Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

Позивач [PERSON] від імені якої діє представник адвокат Повалій О.В. звернулася до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON] є власником квартири, загальною площею 44,4 кв.м., житловою площею 27,1 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] та належить позивачу на підставі ухвали Центрально-міського районного суду від 15.09.2015 р. по справі №216/390/15-ц. У зазначеній вище квартирі зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] , що підтверджується довідкою №36 від 22.01.2021 р. Відповідач доводиться позивачеві сином, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Маючи зареєстроване місце проживання у належній позивачу кватирі, відповідач фактично в ній не проживає з січня 2019 року і по сьогоднішній день, що підтверджується відповідним актом від 25 січня 2021 року. У зв`язку з тим, що відповідач у вказаній квартирі не проживає, але при цьому в ній зареєстрований, нарахування комунальних платежів здійснюється згідно кількості зареєстрованих осіб, і при цьому позивач зобов`язана сплачувати комунальні послуги нараховані в тому числі і на відповідача, що значно впливає на її матеріальний стан. Також зазначають, що позивач має намір отримати право на субсидію, і при цьому розрахунок такої субсидії буде здійснюватись з урахуванням того, що відповідач зареєстрований та проживає у належній позивачу квартирі. Однак відповідач там фактично не проживає, що призведе до не справедливого розрахунку субсидії. Позивач не бажає, щоб місце проживання відповідача було зареєстроване у належній їй квартирі, яке не належить відповідачеві, так само як і не бажає, щоб відповідач мав право там проживати. Дана квартира належить позивачу на праві приватної власності і вона прагне здійснювати це право на власний розсуд, самостійно визначаючи коло осіб, які будуть там проживати та матимуть зареєстроване місце проживання. Самостійно відповідач не бажає знятись з реєстрації у належній позивачу квартирі, не надаючи жодних обґрунтувань такої відмови. Зв`язок між позивачем та відповідачем втрачено, вони вже давно не спілкуються. Ухвалою суду від 19 квітня 2021 року відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.21-22). Позивач [PERSON] до зали судового засідання не з`явилася, представник позивача [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Не заперечували проти ухвалення судом заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим, про дату, місце та час розгляду справи до зали судового засідання не з`явився, причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку про задоволення позову за таких підстав. На праві приватної власності позивачу [PERSON] належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується ухвалою Центрально-міського районного суду від 15.09.2015 р. по справі №216/390/15-ц. (а.с.12-14). Відповідно до довідки Криворізької об`єднаної міської-інформаційної служби «Нова-ком» за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.15) Крім того згідно інформації наданої за відомостями відділу реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради з 14.07.2011 року та по теперішній час за адресою: [ADDRESS] значиться зареєстрованим місце проживання [PERSON] , [INFO] (а.с. 20). Крім того, як вказувала позивач, [PERSON] є сином позивача, що також підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , та свідоцтвами про розірвання шлюбу та укладення шлюбу відповідно до яких прізвище позивачки змінилось з [PERSON] на [PERSON] (а.с.9,10,11). Таким чином, визначаючи характер спірних правовідносин між сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вони склались між власником житла та членом його сім`ї, у зв`язку з чим регулюються ст.405 ЦК України. Відповідно до акту мешканців будинку [ADDRESS] від 25.01.2021 року, відповідач [PERSON] з січня 2019 року в квартирі [ADDRESS] вказаного будинку не проживає (а.с. 16). Згідно\~статті 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ч.1\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій\~\~розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Разом з тим, положенням ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачено юридичну підставу втрати членом сім`ї власника (у тому числі колишнім членом сім`ї власника) права на користування житлом власника, а саме - відсутність члена сім`ї власника житла без поважних причин понад один рік за таким місцем проживання (у житлі), якщо інше не встановлено домовленістю із власником або законом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідний правовий висновок, викладено ВСУ у постанові від 15.05.2017 року по справі № 6-2931цс16. \~ \~ \~ \~Крім того, відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, в разі виникнення спору між власником житла і членами його сім`ї суди повинні врахувати, що право члена сім`ї на користування житлом є сервітутним, у зв`язку із чим його припинення повинно відбуватися відповідно до вимог ст. ст.\~405,\~406 ЦК України. На переконання Верховного Суду України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника за наявності обставин, які мають істотне значення, або через відсутність без поважних причин члена сім`ї, понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо іншого не встановлено домовленістю між ними і власником житла. Таким чином, при вирішенні питання про втрату права користування житлом члена сім`ї власника житла з`ясуванню підлягає як термін його відсутності, так і поважність причин такої відсутності. Отже, суд на підставі наданих письмових доказів, приходить до висновку, що [PERSON] на праві приватної власності на підставі ухвали Центрально-міського районного суду від 15.09.2015 р. по справі №216/390/15-ц належить квартира розташована за адресою: [ADDRESS] . Позивач, як власник вищезазначеної квартири, в зв`язку з наявністю в ній зареєстрованих осіб, які не проживають в спірній квартирі без поважних причин понад 1 рік, позбавлений можливості реалізувати своє право як власника майна. Судом встановлено, що відповідач не проживає у зазначеній квартирі без поважних причин понад 2 роки (а.с. 16) та не сплачує за комунальні послуги. Зазначені докази в розумінні ст. 79 ЦПК України суд вважає достовірними, оскільки вони підтверджують дійсні обставини справи та доводи позивача стосовно відсутності відповідача [PERSON] понад 2 роки за місцем його реєстрації. Оскільки відповідач в належному позивачеві житлі не проживає з 2019 року, в той час як добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає, а його реєстрація створює позивачеві перешкоди в користуванні належною їй власністю, обмежуючи майнові права [PERSON] яка вимушена сплачувати за відповідача [PERSON] додатково комунальні послуги, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість пред`явлених нею вимог та необхідність їх задоволення із визнанням [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача 908,00 грн. в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved