Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-28 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат адвокатського об`єднання «Аперіо» Савенков О.В. 08.06.2021 року звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області із позовною заявою до Головного управління державної фіскальної служби у Донецькій області про зняття арешту з майна. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Слідчим податкової міліції слідчого департаменту податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку 30.06.2011 року в рамках кримінальної справи за обвинуваченням [PERSON] у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст. 218 КК України було винесено постанову про арешт не визначеного майна, всього нерухомого майна позивача. На виконання даної постанови, 06.11.2011 року реєстратором Першою Донецькою державною нотаріальною конторою до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було внесено запис про арешт вищевказаної квартири. Постановою Київського районного суду м. Донецька від 20.02.2012 року, справа № 1/523/317/12, провадження у кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON] за ст. 218 КК України закрито, у зв`язку з відсутністю складу злочину, внаслідок декриміналізації статті. Незважаючи на те, що провадження у кримінальній справі було закрито, ні суд, ані слідчий по сьогоднішній день не вирішив питання про скасування арешту, накладеного в рамках кримінального провадження. Просить суд звільнити з-під арешту не визначене майно, все нерухоме майно належне [PERSON] в тому числі і квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] , обтяжену на підставі постанови б/н, 30.06.2011 року СВ ПМ СДПІ по роботі з ВПП у м. Донецьку, а також виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про арешт квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , внесений реєстратором Першою Донецькою державною нотаріальною конторою на підставі постанови № б/н, 30.06.2011 року СВ ПМ СДПІ по роботі з ВПП у м. Донецьку, реєстраційний номер обтяження 11356070. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.06.2021 року цивільну справу за позовною заявою [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат адвокатського об`єднання «Аперіо» Савенков О.В., до Головного управління державної фіскальної служби у Донецькій області про зняття арешту з майнапередано на розгляд Селидівського міського суду Донецької області. Згідно ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 25.08.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у зазначеній справі та призначено судове засідання в порядку спрощеного провадження. Позивач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився. Представник позивача Савенков О.В. належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував. В судове засідання представник відповідач Головного управління державної фіскальної служби у Донецькій області не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце слухання справи. Згідно ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. Беручи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів № 259192310 від 31.05.2021 року, квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] , відповідно до свідоцтва про право власності б/н від 25.02.2002 року, виданого Управлінням Комунального господарства виконавчого комітету Донецької міської ради. Згідно відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на невизначене майно, все нерухоме майно [PERSON] на підставі постанови б/н, 30.06.2011 року СВ ПМ СДПІ по роботі з ВПП у м. Донецьку накладено арешт, та відомості про арешт внесено реєстратором Першою Донецькою державною нотаріальною конторою до реєстру 06.07.2011 року, за реєстровим номером № 11356070. Відповідно до листа Головного управління ДФС у Донецькій області № 3262/10/05-97-03-02 від 05.05.2021 року, згідно облікових даних СУФР ГУ ДФС у Донецькій області перебувала кримінальна справа № 01-11-05-0008, порушена 16.06.2011 року прокуратурою Київського району м. Донецька, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 218 КК України, за фактом повідомлення завідомо неправдивих відомостей про банкрутство СПД Бадду. 07.07.2011 року кримінальна справа з обвинувальним актом направлена до суду у порядку ст. 232 КПК України (в редакції 1960 року). Згідно довідки Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області № 05-06/23/21 від 26.05.2021 року станом на 26.05.2021 року кримінальна справа № 1/523/317/12 за обвинуваченням [PERSON] за ст. 218 КК України з Київського районного суду м. Донецька на адресу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області не надходила та не передавалися. В силу вимог ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними способами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до постанови Київського районного суду м. Донецька від 20.02.2012 року, наданої Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області з Єдиного державного реєстру судових рішень, провадження у кримінальній справі № 1/523/317/12, за обвинуваченням [PERSON] за ст. 218 КК України закрито, у зв`язку з відсутністю складу злочину, внаслідок декриміналізації статті. Запобіжний захід відносно [PERSON] у виді підписки про невиїзд скасовано. Цивільний позов [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди у сумі 1 059 642 грн. залишено без розгляду. Вирішено питання про речові докази. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30.06.2020 року у справі № 727/2878/19 виклав правовий висновок, що питання щодо юрисдикції суду за вимогами про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами кримінального судочинства, та вказала, що спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним кодексом України (далі - КПК України 1960 року) та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства. Крім того, Велика Палата Верховного Суду в цій постанові зазначила, що спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та не знятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен мас право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. ст. 316, 319, 321, 391 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» підставою для реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав є зокрема, рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно і обмежень цих прав, що набрали законної сили. Згідност.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. П. 2.1. Положення про Єдиний реєстр заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом міністерства юстиції України № 31/5 від 9 червня 1999 року, передбачено зняття заборони на підставі рішення суду. Частиною 6 ст. 126 КПК України 1960 року передбачалося, що накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. В ч. 4 ст. 174 КПК України 2012 року зазначено, що суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна» а також, що «суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові». Відповідно до статті 126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення арешту на спірне майно, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. У разі закриття кримінальної справи постановою слідчого арешт майна згідно з частиною першою статті 214 КПК України 1960 року підлягав скасуванню на підставі цього ж процесуального рішення. У пункті 7 Перехідних положень КПК України 2012 року визначено, що оперативно-розшукові заходи, слідчі та процесуальні дії, розпочаті до дня набрання чинності цим Кодексом, завершуються у порядку, який діяв до набрання ним чинності. Після набрання чинності цим Кодексом оперативно-розшукові заходи, слідчі та процесуальні дії здійснюються згідно з положеннями Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» та положеннями цього Кодексу. Пунктом 9 Перехідних положень КПК України 2012 року встановлено, що запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ст. 325 ЦК України, суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Згідно з ч. 1 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Беручи до уваги, що у спеціальному розділі ДРРП відсутній опис щодо конкретного об`єкту обтяження, вбачається накладення арешту на все належне майно позивачеві, суд вважає, що це створює порушення права позивача не тільки відносно усього набутого ним нерухомого майна, але й такого, що буде набуто ним у майбутньому. Таким чином враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази правомірності існування на теперішній час арешту та обтяження майна позивача, що накладено на підставі постанови б/н, 30.06.2011 року СВ ПМ СДПІ по роботі з ВПП у м. Донецьку, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved