Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

Позивач 20.04.2015 р. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини за межі України. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. В інтересах дитини позивач має намір виїхати з дитиною за кордон в зв»язку з проведення АТО на території Донецької області. Зазначені обставини вказують на необхідність надання відповідачем згоди на виїзд дитини за кордон та надання дозволу на виготовлення проїзного документу для дитини. Відповідач такої згоди не надає, у зв»язку з чим позивач змушена звернутися до суду. Просить суд надати дозвіл [PERSON], народженому [INFO] уродженця м.Селидове, на тимчасовий виїзд за межі України без згоди батька [PERSON] до досягнення дитиною 16 років у супроводі матері [PERSON]. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та просив суд відмовити в задоволені позову, оскільки вважає, що дружина не повернеться з дитиною до України. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Селидівської міської ради в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження [NUMBER], виданого виконкомом Цукуринської селищної ради м Селидове Донецькій області, актовий запис № 21 батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. Згідно свідоцтва про шлюбу [NUMBER], виданого виконкомом Гірницькою міською радою м Селидове Донецькій області, [PERSON] та [PERSON] з 24.06.2006 року зареєстрували шлюб, актовий запис № 32. На підставі рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 11.04.2011 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право, а також інший спосіб, що встановлений законом (ст. 16 ч. 2 ЦК України). Згідно зі ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. У відповідності до ч. 2 ст. 150 цього ж Кодексу батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Судом встановлено, що після розірвання шлюбу між подружжям, сторони почали проживати окремо. Дитина проживає спільно із своєю матір'ю. Рішенням виконавчого комітету Селидівської міської ради № 278 від 23.11.2011 року, встановлено ступінь участі [PERSON], який проживає окремо від малолітнього сина, [PERSON], [INFO], у вигляді 2 днів зустрічі у суботу та неділю з 9.00 до 18.00 годин два рази на місяці за попередньою домовленістю з матір'ю дитини. Судом встановлено, що мати дитини бажає тимчасово вивезти дитину за кордон у зв'язку з проведенням АТО на території Донецької області, що вимагає надання батьком дитини - відповідачем по справі - дозволу на виїзд дітей за кордон. Статтею 33 Конституцією України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Згідно зі ст. 64 ч.1 Конституції України конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені. Згідно ч. 7, ч. 8 ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Відповідно до ст.4 зазначеного Закону оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Вказана норма Закону повністю відображена в постанові Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231 «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення . Проїзний документ дитини видається органом внутрішніх справ за місцем проживання. У відповідності з п.2-2 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» чітко визначено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріального посвідчення копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків . Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно із Конвенцією про права дитини (ратифікована Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до вимог ст.ст.7,155 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що бажання позивачки отримати дозвіл на вивезення дитини за кордон узгоджується з її правами та обов'язками, покладеними на неї Сімейним кодексом України, а тому суд не вбачає жодних обставин, що обмежують згідно із законодавством право виїзду дитини за кордон і вважає, що надання такого дозволу буде відповідати інтересам дитини. Будь - яких обмежень для реалізації права на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньої дитини судом не встановлено. Суд не бере до уваги ствердження відповідача з приводу того, що у нього виникає сумнів з приводу того, що його дружина повернеться з дитиною до України, оскільки відповідачем не надано суду доказів на підтвердження зазначених обставин. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved