Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

Позивач 31.07.2013 року звернулась до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до Кілійської міської ради Одеської області про встановлення факту належності житлового будинку, розташованого [ADDRESS] позивачу та померлому [PERSON] та визнання права власності за позивачем на вказаний житловий будинок. З позовної заяви вбачається, що [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON]. Після його смерті залишилась спадщина у вигляді ? частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Вказаний житловий будинок збудований подружжям [PERSON] у 1976 році, на підставі рішення Кілійської міської ради № 231 від 25.07.1974 року про виділення земельної ділянки під будівництво житлового будинку, будинок збудували, право власності не зареєстрували. У 2013 році позивач звернулась до Кілійської районної державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину на ? частину будинку після смерті [PERSON], однак отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. Також, позивач звернулась до Кілійського БТІ для виготовлення технічної документації та реєстрації права власності на будинок, однак отримала відмову в реєстрації права власності. Крім того, позивач звернулась до ПП «Модуль», відділ регіонального розвитку, містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури, Кілійського районного відділу Головного управління держтехногенбезпеки в Одеській області, Кілійського районного управління Головного управління держсанепідслужби в Одеській області, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, Державного реєстратора прав на нерухоме майно, однак оформити право власності не змогла у зв`язку із смертю [PERSON] Спадщину після чоловіка [PERSON] позивач прийняла фактично, оскільки проживала на день смерті разом із спадкодавцем за адресою: [ADDRESS]. Інших спадкоємців, що претендують на спадщину, немає. Позива, повідомлений належним чином про дату та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилась, однак надала заяву у якій пояснила, що земельна ділянка надавалась під будівництво житлового будинку [ADDRESS], однак, згодом, нумерація будинків змінилась та будинку присвоєно номер [ADDRESS], також просить розглянути справу за її відсутності. Представник відповідача, повідомлений належним чином про дату та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, направив заяву, відповідно до якої позов визнає, вважає його обґрунтованим та просить розглянути справу за відсутності представника відповідача. На підставі письмових заяв сторін суд ухвалює рішення за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст. ст. 169, 197 ЦПК України. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як зазначено у ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як зазначено у ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог, суд достовірно встановив такі факти та відповідні їм правовідносини: [INFO] помер [PERSON], актовий запис про смерть №382, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кілійського районного управління юстиції в Одеській області 26 грудня 2006 року. Відповідно до свідоцтва про одруження, виданого Комишівським сільбюро ЗАГС 05.11.1972 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис № 31, прізвище дружини після шлюбу - [PERSON]. Місце відкриття спадщини після смерті [PERSON] підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання /перебування особи, виданої Кілійським РС головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 22.10.2013 року, відповідно до якої [PERSON] знято з реєстрації з [INFO] з адреси [ADDRESS] у зв`язку зі смертю. Факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] підтверджується будинковою книгою, де є відмітка про реєстрацію [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та немає відмітки про зняття її з реєстрації. Згідно Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру від 27.02.2013 року, виданих Кілійською районною державною нотаріальною конторою [PERSON] заповітів не складав та спадкова справа після його смерті не заводилась. Відповідно до технічного паспорту, складеного КП «РБТІ та РОН» житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] збудований у 1976 року складається з: житловий будинок літ. «А», гараж літ. «Б», сарай літ. «В», сарай літ. «Г»., вбиральня літ. «Д», №1-4, І - споруди. Рішенням виконкому Кілійської міської ради № 231 від 25.06.1974 року гр. [PERSON] надана земельна ділянка по [ADDRESS] для будівництва індивідуального житлового будинку та господарських будівель. 25.07.1974 року затверджено план земельної ділянки по [ADDRESS] під будівництво житлового будинку. Актом від 20.08.1974 року виділено в натурі земельну ділянку [PERSON] 22.05.1975 р. Кілійською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1998, посвідчено Договір про надання у безстрокове користування [PERSON] земельної ділянки для будівництва житлового будинку, загальною площею 510 кв.м.. [PERSON] в період в 1976-2000р. збудував житловий будинок літ «А», гараж літ. «Б», сарай літ. «В», сарай літ. «Г», убиральня літ. «Д» та не представив державній приймальній комісії для прийняття в експлуатацію з подальшим оформленням права власності і реєстрації. 17 лютого 2013 року інженером ПП «Модуль» надано висновок про обстеження житлового будинку і господарських будівель за адресою: Одеська область, [ADDRESS], відповідно до якого житловий будинок та господарські будівлі відповідають вимогам законодавства. Відділ регіонального розвитку, містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури 27.02.2013 року за №208 повідомив, що житловий будинок літ «А» за адресою: [ADDRESS] відповідає вимогам ДБН.В.2.2-15-2005 та ДБН 360-92; гараж літ «Б», сарай літ «В», літ «Г», убиральня «Д» відповідають вимогам ДБН 360-92. Кілійський районний відділ Головного управління держтехногенбезпеки в Одеській області 21 лютого 2013 року за № 63 погодив оформлення права власності на самовільно збудований житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до листа від 27 лютого 2013 року за № 202 Кілійське районне управління Головного управління Держсанепідслужби в Одеській області не заперечує проти оформлення права власності на самовільно збудований житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. Державний нотаріус Кілійської районної державної нотаріальної контори 27.02.2013 року за №234/02-17 відмовила [PERSON] в оформлення спадщини на житловий будинок після смерті [PERSON], оскільки на житловий будинок відсутні правовстановлюючі документи. Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області від 30.04.2013 року №01/11-3385 зазначено, що оскільки житловий будинок збудовано до 05.08.1992 року то, відповідно до наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства 19.03.2013 року №95, його не потрібно вводити в експлуатацію шляхом реєстрації декларації в інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, для державної реєстрації права власності на нерухоме майно достатньо технічного паспорту, складеного за результатами технічної інвентарізації. Рішенням від 05.07.2013 року за №3674740 державним реєстратором прав на нерухоме майно реєстраційної служби Кілійського районного управління юстиції в Одеській області було відмовлено у державній реєстрації прав [PERSON], оскільки не додано документів, що підтверджують перехід права власності на ім`я [PERSON]. Як вбачається з будинкової книги у 1979 році було змінено нумерацію будинків по [ADDRESS] змінився на № [ADDRESS]. Згідно ст.ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. ст. 1261, 1268 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті після життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 376 ЦК України містить норму, відповідно до якої право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. У випадку [PERSON] самочинне будівництво проведено на земельній ділянці, яка у встановленому порядку знаходилась у його користуванні, що дає підстави суду для задоволення заявлених позивачем вимог. Згідно ст. 331 ЦК України право власності на нову річ виготовлену (створену) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором чи законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Як зазначено у роз'ясненнях Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.2009 року № 12/5-126, по об'єктах нерухомого майна, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.368 ч. 3 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого їх встановлення. Оскільки позивач правомірно набув правомочності з володіння користування та розпорядження зазначеним нерухомим майном, є спадкоємцем за законом, відповідно до ст. 1265 ЦК України та прийняв спадщину згідно положень ч.3 ст. 1268 ЦК України, однак в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів не має можливості оформити своє право власності інакше ніж в судовому порядку, суд застосовує положення ст. ст. 16 ЦК України та задовольняє позов.

Outcome: approved