Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] 16.07.2014 року звернувся в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Позов обґрунтовано тим, що 20 лютого 2009 року сторони уклали шлюб, від якого мають спільну малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Через повну психологічну несумісність сторони стали проживати окремо: позивач - в м.Ковель, разом із своєю матір'ю, а відповідач залишилась проживати у м.Любомль, разом з їх спільною дитиною. Після цього, відповідач без жодних причин і мотивів, усілякими способами почала перешкоджати позивачу спілкуватись з дитиною та повністю ізолювала її від нього. [PERSON] декілька разів приїжджав до відповідача, щоб побачитись та поспілкуватись з дитиною, однак [PERSON] жодного разу його до дитини не допустила. Намагання позивача врегулювати з відповідачем питання щодо його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною у безспірному порядку були безрезультатними. Вважає, що такими своїми діями [PERSON] намагається змусити його відмовитись від майнових прав у спільному майні подружжя на її користь. Оскільки, створення перешкод зі сторони відповідача у спілкуванні з донькою порушує його права не лише як батька, а й права дитини та суперечить її інтересам, тому просив суд зобов'язати [PERSON] не чинити перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з донькою - [PERSON], [INFO], та, з врахуванням змінених позовних вимог, просив визначити наступні способи його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною: особисте спілкування з донькою кожного понеділка, середи та п'ятниці з 17:00 год. до 19:30 год. за місцем її навчання, проживання чи перебування; перебування доньки в домашніх умовах, на повному забезпеченні батька, за місцем його постійного проживання без присутності матері дитини: кожного першого та третього тижня місяця з 12:00 год. суботи до 12:00 год. неділі; необмежене спілкування з донькою засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування; два тижні спільного відпочинку з донькою у літній період; особисто забирати доньку з дому, навчальних закладів в день побачень; зобов'язати відповідача за три години до моменту зустрічі з донькою надавати точну інформацію щодо фактичного місця її перебування. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги, з врахуванням їх зміни, підтримали повністю та просили їх задовольнити з вище наведених підстав. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги позивача, із врахуванням їх зміни, визнали повністю та не заперечили проти задоволення позову. Належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи представник третьої особи - органу опіки та піклування Любомльської районної державної адміністрації Волинської області в судове засідання не з'явився, проте в канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, вказавши, що при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Суд, заслухавши сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заявлений [PERSON] позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено і це підтверджується письмовими доказами по справі, що позивач та відповідач 20 лютого 2009 року уклали шлюб, від якого мають доньку - [PERSON], [INFO] (а.с.6, 7). Поясненнями сторін стверджено, що їх донька проживає з матір'ю - відповідачем [PERSON] в [ADDRESS]. В судовому засіданні сторонами не заперечено, що після припинення сімейних стосунків, між ними склалися особисті неприязні відносини, що унеможливлює вирішення батьками спільно та за взаємною згодою усіх питань щодо виховання їх дитини, а також позбавляє батька, який проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні та особистому спілкуванні з нею. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст.142 СК України діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Частиною 1 ст.150 СК України визначені головні напрями виховного процесу, який мав би зосереджуватися на основних суспільних цінностях, повазі до інших людей, любові до членів своєї сім'ї, родини. Брак любові у дитячі роки це духовний дисбаланс на усе життя. Згідно зі ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов'язків щодо неї. За змістом ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежено законом. Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов'язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків. На даний час сторони не досягли між собою згоди та не уклали договору щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків позивачем, як батьком дитини, який проживає окремо від дитини. Правило ч.2 ст.157 СК України підкреслює обов'язок того з батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні, хоча збереження у нього цього обов'язку прямо випливає зі ст.141 СК України. Право на спілкування з дитиною та участь у її вихованні того з батьків, хто проживає окремо від дитини, кореспондує установлений ч.3 ст.157 СК України обов'язок того, з ким проживає дитина, не чинити перешкод у здійсненні свого права, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Та обставина, що відповідач чинить перешкоди позивачу у спілкуванні та участі у вихованні їх неповнолітньої доньки, суд вважає доведеною, оскільки вона визнана відповідачем, а протилежного судом не встановлено. Відповідно до ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини та проживають окремо: позивач - в м.Ковелі, а відповідач, разом з їх спільною донькою [PERSON], - в м.Любомль. З виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №8/209 від 30.05.2014 року та довідок для одержання путівки на санаторно-курортне лікування за №113 від 30.05.2014 року та №121 від 13.06.2014 року вбачається, що малолітня донька сторін є частохворіючою дитиною, перебуває на «Д» обліку у сімейного лікаря з приводу хвороби сечовивідних шляхів та їй рекомендовано санаторно-курортне лікування. У відповідності до ст.19 СК України Любомльська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування, надала висновок від 02.09.2014 року за №1359/42/2-14 щодо участі позивача у вихованні неповнолітньої дитини, з якого встановлено, що позивач [PERSON] на диспансерному обліку у нарколога та психіатра не перебуває і за допомогою не звертався, є співвласником ? частки квартири [ADDRESS], де й проживає і має необхідні умови для перебування дитини, працює водієм автотранспортних засобів, водієм експедитором у ПП [PERSON], за місцем проживання характеризується як зразковий мешканець, спокійний, врівноважений, ввічливий, без поганих звичок, за попереднім місцем роботи зарекомендував себе позитивно. Служба у справах дітей Ковельського міськвиконкому у своєму висновку підтвердила можливість участі [PERSON] у вихованні малолітньої доньки та вважає, що спілкування може проходити по місцю проживання позивача (а.с.37-38). Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. В судовому засіданні не встановлено та не доведено жодних обставин, які б свідчили, що спілкування позивача з дитиною буде суперечити її інтересам та перешкоджати нормальному розвитку. Суд вважає, що між тим з батьків, хто проживає окремо, і дитиною має існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків зі своїми дітьми, служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, дитина має рости під опікою і відповідальністю обох батьків, а тому участь батька у вихованні дитини, спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав та обов'язків позивача, а буде відповідати і інтересам дитини. Аналізуючи досліджені у справі докази, суд приходить до висновку, що сторони з належним піклуванням, турботою та любов'ю ставляться до спільної дитини. Позивач цікавиться життям і розвитком доньки, має на меті приймати активну участь у її вихованні, спілкуватись з нею. Оскільки позивач [PERSON] проживає окремо від дитини в іншій місцевості і користується правом на її виховання обмежено, суд вважає, що спілкування батька і доньки повинно бути більш регулярним, не пов'язаним з постійною присутністю відповідача, як матері дитини, членів її сім'ї, однак, з пріоритетним врахуванням інтересів дитини, її віку, стану її здоров'я, режиму дня, тощо. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, вирішуючи питання про спосіб участі позивача у вихованні дитини, на підставі перевірених фактів та досліджених доказів, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, відповідає інтересам дитини, її стану здоров'я, бажанню і можливості батька брати участь у вихованні дитини, а заявлені позовні вимоги відповідають принципу розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дітей, що є підставою для задоволення позову в повному обсязі. Крім цього, для уникнення в подальшому непорозумінь між сторонами, що стосується виконання відповідачем установленого судом способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, та для забезпечення такого виконання, суд також вважає за необхідне зобов'язати відповідача не перешкоджати позивачу спілкуватися з донькою та брати участь у її вихованні в порядку та спосіб, визначені даним рішенням суду. Згідно із ст.88 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача.

Outcome: approved