Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач 15.11.2018 року звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування вказавши, що постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.08.2018 року кримінальну справу № 0314/1592/2012, про обвинувачення [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 205, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 212, ст. 219 КК України, [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 205, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 1 ст. 366 КК України було закрито. Вищевказаною постановою було встановлено, що своїми умисними діями, що полягають в умисному ухиленні від сплати податків, що входять до системи оподаткування, введених у встановленому законом порядку, вчинене службовою особою підприємства, що призвели до фактичного ненадходження до бюджету коштів у великих розмірах, [PERSON], як директор ТзОВ «Діалект» вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 212 КК України. Враховуючи викладене, просить стягнути з відповідача на користь державного бюджету збитки, заподіяні вчиненням вказаного кримінального правопорушення в сумі 1\~290\~124 грн. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила їх задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання повторно не з»явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заява про відкладення розгляду справи, відзив на позовну заяву від нього на адресу суду не находили. \~ \~ \~ \~Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.08.2018 року [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 205, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 212, ст. 219 КК України - на підставі п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 49 КК України, у звязку із закінченням строків давності, кримінальне провадження по обвинуваченню відповідача закрито (а.с. 12-86). \~ \~ \~ \~Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. \~ \~ \~ \~Як вбачається з постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.08.2018 року, [PERSON], являючись службовою особою платника податку директором ТОВ «Діалект», усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді ненадходження до бюджету грошових коштів в особливо великих розмірах і бажаючи їх настання, порушуючи вимоги податкового законодавства, умисно ухилився від сплати до бюджету за 2008-2009 роки податку на додану вартість в загальній сумі 1\~290 124 гривень, яка більше, ніж в три тисячі разів перевищує встановлений законодавством неоподатковуваний мінімум доходів громадян, що призвело до фактичного ненадходження до бюджету коштів у великих розмірах. Своїми умисними діями, що полягають в умисному ухиленні від сплати податків, що входять в систему оподаткування, введених у встановленому законом порядку, вчинене службовою особою підприємства, що призвели до фактичного ненадходження до бюджетів коштів у великих розмірах [PERSON] вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 212 КК України. Статтею 36 Податкового кодексу України встановлено, що відповідальність за виконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, встановлених цим Кодексом, або законами з питань митної справи. Згідно з вимогами п. 58.4 ст. 58 Податкового кодексу України, яка кореспондується з вимогами ст. ст. 11, 20 Закону України «Про систему оподаткування», п.п. 7.4.5 п. 4.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», у разі коли судом за результатами розгляду кримінальної справи про злочини, предметом якої є податки, збори, винесено обвинувальний вирок, що набрав законної сили, або винесено рішення про закриття кримінальної справи за нереабілітуючими підставами, відповідний контролюючий орган зобов'язаний визначити податкові зобов'язання платника податків за податками та зборами, несплата податкових зобов'язань за якими встановлена рішенням суду, та прийняти податкове повідомлення-рішення про нарахування платнику таких податкових зобов'язань і застосування стосовно нього штрафних (фінансових) санкцій у розмірах, визначених цим Кодексом. Складання та надсилання платнику податків податкового повідомлення-рішення за податковим зобов'язанням платника податків за податками та зборами, несплата податкових зобов'язань, за якими встановлена рішенням суду забороняється до набрання законної сили рішенням суду у справі або винесення постанови про закриття такої справи за нереабілітуючими підставами. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну податкову службу в Україні завданнями органів державної податкової служби є здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів (обов'язкових платежів), а також неподаткових доходів, встановлених законодавством. Відповідно до п. 11 ст. 10 вищезазначеного Закону державні податкові інспекції подають до судів позови до підприємств, установ, організацій та громадян про визнання угод недійсними і стягнення в доход держави коштів, одержаних ними за такими угодами, а в інших випадках - коштів, одержаних без встановлених законом підстав, а також про стягнення заборгованості перед бюджетом і державними цільовими фондами за рахунок їх майна. Згідно ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном. Відтак, наслідки несплати податку юридичною особою державі врегульовано саме податковим законодавством, яке не передбачає стягнення несплаченого податку з керівника підприємства - винної особи у не сплаті податків. Як вбачається з матеріалів справи, позов був пред'явлений у порядку ст. 1166 ЦК України, і позивач виходив із того, що завдана шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, однак дана норма встановлює загальні правила відшкодування завданої шкоди. Однак, якщо мають місце спеціальні підстави, які надають можливість застосовувати до правовідносин положення інших статей параграфа 1 глави 82 ЦК України, потрібно застосовувати спеціальні норми. Склад злочину, скоєного відповідачем, передбачений ч. 2 ст. 212 КК України, має спеціальний суб'єкт, яким можуть бути, зокрема, посадові особи підприємства, установи, організації. Тобто працівники юридичних осіб під час виконання ними своїх посадових обов'язків, пов'язаних з веденням бухгалтерського та податкового обліку. Відповідно шкода державі у вигляді фактичного ненадходження коштів у бюджет внаслідок ухилення від сплати податків завдається посадовою особою підприємства під час виконання нею своїх службових обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» з подальшими змінами, при розгляді справ про відшкодування шкоди за ст. 441 ЦК УРСР суди повинні мати на увазі, що крім загальних підстав, передбачених ст. 440 ЦК УРСР (тотожна ст. 1166 ЦК України), відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, заходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації. Стаття 111 Податкового Кодексу України містить перелік відповідальності з питань дотримання податків: фінансова; адміністративна і кримінальна, тобто цивільна відповідальність не передбачена. Стаття 113 Податкового Кодексу України передбачає, що фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів). Таким чином, стягнення коштів, які не надійшли до бюджету у вигляді податків в результаті скоєння злочину [PERSON], має відбуватися не з керівника підприємства, винного у скоєнні цього злочину, а винятково з платника податків, податкові зобов'язання якого не були сплачені, яким являється юридична особа - ТОВ «Діалект». Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ДФС у Волинській області до [PERSON] про відшкодування збитків, заподіяних вчиненням кримінального правопорушення слід відмовити. Відповідно до ч. 7 ст. 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки ДФС у Волинській області звільнена від сплати судового збору в даній категорії справ, судові витрати компенсуються за рахунок держави. На підставі ст. ст. 96, 1172 ЦК України, ст. ст. 111, 113 Податкового кодексу України, ст. ст. 10,\~12,\~13,\~77-81,\~141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed