Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] 06.03.2018 звернувся в суд із позовом до відповідача про стягнення компенсації за невиплачену заробітну плату за період з січня 2010 року по травень 2013 року в сумі 40 988 грн. 07 коп. Обґрунтовує позов тим, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 30.11.2017 задоволено його позов і стягнуто з [PERSON] «Львівські автобусні заводи» заборгованість по заробітній платі за період з січня 2010 року по червень 2013 року та середній заробіток за час затримки розрахунку. Оскільки відповідач затримав виплату нарахованих доходів, зокрема заробітної плати, такий зобовязаний провести нарахування та виплату компенсації у звязку з порушенням термінів їх виплати. Згідно з проведеним розрахунком компенсація за період з січня 2010 року по травень 2013 року становить 40 988 грн. 07 коп. Ухвалою від 12.03.2018 відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. У зазначений відповідачу строк в ухвалі про відкриття провадження у справі, останній не надав суду відзив на позовну заяву без поважних причин. Позивач у судове засідання не з'явився, 23.04.2018 подав заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі, просить такий задовольнити та не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання явку свого представника не забезпечив, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, відзив не надав. Згідно із ст.280 ЦПК України суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст.264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на таке. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно із ч.5 ст.97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому, провадиться в день звільнення, або якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Як вбачається з матеріалів справи, позивач з 01.04.2007 перебував у трудових відносинах з [PERSON] «Львівські автобусні заводи», працював на посаді водія автонавантажувача першого класу на дільниці внутрішньозаводського транспорту, 01.04.2011 переведений на відокремлений структурний підрозділ [PERSON] «Львівські автобусні заводи» на посаду водія автонавантажувача транспортної дільниці; 03.06.2013 звільнений з роботи за угодою сторін, відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України. Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 30.11.2017 задоволено позов [PERSON], стягнуто з відповідача в користь позивача заборгованість по невиплаченій заробітній платі за період з січня 2010 року по червень 2013 року в сумі 30 441 грн. 02 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку з 04.06.2013 по 12.09.201. у розмірі 78727 грн. 60 коп., вирішено питання розподілу судових витрат. Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно із ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів та послуг передбачений Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», а також Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 року. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оплату праці», а також п. 3 Порядку індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі, оплата праці. Згідно із ст. 3 Закону України «Про оплату праці» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться). В п. 4 Порядку зазначено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Як вбачається з розрахунку, наданого позивачем [PERSON], сума компенсації за затримку виплати заробітної плати за період з січня 2010 року по травень 2013 року становить 40 988 грн. 07 коп. З огляду на те, що відповідачем [PERSON] «Львівські автобусні заводи» не спростовано вказаного розрахунку, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення компенсації втрати частини доходу у звязку з невиплатою заробітної плати, підлягають до задоволення в повному обсязі. Разом з цим, п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Окрім цього, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved