Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі -ПАТ КБ «Приватбанк») звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва із вищезазначеним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 15.07.2008 року між сторонами був укладений договір №б/н відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості. Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 01.11.2012 року з [PERSON] на користь банку було стягнуто заборгованість у сумі 28238 гривень 69 копійок. У звязку з тим, що відповідач, скориставшись наданими банком коштами, незважаючи на стягнення заборгованості за рішенням суду, належним чином зобовязання щодо їх повернення не виконує, станом на 30.06.2015 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 15584 гривень 23 копійки, яка складається із: заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 14365 гривень 93 копійок, штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 гривень 00 копійок, штрафу (процентна складова) у розмірі 718 гривень 30 копійки. З огляду на викладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, надавши пояснення, аналогічні змісту позову. При цьому представник банку зазначив, що станом на 30.06.2015 року відповідачкою було сплачено 9729 гривень 75 копійок. Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та заперечувала проти їх задоволення, зазначивши, що вона поступово, в міру можливості, сплачує заборгованість, стягнуту за попереднім рішенням суду. Погасити всю суму заборгованості одразу вона не має можливості, як за станом здоровя, так і у звязку з відсутністю коштів. Задоволення позову призведе до значного погіршення її матеріального становища, яке і так є скрутним. Крім того, сума, яку банк просить стягнути з відповідачки є завищеною, та, оскільки заборгованість вже була стягнута за рішенням суду, повторне звернення банку до суду є неправомірним. Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, а за правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що підтверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч. 1 ст. 626 ЦК України законодавець зазначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. В судовому засіданні встановлено, що 15.07.2008 року між сторонами був укладений договір №б/н відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості. Вказаний договір укладений з урахуванням волевиявлення відповідача, оскільки підписи на договорі є доказом того, що сторони погодилися з його умовами, в тому числі і зі строком дії договору, видами штрафних санкцій, їх розміром, порядком нарахування. Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 01.11.2012 року з [PERSON] на користь банку було стягнуто заборгованість у сумі 28238 гривень 69 копійок. Заводським відділом державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження №36544286 з приводу примусового виконання вказаного рішення. Згідно повідомлення Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі міста Миколаєва в рамках вказаного виконавчого провадження з 01.05.2013 року провадиться утримання з належних до виплаті [PERSON] сум; станом на 01.12.2015 року розмір несплаченої заборгованості становить 25043 гривні 38 копійок. Відповідно до наданого позивачем розрахунку станом 30.06.2015 року сума сплачених [PERSON] коштів складає 9729 гривень 75 копійок. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 року по справі №6-1206цс15, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. У звязку з тим, що відповідач, скориставшись наданими банком коштами, незважаючи на стягнення заборгованості за рішенням суду, належним чином зобовязання щодо їх повернення не виконує, станом на 30.06.2015 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 15584 гривень 23 копійки, яка складається із: заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 14365 гривень 93 копійок, штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 гривень 00 копійок, штрафу (процентна складова) у розмірі 718 гривень 30 копійки. Неустойкою, згідно ст. 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України в розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012р., положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання). Судом встановлено, що у звязку з наявністю тяжкого захворювання відповідачка є інвалідом другої групи та має значну низку обмежень щодо можливості працевлаштування, джерелом доходу [PERSON] є пенсія. З огляду на викладене, враховуючи положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду та ст. 3 ЦК України про те, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність, суд вважає, що суд вважає можливим зменшити розмір неустойки у вигляді процентної складової суми штрафу до 100 гривень. Враховуючи вищевикладене, суд дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, перевіривши відповідність позовних вимог діючому законодавству України, дійшов висновку про обґрунтованість вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором на загальну суму 14965 гривень 93 копійки з урахуванням зменшеного розміру неустойки. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, у звязку із задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ПАТ КБ «Приватбанк» та документально підтверджені судові витрати з оплати судового збору у сумі 1218 гривень 00 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: partial