Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] 01 липня 2015 року звернувся до Кодимського районного суду з позовом до Грабівської сільської ради Кодимського району Одеської області про визнання в порядку спадкування за законом права власності на спадкове майно, яке залишилась після смерті його батька [PERSON]. В позовній заяві позивач вказав, що 11 серпня 1998 року помер його батько [PERSON], який за життя мав право на земельну частку (пай) у розмірі 2.71 умовних кадастрових гектарів, із земель Грабівської сільської ради Кодимського району. Він є спадкоємцем спадщини батька, однак цю спадщину оформити не може через відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину. В судове засідання позивач не прибув. Від його представника [PERSON], яка діє відповідно до довіреності від 05 травня 2015 року, надійшла письмова заява про задоволення вказаного позову та розгляд справи без участі позивача. Представник відповідача Грабівської сільської ради Кодимського району Одеської області в судове засідання також не зявився, надавши письмову заяву №02-16/258 від 17 липня 2015 року, в якій просив розглянути справу без нього. Проти позову не заперечував. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, тому суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін. У такому разі фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши надані сторонами письмові докази, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін та інших осіб, суд відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України вважає можливим позов задовольнити з таких підстав. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Судом встановлено, що 11 серпня 1998 року помер батько позивача [PERSON] [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД №146028, виданого 11 серпня 1998 року Грабівською сільською радою Кодимського району Одеської області. Факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та померлим батьком підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії ЯЛ №098761, виданого 30 червня 1958 року Грабівською сільською радою Кодимського району Одеської області. Визначаючи якими правовими нормами слід керуватися при вирішенні зазначеного спору (зокрема, нормами Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року чи Цивільного кодексу України в редакції 2004 року), суд виходить з наступного. Відповідно до п.п.4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто після 01 січня 2004 року. Правила Книги 6 цього кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим кодексом чинності. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.1 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах по спадкування» розяснив, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР, якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз.14 п.1 Інформаційного листа №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, вказав, що у відповідності з п.5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила книги шостої Цивільного кодексу можуть застосовуватись лише до спадщини, яка відкрилась після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким із спадкоємців, право на спадкування в яких виникло відповідно до норм ст.ст.529-531 ЦК УРСР. Шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився 11 лютого 1999 року, а тому, з врахуванням розяснень, які є в абз.3 п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року та абз.13 і 14 п.1 та п.2 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, застосуванню для вирішення заявленого позивачем позову підлягають норми Цивільного кодексу УРСР, який з 01 січня 2004 року втратив чинність, але був чинним на момент виникнення та існування спірних правових відносин. Судом встановлено, що померлий [PERSON] за життя мав право на майнову частку (пай) у розмірі 2.71 умовних кадастрових гектарів із земель Грабівської сільської ради Кодимського району, яка належала йому відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0249405, виданого 22 квітня 1997 року Кодимською районною державною адміністрацією. Статтею 524 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємство здійснюється за законом або за заповітом. Спадкоємство за законом здійснюється у разі відсутності заповіту. Відповідно до ст.ст.525 та 526 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем її відкриття останнє постійне місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Свідченням прийняття спадщини є подача спадкоємцем до нотаріуса заяви про прийняття спадщини або фактичний вступ спадкоємця в управління та володіння спадковим майном, при цьому такі дії мають бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця (ст.525, ч.2 ст.549 ЦК УРСР). Судом встановлено, що позивач [PERSON] прийняв спадщину свого померлого батька, вступивши у фактичне володіння та управлінням належним йому майном. Доказом цього є спільне проживання позивача з батьком в одному помешканні на момент смерті спадкодавця, догляд позивачем за померлим за його життя, його поховання та подальше утримання належного йому майна (довідки Грабівської сільської ради №№359 та 365 від 05 травня 2015 року). Вказані обставини в контексті ст.549 ЦК УРСР свідчать про прийняття позивачем [PERSON] спадщини після смерті батька [PERSON], оскільки він впродовж шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління та володіння належним померлому майном. Натомість інший спадкоємець померлого [PERSON] - [PERSON] не вчинила жодних дій, які б свідчили про прийняття нею спадщини померлого батька, а 30 червня 2015 року взагалі відмовилась від цієї спадщини. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» №4 від 24 червня 1983 року (втратила чинність, але розяснювала спірні правові відносини на момент їх виникнення та існування), якщо позивач протягом встановленого строку для прийняття спадщини вступив в управління та володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання за ним права власності на спадкове майно. Отже, встановивши факт прийняття позивачем [PERSON] спадщини після смерті батька [PERSON], суд вважає необхідним в порядку спадкування за законом визнати за ним право власності на спадщину померлого батька у вигляді майнової частки (паю), яка залишилась після його смерті. На підставі викладеного,

Outcome: approved