвокатом Манько О.М. було подано 27.05.2020р. додаткові пояснення на подані позивачем докази про те, що матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем карток банку № [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , а також отримання відповідачем картки «Універсальна». Анкета-заява не містить даних про суму кредиту, кредитний ліміт чи видачу кредитної картки. Наданий розрахунок не є доказом існування договірних відносин і наявності боргу. Наданий позивачем документ під назвою «виписка за період 01.12.2013р. по 20.02.20219» /основна картка [NUMBER] / не може бути прийнятий судом як доказ, оскільки судове рішення не може грунтуватися на припущеннях, і суд позбавлений можливості ідентифікувати картку, номер якої скрито. В судовому засіданні представник позивача підтримав в повному обсязі доводи, викладені в письмових поясненнях, поданих до суду за час розгляду справи. Представник відповідача адвокат Манько О.М. проти позову заперечував в повному обсязі, посилаючись на обставини, які зазначено в заяві про перегляд заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. 20.12.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір шляхом підписання «Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку». Відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, позичальник погодився, що договір між позичальником та банком складається з пам`ятки клієнта, Умов та правил надання банківських послуг, тарифів. Дана анкета заява містить перелік карток: «універсальна», «пенсійна», «голд», «зарплатний пакет», проте, не зазначено, яку саме з цих карток бажав оформити [PERSON] . Також, в полі «бажаємий кредитний ліміт по картці універсальна/голд» не зазначено суму такого кредитного ліміту. (а.с. 7) Поданий позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» містить різні процентні ставки для різних видів карток: «Універсальна 30 днів пільгового періоду», «Універсальна 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold». Картка «Універсальна 30 днів пільгового періоду» встановлює базову процентну ставку 3% на місяць, що дорівнює 36% річних. Картка «Універсальна 55 днів пільгового періоду» встановлює базову процентну ставку в місяць 2,5%, що дорівнює 30% річних, при цьому зазначено, що за тратами здійсненими з 01.09.2014р. - 2,9% (що дорівнює 30% річних) та за тратами здійсненими з 01.04.2015р. - 3,6% (що дорівнює 43,2% річних). Разом із цим, даний витяг не містить підпису позичальника. (а.с. 8) За розрахунком позивача, заборгованість відповідача [PERSON] станом на 23.04.2017р. становить 47369,61 грн. та складається з 5759,22 грн. заборгованості за кредитом, 38878,50 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 500,00 грн. фіксованого штрафу, 2231,89 грн. процентної складової штрафу. Початок розрахунку датовано з 21.03.2014 року. (а.с. 6) Позивачем надано витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010р., які не засвідчено підписом позичальника. (а.с. 9-32) Згідно листа АТ КБ «Приватбанк» від 20.09.2019р., [PERSON] , згідно кредитного догвоору від 20.12.2013р. отримав три картки № [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] зі строком дії перевипущеної картки ддо останнього дня 01.2018року. (а.с. 95) Відповідно до виписки з особового рахунку [PERSON] , у 2014 році ним за допомогою рахунку у Приватбанку здійснювалися грошові операції, зокрема зняття готівки та перерахування грошей на іншу картку. (а.с.97-100) ПАТ КБ «Приватбанк» на підставі Закону України «Про банки і банківську діяльність» а також статуту, має право надавати банківські послуги, у тому числі й у вигляді надання кредитних послуг фізичним особам. (а.с. 35-37) АТ КБ «Приватбанк» є правонаступником ПАТ КБ «Приватбанк» відповідно до нової редакції статуту, від 06.09.2019р. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно ч.2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як встановлено у судовому засіданні і підтверджується матеріалами справи, банк надав відповідачу [PERSON] кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку і заборгованість відповідача за тілом кредиту складає 5759,22 грн. Позивач з посиланням на положення ч. 1 ст. 634 ЦК України (а.с.4) зазначає, що сторони керувалися при укладенні договору даною нормою, яка передбачає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З цього приводу суд вказує таке. Велика Палата Верховного Суду (постанова від 03 липня 2019 року, справа №342/180/17, провадження № 14-131цс19) дійшла висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Суд не приймає в якості допустимого доказу «Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» на аркуші справи 8, оскільки в ньому відсутні підпис, дата підписання та прізвище особи, яка погодилася з умовами цього документу. Разом із цим, суд не приймає в якості належного доказу витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 9-32) з посиланням на тарифи банку, що містяться на інтернет- сайті: https://privatbank.ua/terms/pages/70/» в зв`язку з наступним. Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин та не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними під час укладення кредитного договору. З урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 03.07.2019р. у справі №342/180/17 та стосується необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, а тому Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/..., які містяться в матеріалах даної справи без підпису відповідача - не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 20.12.2013р. шляхом підписання заяви-анкети. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. При цьому, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві-анкеті позичальника від 20.12.2013р. процентна ставка не зазначена, не вказано назву кредитної картки та розмір кредитного ліміту. Також у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. За таких обставин, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Наведене вище узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17, провадження № 14-131цс19, висловленими в постанові від 03 липня 2019 року. При цьому, згідно з частиною 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем та його представником не оспорюється розмір тіла кредиту, а зазначається взагалі про відсутність цивільно-правових відносин між «Приватбанком» та [PERSON] . На обгрунтування такої позиції відповідач та його представник посилаються на суттєві недоліки оформлення «Приватбанком» кредитного договору та подальшого ведення кредитної справи. В даному випадку таке твердження не спростовує факт використання [PERSON] наданих «Приватбанком» грошових коштів. [PERSON] не надано відомостей про звернення до правоохоронних органів з приводу шахрайських дій іншої особи, яка б замість нього отримала кредитні кошти на його ім`я, хоча справа розглядалася судом тривалий час і сума заборгованості за позом є досить значною. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення. Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. При цьому, суд зазначає, що отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку в повному обсязі АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а згідно частини другої статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5759,22 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог необхідно відмовити. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення статті 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Так, суму задоволених вимог 5759,22 грн. необхідно помножити на суму сплаченого судового збору 1600 грн. та поділити на суму первісних вимог 47369,61 грн., що дорівнюватиме 194,53 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial