Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

Позивач, [PERSON], 02.07.2014р. звернувся до суду з позовом, в якому просить: 1) визнати, що Харківським районним судом Харківської області в процесі розгляду цивільних справ №№ 2034/3220/2012, 2034/1142/2012, 635/3374/14-ц допущені порушення норм матеріального та процесуального права, порушені права позивача [PERSON]; 2) визнати, що допущені порушення потягли спричинення [PERSON] матеріальної та моральної шкоди; 3) стягнути з Харківського районного суду Харківської області на користь позивача 6000 грн. матеріальної шкоди та 50000 грн. моральної шкоди. Ухвалою судді апеляційного суду Харківської області від 11 серпня 2014 року визначено підсудність даного позову Люботинському міському суду Харківської області. Ухвалою Люботинського міського суду Харківської області від 21 серпня 2014 року у відкритті провадження відмовлено, позовну заяву повернуто позивачу. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 25 вересня 2014 року ухвалу Люботинського міського суду Харківської області від 21 серпня 2014 року в частині відмови у відкритті провадження було залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2015 року ухвалу Люботинського міського суду Харківської області від 21 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 25 вересня 2014 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі. Ухвалою Люботинського міського суду Харківської області від 03.03.2015р. провадження у справі закрито. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 01.04.2015р. ухвалу Люботинського міського суду Харківської області від 03.03.2015р. скасовано, справу за позовом [PERSON] направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою Люботинського міського суду Харківської області від 03.06.2015р. закрито провадження у справі в частині визнання наявності порушень норм матеріального та процесуального права Харківським районним судом Харківської області при розгляді цивільних справ за участю позивача. В іншій частині позов обґрунтований тим, що в провадженні Харківського районного суду Харківської області перебували цивільні справи за № 2034/3220/2012, № 2034/1142/2012, № 635/3374/14-ц, в яких він приймав участь як позивач та відповідач. Під час розгляду вказаних справ суддею [PERSON]., яка була у цих справах головуючим, були допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які виразились у відмові в задоволенні клопотань [PERSON], за подання яких ним сплачувався судовий збір, або не розгляд таких клопотань, несвоєчасне направлення процесуальних документів та судових викликів, постановлення незаконних судових рішень, які у подальшому скасовувались апеляційним судом Харківської області. Позивач стверджує, що вказаними неправомірними діями судді Харківського районного суду Харківської області [PERSON]. йому завдано матеріальної шкоди у розмірі 6000 грн. та моральної шкоди, яку позивач оцінює в 50000 грн. Матеріальна шкода виразилась у витратах, понесених позивачем на сплату судового збору, оплату послуг адвоката, витрати, пов'язані з прибуттям до суду, підготовкою та відправленням поштової кореспонденції, пов'язаної з розглядом вказаних справ. Моральна шкода полягає у душевних переживаннях, спричинених незаконними діями Харківського районного суду Харківської області, що підтверджується ухвалою апеляційного суду Харківської області. Позивач в судове засідання не з'явився, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином, подав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі на підставі наявних у справі доказів. Голова Харківського районного суду Харківської області подала заперечення проти позову, в яких просила відмовити в задоволенні позову та розглянути справу без участі представника суду. Під час судового розгляду судом встановлено наступне. [PERSON] приймав участь в якості позивача та відповідача по цивільним справам №2034/3220/2012, № 2034/1142/2012, № 635/3374/14-ц, які перебували в провадженні судді Харківського районного суду Харківської області [PERSON]. Позивач стверджує, що в результаті порушення судом норм матеріального та процесуального права, які виразились у не розгляді або відмові в задоволенні клопотань [PERSON], за подання яких останнім сплачувався судовий збір, несвоєчасному направленні процесуальних документів та судових викликів, прийнятті незаконних судових рішень, які у подальшому скасовувались апеляційним судом Харківської області, позивачу було спричинено матеріальну та моральну шкоду. Судом встановлено, що рішення Харківського районного суду Харківської області від 29.05.2012р. по справі № 2034/1142/2012, яким відмовлено в задоволенні позову [PERSON], скасовано рішенням апеляційного суду Харківської області від 23.10.2012р. та прийнято нове про задоволення позову. Крім того, ухвалою апеляційного суду Харківської області від 05.06.2014р. скасовано ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 24.04.2014р. по справі № 635/3374/14-ц про відмову у відкритті провадження за позовом [PERSON] та направлено справу до суду першої інстанції зі стадії вирішення питання про відкриття провадження. Розглянувши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, підтверджені доказами, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позову належить відмовити з огляду на наступне. Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору (ч. 1 ст. 60 ЦПК України). Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1, 2 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України). Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Крім того, згідно ч. 5 ст. 1176 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Аналізуючи викладені норми законодавства, з урахуванням положень ст. 60 ЦПК України, суд вважає, що позивач зобов'язаний довести шляхом подання належних та допустимих, а в окремих випадках конкретно визначених доказів, що мали місце неправомірні дії відповідачів, в зв'язку з чим мала місце реальна матеріальна та моральна шкода, а також у чому вона полягає, та довести наявність безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями та заподіянням шкоди. Сам факт незгоди [PERSON] з діями та рішеннями суду в процесі розгляду конкретних цивільних справ не може свідчити про незаконність таких рішень та дій. Наявність порушення має бути встановлена компетентним органом за результатом звернення особи, яка вважає, що її право порушене. Водночас, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували факти вчинення відповідачами порушень, встановлені компетентним органом. Стосовно порушень, допущених судом при розгляді справ, які призвели до скасування судових рішень, суд зазначає, що факт скасування таких рішень може бути підставою відшкодування шкоди тільки у випадку встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Разом із тим, позивачем не надано суду обвинувального вироку, яким встановлено в діях судді, які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що підстави відшкодування шкоди, викладені в позовній заяві не знайшли підтвердження в ході судового розгляду. Крім того, суд звертає увагу на те, що, з огляду на положення ст. 1173 ЦК України, згідно якого шкода, завдана незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, відшкодовується державою, відповідачем у справі про відшкодування шкоди, завданої неправомірними, на думку позивача, рішеннями, діями чи бездіяльністю суду при здійсненні останнім своїх повноважень щодо відправлення правосуддя, має бути держава в особі державного казначейства, а не відповідний суд чи суддя цього суду. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову належить відмовити.

Outcome: dismissed