Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

Позивач 21 березня 2014 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, в якому згідно уточнень вказав, що співвласниками садибного житлового будинку [ADDRESS] були [PERSON], розмір частки власності якого складала 57/200 і [PERSON], батько позивача, частка якого складала 57/200 частин. [INFO] року [PERSON] помер, свідоцтво про право на спадщину на 57/200 частин домоволодіння [ADDRESS] отримав позивач. Інший власник домоволодіння [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] про стягнення на його користь грошової компенсації вартості 57/200 частин спірного домоволодіння. Рішенням суду від 29 травня 2012 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за 57/200 частин домоволодіння [ADDRESS] в розмірі 48429,50 грн. та припинено за [PERSON] право власності на 57/200 частин вказаного домоволодіння, рішення набрало законної сили. 06.07.2012 року Ленінським ВДВС відкрито виконавче провадження. Позивач сплатив на рахунок ДВС загальну суму 50207,54 грн. 09.07.2012 року. Однак, при звернені до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, позивачу було відмовлено у державній реєстрації нерухомого майна. Позивач просив визнати за ним право власності на 57/200 частин домоволодіння [ADDRESS], яке складається з: житлового будинку літ.А-1 житловою площею 44,3 кв.м., загальною площею 83,6 кв.м., прибудови літ.а-1 площею 12 кв.м., літньої кухні літ.Б. площею 8,8 кв.м., погрібу літ.В. площею 23,6 кв.м., сараю літ Г. площею 3,5 кв.м., вбиральні літ.Е площею 1 кв.м..,сараю літ. 3. площею 6,7 кв.м., гаражу літ. М. площею 31,2 кв.м., навіс літ. О. площею 6,6 кв.м., навіс літ.Н. площею 4,5 кв.м., споруди №1, 3, 5, 7,10, які належали [PERSON]. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник Дніпропетровської міської ради у судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та просив відмовити у їх задоволенні. Співвідповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день і час проведення слухання справи повідомлявся належним чином. У минулому судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення, пояснив, що на спірну частину домоволодіння не претендує. Треті особи у судове засідання не з'явилися, про день і час проведення слухання справи повідомлялися належним чином. Від [PERSON] надійшла письмова заява про розгляд справи за її відсутності, позовну заяву підтримала та не заперечувала проти її задоволення. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 57/200 частин домоволодіння [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 18.05.2010 року Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, за реєстровим № 3-907 (а.с.11-12). Згідно ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Так, рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2012 року, яке набрало чинності, встановлено, що 57/200 частин домоволодіння [ADDRESS] належало на праві власності [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31 березня 2009 року, посвідченого державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], за реєстровим № 1-331. Вказаним рішенням позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової компенсації за частку в домоволодінні, припинення права власності на частину домоволодіння задоволені. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за 57/200 частин домоволодіння [ADDRESS] в розмірі 48429,50 грн. та припинено за [PERSON] право власності на 57/200 частин домоволодіння [ADDRESS] (а.с.14). Разом з тим, вказаним судовим рішенням питання про право власності за [PERSON] не вирішено. 06.07.2012 року державним виконавцем Ленінського ВДВС ДМУЮ Кузнєцовим О.В. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/422/4105/2012, виданого 20.06.2012 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська (а.с.15). Встановлено, що [PERSON] на депозитний рахунок Ленінського ДВС на виконання рішення суду від 29.05.2012 року внесено грошові кошти в розмірі 50 207,51 грн., у зв'язку з чим 12.07.2012 року винесена постанова про закінчення виконавчого провадження (а.с.16-17). Відповідно до ст. 316 ЦК України, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, право власності - це право особи на майно, яке він здійснює відповідно до закону, по своїй волі і незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності складаються із володіння, користування і розпорядження. Володіння майном - має на увазі юридично закріплену можливість фактично володіти майном, впливати на нього у будь-який момент, здійснювати відносно такого майна свою волю. Право користування полягає в юридично закріпленій можливості власника використовувати корисні якості майна для себе, отримувати з цього користь, вигоду. Розпорядження майном - це можливість власника встановлювати, змінювати, припиняти юридичне існування майна. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із право чинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Разом з тим, рішенням від 30 вересня 2013 року відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень, оскільки в рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.05.2012 року не вказано загальної та житлової площі житлового будинку, а також відсутні літери опису майна (а.с.18). Позивач зазначає, що не звертався до суду з приводу усунення вказаних недоліків. Проте, оскільки, як зазначено вище, рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2012 року не вирішено питання про визнання права власності за [PERSON], а грошова компенсація за відповідну частку колишньому власнику вже ним виплачена, то суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог. Стосовно належного відповідача, то суд вважає Дніпропетровську міську раду належним відповідачем, оскільки відповідно до законодавства України, у випадку визнання спадщини відумерлою, вона переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини (ст.1277 ЦК України). Так, відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 24 Пленуму Верхового Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом», усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. В даному випадку, по відношенню до міста Дніпропетровська, таким органом виступає Дніпропетровська міська рада, що є первинним суб'єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій та повноважень, які є основою її практичної діяльності та закріплені в ч.1 ст.143 Конституції та у ст.ст.25 і 26 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні». Аналогічне за своїм змістом положення викладено й у диспозиції ст.1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» відповідно до змісту якого представницький орган місцевого самоврядування уявляє собою виборний орган (рада), який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення. З наведених норм матеріального закону вбачається, що саме представницький орган місцевого самоврядування у вигляді відповідної ради виражає волю певної територіальної громади, надає їй загальнообов'язкового характеру, та здійснює місцеву владу виключно від її імені та саме в її інтересах. Відповідно до Регламенту Дніпропетровської міської ради, затвердженого рішенням Дніпропетровської міської ради від 24.11.2010 року за № 2/2 із подальшими змінами, в ст.1 вказано, що міська рада здійснює право суб'єкта комунальної власності від імені та в інтересах територіальної громади міста. Враховуючи вищевикладене, та аналізуючи здобуті по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню та за позивачем має бути визнано право власності на 57/200 частин домоволодіння [ADDRESS], яке складається з: житлового будинку літ.А-1 житловою площею 44,3 кв.м., загальною площею 83,6 кв.м., прибудови літ.а-1 площею 12 кв.м., літньої кухні літ.Б. площею 8,8 кв.м., погрібу літ.В. площею 23,6 кв.м., сараю літ Г. площею 3,5 кв.м., вбиральні літ.Е площею 1 кв.м..,сараю літ. 3. площею 6,7 кв.м., гаражу літ. М. площею 31,2 кв.м., навіс літ. О. площею 6,6 кв.м., навіс літ.Н. площею 4,5 кв.м., споруди №1, 3, 5, 7,10, які належали [PERSON]. На підставі викладеного і

Outcome: approved