Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Позивач 16 січня 2017 року звернувся до Ленінського районного суду з позовом до [PERSON], Дніпропетровської міської ради, [PERSON], [PERSON], треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання недійсним правочинів, скасування записів про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом (том І а.с.2-5). Посилаючись на викладені обставини і обґрунтування позову, уточнивши свої позовні вимоги просив суд визнати за [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]) право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок за адресою: м. Дніпро, вул. Курінна (Аверіна). будинок 18 (вісімнадцять), загальною площею 85,7 кв. м, житловою площею 46,2 кв.м. після смерті [PERSON]; Визнати недійсним договір купівлі-продажу частини житлового будинку від 14.03.2016 року, який зареєстровано в реєстрі за № 284, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], за яким [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]) набув у власність 1/2 частину житлового будинку за адресою м. Дніпро, вул. Курінна (Аверіна), будинок 18 (вісімнадцять), загальною площею 85,7 кв. м., житловою площею 46,2 кв.м.; Визнати недійсним договір купівлі-продажу частини житлового будинку від 14.03.2016 року, який зареєстровано в реєстрі за № 286, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], за яким [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]) набув у власність 1/2 частину житлового будинку за адресою м. Дніпро, вул. Курінна (Аверіна), будинок 18 (вісімнадцять), загальною площею 85,7 кв. м., житловою площею 46,2 кв.м.; Скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]) на 1/2 частину житлового будинку за адресою: м. Дніпро, вул. Курінна (Аверіна), будинок 18 (вісімнадцять), загальною площею 85,7 кв. м., а саме: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 28801122 від 18.03.2016 09:27:07 приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу, Дніпропетровської обл. [PERSON], на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень внесено запис про право власності 13748078 від 14.03.2016 року ; Скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]) на 1/2 частину житлового будинку за адресою: м. Дніпро, вул. Курінна (Аверіна), будинок 18 (вісімнадцять), загальною площею 85,7 кв. м., а саме: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 28779642 від 17.03.2016 10:51:33 приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу. Дніпропетровської обл. [PERSON], на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень внесено запис про право власності 13729113 від 14.03.2016 року ; Визнати недійсним договір купівлі-продажу частини житлового будинку від 30.03.2016 року, який зареєстровано в реєстрі за № 380, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], за яким [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]) набула у власність 1/2 частину житлового будинку за адресою м. Дніпро, вул. Курінна (Аверіна), будинок 18 (вісімнадцять), загальною площею 85,7 кв. м., житловою площею 46,2 кв.м.; Визнати недійсним договір купівлі-продажу частини житлового буднику від 30.03.2016 року, який зареєстровано в реєстрі за № 378, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], за яким [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]) набула у власність 1/2 частину житлового будинку за адресою м. Дніпро, вул. Курінна (Аверіна), будинок 18 (вісімнадцять), загальною площею 85,7 кв. м., житловою площею 46,2 кв.м.; Скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]) на 1/2 частину житлового будинку за адресою: м. Дніпро, вул. Курінна (Аверіна), будинок 18 (вісімнадцять), загальною площею 85,7 кв. м., а саме: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 29101978 від 05.04.2016 11:32:29 приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу. Дніпропетровської обл. [PERSON], на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень внесено запис про право власності 14021565 від 30.03.2016 року; Скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]) на 1/2 частину житлового будинку за адресою: м. Дніпро, вул. Курінна (Аверіна), будинок 18 (вісімнадцять), загальною площею 85,7 кв. м., а саме: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 29101653 від 05.04.2016 11:23:15 приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу, Дніпропетровської обл. [PERSON], на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень внесено запис про право власності 14021289 від 30.03.2016 року ; Визнати довіреність від імені [PERSON], посвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] від 01 березня 2016 року та зареєстровану в реєстрі за № 9, недійсною, судові витрати покласти на відповідачів. Про день, час та місце судового розгляду учасники справи повідомлялись відповідно до вимог ст.ст.128-129 ЦПК України. Позивач та його представники за договором адвокати [PERSON], [PERSON], в судовому засіданні вимоги позову підтримала та просили задовольнити у повному обсязі. Відповідач Дніпровська міська рада в особі свого представника за довіреністю [PERSON], просив прийняти рішення відповідно до наданих доказів. Співвідповідач [PERSON] в особі свого представника за договором адвоката [PERSON], проти вимог позову заперечував та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Співвідповідачі [PERSON], [PERSON]. в судове засідання не зявились. Про причини неявки не повідомили. Письмових заяв про розгляд справи без своєї участі не надавали. Треті особи в судове засідання не зявились. Про причини неявки не повідомили. Письмових заяв про розгляд справи без своєї участі не надавали. У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились. За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Підставою звернення до суду позивача є захист майнових інтересів, повязаних із правом набуття в порядку спадкування права власності на нерухоме майно, порушеного при укладенні правочинів, що спрямовано на анулювання майнових наслідків їх вчинення і встановлення наслідків, передбачених законом. При вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, практику Верховного Суду України. Суд, вислухавши пояснення сторін, зясувавши обставини справи вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи із наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину 18.05.2004 року, ВВЕ № 038671 реєстр 3-976, посвідченого Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, домоволодіння, розташоване по вул. Курінна (раніше Аверіна) 18 у м. Дніпро належало померлому [PERSON], померлому 08-09 лютого 2016 року (т. І а.