Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON] 26.11.2019 року звернулася у суд із позовом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок (позначений у технічному паспорті літерою А-2) з мансардою (позначена у технічному паспорті літерами «мс»), загальною площею 371,5 кв. м., житловою площею 190,9 кв. м., з належними до нього господарськими будівлями - літньою кухнею (позначена у технічному паспорті літерою Б) із сходами (позначені у технінчому паспорті літерою «б»), двома сараями (позначені у технічному паспорті літерами В, Д), вбиральнею (позначена у технічному паспорті літерою Г) і спорудами - колодязем (позначений у технічному паспорт літерою К), воротами № 1, огорожею № 2, огорожею № 3, вимощенням (позначене у технічному паспорт літерою І), що розташований у [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою судді від 12.12.2019 року, після отримання судом інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача, яка не є підприємцем, вказану справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого засідання. Позов обґрунтовано тим, що [INFO] помер чоловік позивача, а батько відповідача - [PERSON] .. Після його смерті відкрилась спадщина на належні йому права щодо нерухомого майна, а саме право на житловий будинок [ADDRESS] . На даний час сторони у справі є єдиними спадкоємцями прав та обов`язків, котрі залишились після смерті їх чоловіка (батька), однак прийняла спадщину лише позивач, у тому числі і право на спірне домоволодіння у цілому, так як інший спадкоємець - відповідач у справі, спадщину у встановленому порядку не прийняла. Однак, оформити таке право на спірне домоволодіння позивач не може у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на нерухоме майно та реєстрації права власності на таке нерухоме майно. З огляду на вказане, отримавши відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, пов`язаної із видачею свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач була змушена звертатися за захистом своїх спадкових прав до суду із даним позовом. Позивач у підготовче засідання не з`явилася, хоча була належно повідомленою про дату, час та місце проведення такого у справі, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення почтового відправлення - судової повістки від 19.12.2019 року. Разом з тим, уповноважений представник позивача - адвокат Горох В.В. 21.01.2020 року подав суду письмове клопотання під вх. № 221/2020,в якому позов підтримав повністю, просив такий задовольнити з наведених у ньому підстав, а розгляд справи у цілому проводити без його участі та без участі його довірительки. Відповідач у підготовче засідання не з`явилася, хоча була належно повідомленою про дату, час та місце проведення такого у справі, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення почтового відправлення - судової повістки від 19.12.2019 року. Разом з тим, відповідач подала письмову заяву вх. № 177/2020 від 20.01.2020 року про визнання позову та розгляд справи у її відсутності, у котрій зазначила про визнання позову у повному обсязі, а підготовче засідання просила проводити без її участі, у котрому ухвалити рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у підготовчому засіданні за відсутності учасників справи та ухвалення судового рішення у підготовчому засіданні, відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України, - немає. Оскільки у підготовче засідання не з`явилися усі учасники справи, то суд, в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, ухвалив проводити таке без його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши матеріали справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із наведених вище процесуальних норм, суд, перевіряючи порушення прав позивача щодо спадщини, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Так, [INFO] у м. Сколе Львівської області у віці 49 років помер чоловік позивача та батько відповідача у справі - [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 04.03.2008 року Верхньосиньовидненською селищною радою Сколівського району Львівської області. У свою чергу, родинні відносини сторін у справі із спадкодавцем [PERSON] стверджуються свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 05.09.2017 року Сколівським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 18.02.1987 року Верхньосиньовидненською селищною радою Сколівського району Львівської області. Спадщина відкрилася у день смерті спадкодавця [PERSON] , у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Заповіту спадкодавець [PERSON] щодо розпорядження своїми правами на випадок смерті не складав. Відтак, спадкування після його смерті повинно відбуватись за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України діти спадкодавця, а також той з подружжя, який пережив іншого, мають право на спадкування за законом у першу чергу. Позивач як дружина спадкодавця [PERSON] у встановлені законом порядку та строки не відмовився від спадщини, прийняла таку, оскільки на день смерті останнього проживала із ним в одному житловому будинку. У свою чергу, відповідач як дочка спадкодавця [PERSON] відмовилася від спадщини на користь матері (позивача у справі). Відтак, позивач у цілому вправі успадкувати усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві [PERSON] на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а також входили до складу спадщини. Так, детально перевіряючи права та обов`язки, які належали зазначеному спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а також входили до складу спадщини, зокрема прав на домоволодіння, розташоване у [ADDRESS] , котре є предметом спору у межах заявлених позовних вимог, судом встановлено наступне. Зокрема, розмежовуючи під час вирішення спору час і підстави виникнення права власності у спадкодавців, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень чинного ЦК України, судом з`ясовано, що відповідне свідоцтво про право власності на спірне домоволодіння відсутнє, реєстрація такого домоволодіння не здійснювалась в силу незнання спадкодавцями відповідних прав та обов`язків з вказаного приводу. Так судом встановлено, що вказаний будинок збудований у 1994 році. Загальна площа такого будинку становить 371,5 кв. м., з яких житлова площа 190,9 кв. м., а решту - допоміжна. Житловий будинок позначений у технічному паспорті літерою А-2, з належними до нього господарськими будівлями - літньою кухнею (позначена у технічному паспорті літерою Б) із сходами (позначені у технінчому паспорті літерою «б»), двома сараями (позначені у технічному паспорті літерами В, Д), вбиральнею (позначена у технічному паспорті літерою Г) і спорудами - колодязем (позначений у технічному паспорт літерою К), воротами № 1, огорожею № 2, огорожею № 3, вимощенням (позначене у технічному паспорт літерою І). Наведені вище обставини стверджуються технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленим 24.01.2009 року КП ЛОР «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації». Будівництво проводилось на земельній ділянці площею 0,07 га на підставі рішення виконкому Верхньосиньовидненської селищної Ради народних депутатів від 11.12.1987 року «Про надання земельної ділянки у безстрокове користування для індивідуального будівництва гр. [PERSON] », рішення виконкому Сколівської районної Ради народних депутатів від 24.02.1988 року № 34 «Про надання дозволу на будівництво індивідуального жилого будинку та видачу будівельного паспорту на забудову земельної ділянки гр. [PERSON] », акту виносу в натуру меж земельної ділянки і розбивки будівель, складеного в лютому 1998 року представником головного районного архітектора Сидоровичем Н.В., дозволу на право закладки фундаменту під індивідуальне будівництво, наданого в лютому 1988 року головним районним архітектором Білим М.М., які є складовими будівельного паспорту, виданого у серпні 1988 року головним районним архітектором Білим М.М., типового договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності, посвідченого головою виконкому Верхньосиньовидненської селищної Ради народних депутатів Ковалем І.А. від 06.09.1988 року. У серпні 1994 року цей житловий будинок був прийнятий в експлуатацію згідно акту про прийняття жилого будинку в експлуатацію, затвердженого виконкомом Верхньосиньовидненської селищної Ради народних депутатів, котрий у подальшому був втраченим. Згідно довідки Верхньосиньовидненської селищної ради від 25.11.2019 року № 3257 житловий будинок з приналежним майном, що розташований по [ADDRESS] , належав покійному [PERSON] на праві приватної власності, яке виникло на підставі таких правовстановлюючих документів як типового договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності, посвідченого головою виконкому Верхньосиньовидненської селищної Ради народних депутатів Ковалем І.А. від 06.09.1988 року, та акту про прийняття вищевказаного житлового будинку в експлуатацію, затвердженого у серпні 1994 року виконкомом Верхньосиньовидненської селищної Ради народних депутатів. Довідкою Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області від 07.11.2019 року № 3111 встановлено, що за період з 1994 року по даний час реконструкція зазначеного житлового будинку не проводилась. Отже, судом беззаперечно встановлено, що вказаний вище садибний (індивідуальний) житловий будинок у цілому не являється самочинним будівництвом, так як зведений спадкодавцем [PERSON] на законних підставах. Відтак, при вирішенні питання щодо визнання права власності на спірне домоволодіння у порядку спадкування, суд оцінює наявність належних доказів на підтвердження правомірності забудови земельної ділянки у сукупності з іншими доказами, зібраними у матеріалах справи, у тому числі матеріалами технічної інвентаризації та дозвільними документами на забудову. Зазначені обставини повністю підтверджують право спадкодавця на спірне домоволодіння. Крім того, як зазначено у п. 14 Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що є додатком № 1 до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року (втратила чинність 13.12.1995 року), правовстановлюючими документами, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь, є нотаріально посвідчені договори про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку та затверджений виконкомом місцевої Ради акт про прийняття будинку в експлуатацію. У свою чергу, у відповідності до п.п. 2 п. 1 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5 (втратила чинність 26.10.1994), у населених пунктах, де немає державних нотаріальних контор, виконавчі комітети міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих вчиняють такі нотаріальні дії: посвідчують інші угоди (договори, довіреності та ін.), крім договорів про надання у безстрокове користування земельних ділянок для спорудження індивідуальних жилих будинків і угод, які стосуються майна, що знаходиться за кордоном, або прав, які мають бути здійснені за кордоном. Додатками № 32 та № 33 до цієї Інструкції затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. Судом також встановлено, що позивач, яка прийняла спадщину у встановленому порядку, 07.11.2019 року звертався до Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак одержала відмову у вчиненні зазначеної нотаріальної дії від 07.11.2019 року за вих. № 1008/01-16 через відсутність усіх необхідних правовстановлюючих документів. Після вчинення вказаних дій позивач звернулася до суду. На підставі вказаного вище, суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок (позначений у технічному паспорті літерою А-2) з мансардою (позначена у технічному паспорті літерами «мс»), загальною площею 371,5 кв. м., житловою площею 190,9 кв. м., з належними до нього господарськими будівлями - літньою кухнею (позначена у технічному паспорті літерою Б) із сходами (позначені у технінчому паспорті літерою «б»), двома сараями (позначені у технічному паспорті літерами В, Д), вбиральнею (позначена у технічному паспорті літерою Г) і спорудами - колодязем (позначений у технічному паспорт літерою К), воротами № 1, огорожею № 2, огорожею № 3, вимощенням (позначене у технічному паспорт літерою І), що розташований у [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] . Судові витрати у справі, з урахуванням сплати позивачем при пред`явленні позову мінімально встановленого законом розміру судового збору у сумі 768 грн. 40 коп. і висловлення позивачем позиції про покладення усіх судових витрат у справі виключно на неї, слід залишити за останньою, як і стягнути з неї на користь держави розмір недоплаченого нею судового збору у сумі 6 029 грн. 49 коп..

Outcome: approved