Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

Позивач 17.09.2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів у розмірі 49 196, 28 грн. та витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 248, 51 грн. та судовий збір у сумі 491, 96 грн.. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 12.09.2014 року близько 18 годин 05 хвилин на перехресті вулиць Прохорівська - Генерала Ватутіна, який є нерегульованим, сталося зіткнення автомобіля УАЗ-31514, в/н [NUMBER] який належить військовій частині [NUMBER] (колишня військова частина [NUMBER] ) під керуванням матроса [PERSON] який, рухався по вул. Прохорівській з боку вул. Мечникова в напрямку вул. М`ясоїдівська, при повороті ліворуч у напрямку вул. Г.Ватутіна скоїв зіткнення з автомобілем ВАЗ-21099 д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який рухався в прямому зустрічному напрямку, після чого автомобіль ВАЗ-21099 д/н [NUMBER] відкинуло на припаркований попереду автомобіль Nissan Almera classic д/н [NUMBER] який належить йому - [PERSON] , який після зіткнення підкинуло на правий тротуар, після чого скоїв наїзд на малолітнього пішохода [PERSON] . В момент ДТП його в автомобілі не було, він знаходився на роботі. У результаті даної ДТП з вини водія [PERSON] , його автомобіль Nissan Almera classic д/н [NUMBER] отримав механічні пошкодження, внаслідок чого йому було заподіяно матеріальну шкоду. Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи Одеського НДІСМЕ №5200 від 10.11.2014 року, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля становить 89367,34 гривень. За рішенням суду від 07.04.2015 року (справа №522/779/15-ц) позов [PERSON] до Військової частини [NUMBER] було задоволено та стягнуто матеріальну шкоду в розмірі 48709,19 гривень та судові витрати, а саме витрати по сплаті судового збору в розмірі 993,68 гривень, а всього стягнути 49702,87 (сорок дев`ять тисяч сімсот дві\~ грн. 87 коп.) гривень. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 14.07.2015 року рішення суду 1-ї інстанції змінено в частині визначення розміру судових витрат та стягнуто з військової частини [NUMBER] на користь [PERSON] судовий збір 487, 09 грн., загальна сума яка підлягає стягненню була визначена у розмірі 49\~196, 28 грн. На виконання рішень суду Військова частина 25.06.2015 року перерахувала на особовий рахунок [PERSON] відповідну суму. Оскільки відповідач добровільно відшкодувати завдані збитки відмовляється, Військова частина звернулась до суду з відповідним позовом. У судовому засіданні 29.01.2016 року представник позивача \~ Головко І.Д. (діє на підставі довіреності від 06.02.2015 року) позов підтримав і пояснив, що так як згідно чинного законодавства військова частина [NUMBER] була відповідальною за шкоду заподіяну її працівником під час виконання ним службових обов`язків, у повному обсязі відшкодувала матеріальну шкоду, завдану протиправною поведінкою [PERSON] (який є військовослужбовцем Військової частини [NUMBER] за контрактом на 3 роки) у вигляді спричинення ДТП. На підставі вищевикладеного вважає, що військова частина набула право вимоги до відповідача в межах фактично здійсненого відшкодування в загальній сумі 49 196, 28 грн., які позивач просить стягнути з [PERSON] .. Також, у вересні 2015 року відповідач самовільно покинув військову частину, на телефоні дзвінки не відповідає. Представник відповідача Земляков О.А. (діє на підставі довіреності від 07.12.2015 року) у судовому засіданні 29.01.2016 року заперечував проти вимог Військової частини, вважає їх необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Надав суду письмові заперечення, за якими зазначив, що після ДТП відповідач добровільно за власні кошти відновив пошкоджене майно військової частини, а саме ВАЗ-31514. Заперечував проти розміру матеріальної шкоди. Пояснив, що оскільки підстави повної матеріальної відповідальності передбачені у п.13 Положення, а ДТП вчинене [PERSON] не є умисним, він не перебував у нетверезому стані, ДТП не є злочином та воно не спричинило недостачі, знищення чи псування військового майна, підстав для притягнення до відповідальності у повному обсязі є незаконним. Вважає, що [PERSON] має нести відповідальність, передбачену чинним законодавством, а саме п. 10 Положення, у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07.04.2015 року у справі №522/779/15-ц та рішенням Апеляційного суду Одеської області від 14.07.2015 року були встановленні наступні факти. 12.09.2014 року близько 17 годин 15 хвилин на перехресті вулиць Прохорівська - Генерала Ватутіна, який є нерегульованим, сталося зіткнення автомобіля УАЗ-31514, в/н [NUMBER] який належить військовій частині [NUMBER] (колишня військова частина [NUMBER] ) під керуванням матроса [PERSON] який, рухався по вул. Прохорівській з боку вул. Мечникова в напрямку вул. М`ясоїдівська, при повороті ліворуч у напрямку вул. Г.Ватутіна скоїв зіткнення з автомобілем ВАЗ-21099 д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який рухався в прямому зустрічному напрямку, після чого автомобіль ВАЗ-21099 д/н [NUMBER] відкинуло на припаркований попереду автомобіль Nissan Almera classic д/н [NUMBER] який належить [PERSON] , який після зіткнення підкинуло на правий тротуар, після чого вказаний автомобіль скоїв наїзд на малолітнього пішохода [PERSON] . Згідно до висновку судової автотехнічної експертизи Одеського НДІСМЕ №5202\~ від 12.11.2014 року, яка знаходиться\~ в матеріалах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №12014160000000922 від 13 вересня 2014 року,\~ обставини зіткнення автомобілів УАЗ-31514 в/н [NUMBER] , ВАЗ-21099 д/н [NUMBER] , Nissan Almera classic д/н [NUMBER] в розглянутих умовах ДТП належні дії водія автомобіля УАЗ-31514 в/н [NUMBER] регламентувалися вимогами п. 10.1 та 16.13 Правил дорожнього руху, відповідно яким при повороті ліворуч водію [PERSON] слід було дати дорогу зустрічним транспортним засобам. Тобто в умовах даного нерегульованого перехрестя, де водій автомобілю УАЗ перетинав дві зустрічні смуги, йому слід було впевнитися в безпеці руху для водіїв, що знаходилися в обох смугах, у тому числі й для водія автомобіля ВАЗ-21099 д/н [NUMBER] . Оскільки автомобіль УАЗ знаходився в технічно справному стані у водія цього транспортного засобу [PERSON] була наявність технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем ВАЗ. Оскільки з моменту цього зіткнення водій автомобіля ВАЗ рухався вже в аварійній обстановці, що призвело до зіткнення з автомобілем Nissan Almera classic д/н [NUMBER] , його відкидання з наїздом на пішохода, водій автомобілю УАЗ належним виконанням вказаних вимог мав технічну можливість уникнути всієї ДТП в цілому. Наявність технічної можливості у водія автомобілю УАЗ уникнути подію належним виконанням вимог п. 10.1 та 16.13 Правил дорожнього руху, відсутність у водія ВАЗ технічної можливості уникнути подію належним виконанням вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху означає, що в причинному зв`язку з фактом ДТП, з експертної точки зору, знаходяться фактичні дії водія автомобіля УАЗ, які не відповідати вимогам п. 10.1 та 16.13 ПДР. Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження від 08.12.2014 р. водій транспортного засобу транспортної машини - УАЗ-31514 в/н [NUMBER] , - військовослужбовець військової частини [NUMBER] матрос [PERSON] скоїв порушення правил водіння транспортної машини, що спричинило потерпілому [PERSON] легкі тілесні ушкодження які спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також завдало матеріальну та моральну шкоду потерпілим: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. Вина водія автомобілю УАЗ-31514 в/н [NUMBER] , [PERSON] у скоєні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 12.09.2014 р., була встановлена судом у повному обсязі. Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 КУпАП), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами КПК України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами КПК України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 5200 від 10.11.2014 р. вартість матеріальної шкоди, завданої власнику автомобілю Nissan Almera д/н [NUMBER] , пошкодженого при ДТП від 12.09.2014 р. становить 48709,19 гривень. На відшкодування заподіяної [PERSON] шкоди рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07.04.2015 року та рішенням Апеляційного суду Одеської області від 14.07.2015 року з військової частини [NUMBER] на користь [PERSON] стягнуто 48709, 19 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та витрати по сплаті судового збору 487, 09 грн., а всього стягнуто 49 196, 28 грн. Тобто, шкода заподіяна третій особі [PERSON] з вини відповідача військовослужбовця [PERSON] відшкодована військовою частиною [NUMBER] . Виходячи з вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно частини другої ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК). З винної особи за регресною вимогою стягується розмір визначеного відшкодування за зобов`язанням з відшкодування шкоди, а якщо законом встановлено межі відшкодування або межі відповідальності винної особи, то витрати з такої особи стягуються у цих межах. Регресну вимогу може бути пред`явлено протягом трьох років із дня виконання зобов`язання про відшкодування шкоди (відшкодування в натурі, виплати суми періодичних платежів тощо). Підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами визначає Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затверджене Постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 року (далі Положення). Відповідно до п. 1 Положення за шкоду, заподіяну державі не під час виконання службових обов`язків, зазначені особи несуть матеріальну відповідальність у порядку, передбаченому цивільним законодавством України. Відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, утратою або незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові витрати. Військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними частинами. До нього належать усі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти. У відповідності до п. 3 вказаного Положення, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявністю: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г)\~вини у заподіянні шкоди. Протиправною визнається така поведінка (дія або бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинено ним умисно чи з необережності. У відповідності до п.7 Положення, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані у разі заподіяння з їх вини третім особам шкоди, яку було відшкодовано відповідно до чинного законодавства військовою частиною, зобов`язані відшкодувати її військовій частині у порядку, передбаченому цим Положенням та цивільним законодавством України. Виходячи з вище викладеного, враховуючи, що дорожньо-транспортна пригода була безпосереднім наслідком порушення військовослужбовцем військової частини [NUMBER] [PERSON] вимог Правил дорожнього руху, то понесена військовою частиною [NUMBER] сума збитків підлягає до стягнення з відповідача як винної особи. Пунктом 8 Положення передбачено, що залежно від того навмисно чи необережно заподіяно шкоди, а також з урахуванням суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи та обставин, за яких заподіяно шкоду і вартості майна до військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних застосовується повна або обмежена матеріальна відповідальність. Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Враховуючи вищевикладене, зважаючи, що, як було встановлено судами під час розгляду цивільної справи №522/779/15-ц за позовом [PERSON] , [PERSON] мав технічну можливість уникнути всього ДТП у цілому, враховуючи що у зв`язку з цим Військова частина понесла витрати на відшкодування шкоди [PERSON] та сплатила кошти, які відповідно є військовим майном, суд приходить до висновку про наявність підставі для відшкодування [PERSON] понесених позивачем збитків у повному обсязі. Посилання представника відповідача щодо порушення порядку притягнення військовослужбовців до відповідальності, передбаченого Положенням, та не проведення відповідного розслідування не приймаються судом до уваги, оскільки п. 17 Положення передбачено, що розслідування не проводиться, якщо причини, розмір шкоди та винних\~ осіб встановлено в ході ревізії (перевірки), інвентаризації, дізнання, попереднього слідства або судом. Згідно ст. 10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про набуття позивачем права регресної вимоги після виплати відшкодування та задоволення вимог позивача. Ухвалюючи рішення, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь Військової частини [NUMBER] грошові кошти на суму 49 196 (сорок дев`ять тисяч сто дев`яносто шість) гривень 28 коп. У відповідності до ст.. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи . Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачу відмовлено. Судом встановлено, що позивач поніс витрати по сплаті судового збору у розмірі 491, 96 грн. та витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 248, 51 грн.\~ Отже, стягненню з Відповідача на користь позивача підлягають також дані судові витрати.

Outcome: approved