Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

Позивач 27.12.2018 року звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позову вказує, що 01.04.2015 між Акціонерним товариством «Національні інвестиції», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Національні Інвестиції» та [PERSON] укладено кредитний договір № 102-15, з додатковими угодами до нього № 1 від 30.04.2015, № 2 від 29.05.2015, № 3 від 30.06.2015, № 4 від 30.07.2015. В подальшому, 12.10.2018 між Банком та ТОВ «Фінансова установа «Європейська Факторингова компанія розвитку», відповідно до вимог чинного законодавства України за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених Протоколом електронного аукціону № UA-ЕА-2018-08-29-000130-b, був укладений Договір № 102018/ПУЛ про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, згідно з яким 12.10.2018 відбулася заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення Банком вимоги згідно з яким 12.10.2018 відбулася заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення банком вимоги за Кредитним договором , укладеним між Банком та відповідачем. Новим кредитором за вказаним Кредитним договором стало ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку». Про зміну кредитора у вказаному Кредитному договорі було повідомлено відповідача належним чином, що підтверджується повідомленням Банку (вих. 05/651 від 17.10.2018 та поштовими документами - фіскальним чеком та списком №3454 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих від 19.10.2018). П.п.2.1 - 2.5, 3.1-3.4. 5.1 5.3 Кредитного договору передбачено, що Банк у порядку та на умовах визначених Кредитним договором надав відповідачу відновлювальну кредитну лінію з сумою ліміту заборгованості 120 000 грн, зі сплатою 13 % річних, а відповідач зобов`язався сплачувати Банку проценти та повернути кредит в строки не пізніше 16.09.2015. Банк свої зобов`язання, передбачені Кредитним договором, виконав належним чином, що підтверджується заявою відповідача на видачу Кредитних коштів від 01.04.2015 та виписками Банку по особовим рахункам відповідача. Однак, відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання за Кредитним договором, та не повернув кредитні кошти та процентами за користування кредитом у визначений Кредитним договором строк, внаслідок чого станом на 27.12.2018 утворилася заборгованість за кредитним договором в сумі 98322 грн. 30 коп., з яких: 70 000 - заборгованість за кредитом; 28322 грн. 30 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитними коштами нараховані станом на 11.10.2018 та не сплачені станом на 27.12.2018. У зв`язку із невиконанням відповідачем умов Кредитного договору, у ТОВ «Фінансова установа «Європейська Факторингова компанія розвитку» виникає необхідність у захисті своїх прав в судовому порядку шляхом стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. Також зазначають, що відповідно до п.10.19 кредитного договору сторони погодилися, що строк позовної давності у всіх зобов`язаннях, у відповідності до ст.259 ЦК України, встановлюється тривалістю у 10 років. Враховуючи неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань просять суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором №102-15 від 01.04.2015 в сумі 98 322 грн. 30 коп., з яких: 70 000 - заборгованість за кредитом; 28322 грн. 30 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитними коштами нараховані станом на 11.10.2018 та не сплачені станом на 27.12.2018. Також просили суд стягнути судовий збір. Ухвалою від 11.03.2019 по справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. 18.06.2019 за клопотанням відповідача розгляд справи відкладено, оскільки в своєму клопотанні відповідач посилався на неотримання позовної заяви з додатками. 21.10.2019 року від відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання 21.10.2019 через його хворобу. Розгляд справи судом відкладено за клопотанням відповідача на 06.02.2020 р. на 12 год. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, з обставин викладених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, надав письмові та усні пояснення в яких посилався на те, що строк кредитної заборгованості сплинув 16 вересня 2015 року. В ст.256 ЦК України, строк позовної давності становить три роки. Зазначав, що загальний строк позовної давності: строк, після збігу якого погашається можливість примусового здійснення порушеного цивільного права за допомогою цивільного позову, сплинув 16 вересня 2018 року, позовна заява була подана до суду 27 грудня 2018 року, тобто після спливу строку позовної давності. Посилається на ч.4 ст.267 ЦК України відповідно до якої сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Зазначає, що позивачем не надано доказів, які б свідчили б про те, що існують документи, що передбачають збільшення строку позовної давності, то для правовідносин, які ними регулюються, діє загальний строк позовної давності, передбачений ст.257 ЦК України, і який, станом на дату подачу даного позову, вже сплинув. Щодо посилання позивача на п.10.19 Кредитного договору про погодження сторін про збільшення строку позовної давності, то зазначав, що ч.1 ст.259 ЦК України передбачено: позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення строку позовної давності укладається у простій письмовій формі. Вважає, що для збільшення строку позовної давності, між сторонами має бути укладений окремий договір, як передбачено, вищезазначеної спеціальною нормою цивільного кодексу. Зазначає, що в даному випадку такого договору укладено не було, що свідчить про те, що в даних взаємовідносинах застосовуються загальні положення про позовну давність, передбачені ст.