Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON], [INFO], ІПН:[NUMBER], звернулась 03.02.2015 року в суд з цим позовом до відповідача [PERSON] та просила ухвалити рішення суду, яким визнати зобов'язання за договором позики між [PERSON] і [PERSON] від 21.02.2013 року виконаним та припиненим, шляхом передачі відступного та визнати за нею, [PERSON], право приватної власності на нерухоме майно у вигляді домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS] Котовського району Одеської області та складається із: житлового будинку літ. «А-1», літньої кухні літ. «Б», погреб під літ. «Б», сараїв літ. «В,Д,Е», гаражу літ.«Г», вбиральні літ.«Ж», що розташовані на земельні ділянці площею 641 кв.м.. Підставою цьому зазначала те, що 21.02.2013 року позичила відповідачу у борг 25000 грн. на строком на пів року. В подальшому за відсутністю коштів на повернення боргу відповідач [PERSON] передала їй в порядку відступного вказане домоволодіння. Договір відступного за домовленістю сторін мав був посвідчений у нотаріальному порядку. Однак оскільки від нотаріального посвідчення цього договору відповідач ухиляється, вона змушена звернутись в суд з цим позовом за захистом свого права власності. Згідно поданої заяви справу просила розглянути у її відсутність та на позові наполягала. Відповідач [PERSON], [INFO], в судове засідання не з'явилась, однак надав заяву про розгляд справи у її відсутність в якій позов визнала. Дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про таке. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Як вбачається із матеріалів справи нерухоме майно у вигляді домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS] Котовського району Одеської області та складається із: житлового будинку літ. «А-1», літньої кухні літ. «Б», погреб під літ. «Б», сараїв літ. «В,Д,Е», гаражу літ.«Г», вбиральні літ.«Ж», що розташовані на земельні ділянці площею 641 кв.м., належить на праві власності відповідачу у справі на підставі Договору дарування домоволодіння від 28.05.2004 року, посвідченого приватним нотаріус Сухарчук Т.Г. за р.№1382 (а.с.16) та зареєстрованого Реєстрі прав власності на нерухоме майно 08.06.2004 року (а.с.17). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.11 ч.2. п.1 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства, виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Вимогами ч. 1 ст. 627 ЦК України, передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу (ЦК України), інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів /суму позики/ або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється його виконанням проведеним належним чином. Разом з цим ст.600 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами. Таким чином відповідач, являючись належним власником домоволодіння, розпорядився ним на свій розсуд, уклавши 01.07.2014 року з позивачем угоду договору відступного шляхом передачі цього домолодіння в рахунок погашення грошового боргу у розмірі 25000 грн. (а.с.19). Згідно чинного законодавства вказаний договір відступного щодо нерухомого майна має бути укладений в письмовій формі та вимагає обов'язкового нотаріального посвідчення. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено, що особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорення. Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином не виконання відповідачем свого обов'язку щодо посвідчення цього письмового договору в нотаріальному порядку згідно його умов та вимог законодавства, порушує право позивача на набуту ним власність у вигляді нерухомого майна. Частиною 2 ст.220 ЦК України передбачено, в разі якщо між сторонами досягнуто усіх істотних умов договору, що потребує нотаріального посвідчення, і це підтверджується письмовими доказами, та відбулося повне або часткове виконання договору, але одна сторона ухиляється від нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення цього договору не вимагається. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням обставин справи та наявних письмових доказів цьому, суд вважає за можливе цей позов задовольнити у повному обсязі.

Outcome: approved