Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі свого представника [PERSON] за довіреністю, 23 лютого 2016 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якості третьої особи залучив Моторно ( транспортне) страхове бюро України про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП та просив стягнути з [PERSON], [INFO] народження , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] 65 370 (шістдесят п'ять тисяч триста сімдесят) грн. відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, яка мала місце 25.10. 2015 року у м. Києві по вул. Здолбунівській, а також стягнути судові витрати у вигляді судового збору. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] , який діє за договором про надання юридичних послуг від 22.12. 2015 року на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ( а.с. 22- 25), позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав викладених у позовних вимогах. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, у судове засідання не з»явився і не направив свого представника, про причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв через загальну канцелярію від останнього не надходило. Згідно відомостей Відділу адресно - довідкової роботи ГУ ДМС України в м. Києві , [PERSON], [INFO], зареєстрований в [ADDRESS]. Зі змісту ст. 74 ЦПК України, слідує, що судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. У відповідності до п. 99 Правил надання послуг поштового зв'язку, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270, рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім'ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу. Третя особа: Моторно ( транспортне) страхове бюро України належним чином повідомлене, в судове засідання не направило свого представника. Суд враховуючи згоду позивача, ухвалює провести заочний розгляд справи, відповідно до норм ст. ст. 224 - 233 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача та його представника [PERSON], дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Як слідує із матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, 25.10.2015 о 10 годині 49 хв. відповідач [PERSON] по вул. Здолбунівській в м. Києві, керуючи автомобілем [NUMBER] не вибрав безпечної швидкості руху та не впорався з керуванням, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER], власником якого є позивач [PERSON] що призвело до пошкодження транспортних засобів. Постановою Дарницького районного суду м.Києва від 24.12.2015 року винним у настанні ДТП визнано Відповідача [PERSON] та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Дане рішення є чинним, що свідчить про наявність вини саме Відповідача. Який в свою чергу достовірно знаючи про це рішення, маючи час та можливість його оскарження не оскаржив його, а тому погодився з даним рішенням. При зіткненні автомобіль Позивача отримав значні технічні ушкодження. Згідно із звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, виконаного суб'єктом оціночної діяльності «[PERSON].» від 26.10.2015 , вартість матеріального збитку, заподіяного Позивачу після аварійного пошкодження КТЗ TOYOTALEXUS IS 250, VIN: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], дорівнює з урахуванням ПДВ 109 370 (сто дев'ять тисяч триста сімдесят гривень) 42 коп. Відповідно до вимог п.п. 8. 9 ч. 2 ст. 16ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової шкоди. Згідно з ч.ч.І. 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права. Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Відповідно ч.5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. В свою чергу, Позивач в порядку ст. 35 та п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» звернувся до Моторно-транспортного страхового бюро України із заявою про відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди. У подальшому, 12.02.2016 Моторно-транспортним страховим бюро було сплачено Позивачеві кошти в розмірі 44 000 грн. Враховуючи той факт, що розмір матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню дорівнює 109 370 (сто дев'ять тисяч триста сімдесят гривень) 42 коп., а сума страхової виплати в повній мірі не покриває збитків Позивача , яка дорівнює 65 370 (шістдесят п'ять тисяч триста сімдесят) грн., останній покладає стягнення даної суми на Відповідача. З огляду принципу диспозитивності, встановлений ст. 11 ЦПК України, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, і не може з власної ініціативи здійснювати пошук та збирати докази. У той же час особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або повідомити про них суд, відповідно до ч.3 ст. 10, ч.2 ст. 27, статей 60, 131 ЦПК України. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи (ч.1). Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів (ч.2 ). В сенсі цих положень - ніякий доказ не має переваги перед другим, а судове рішення постановляється з урахуванням всіх доказів. У положеннях статті 1 ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в межах задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved