Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON]Г звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись при цьому те, що з відповідачем перебувають в шлюбі з 17 липня 2009 р. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. На теперішній час сумісно не мешкають, спільне господарство не ведуть, дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання сина, чим ставить її у скрутне становище, тому вимушена звертатися до суду з позовом і просить стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судове засідання позивач [PERSON] надала заяву про слухання справи за її відсутністю, позов підтримує в повному обсязі та не заперечує проти постанови рішення при заочному розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засіданні не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, заперечення проти позову не надав Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 17 липня 2009 р., що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції і є батьками неповнолітнього сина [PERSON], 05.01.2011 року Стаття 141 Сімейного кодексу України визначає, що: мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частина 2 і 3 статті 150 Сімейного кодексу України визначає, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток та забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до положень ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення повноліття. Статтею 181 ч.1, 2 СК України визначено, що способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) в натуральній формі. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 « Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляду справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них з ким вона проживає вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Сторони припинили шлюбні відносини, проживають окремо, неповнолітній син [PERSON], [INFO] проживає з позивачєм та знаходится на іі утриманні. Судом встановлено, що відповідач працездатній, інших неповнолітніх дітей немає і тому може надавати відповідну матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина. За таких обставин, суд вважає обґрунтованими вимоги про стягнення з відповідача аліментів в розмірі ? частини від усіх видів заробітку. При цьому у відповідності з положеннями ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При зміні майнового стану позивача та відповідача вони обидва не позбавлені можливості звернутися до суду з позовом стосовно зміни розміру аліментів. Згідно зі ст.60 ЦПК Україні кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач не надав жодних доказів, які б підтвердили тій факт, що він приймає участь в утриманні сина, піклується про нього. Позивач при зверненні до суду звільняється від сплати судового збору, тому на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судові витрати за судовий збір 487,20 грн. Рішення суду у відповідності до положень ст.367 ЦПК України підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів за один місяць.

Outcome: approved