Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON], в інтересах якої діє представник [PERSON], звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Апостолівської міської обєднаної територіальної громади, третя особа [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Посилалися на те, що 06.12.2010 року помер її батько [PERSON]. До своєї смерті 11.07.2006 року [PERSON] склав заповіт на користь позивачки [PERSON], який посвідчений секретарем Михайлівської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області [PERSON] за реєстровим номером 294, на житловий будинок загальною площею 72,7 м. кв., житловою площею 39,7 м. кв. з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться в с.Михайлівка, по вул.Ювілейна, буд.1, Апостолівського району Дніпропетровської області. Спадкоємцями першої черги за законом у разі відсутності заповіту були б діти спадкодавця: донька [PERSON], син [PERSON], син [PERSON], та донька [PERSON]. Донька [PERSON] пропустила строк для прийняття спадщини. Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 03.08.2017 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] відмовлено, постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.12.2017 року дане рішення залишено без змін, постановою Верховного суду України від 18.09.2018 року рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 03.08.2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.12.2017 року залишено без змін. Інші спадкоємці померли. Звернувшись до державного нотаріуса Апостолівської державної нотаріальної контори [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, у його видачі нотаріусом постановою від 17.10.2018 року їй було відмовлено, у звязку з відсутністю документу, що посвідчує право власності на вищевказаний житловий будинок. В звязку з викладеним позивач в позасудовому порядку позбавлена можливості оформити право власності на житловий будинок як спадкове майно. [PERSON] просить визнати за нею право власності на житловий будинок з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться в с.Михайлівка, по вул.Ювілейна, буд.1, Апостолівського району Дніпропетровської області в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON], померлого 06.12.2010 року. Ухвалою суду від 22.11.2018 року у даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 26.12.2018 року за клопотанням представника позивача у державного нотаріуса Апостолівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області [PERSON] витребувано копію спадкової справи після смерті [PERSON], померлого 06.12.2010 року. 22.01.2019 року підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляду по суті. 18.02.2019 року від представника позивача [PERSON] надійшла заява відповідно до якої справу просить слухати за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити. Від відповідача надійшла заява згідно якої просить провести судовий розгляд справи за відсутності свого представника, проти позову не заперечує. Третя особа [PERSON] про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши докази, що є в матеріалах справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно свідоцтва про смерть виданого 06.12.2010 року виконавчим комітетом Михайліівської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області серії 1-КИ №367596, [PERSON], який народився 07.06.1928 року, помер 06.12.2010 року (а.с.152). Із копії свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], вбачається, що її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.47). Відповідно до заповіту, складеного 11.07.2006 року та посвідченого секретарем Михайлівської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області [PERSON], [PERSON], [INFO], заповів все своє майно, що буде належати йому на день його смерті, де б воно не знаходилось і з чого не складалося, а також все те, на що він за законом буде мати право [PERSON] (а.с.46). 01.08.2011 року [PERSON] подала в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с.56). 02.02.2017 року [PERSON] подала в нотаріальну контору заяву згідно якої просила не видавати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом, оскільки вона буде звертатися до суду з питанням про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та встановлення родинних відносин (а.с.79). Згідно рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 03.08.2017 року позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту родинних відносин та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задоволено частково. Позовні вимоги щодо встановлення факту родинних відносин задоволено. В задоволенні позовних вимог щодо визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлого 06 грудня 2010 року відмовлено (а.с.110 ).\~ Згідно постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.12.2017 року апеляційну скаргу представника позивача [PERSON] [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 03.08.2017 року залишено без змін (а.с.120). Згідно постанови Верховного суду України від 18.09.2018 року касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 03.08.2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.12.2017 року залишено без змін (а.с.146). 17.10.2018 року [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Апостолівського районного нотаріального округу [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно за заповітом, яке належало [PERSON], який помер 06.12.2010 року (а.с.151). Із постанови державного нотаріуса Апостолівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області [PERSON] від 17.10.2018 року вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], померлого 06.12.2010 року, житловий будинок з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться в с.Михайлівка, по вул.Ювілейна, буд.1, Апостолівського району Дніпропетровської області, у звязку з відсутністю документу, що посвідчує право власності спадкодавця на зазначений житловий будинок (а.с.162). Відповідно до статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. За приписами п.п. 4.14, 4.15 п. 4 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012, № 296/5, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє, зокрема склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Згідно п. 1 Глави 13 Розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства\~юстиції України\~від 22.02.2012\~року,\~№ 296/5 нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії у випадках, передбачених Законом України «Про нотаріат». \~ \~ \~ \~Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або\~посадова особа,\~яка вчиняє\~нотаріальні дії,\~відмовляє у\~вчиненні нотаріальної\~дії,\~якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Виходячи з викладеного дійсно у випадку не надання спадкоємцем документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно, це є підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Стаття 41\~Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Одним із способів набуття права власності є спадкування. Так статті 1216, 1217 ЦК України, визначають, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно свідоцтва 9813 на право приватної власності на житловий будинок виданого виконкомом Михайлівської сільської ради народних депутатів 30.05.1989 року на підставі рішення виконкому Апостолівської районної ради народних депутатів №150 від 17.05.1989 року, встановлено, що в цілому житловий будинок в с.Михайлівка по вул.Юбілейна, 1, належить [PERSON]А.(а.с.9). Як вбачається з технічного паспорта на житловий будинок № 1 по вул.Ювілейна в с.Михайлівка Апостолівського району Дніпропетровської області вказаний технічний паспорт виготовлений на імя [PERSON] Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд за вказаною адресою наявний житловий будинок 1«А», загальною площею 72,7 кв.м., житловою площею - 39,7 кв.м.; з відповідними\~господарчими та\~побутовими будівлями\~і спорудами (а.с.10-14). З довідки КП «Апостолівське бюро технічної інвентаризації» встановлено, що відповідно до даних інвентаризаційних справ та реєстрових книг (станом на 01.01.2013 р.), а саме, реєстрової книги №1, реєстраційного запису №201, власником житлового будинку по вул.Ювілейна, 1, в с.Михайлівка є [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності від 30.05.1989 року, виданого виконавчим комітетом Михайлівської сільської ради на підставі рішення виконавчого комітету Апостолівської районної ради №150 від 17.05.1989 року (приватна, ціла 1/1)(а.с.187). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 141495482 від 17.10.2018 року відомості щодо обєкту нерухомого майна, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Апостолівський район, с.Михайлівка, вул. Ювілейна, 1 - відсутні. (а.с.171). Таким чином [PERSON] набув за життя право власності на спірний житловий будинок з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами. На час набуття права власності спадкодавцем на спірний будинок діяли норми\~Цивільного кодексу УРСР, відповідно до яких повинен встановлюватися правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Відповідно до положень ст.100\~та\~101 ЦК УРСР, в редакції, яка діяла на час придбання вищезазначеного будинку, в особистій власності громадян міг бути, зокрема, жилий будинок. В особистій власності громадянина міг бути один жилий будинок (або частина його). При цьому,\~глава 10 цього Кодексу\~не пов'язувала наявність такого права з його обов'язковою державною реєстрацією. Крім того,\~статтею 128 ЦК УРСР\~визначався момент виникнення права власності у набувача майна за договором з моменту передачі речі. Отже, право власності у [PERSON] на будинок № 1 по вул.Ювілейна в с.Михайлівка Апостолівського району, Дніпропетровської області виникло з моменту отримання свідоцтва 9813 про право приватної власності на житловий будинок від 30.05.1989 року. Відповідно до абз.3 ч.2\~ст.331\~ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно, відповідно до закону, підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом за таких умов, якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене\~наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5\~і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права до часу набрання чинності\~ЦК\~та\~Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Таким чином судом достовірно встановлено, що спадкодавець дійсно був власником зазначеного вище житлового будинку, а тому він входить до складу спадщини. Враховуючи, що позивач реалізувала своє право на прийняття спадщини звернувшись з відповідною заявою до нотаріуса, що підтверджується матеріалами спадкової справи, позовні вимоги [PERSON] суд вважає обґрунтованими. Зі змісту ст.ст.\~15,16\~ЦК України вбачається, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання права. Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові №\~7\~від 30.05.2008\~року «Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування» зазначив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що обраний позивачем такий спосіб захисту свого порушеного права як визнання права власності в порядку спадкування за заповітом є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самого порушеного права позивача, а тому може бути застосований судом. Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved