Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

Позивач 12.03.2019р. звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом про виселення відповідача з належної їй квартири [ADDRESS] . Позовна заява мотивована тим, що відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності позивачу належить спірна квартира, проте відповідач без правових на те підстав їй користується та у добровільному порядку відмовляється звільнити квартиру. [PERSON] надала суду заяву, у якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні. Участі у судових дебатах не брав. Третя особа явку свого представника у судове засідання не забезпечила, проте матеріали справи містять від нього заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер 4-508 видане 10.07.2015р., видане Другої ДДНК, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.5). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом виселення, однак виселення є категорією житлового законодавства, а тому при розгляді справи предметом доказування є втрата житлового права або взагалі його відсутність. Відповідно до довідки № 5856 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 03.06.2019р. разом з позивачем у спірній квартирі зареєстрована також її онука [PERSON] , [INFO] . Звертаючись до суду з даним позовом, позивач обґрунтовує його тим, що [PERSON] є колишнім чоловіком її померлої доньки та батьком її онуки якого рішенням суду позбавлено батьківських прав стосовно останньої. Після смерті доньки відповідач самовільно засилився до квартири та у добровільному порядку її не звільняє. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевказане, суд доходить висновку, що позивачем у даній справі доведено факт неправомірності вселення відповідача у спірну квартиру, а відтак і факт відсутності у відповідача права користування таким майном. Відповідно до ч.1 ст.109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Згідно з ст.150 ЖК Української РСР Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.3 ст.106 ЖК Української РСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Таким чином, оскільки [PERSON] доведено факт неправомірності користування відповідачем належним позивачу житловим приміщенням, суд доходить висновку про достатність правових підстав для задоволення позовних вимог. За змістом ст.141 ЦПК України у разі задоволення позовних вимог, судові витрати покладаються на відповідача.

Outcome: approved