Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

Позивач [PERSON] в серпні 2021 року звернулася до суду з позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, Державної казначейської служби України про компенсацію моральної шкоди, в якому просить захистити її конституційне право на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, протиправною тривалою бездіяльністю, неефективним розслідуванням посадовими та службовими особами Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві; стягнути з Державного бюджету України на її користь моральну шкоду, завдану незаконними рішеннями, протиправною, тривалою бездіяльністю, неефективним розслідуванням посадовими особами та службовими особами Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, при проведенні досудового розслідування кримінальних проваджень за №42017220000000467 від 25.05.2017 року відносно працівників Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] за ч.3 ст.28, ч.2 ст.365, ч.3 ст.365, ч.1 ст.366, ч.2 ст.366, ч.1 ст.367, ч.2 ст.367 КК України та від 23.01.2019 року за №42019220000000057 відносно слідчого слідчого відділення слідчого управління прокуратури Харківської області діючого прокурора Генеральної прокуратури України [PERSON] за ч.1 ст.396 КК України і оперуповноваженого СКР Жовтневого РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області Первушкіна В.І. - діючого оперуповноваженого Управління захисту економіки у Харківській області ДЗЕ НП України за ч.2 ст.384 КК України у сумі 30000 гривень. В обґрунтування вимог позивач вказала, що 22.05.2017 року ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова зобов`язано внести до ЄРДР відомості за заявою [PERSON] про вчинення кримінального правопорушення від 15.02.2017 року за ч.3 ст.28, ч.2 ст.365, ч.3 ст.365, ч.1 ст.366, ч.2 ст.366, ч.1 ст.367, ч.2 ст.367 КК України. 06.11.2017 року [PERSON] надано статус потерпілої в об`єднаному кримінальному провадженні №42017220000000467 від 25.05.2017 року. Проте, 10.11.2017 року слідчий [PERSON] виніс постанову про закриття кримінального провадження, у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення. Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 10.01.2018 року зазначено постанову було скасовано. В послідуючому [PERSON] зверталась до слідчого, прокурора з численними клопотаннями про дослідження обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні №42017220000000467, які були проігноровані слідством. Постанову від 15.02.2018 року слідчого [PERSON] 16.04.2018 року було скасовано ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова. Послідуючі клопотання, запити залишились без належного реагування. Постановою від 18.05.2018 року провадження слідчим [PERSON] закрито, 23.11.2018 року слідчим суддею Червонозаводського районного суду м.Харкова зазначена постанова скасована. 31.05.2019 року [PERSON] звернулась із заявою до Генерального прокурора України про об`єднання в одне провадження матеріалів кримінальних проваджень: №42017220000000467 від 25.05.2017 року, №42019220000000057 від 23.01.2019 року, №42019220000000079 від 31.01.2019 року, оскільки роз`єднання вказаних кримінальних проваджень негативно впливає на повноту досудового розслідування. 07.06.2019 року вказані кримінальні провадження було об`єднано прокурором в одне за №42019220000000057, але вже 10.06.2019 року [PERSON] закрито. 25.06.2019 року постановою слідчого Малінка В.Е. було закрито кримінальне провадження №42017220000000467. 05.11.2019 року слідчим суддею Червонозаводського районного суду м.Харкова зазначена постанова скасована. З приводу її заяви про об`єднання кримінальних проваджень №42017220000000467 від 25.05.2017 року та №42019220000000057 від 23.01.2019 року і одне, отримала 23.03.2020 року відповідь прокурора М.Жорняка про те, що підстав для об`єднання на цей час не встановлено. 06.04.2020 року постанова слідчого Лісничої О.М. про закриття кримінального провадження №42017220000000467 була скасована 06.01.2021 року слідчим суддею Октябрського районного суду м.Полтави. Зазначає, що 02.07.2021 року їй, як потерпілій, нарешті було надано можливість ознайомитися з матеріалами справи (через рік і сім місяців). [PERSON] 27.04.2021 року винесла постанову про закриття кримінального провадження №42019220000000057 від 23.01.2019 року відносно колишнього слідчого 1 СВ СУ прокуратури Харківської області [PERSON] , який приховав злочини [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] під час досудового розслідування кримінального провадження №42017220000000467 від 25.05.2017 року за ч.3 ст.28, ч.2 ст.365, ч.3 ст.365, ч.1 ст.366, ч.2 ст.366, ч.1 ст.367, ч.2 ст.367 КК України, правова кваліфікація діяння: ч.1 ст.396 КК України: відносно с/у СКР Первушкіна В.І. , який надав завідомо неправдиве показання зі штучним створенням доказів обвинувачення та захисту вище вказаних посадових соіб та службових осіб у кримінальному провадженні №42017220000000467 від 25.05.2017 року [PERSON] , з попередженням про кримінальну відповідальність, правова кваліфікація діяння: ч.2 ст.384 КК України. Досудове слідство по кримінальному провадженню №42019220000000057 від 23.01.2019 року складається з постанов про відмову у визанні потерпілим, а саме: 12.02.2019 року [PERSON] - 04.04.2019 року скасовано; 06.06.2019 року [PERSON] - 04.12.2019 року скасовано; 05.03.2019 року [PERSON] - 15.03.2019 року скасовано, та з постанов про закриття кримінальних проваджень, а саме: 05.04.2019 року [PERSON] - 07.05.2019 року скасовано; 26.03.2019 року [PERSON] - 23.04.2019 року скасовано; 10.06.2019 ркоу [PERSON] - 04.12.2019 року скасовано; 10.09.2020 року [PERSON] - 09.12.2020 року скасовано; 12.01.2021 року [PERSON] - 16.03.2021 року скасовано; 27.04.2021 року [PERSON] - 29.07.2021 року скасовано. Вважає, що її законні права та інтереси були порушені і підстави для відшкодування моральної шкоди встановлені ухвалами слідчих суддів, у яких встановлена протиправна бездіяльність досудового розслідування при здійсненні слідства, що призвело до моральних страждань. Позивачу завдана моральна шкода незаконними рішеннями, протиправною тривалою бездіяльністю (слідство проводиться з 2017 року, 2019 року), неефективним розслідуванням посадовими та службовими особами Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, при проведенні досудового розслідування кримінальних проваджень за №42017220000000467 від 25.05.2017 року відносно працівників Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] за ч.3 ст.28, ч.2 ст.365, ч.3 ст.365, ч.1 ст.366, ч.2 ст.366, ч.1 ст.367, ч.2 ст.367 КК України та від 23.01.2019 року за №42019220000000057 відносно слідчого слідчого відділення слідчого управління прокуратури Харківської області діючого прокурора Генеральної прокуратури України [PERSON] за ч.1 ст.396 КК України і оперуповноваженого СКР Жовтневого РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області Первушкіна В.І. - діючого оперуповноваженого Управління захисту економіки у Харківській області ДЗЕ НП України за ч.2 ст.384 КК України. Тобто, слідчі слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, під час досудового розслідування вказаних кримінальних проваджень нехтували положеннями законодавства, що встановлено ухвалами слідчих суддів при скасуванні постанов, закрили кримінальне провадження по нереабілітуючим підставам, кримінальні провадження не об`єднували, тим самим завдають [PERSON] моральну шкоду через порушення як процесуального так і матеріального права. Позивачу спричинено нестерпний душевний біль, приниження, сором, страх, відчай, тяжке фізичне навантаження, зниження престижу та ділової репутації. Оцінює спричинену їй моральну шкоду у 30000 гривень. Ухвалою суду від 13.08.2021 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Від представника відповідача Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, Стороженка А. надійшов до суду відзив, в якому представник прохає у позові відмовити у повному обсязі. Зазначає, що в провадженні Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, перебувають матеріали кримінального провадження №42017220000000467 від 25.05.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.28 , ч.ч.2,3 ст.365, ч.ч.1,2 ст.367 КК України та №42019220000000057 від 23.01.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.396 КК України. Слідчими Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, в ході здійснення досудового розслідування кримінальних проваджень №42017220000000467 від 25.05.2017 року та №42019220000000057 від 23.01.2019 року проведено в повній мірі низку необхідних слідчих дій, з метою встановлення істини та подій кримінального правопорушення. Зазначив, що доводи [PERSON] в позовній заяві зводяться лише до незгоди останньої з прийняттям процесуальних рішень слідчими в кримінальних провадженнях. Однак, надання оцінки діям слідчого, в тому числі щодо прийняття процесуальних рішень в рамках КПК України, перебуває в площині кримінально процесуального законодавства та здійснюється слідчими суддями на стадії досудового розслідування кримінального провадження. Факт винесення ухвал слідчими суддями, згідно з якими за результатами розгляду скарг постанови слідчого скасовано та зобов`язано розглянути клопотання, свідчать про реалізацію права на оскарження процесуальних рішень слідчого та не є безумовними доказами неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, як це вважає [PERSON] . Сам факт скасування постанов слідчого не свідчить про протиправну бездіяльність органу досудового розслідування та завдання моральної шкоди позивачу, не мають наслідків цивільно-правового характеру, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені ухвалами слідчих суддів. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів обставин, вказаних позивачем у позові щодо, нібито, спричинення їй моральних страждань саме діями слідчого ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві. Правовідносини, що склалися між ТУ ДБР у м.Полтаві та [PERSON] врегульовано кримінальним процесуальним законодавством, відповідні скарги розглянуто слідчими суддями. Вказав, що слідчі ТУ ДБР у м.Полтаві, що проводять досудове розслідування та приймають відповідно до вимог КПК України певні процесуальні рішення, виконують не владні управлінські функції, а здійснюють процесуальну діяльність, а отже до таких суб`єктів, зазначених у ст. 1174 ЦК України, не належать. Зауважує, що [PERSON] вже зверталася до Октябрського районного суду м.Полтави з аналогічними позовами. Позивач необгрунтовано перезавантажує роботу суду, як першої так і апеляційної інстанцій, що є зловживанням процесуальними правами та порушенням вимог ст.44 ЦПК України. Факт подання [PERSON] необгрунтованих позовів підтверджується, зокрема, постановою Верховного Суду від 14.04.2021 року по справі №646/7688/19 (т.3 а.с.140-147). Від представника відповідача Державної казначейської служби України Ткаченко А.М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник прохає відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що шкода завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадку вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст.1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч.6, така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, їх посадовими та службовими особами. В ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності. Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності слідчого сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. Тобто дії слідчих, які позивач вважає незаконними, такими, що порушують його права, гарантовані Конституцією України, та стосуються закриття провадження та ряду інших процесуальних дій, безпосередньо регулюються КПК України, ст.303 якого передбачає право оскарження до слідчого судді дій та бездіяльності слідчого та прокурора. Реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішення, дій та бездіяльності слідчого не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням права позивача. Позивачем не надано жодного доказу для підтвердження факту заподіяння моральної шкоди, а саме розмір шкоди, причинний зв`язок цієї шкоди із неправомірними діями заподіювача шкоди, розрахунок щодо суми визначення моральної шкоди, що відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року є обов`язковим у даній категорії справ. На підтвердження факту порушення права позивача, а саме у яких розмірах зазнав моральної шкоди позивач, не було надано жодних доказів. Для визначення розміру заподіяння шкоди у судовому порядку готується висновок експерта, товарні чеки або договори, що є доказами у судовому процесі. Також повинен бути доданий обґрунтований розрахунок суми, що стягується у відшкодування моральної шкоди, чого позивачем зроблено не було (т.3 а.с.152-154). Від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив відповідача Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, в якій вказала, що представником не надано суду доказів, на яких ґрунтуються його заперечення. Вказала, що в позовній заяві обґрунтувала доводи та підтвердила викладене документами. Зазначила, що недоліки, яких допускає слідчий при здійсненні своєї діяльності - це недбале виконання своїх обов`язків. Представником відповідача не надано доказів, того, що допущеними недоліками слідчого позивачу не завдано моральної шкоди. Вважає, що підставою для відшкодування моральної шкоди є те, що слідчим проведено слідство неефективно. Від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив відповідача Державної казначейської служби України, в якій вказала, що з відзивом не згодна. Представником не надано суду доказів, на яких ґрунтуються його заперечення. Вказала, що в позовній заяві обґрунтувала доводи та підтвердила викладене документами. Слідство складається із постанов про відмову у визнанні потерпілою, постанов про закриття кримінальних проваджень, що і завдало моральної шкоди, оскільки вона є матір`ю вбитого та закатованого сина. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала у повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Зазначила, що розслідування здійснюється тривалий час, виносяться постанови про закриття кримінальних проваджень, які скасовуються судами. Численні кримінальні провадження не об`єднуються в одне, адже відкрито 40 проваджень. Вказала, що постанови судами скасовувались, але дії та бездіяльність не визнавались протиправними. Представник відповідача Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві - Стороженко А.І. у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві. Вказав, що ТУ ДБР, розташоване у м.Полтаві, здійснює всі необхідні слідчі дії на підставі наявних доказів, враховуються і висновки експертів. Цивільний суд не може визнавати протиправність дій слідчого у кримінальному провадженні. Оскаржуючи постанови до суду, позивач отримала сатисфакцію. В жодній з ухвал слідчих суддів не встановлено незаконність дій чи бездіяльності правоохоронного органу. Представник відповідача Державної Казначейської служби України Ткаченко А.М. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, з підстав викладених у відзиві. Суд, заслухавши учасників справи, перевіривши фактичні обставини письмовими доказами, дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що за заявами [PERSON] були внесені відомості до ЄРДР за №42017220000000467 від 25.05.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.28, ч.ч.2,3 ст.365, ч.ч.1,2 ст.367 КК України та за №42019220000000057 від 23.01.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.396 КК України. Згідно фабули відомостей, внесених до ЄРДР, за заявами [PERSON] внесені відомості за фактом приховування, на думку заявника, злочину колишнім слідчим першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури області [PERSON] ; про неправомірні дії працівника правоохоронного органу Первушкіна В.І. ; за фактом перевищення службових повноважень, службової недбалості та службового підроблення, вчиненого працівниками Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] під час проведення перевірки в порядку ст.97 КПК України (в ред..1960 р.) за фактом подій 28.09.2009 року та під час досудового розслідування кримінальної справи №25090112 від 17.11.2009 року, відомості про кримінальне правопорушення у якій внесено до ЄРДР за №1201222050000466 від 13.12.2012 року. Згідно позову, проводиться досудове розслідування кримінальних проваджень за №42017220000000467 від 25.05.2017 рркоу відносно працівників Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] за ч.3 ст.28, ч.2 ст.365, ч.3 ст.365, ч.1 ст.366, ч.2 ст.366, ч.1 ст.367, ч.2 ст.367 КК України та від 23.01.2019 року за №42019220000000057 відносно слідчого слідчого відділення слідчого управління прокуратури Харківської області діючого прокурора Генеральної прокуратури України [PERSON] за ч.1 ст.396 КК України і оперуповноваженого СКР Жовтневого РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області Первушкіна В.І. - діючого оперуповноваженого Управління захисту економіки у Харківській області ДЗЕ НП України за ч.2 ст.384 КК України. Досудове розслідування по вказаних кримінальних провадженнях на теперішній час проводиться слідчими Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві. По вказаних кримінальних провадженнях неодноразово виносилися постанови про відмову у визнанні потерпілою [PERSON] та про закриття кримінального провадження, які в подальшому скасовувалися ухвалами слідчих суддів Червонозаводського районного суду м. Харкова та Октябрського районного суду м.Полтави (т.1 а.с.194-196,197,204-206, 207, 213-214, 220-222, 223-224,238-241; т.2 а.с.1-3). Постановами слідчих ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, неодноразово відмовлялось у визнанні потерпілою та закривались кримінальні провадження, які в послідуючому за скаргами [PERSON] були скасовані слідчими суддями (т.2, а.с.33-42, 315-317, 360, 366-367, 368-370, 381-382, 385, 394, 407-410,428,432,433-436,446,448,456-462,489-490; т.3 а.с.3-9, 10, 12-19, 29,34-38,46-47). Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною шостою статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежновід вини цих органів. Свої вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтовує незаконними рішеннями слідчого ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, протиправною довготривалою бездіяльністю в ході досудового розслідування, неефективним розслідуванням у кримінальному провадженні №42017220000000467 від 25.05.2017 року та №42019220000000057 від 23.01.2019 року. Вказує, що слідчими неодноразово виносилися постанови про відмову у визнанні потерпілою та про закриття провадження, які скасовувалися у подальшому слідчими суддями, розслідування було неефективне. Однак вказані обставини не є безумовними підставами для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Такі процесуальні рішення та бездіяльність слідчого, на які посилається позивач, є предметом оскарження відповідно до правил статті 303 КПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування. Частиною першою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. В той же час, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача. Ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави про задоволення скарг [PERSON] на постанови слідчого ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, про відмову у визнанні її потерпілою та закриття кримінального провадження свідчать про реалізацію нею передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статей 1174,1176 ЦК України, як це помилково вважає [PERSON] . Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Під час вирішення даного спору про відшкодування шкоди за ст.1176 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Позивач не надала достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння їй посадовими та службовими особами ТУ ДБР, розташованим у м.Полтаві, моральної шкоди, оскільки не довела суду наявності одного з обов`язкових елементів, що є підставою для відшкодування моральної шкоди як протиправність дій заподіювача. Таким чином, правові підстави для застосування норм ст.ст. 1174, 1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 641/2328/17. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено винної, протиправної, систематичної бездіяльності посадових та службових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №42017220000000467 від 25.05.2017 року та №42019220000000057 від 23.01.2019 року, та не надала належних, допустимих і достатніх доказів, які б підтверджували факт завдання їй шкоди діями відповідачів, у зв`язку із цим суд не вбачає підстав для відшкодування заявленої позивачем моральної шкоди. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України та враховуючи, що позивач не справляє судовий збір у випадку, передбаченому п.13 ч.2 Закону України «Про судовий збір», покладає судові витрати на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed