Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся 04.05.2016 року до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд звільнити від сплати судового збору у відповідності з положеннями Закону України «Про судовий збір». Визнати дії головного лікаря [PERSON] обласного центру медико соціальної експертизи неправомірними, які повязані з порушенням вимог ст. 15 Закону України «Про звернення громадян», ст. 19 даного закону обєктивно та всебічно перевіряти заяви, особисто організовувати перевірку, викладену в заяві з прийняттям заходів по усуненню причин. Зобовязати головного лікаря [PERSON] обласного центру медико соціальної експертизи в Харківській області здійснювати перевірку документів обстеження на компютерному томографі в 4-й міській лікарні швидкої допомоги [PERSON] з подальшим зіставленням результатів обстеження з оригіналами документів, що знаходяться в відділі медико соціальної експертизи Індустріального району м. Харкова, розташованого по вул. Біблика, 17 в м. Харкові. В обґрунтування поданого позову [PERSON] зазначає, що 18.04.2016 року він звернувся із заявою до головного лікаря обласного центру медико соціальної експертизи [PERSON], в якій просив перевірити правомірність встановлення другої групи інвалідності [PERSON], оскільки підставою встановлення останньому другої групи інвалідності стало компютерне дослідження не [PERSON], а його. 25.04.2016 року він отримав відповідь, з якій зазначається, що підстав для перегляду [PERSON] групи інвалідності немає, він вважає, що перевірка була проведена поверхнево, без належної оцінки всім доказам. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити позов на тих підставах, що в ньому викладені. В судовому засіданні представник відповідача комунального закладу охорони здоровя «Обласний центр медико соціальної експертизи» [PERSON], яка дії на підставі довіреності від 01.02.2016 р. № 01 13/130, заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила суд відмовити в їхньому задоволенні. Надала суду письмові заперечення, в яких зазначає, що 30.04.2014 року комісією було встановлено, що [PERSON] вперше був оглянутий Орджонікідзевською МСЕК 13 травня 1988 року і йому встановлена третя група інвалідності по загальному захворюванню з діагнозом: «Хронічний базальний лептоменінгит з лікворною дисциркуляцією, астенічним синдром». Третя група встановлювалась з 1988 по 1993 роки. З 1993 по 2002 роки [PERSON] на МСЕК не оглядався. В 2002 році після перенесеної закритої черепно мозкової травми (30.01.2002 р.) [PERSON] був визнаний інвалідом другої групи по загальному захворюванню. В період лікування в міській клінічній багатопрофільній лікарні № 25 з 09.02 по 25.02.2002 р. компютерне дослідження головного мозку не проводилось. Після появи у хворого епіприступів 22.04.2002 р. була зроблена МТР голови: в конвексітальних відділах лівої лобної долі визначався неправильної форми дефект, заповнений ліквором з зоною гліоза по периферії. 29.11.2002 р. повторна МРТ голови (проведена в МУЛ ШНМД) і лівій лобній долі визначається листовидний дефект по конвексу з зоною гліоза навколо виконаний рідинним вмістом з утовщеною капсулою та помірно вираженим перифокальним набряком, але без мас ефекту, розширена шлункова система з ознаками підвищення лікворного тиску, розширені зовнішні субарахноідальні простори з гіпотрофічними змінами в корі головного мозку». В порівняння з попереднім дослідженням без динаміки. Загальний катаральний набряк в придаткових пазухах носу, розміри 20 x 18 x 14. У позивача з 2002 року компютерне дослідження головного мозку не проводилось. В медичній справі [PERSON] є описання МРТ голови в виписках з стаціонарів за 2001, 2003, 2004 рр. (дати дослідження не вказані) і вони відрізняються від даних досліджень, які є у [PERSON] З 2003 року у хворого зявились епіприступи (зафіксовані в стаціонарі) щорічно лікувався в стаціонарі. З 03.01.2013 р. встановлена друга група інвалідності, загальне захворювання, безстроково по діагнозу: «Стійкі наслідки пересеної закритої черепно мозкової травми в 2002 році. Післятравматичний церебральний арахноїдит з лікворно гіпертензійним синдромом, органічним розладом особистості, частими епіприступами». Таким чином, комісія прийшла до висновку, що дані, які вказані в заяві [PERSON] не підтвердились. Група інвалідності [PERSON] встановлена обґрунтовано на підставі «Інструкції про встановлення групи інвалідності», затвердженої наказом Міністерства охорони здоровя України від 05.09.2011 р. № 561 та «Положення про медико соціальну експертизу», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 р. № 1317. Приймаючи до уваги той факт, що з матеріалів справи вбачається, що оскаржувані дії стосуються встановлення групи інвалідності громадянину [PERSON], який не є учасником процесу, ухвалою суду від 23 серпня 2016 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, громадянина [PERSON] ( 61172 [ADDRESS]) . В судовому засіданні третя особа [PERSON] заперечував проти задоволення позову, просив суд відмовити в його задоволенні. У відповідності до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши наявні докази у матеріалах справи, дійшов висновку про таке. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 18.04.2016 року [PERSON] звернувся із заявою до головного лікаря обласного центру медико соціальної експертизи [PERSON], вх. № 11, в якій просив перевірити факт оформлення другої групи інвалідності [PERSON] Підставою для встановлення [PERSON] другої групи інвалідності за загальним захворюванням стали результати дослідження на компютерному томографі в 4-й міській лікарні швидкої допомоги, дане дослідження проходив він особисто під прізвищем [PERSON], а не [PERSON], тобто друга група інвалідності [PERSON] була встановлена по сфальсифікованим документам. На адресу [PERSON] комунальним закладом охорони здоровя «Обласний центр медико соціальної експертизи» направлений лист 20.04.2016 р. за № 01 13/367, в якому зазначається, що його звернення з питань обґрунтованості встановленої групи інвалідності [PERSON] розглянуто спільною комісією лікарів лікувально профілактичних закладів та обласного центру медико соціальної експертизи. Комісія прийшла до висновку, що група інвалідності [PERSON] встановлена обґрунтовано і переогляду не підлягає. На виконання вимог ст. ст. 15, 18, 19 Закону України «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 року № 393/96 ВР заява [PERSON] була розглянута, про що його було повідомлено письмово. Також в матеріалах справи містяться дані, що ще в 2014 році [PERSON] звертався з аналогічною заявою до комунального закладу охорони здоровя «Обласний центр медико соціальної експертизи», його заява була розглянута та визнана необґрунтованою, про що було повідомлено директора департаменту охорони здоровя обласної державної адміністрації [PERSON], лист № Д 906 від 30.04.2014 р. Аналогічного змісту лист був направлений директору департаменту охорони здоровя обласної державної адміністрації [PERSON], лист № Д 1054 від 15.02.2016 р. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту субєктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Оскарження дій головного лікаря комунального закладу охорони здоровя «Обласний центр медико соціальної експертизи» та зобовязання головного лікаря комунального закладу охорони здоровя «Обласний центр медико соціальної експертизи» вчинити певні дії, не передбачено діючим законодавством в якості способу захисту прав, крім того позивач [PERSON] в своєму позові не зазначає, в чому полягає порушення саме його прав, ким оспорюються або не визнаються його права, в чому полягає порушення його інтересів у звязку зі встановленням третій особі другої групи інвалідності, оскільки судом захищаються лише порушені, невизнанні або оспорюванні права, тому позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. На підставі Закону України «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 року № 393/96 ВР, ст. ст. 15, 16 ЦК України,

Outcome: dismissed