Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

Позивач 12.09.2014 року звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. 14.10.2002 року на підставі наказу № 561 відповідач [PERSON] був прийнятий на роботу на посаду електрозварника у структурний підрозділ ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» - цех по ремонту металургійного обладнання (ЦРМО-1). За період роботи, який дає право на щорічну відпустку, тобто з 14.10.2013 року по 13.10.2014 року, відповідач використав 36 календарних днів щорічної відпустки з 03.02.2014 року до 11.03.2014 року. 10.06.2014 року відповідач подав на ім'я в.о. директора з персоналу та соціальних питань Фірсова В.І. заяву по звільнення за власним бажанням з 12.06.2014 року. Відповідно до наказу № 211 від 10.06.2014 року про припинення трудового договору, відповідача 12.06.2014 року було звільнено з ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» за ст.38 КЗпП України. Під час звільнення, при проведенні розрахунку з працівником, за відповідачем виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 437 грн. 02 коп. за невідпрацьовані дні відпустки у кількості 9 календарних днів. При подачі заяви на звільнення, тобто 10.06.2014 року, [PERSON] надав письмову заяву, в якій зобов'язався погасити борг до 01.08.2014 року. Однак до теперішнього часу вказана заборгованість відповідачем не погашена. Відповідно до п.2 ч.2 ст.127 КЗпП України, відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5, 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв'язку з переходом на пенсію. Відповідно до п. 2.7 Положення про порядок розрахунку і виплати грошової винагороди при наданні щорічної відпустки (дане положення є додатком № 4 до Колективного договору на 2013 - 2014 рік), у всіх випадках звільнення, окрім випадків, зазначених у п. 2.6 цього Положення, з виплат остаточного розрахунку працівника, який використав щорічну відпустку у поточному році, але на час звільнення не має права на щорічну відпустку повної тривалості, утримується сума грошової винагороди за невідпрацьований час. Тому, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 437 грн. 02 коп. та понесені судові витрати. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.38). Відповідач у судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином за місцем реєстрації. До суду повернувся конверт з судовою повісткою з викликом на 17.12.2014 року о 09.00 год., як не вручений за закінченням строку зберігання (а.с.37). Тому судова повістка у відповідності до ч.1 ст.77 ЦПК України, вважається доставленою. Зі згоди позивача, суд на підставі ст. 224 ЦПК України розглянув справу заочно. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі наступного. На підстав наказу (розпорядження) про прийом на роботу № 561 відповідача [PERSON] було прийнято на посаду електрогазозварника на Публічне акціонерне товариство «Нікопольський завод феросплавів» (а.с.6). 10.06.2014 року відповідач звернувся до в.о. директора з персоналу та соціальних питань Фірсова В.І. з заявою по звільнення за власним бажанням з 12.06.2014 року (а.с.7). На підстав наказу (розпорядження) № 211 про припинення трудового договору від 10.06.2014 року відповідача 12.06.2014 року було звільнено з посади електрогазозварника ПАТ «Нікопольський завод феросплавів за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України (а.с.8). У вказаному наказі було зазначено, що відповідачем не було відпрацьовано 9 календарних днів відпустки. За період роботи, який дає право на щорічну відпустку, тобто з 14.10.2013 року по 13.10.2014 року, відповідач використав відпустку в період з 03.02.2014 року по 11.03.2014 року - 36 календарних днів, що підтверджується довідкою про невикористані відпустки [PERSON] від 04.09.2014 року, довідкою-розрахунком заборгованості по заробітній платі [PERSON] (а.с.10,11). 28.01.2014 року відповідачу була здійснена авансова виплата відпускних в сумі 4340 грн. 00 коп. (а.с.13). З 14.10.2013 року (початок останнього робочого року) і до дня звільнення (12.06.2014 року) [PERSON] відпрацював 8 місяців, фактично заробивши 27 календарних днів. Однак, у зв'язку з тим, що відповідачем була використана відпустка в кількості 36 календарних днів, то перевикористана відпустка склала 9 календарних днів (36 календарних днів - 27 календарних днів = 9 календарних днів) (а.с.9,10). При розрахунку з відповідачем, йому була нарахована оплата за відпрацьований час за 4 робочих дні (4 дні/32 години) червня місяця в розмірі 686 грн. 09 коп. (податки 130 грн. 77 коп.), індексація заробітної плати за червень по нарахуванню склала 21 грн. 56 коп. (податки 4 грн. 12 коп.), а також пізніше була нарахована премія за виконання виробничих задач за травень в сумі 592 грн. 26 коп. (податки 112 грн. 88 коп.). Все було враховано при виведенні боргу за робітником. Таким чином, при кінцевому розрахунку борг за відповідачем [PERSON] склав 437 грн. 02 коп. (а.с.11-16). Відповідно до п.2 ч.2 ст.127 КЗпП України, відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5, 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв'язку з переходом на пенсію. Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», при вирішенні спорів, пов'язаних із застосуванням ст.127 КЗпП, суди мають враховувати, що не утримані при звільненні суми за невідпрацьовані дні використаної працівником відпустки не можуть бути стягнені з нього судом у тому разі, коли трудовий договір припинено з підстав, зазначених у пунктах 3, 5, 6 ст. 36, пунктах 1, 2, 5 ст.40 КЗпП, а також при направленні на навчання та у зв'язку з виходом на пенсію. Роботодавець може звернутися із зазначеними вимогами до суду стосовно до правил ч.2 ст.233 КЗпП протягом одного року з дня виникнення права на відрахування відповідних сум. Відповідно до п. 2.7 Положення про порядок розрахунку і виплати грошової винагороди при наданні щорічної відпустки (дане положення є додатком № 4 до Колективного договору на 2013 - 2014 рік), у всіх випадках звільнення, окрім випадків, зазначених у п. 2.6 цього Положення, з виплат остаточного розрахунку працівника, який використав щорічну відпустку у поточному році, але на час звільнення не має права на щорічну відпустку повної тривалості, утримується сума грошової винагороди за невідпрацьований час. Згідно з заявою відповідача [PERSON] від 10.06.2014 року, останній зобов'язався погасити заборгованість, яка виникла перед ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» (а.с.12). Однак до теперішнього часу вказана заборгованість відповідачем не погашена. За таких обставин, суд вважає за необхідне позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 437 грн. 02 коп. Також, на підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп., сплачений останнім при подачі позову (а.с.4).

Outcome: approved