Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

Позивач 29.06.2016 року звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за наданні юридичні послуги, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 19.02.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 19/02-13-1 про надання юридичних послуг. Відповідно до умов договору, замовник доручає, а ТОВ «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лавєрс Груп» бере на себе зобов'язання надавати замовнику юридичні послуги на умовах та в порядку визначеному в договорі, які полягають в представлені інтересів замовника у наданні правої допомоги у захисті прав та інтересів замовника під час стягнення із замовника земельних ділянок як предметів іпотеки по іпотечному договору № 578/ІП-1 від 15.08.2007 року та представлення інтересів замовника у всіх інстанцій, органах державної виконавчої служби України із наділенням інших необхідних повноважень пов'язаних із здійсненням правової допомоги відповідно до цього договору в тому числі і вказаних із здійсненням правової допомоги відповідно до цього договору в тому числі і вказаних в нотаріальній довіреності на представників, які здійснюватимуть представництво інтересів замовника від його імені та на підставі цього договору. Умовами даного договору сторони визначили, що оплата послуг по даному договору здійснюється відповідно до тарифів на надання юридичних абонентських послуг. За час дії договору позивач надавав відповідачу юридичні послуги, які замовник не оплатив. Вартість наданих позивачем відповідачу за договором складає 43000,00 грн. 06.06.2016 року позивачем було направлено відповідачу досудову вимогу з проханням оплати протягом 7 днів, юридичні послуги за вказаним договором в розмірі 43000,00 грн. Однак вимога залишилась не виконана, що змусило позивача звернутись до суду з даним позовом. У судове засідання 29.11.2016 року, представник позивача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, однак направив до суду заяву в якій просить суд, розглянути справу за його відсутності на підставі наявних у справі доказів. У судовому засіданні 29.11.2016 року представник відповідача [PERSON] позов визнала. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, зважаючи на вимоги ч. 1 ст. 213 ЦПК України, якою встановлено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим зазначає наступне. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно пунктів 1-4 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Судом встановлено, що 19.02.2013 року між позивачем - ТОВ «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лавєрс Груп» та відповідачем - [PERSON] було укладено договір № 19/02-13-1 про надання юридичних послуг (а.с. 6). Відповідно до умов договору, замовник доручає, а ТОВ «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лавєрс Груп» бере на себе зобов'язання надавати замовнику юридичні послуги на умовах та в порядку визначеному в договорі, які полягають в представлені інтересів замовника у наданні правої допомоги у захисті прав та інтересів замовника під час стягнення із замовника земельних ділянок як предметів іпотеки по іпотечному договору № 578/ІП-1 від 15.08.2007 року та представлення інтересів замовника у всіх інстанцій, органах державної виконавчої служби України із наділенням інших необхідних повноважень пов'язаних із здійсненням правової допомоги відповідно до цього договору в тому числі і вказаних із здійсненням правової допомоги відповідно до цього договору в тому числі і вказаних в нотаріальній довіреності на представників, які здійснюватимуть представництво інтересів замовника від його імені та на підставі цього договору. Умовами даного договору сторони визначили, що оплата послуг по даному договору здійснюється відповідно до тарифів на надання юридичних абонентських послуг (а.с. 7). За час дії договору позивач надавав відповідачу юридичні послуги, які замовник не оплатив. Вартість наданих позивачем відповідачу за договором складає 43000,00 грн. (а.с. 8). Судом встановлено, що представник відповідача повністю визнав позовні вимоги позивача, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв'язку з чим поданий позов підлягає повному задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, на користь позивача з відповідачів підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1378,00 грн., яка сплачена позивачем відповідно до квитанції №854 від 30.08.2016 року (а.с. 25).

Outcome: approved