с. 5, 14). Після смерті [PERSON]А, діючи від імені померлого згідно виданої 01 березня 2016 року та посвідченої за реєстровим № 9 приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] довіреності, (том І а.с.19), [PERSON] за двома договорами купівлі-продажу частин житлового будинку від 14.03.2016 року посвідчених приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] та зареєстрованих в реєстрі відповідно за №№ 284, 286 продав по 1/2 частині житлового будинку із господарчими будівлями та спорудами №18 по вул. Курінна у м. Дніпро Чуйко [PERSON] (том І а.с.15, 16). В свою чергу відповідач [PERSON], на підставі двох окремих договорів купівлі-продажу посвідчених 30 березня 2016 року тим же приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] та зареєстрованих в реєстрі відповідно за №380 та № 378 здійснив відчуження по Ѕ частині житлового будинку на користь [PERSON] (том І а.с.17, 18). Позивач [PERSON] є спадкоємцем померлого за заповітом, посвідченим державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори 05 квітня 2008 року зареєстрованим в реєстрі за № 1124 (т. І а.с.7). З приводу заволодіння шахрайським шляхом невстановленими особами домоволодінням позивач звернувся із відповідною заявою до органу досудового розслідування, у звязку із чим за його заявою 04.05.2016 року внесено відомості до ЄРДР, про що свідчить витяг із кримінального провадження № 12016040030000309 ((т. І а.с.11). А у жовтні 2016 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, на що отримав відмову нотаріуса у видачі свідоцтва, у звязку із відсутністю документів, що підтверджували би наявність складу спадкового майна (том І а.с.8). Згідно ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, зокрема із правочинів, вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. При вирішенні позовних вимог, повязаних із захистом майнового права позивача на спадкування суд виходить із наступного. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Як зазначено ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За правилом ч.1, 2 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України. Частиною 5 статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України від 23 січня 2013 року у справі № 6-142цс12, у спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Оскільки позивач [PERSON] є спадкоємцем померлого за заповітом, своєчасно прийняв спадщину, але не оформив спадкових прав, право на захист своїх порушених прав на володіння та користування спадковим майном суд вважає доведеним, у звязку із чим, заперечення відповідача відхиляються. Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг дієздатності. Волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК недодержання сторонами або стороною в момент вчинення правочину вимог, встановлених частинами 1\~ 3, 5, 6 ст. 203 ЦК, як правило, має наслідком визнання правочину недійсним. Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до п. 3 ст. 215 ЦК України в редакції 2003 року, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути предявлена тільки особами, визначеними у ЦК й інших законодавчих актах, що встановлюють оспорюваність правочинів\~ а саме, однією зі сторін, або заінтересованою стороною, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину, тобто права яких вже були порушені на момент звернення до суду. У судовому засіданні із досліджених письмових доказів, достовірно встановлено, що на час укладення між [PERSON] та [PERSON] договорів купівлі-продажу частин житлового будинку від 14.03.2016 року, посвідчених приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] та зареєстрованих в реєстрі відповідно за №№ 284, 286 цивільна правоздатність власника спірного домоволодіння припинилася у момент його смерті, тому дані правочини є недійсними. Враховуючи те, що в силу ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину, тому вимоги в частині визнання недійсними як довіреності виданої\~01\~березня 2016\~року вже\~після смерті,\~але від\~імені [PERSON]так і укладених в подальшому між [PERSON] та [PERSON] договорів купівлі-продажу, посвідчених 30 березня 2016 року приватним нотаріусом ДМНО [PERSON], зареєстрованих в реєстрі відповідно за №380 та № 378 не можуть бути задоволенні судом. Проте, оскільки в силу ст. 216 ЦК визнання правочину недійсним повязане з анулюванням майнових наслідків його вчинення та встановленням наслідків, передбачених законом, тому для захисту майнового права позивача, як спадкоємця померлого, з урахуванням принципів добросовісності, справедливості та розумності, суд вважає на необхідне скасувати набуті в силу визнаного судом недійсного правочину записи про державну реєстрацію права власності, а саме : 13729113 від 14.03.2016 року, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер : 28779642 від 17.03.2016 року, 13748078 від 14.03.2016 року, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер : 28801122 від 18.03.2016 року; 14021565 від 30.03.2016 року, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер : 28779642 від 17.03.2016 року та запис 14021565 від 30.03.2016 року, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер : 29101653 від 05.04.2016 року. При вирішенні позовних вимог, повязаних із захистом майнового права позивача на спадкування суд виходить із наступного. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Як вбачається із матеріалів спадкової справи, перешкодою, що була підставою для відмови нотаріусом позивачу у видачі свідоцтва стали обставини, повязані із вибуттям внаслідок недійсної угоди зі складу спадкової маси спадкодавця нерухомого майна. Право спадкування позивача спадщини після смерті [PERSON]А за заповітом, посвідченим державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори 05 квітня 2008 року зареєстрованим в реєстрі за № 1124, ніким не оспорюється, у звязку із чим, позивач не позбавлений права на оформлення спадщини. Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності звязку у сукупності, суд першої інстанції, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог, вважає що вимоги позову є законними, обґрунтованими, доведеними, а тому підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання щодо судових витрат, в силу ст.141 ЦПК України, суд враховує, що при зверненні до суду позивачем у повному обсязі недоплочено судові витрати у відповідності до кількості заявлених вимог, тому із [PERSON] на користь держави належать до стягнення судові витрати у сумі 2305 грн. 00 коп. Також пропорційно до задоволених судом вимог із співвідповідача [PERSON] на користь позивача підлягають до стягненню судові витрати у сумі 2560 грн. 00 коп., а із [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у сумі 1280 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial