Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

Позивач [PERSON], [INFO], проживає за адресою: [ADDRESS]. В розумінні ч.1 ст.82 ЦПК України вказані обставини визнані сторонами та окремому доказуванню не підлягають, з урахуванням відсутності у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. В свою чергу відповідач [PERSON], [INFO], проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується адресною довідкою ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області (а.с.17). Також встановлено, що останній мав дружину [PERSON], що померла [INFO], що також визнано сторонами, враховуючи, що вказані обставини суд вважає достовірними, за відсутності обґрунтованого сумніву у їх правдивості. Визначаючи характер спірних правовідносин між сторонами та виходячи з дійсних обставин справи, наявних доказів, суд приходить до висновку, що фактично між [PERSON] та [PERSON]виникли цивільно-правові відносини з приводу добросусідства, користування землями загального користування та знищення (потравою) дрібною рогатою худобою насаджень біля садибної ділянки позивача на таких землях, що регулюються положеннями Кодексом України про адміністративні правопорушення, Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України, Законами України «Про місцеве самоврядування», «Про благоустрій населених пунктів». Так, відповідно до ст.104 КУпАП, потрава посівів, зіпсуття або знищення зібраного врожаю сільськогосподарських культур, пошкодження насаджень колективних сільськогосподарських підприємств, інших державних і громадських чи фермерських господарств» визначена відповідальність спеціальних суб'єктів за потраву пошкодження насаджень. Відповідно до ст.218 КУпАП, питання про притягнення до адміністративної відповідальності винних осіб за вказане вище правопорушення розглядається Адміністративними комісіями при виконавчих органах міських рад. Частиною четвертою ст.84 ЗК України встановлено, що вулиці, які є землями загального користування, належать до земель комунальної власності. Згідно ст.34 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», правила благоустрою території населеного пункту (далі - Правила) - це нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту. Правила розробляються на підставі Типових правил благоустрою території населеного пункту (далі - Типові правила) для всіх сіл, селищ, міст і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування. Типові правила розробляються та затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Відповідно до змісту пункту 3.6.3.14 Правил благоустрою в місті Кривому Розі, затверджених рішенням Криворізької міської ради №4038 від 21.10.2015 року, мешканці міста, яким присадибні ділянки належать на праві власності чи користування, повинні прибирати й утримувати територію від межі відведеної їм земельної ділянки до проїжджої частини вулиці, а у випадках, коли відведена земельна ділянка не межує з проїжджою частиною вулиці або відстань до проїжджої частини вулиці значна - на відстані 15 м від межі відведеної земельної ділянки. В ході судового розгляду встановлено та сторонами не оспорюється, що позивач [PERSON] на території від межі земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS], якою остання користується, до проїзної частині [ADDRESS], постійно висаджувала квіти та інші зелені насадження, з метою належного утримання цієї земельної ділянки, що також підтверджується відповідними фотознімками (а.с.10). Факт придбання позивачем цих квітів, а саме пеонів, за ціною 10 грн. за один клубень, підтверджується відповідною довідкою (а.с.26), також не викликає сумніву в достовірності та не оспорюється сторонами, а отже приймаються судом як обставини, що не підлягають окремому доказуванню. Крім того, судом встановлено, що за життя [PERSON], яка померла [INFO], яка є дружиною відповідача, утримувала дрібну рогату худобу - кіз, випас яких здійснювала на території профілакторію шахти «Батьківщина» напроти садиби позивача. За таких обставин, шлях до місця випасу кіз, що знаходився на території профілакторію шахти «Батьківщина», пролягав поміж подвір'я позивача, у зв'язку з чим вказані вище кози, в присутності дружини відповідача [PERSON], здійснювали потраву трави, квітів та дерев, що росли на вулиці, біля входу до садиби позивача, що підтверджується відповідними фотознімками, наданими суду останньою (а.с.10, 14, 15), а також показами її представника [PERSON], допитаного під час судового розгляду в якості свідка. Отже, враховуючи вище зазначене, суд приходить до висновку, що дружина відповідача [PERSON] неналежно здійснювала нагляд за козами, яких утримувала, під час їх руху по [ADDRESS] повз садибу позивача, розташовану по цій вулиці, внаслідок чого зазначена дрібна рогата худоба знищувала квіти та насадження, придбані та посаджені позивачем, що причиняло шкоду останній. Аналізуючи вказані вище обставини, суд приходить до висновку, що бездіяльність дружини відповідача [PERSON], яка виразилась у неналежному нагляді за дрібною рогатою худобою під час її руху на пасовисько, повністю знаходиться в причинному зв'язку з заподіяною позивачу шкодою. В свою чергу, на час розгляду цієї справи законодавчо відсутня спеціальні норма в аграрному законодавстві, що визначала б відповідальність за потраву насаджень за даних обставин, тому суд вважає, що винна особа повинна відшкодовувати шкоду за нормами цивільного законодавства. Відповідно до вимог ч.1,2 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків. Враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що відповідачем [PERSON], на підставі доказів наданих позивачем, доведено, що шкода завдана [PERSON] не з його вини, а з вини покійної дружини відповідача, отже відповідач звільняється від її відшкодування, враховуючи відсутність деліктної відповідальності в даному випадку, у зв'язку з чим позовні вимоги про відшкодування з нього матеріально та моральної шкоди задоволенню не підлягають. Що стосується аргументів представника позивача на наявність інших доказів вини відповідача у спричиненій позивачу шкоді, то суд відхиляє їх, оскільки вони очевидно не відносяться до предмету спору та не доводять вини останнього в спричиненій шкоді, а лише демонструють особисті відносини представника позивача та відповідача. В додаток, суд також не приймає до застосування норми Указу Президії Верховної Ради СССР від 11 січня 1955 року «Про відповідальність за потраву посівів в колгоспах та радгоспах», оскільки він втратив свою чинність з 1985 року відповідно до Указу Президії Верховної Ради УССР «Про визнання деяких законодавчих актів Української РСР такими, що втратили чинність у зв'язку з введенням у дію Кодексу Української РСР про адміністративні правопорушення» N 807-XI від 21 серпня 1985 року та зворотної дії в часі не мають. В свою чергу, суд не приймає аргументів відповідача та його представника з приводу застосування позовної давності враховуючи вищенаведені висновки суду по справі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, підстав для стягнення на користь позивача судових витрат, в тому числі компенсації за відрив від звичайних занять згідно ст.138 ЦПК України, суд не вбачає в силу відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Що стосується вирішення питання про судові витрати відповідача, то суд після надання останнім додаткових доказів, заявлених до судових дебатів, вирішить вказане питання шляхом ухвалення судового рішення в порядку визначеному ст.246 ЦПК України.

Outcome: dismissed