Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

Позивач 22.08.2018 року звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 26 лютого 2007 року помер її чоловік, [PERSON]. При житті [PERSON] склав заповіт згідно якого все своє майно заповів сину, [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до складу якої входять земельна ділянка (пай) розташована на території Сезенківської сільської ради, та земельні ділянки та житловий будинок розташовані по вул.. Цвілія 22в, с. Сезенків Баришівського району Київської області. Відповідно до ст.. 1270 ЦК України позивач, [PERSON] подала до Баришівської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті [PERSON], в свою чергу, син позивача, [PERSON] подав до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини за заповітом. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON] в нотаріальній конторі було відмовлено, в звязку з тим, що на майно покійного, [PERSON] накладена заборона на відчуження майна. Заборона на відчуження майна [PERSON] була накладена 30 березня 1977 року в звязку з тим, що Радгосп «Баришівський» видав позику [PERSON] . В подальшому борг за договором позики був погашений однак заборона знята не була. На даний час такого підприємства як Радгосп «Баришівський» не існує. Після смерті [PERSON] кредитори з претензією в установлений законом строк до нотаріальної контори не зверталися. Просить суд зняти заборону на відчуження майна (яке належить [PERSON] померлого 26 лютого 2007 року, спадкоємцем якого є [PERSON] [INFO]) від 30 березня 1977 року, яка зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна) за номером 37301 від 22.06.2004 року, архівний номер 2965957 КІЕV1000 від 18.12.2000 року, дата виникнення 30.03.1977 року, та зобовязати державного реєстратора виключити відомості про заборону на відчуження майна з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна) за номером 37301 від 22.06.2004 року, архівний номер 2965957 КІЕV1000 від 18.12.2000 року, дата виникнення 30.03.1977 року. Сторони в судове засідання не зявились, про день. час та місце розгляду справи судом повідомлені належно. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та позивача, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] Державної реєстрації Баришівської районної Державної адміністрації Київської області, Баришівська районна державна нотаріальна контора Київської області, третя особа без самостійних вимог [PERSON] надіслали до суду заяви про розгляд справи в їх відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 лютого 2007 року помер, [PERSON] (а.с.5). [PERSON] склав заповіт згідно якого все своє майно заповів сину, [PERSON]. Відповідно до ст.. 1270 ЦК України позивач, [PERSON] подала до Баришівської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті [PERSON], а син позивача, [PERSON] подав до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини за заповітом. Однак у видачі свідоцтва про право на спадкове майно яке залишилося після смерті [PERSON] в нотаріальній конторі було відмовлено, в звязку з тим, що на майно покійного, [PERSON] накладена заборона на відчуження майна. Заборона на відчуження майна [PERSON] була накладена 30 березня 1977 року в звязку з тим, що Радгосп «Баришівський» видав позику [PERSON] . В подальшому борг за договором позики був погашений однак заборона знята не була. На даний час такого підприємства як Радгосп «Баришівський» не існує. Після смерті [PERSON] кредитори з претензією в установлений законом строк до нотаріальної контори не зверталися. Ані спадкодавець, ані відповідач у даній справі (особа, в інтересах якої встановлено обтяження) не звертались з заявою про припинення обтяження. Позивач не є особою, яка може бути заявником, в розумінні ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», проте, очевидно, що внаслідок наявності обтяження нерухомого майна у вигляді арешту права позивача порушуються. Таким чином, судом встановлено, що на даний час обтяження не зняте, через, що позивач не має можливості скасувати накладений арешт та реалізувати свої спадкові права. Згідно ст.\~3\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. За змістом ст. ст.1216,1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.\~1261\~ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, позивач має право звернення до суду з вказаним позовом, як спадкоємець померлого власника арештованого майна. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. \~Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Так згідно ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права, яке полягає у необхідності встановлення фактичної обставини і надання їй правового значення у звязку з невідповідністю право встановлюваних документів. Відповідно до ст.. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припиняються внаслідок його смерті. Крім того ч.5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що не залежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часом відкриття спадщини. Згідно ч.2 ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлюється у шість місяців, протягом цього строку позивач [PERSON] спадщину юридично прийняв. За таких обставин, оскільки позивач не має можливості реалізувати своє право на спадщину, а іншим чином захистити гарантовані законом права позивача немає, позов підлягає до повного задоволення. На підставі наведеного, ст.ст.1216, 1217, 1261 ЦК України

Outcome: approved