ст. 256, 257 ЦК України. Вважає, що позовні вимоги позивачем пред`явлені після спливу строку позовної давності, вони є неправомірними, такими, що суперечать чинному законодавству України, а тому просив суд в задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 01.04.2015 між Акціонерним товариством «Національні інвестиції», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Національні Інвестиції» та [PERSON] укладено кредитний договір № 102-15, з додатковими угодами до нього № 1 від 30.04.2015, № 2 від 29.05.2015, № 3 від 30.06.2015, № 4 від 30.07.2015. В подальшому, 12.10.2018 між Банком та ТОВ «Фінансова установа «Європейська Факторингова компанія розвитку», за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених Протоколом електронного аукціону № UA-ЕА-2018-08-29-000130-b, був укладений Договір №102018/ПУЛ про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, згідно з яким 12.10.2018 відбулася заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення Банком вимоги згідно з яким 12.10.2018 відбулася заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення банком вимоги за Кредитним договором, укладеним між Банком та відповідачем. Відповідно до ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новим кредитором за вказаним Кредитним договором стало ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку». Про зміну кредитора у вказаному Кредитному договорі було повідомлено відповідача належним чином, що підтверджується повідомленням Банку (вих. 05/651 від 17.10.2018 та поштовими документами - фіскальним чеком та списком № 3454 згрупованих поштових відправлень від 19.10.2018). П.п.2.1 - 2.5, 3.1-3.4. 5.1 5.3 Кредитного договору передбачено, що Банк у порядку та на умовах визначених Кредитним договором надав відповідачу відновлювальну кредитну лінію з сумою ліміту заборгованості 120 000 грн, зі сплатою 13 % річних, а відповідач зобов`язався сплачувати Банку проценти та повернути кредит в строки не пізніше 16.09.2015. Відповідно до ст.527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає з суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, а згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Банк свої зобов`язання, передбачені Кредитним договором, виконав належним чином, що підтверджується заявою відповідача на видачу Кредитних коштів від 01.04.2015 та виписками Банку по особовим рахункам відповідача. Окрім того, факт отримання грошових коштів відповідач не заперечував. Однак, відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання за Кредитним договором, та не повернув кредитні кошти та процентами за користування кредитом у визначений Кредитним договором строк, внаслідок чого станом на 27.12.2018 утворилася заборгованість за кредитним договором в сумі 98322 грн. 30 коп., з яких: 70 000 - заборгованість за кредитом; 28322 грн. 30 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитними коштами нараховані станом на 11.10.2018 та не сплачені станом на 27.12.2018 за період з 01.10.2015 по 01.10.2018. Відповідно до ст.525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 627 та ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Положеннями ст.638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Останні встановлені ст.ст. 1048-1052, 1054 ЦК України. Відповідно до положень вказаних статей істотними умовами кредитного договору щодо яких сторони повинні дійти згоди в належній формі виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з приписами ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Нормами ч.1 ст.259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до п.10.19 Кредитного договору, сторони погодилися, що строк позовної давності у всіх зобов`язаннях, у відповідності до ст.259 ЦК України, встановлюється тривалістю 10 років. Таким чином укладаючи кредитний договір сторони дійшли згоди стосовно істотних умов кредитного договору, погодили строк позовної давності у самому договорі, а тому суд вважає, що окремо укладати договір про збільшення строку позовної давності, як зазначає відповідач, відсутня необхідність. З огляду на викладене суд вважає, що строк позовної давності позивачем не пропущено, позов заявлено в межах визначених п.10.19 спірного договору, а тому суд доходить до висновку, що позов слід задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивача 70 000 - заборгованість за кредитом; 28322 грн. 30 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитними коштами Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 1762 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved