Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

Позивач, 30 серпня 2016 року, звернувся до суду з позовом до відповідача про поновлення строку позовної давності, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, що залишилося після смерті матері - [PERSON], померлої [INFO]. В позовній заяві [PERSON] посилається на те, що [INFO] померла мати - [PERSON], яка проживав в с. Шершенці, Кодимського району, Одеської області. Єдиним спадкоємцем за законом залишився він. Спадщина складається з: земельної частки (паю), розміром 3,37 умовних кадастрових гектари, вартістю 118411,62 грн. члена колективного сільськогосподарського підприємства (КСП) «Маяк», с. Шершенці, Кодимського району Одеської області, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого на ім'я померлої. Спадщину, що залишилася після смерті матері, він прийняв в порядку, встановленому ЦК України в редакції 1963 року, тобто спадкове майно фактично залишилося у його володінні. В подальшому він правовстановлюючий документ - сертифікат на право на земельну частку (пай) втратив. З приводу втрати сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], він звернувся для опублікування оголошення до газети «Вісті Кодимщини». Результату це не дало. Правовстановлюючий документ знайдений не був. Час, що був витрачений на пошуки втраченого правовстановлюючого документу призвів і до пропущення строку позовної давності. Все вище зазначене і змусило його звернутися за захистом свого права до суду. Просить поновити строк позовної давності, встановити факт прийняття спадщини та визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на земельну частку (пай) розміром 3,37 в умовних кадастрових гектари, вартістю 118411,62 грн., на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого Кодимською районною державною адміністрацією по території Шершенецької сільської ради на ім'я [PERSON], померлої [INFO], який був утрачений. В судове засідання позивач не з»явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача (Шершенецької сільської ради, Кодимського району, Одеської області) в судове засідання не з»явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Позов визнає. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову Дослідивши вимоги позивача, заяву відповідача та матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно частини 3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом установлено наступне. [PERSON] була власником земельної частки (паю) розміром 2,29 в умовних кадастрових гектари, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого Кодимською районною державною адміністрацією по території Шершенецької сільської ради (Інформація відділу Держгеокадастру в Кодимському районі Одеської області №135/86-16 від 23 червня 2016 року). [INFO] [PERSON] померла (свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане 03 квітня 2003 року Лабушненською сільською радою Кодимського району Одеської області). Позивач є спадкоємцем за законом як син [PERSON] спадкодавця. Це убачається з дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Кодимським бюро ЗАГС Одеської області 11 квітня 1969 року, згідно якого матір»ю народженого [INFO] [PERSON] є [PERSON]. Статтею 529 ЦК України (ч.1) (в редакції 1963 року) передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти ( у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно частини другої статті 548 ЦК України (в редакції 1963 року) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Як убачається з дослідженої в судовому засіданні довідки Шершенецької сільської ради №1084 від 27 липня 2016 року [PERSON] фактично одноосібно вступив у володіння спадковим майном після смерті матері - [PERSON]. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 549 ЦК України ( в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично втупив в управління або володіння спадковим майном. У пункті 1 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснюється, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Інші спадкоємці, які б мали право на спадщину за законом - відсутні. Підтвердженням втрати правовстановлюючого документу позивачем є опубліковане оголошення в газеті «Вісті Кодимщини» №35 від 27 серпня 2016 року. Іншого способу захисту свого права у позивача не було. Докази, надані позивачем є належними і допустимими (ст.ст.58,59 ЦК України). Отже суд констатує, що позивач, як спадкоємець за законом, прийняв спадщину після смерті [PERSON] і тим самим набув право власності на спадкове майно - земельну частку (пай) розміром 3,37 в умовних кадастрових гектари, вартістю 118411,62 грн., на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого Кодимською районною державною адміністрацією по території Шершенецької сільської ради на ім'я [PERSON], померлої [INFO], який був утрачений. Стосовно вимоги позивача про поновлення строку позовної давності, то суд прийшов до такого. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною п'ятою статті 267 ЦК України передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Як убачається з досліджених судом матеріалів справи позивач на протязі довго періоду часу намагався знайти втрачений правовстановлюючий документ, що потягло за собою несвоєчасне звернення до суду за захистом порушеного права. Зазначені причини несвоєчасного звернення позивача до суду за захистом порушеного права, суд вважає поважними, а тому поновлює строк позовної давності. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 529, ч.2 ст.548, п.1 ч.1 ст.549 ЦК України в редакції 1963 року,

Outcome: approved