Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-27 00:00:00

Позивач 19 квітня 2019 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Посилалася на те, що їй на праві користування належить квартира [ADDRESS] , відповідач [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою, але не проживає. Просив суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позов підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду через оголошення на сайті «Судова влада», в судове засідання не з`явився, не повідомивши суду про причини неявки. Від третьої особи КП «ЖЕО №2» надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі, проти задоволення позову не заперечують. 28.08.2019 року судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду даної цивільної справи. Суд, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, проаналізувавши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] має на праві користування квартиру [ADDRESS] , дана квартира комунальної форми власності та неприватизована (а.с.10). Відповідач [PERSON] за адресою [ADDRESS] , знаходиться на реєстраційному обліку (а.с.10), але фактично не проживає. Даний факт підтверджується Актом про непроживання від 18.04.2019 року, який затверджений начальником КП «ЖЕО №2» (а.с.8). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Норми ст. ст. 386, 391 ЦК України передбачають умови та порядок захисту права власності. Відповідно до ст. ст. 386, 391 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Як встановлено дослідженими судом доказами, відповідач [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] , наявність реєстрації відповідача в домоволодінні, користувачем якого є позивач, порушує її права. З цих підстав порушене право підлягає захисту. Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд виходить з того, що порушення прав позивача не пов`язане з позбавленням власності, тому вважає за можливе визначити спосіб захисту порушеного права шляхом визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Тому позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. При вирішенні справи суд також виходить з того, що рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття особи з реєстрації за такою адресою. На підставі викладеного,

Outcome: approved