Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 16.07.2009 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договорам належним чином не виконав. Відповідач станом на 05.07.2016 року має заборгованість 25122,74 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 1371,22 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 18400,55 грн.; заборгованість по пені та комісії 3678,46 грн.; штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг (фіксована частина) 500 грн. та штраф процентна складова 1172,51 грн. Просив стягнути з [PERSON] на користь ПриватБанку заборгованість за кредитним договором б/н від 16.07.2009 року у розмірі 25122,74 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 1371,22 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 18400,55 грн.; заборгованість по пені та комісії 3678,46 грн.; штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг (фіксована частина) 500 грн. та штраф процентна складова 1172,51 грн. та стягнути з відповідача судовий збір у розмірі Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився та надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує та просить задовольнити (а.с.3). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та просив застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову. Також заперечив факт сплати ним кредиту за 20.11.2013 року в розмірі 1,54 грн. Суд, заслухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наведених нижче підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 16.07.2009 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що підтверджується копією даного договору(а.с.16.21). Згідно розрахунку заборгованості станом на 05.07.2016 року має заборгованість 25122,74 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 1371,22 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 18400,55 грн.; заборгованість по пені та комісії 3678,46 грн.; штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг (фіксована частина) 500 грн. та штраф процентна складова 1172,51 грн., що підтверджується розрахунком (а.с.9-12). При укладені Договору сторони керувались ст. 634 ч. 1 ЦК України згідно якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п.6.5. Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії. Згідно п.6.6 Умов та правил надання банківських послуг у разі не виконання зобовязань за договором, на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Відповідно до п.5.7 «Правил користування платіжною карткою», Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у встановленому банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обовязків за договором. Згідно розрахунку заборгованості та виписки по рахунку 20.11.2013 року в рахунок погашення боргу зараховано кошти в розмірі 1,54 грн., підстава зарахування: переказ власних коштів кредитна частина переказу. Тобто, не зрозуміло, хто та яким чином здійснював даний переказ на суму 1,54 грн. Відповідач в судовому засідання стверджував, що 20.11.2013 року будь-яких коштів на погашення суми заборгованості за кредитним договором він не сплачував. Представник позивача в судове засідання не зявився та надав суду доказів того, що відповідач вчинив дії, які свідчать про визнання ним боргу та відповідно до вимог ст. 264 ЦК України є підставою для переривання строку позовної давності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідач допустив неналежне виконання взятих на себе зобовязань згідно умов кредитного договору, а саме як вбачається з розрахунку заборгованості, останній платіж на погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом здійснено відповідачем у 30.09.2012 року у розмірі 1800 грн. Тобто, відповідно до п.5.7 «Правил користування платіжною карткою» починаючи з 30.09.2012 року у Банку виникло право звернутись до суду з позовом до відповідача з метою захисту порушеного права. Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 06.11.2013 року № 6-116цс13 та від 19.03.2014 року № 6-14цс14, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 267 ч. 4 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. З врахуванням передбаченого законом трирічного строку позовної давності, позовна давність за даною вимогою сплила у 30.09.2015 року. Банк звернувся до суду з позовом 12.10.2016 року. Враховуючи вищевикладене, та те, що відповідач заявив клопотання про застосування стоку позовної давності, а позивач в свою чергу не довів той факт, що відповідачем було вчинено дії якими переривається строк позовної давності, тому відповідно до вимог ст. 267 ч.4 ЦК України в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed