Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

Позивач [PERSON], [INFO], звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], [INFO], про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що на протязі останніх шести місяців спільне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин. Подружжя має неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO], які проживають з позивачкою і перебувають на її утриманні. Позивачка доповнила позовну заяву, вказавши, що просить неповнолітніх дітей залишити з нею, після розірвання шлюбу просить залишити прізвище «Цівковська». В судовому засідання позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнав в повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечував. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України, ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] повністю визнав позов [PERSON] про розірвання шлюбу, суд вважає прийняти рішення у попередньому судовому засіданні. Заслухавши пояснення сторін, оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час попереднього судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, якими врегульовані встановлені судом правовідносини, суд дійшов до таких висновків. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, повязані з розірванням шлюбу. У відповідності до вимог ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається . Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За правилами, встановленими ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 10 серпня 2013 року, свідоцтво про укладення шлюбу серії І-НО №331279 від 10.08.2013 року, актовий запис № 208, запис зроблено Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дружківського міського управління юстиції у Донецькій області /а.с. 8/. Від шлюбу у сторін по справі народилися: донька [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серія І-НО №570256, актовий запис №53, проведений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дружківського міського управління юстиції у Донецькій області /а.с. 9/, донька [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серія І-НО №726141, актовий запис №376, проведений Дружківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області /а.с. 10/. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права сторін. Враховуючи вищеназвані обставини, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] існує формально, а тому підлягає розірванню. А застосування випробувального терміну для подружжя вбачається недоцільним. Неповнолітніх доньок суд вважає за необхідне залишити з матірю, оскільки вбачається, що вони перебувають з нею, знаходяться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на виховання та утримання неповнолітніх дітей не надає. Відповідно до положень частини 1 статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач по справі, наполягала на залишенні прізвища, яким іменувалась у шлюбі. Тому суд вважає за можливе залишити позивачу після розірвання шлюбу прізвище «Цівковська». На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved