Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

Позивач 11 липня 2016 року звернувся до суду з наведеним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що 15.12.2010 року між сторонами був укладений договір оренди земельної ділянки, належної відповідачу строком на 10 років. Сторонами був підписаний договір, а також акт прийому-передачі земельної ділянки. Позивач використовував вказану ділянку, а відповідач отримувала орендну плату. Однак, восени 2015 року було виявлено, що відповідач, у порушення умов договору самовільно зайняла земельну ділянку та почала самостійно нею користуватись, про що 30.11.2015 року представниками позивача було складено акт. В звязку із самовільним зайняттям відповідачем земельної ділянки, позивачу заподіяно збитки в сумі 4694 грн. 38 коп. кошти потрачені на обробіток землі, а також позивач неотримав прибуток від посіву соняшника (упущена вигода) в 2016 році на вказаній земельній ділянці в сумі 39623 грн. 12 коп. Тому, просив стягнути з відповідача заподіяні збитки та судовий збір. В судовому засіданні позивач підтримав позов частково, надав аналогічні пояснення, а також враховуючи, що є рішення суду про визнання договору оренди земельної ділянки, укладеного між сторонами, недійсним, просив стягнути з відповідача судовий збір, а також витрати на обробіток землі в 2015 році в сумі 4694 грн. 38 коп. (витрати на паливо на обробіток ділянки 1100 грн. 80 коп., витрати по заробітній платі на обробіток землі 118 грн. 68 коп., витрати на мінеральні добрива 3474 грн. 90 коп.). Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в задоволенні позовних вимог виходячи зі слідуючого. 10 жовтня 2016 року Любашівським районним судом Одеської області ухвалено рішення, яким договір оренди земельної ділянки від 15 грудня 2010 року, укладений між сторонами визнано недійсним. Крім того, відповідачка осінню 2015 року сама обробила свою земельну ділянку та засіяла її, що свідчить про те, що в 2015 році позивач не займався обробітком її землі, а тому і не поніс ніяких затрат. За таких обставин, вважає, що позов є необґрунтований і просила відмовити в його задоволенні повністю та стягнути з позивача на користь відповідача 1500 грн. витрат на правову допомогу. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не обгунтований та не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до Державного Акту на право власності на земельну ділянку серії ОД № 087674, виданого Любашівською районною державною адміністрацією Одеської області 12 березня 2004 року Балабан ніна Юхимівна є власником земельної ділянки площею 1.95 га на території Гвоздавської сільської ради Любашівського району Одеської області (а.с. 22). З договору оренди землі від 15 грудня 2010 року видно, що між сторонами укладено договір оренди земельної ділянки, що належить відповідачу строком на 10 років. Вказаний договір зареєстрований у відділі Держкомзему у Любашівському районі Одеської області 12 березня 2012 року. 15 грудня 2010 року між сторонами було складено акт приймання-передачі земельної ділянки в натурі, згідно якого відповідач передала в оренду свою земельну ділянку позивачу (а.с. 19-21). З рішення Любашівського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2016 року, що набрало законної сили, видно, що договір оренди земельної ділянки, який було укладено сторонами 15 грудня 2010 року строком на 10 років, визнано недійсним. Відповідно до ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що між сторонами не було договірних відносин з приводу земельної ділянки, що належала відповідачці. З акту обстеження земельної ділянки від 30 листопада 2015 року видно, що земельна ділянка, яка належить [PERSON], та яка знаходиться в оренді у позивача виорана та засіяна озимою пшеницею, що свідчить про обробіток земельної ділянки в 2015 році самою власницею [PERSON] (а.с. 25). Отримання відповідачкою в 2015 році орендної плати не може бути підтвердженням дійсності договору оренди землі. Інших доказів заподіяння відповідачкою збитків позивачу, суду не надано. За таких обставин, суд вважає, що позивачем не доведено факту заподіяння відповідачем своїми діями збитків позивачеві. Фактично позивач користувався земельною ділянкою відповідачки без достатніх правових підстав, а тому вимоги про відшкодування заподіяних збитків та стягнення упущеної вигоди задоволенню не підлягають. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. 79 ЦПК України до судових витрат відносяться також витрати на правову допомогу. Відповідачем надано квитанцію про сплату за правову допомогу адвокату 1500 грн. та відповідний розрахунок (а.с. 71-72). Вказані витрати обґрунтовані, документально підтверджені, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved