Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

Позивач 21.06.2021 року через систему «Електронний суд» звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до відповідача про стягнення заробітної плати. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29.06.2021 року позовна заява була залишена без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків позову протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали (т. 1 а.с. 20). 20.07.2021 року до суду надійшла подана [PERSON] на виконання вимог ухвали позовна заява, за вимогами якої позивач просить стягнути з Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Подільського району м. Києва заробітну плату у розмірі 23 389,83 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10.02.2021 року між ним та відповідачем було укладено трудовий договір, який оформлений наказом. З 11 лютого по 11 червня 2021 року навчальним планом навчального закладу за місцем його навчання передбачено період підготовки та захист дипломної роботи, про що він заздалегідь попередив відповідача. З 12 по 15 лютого 2021 року він був на лікарняному, через що 14.02.2021 року поштовим відправленням надіслав відповідачу оригінал довідки-виклику від вищого навчального закладу та заяву про надання відпустки, які підприємство отримало 15.02.2021 року, тому він має право перебувати у додатковій відпустці у зв`язку з навчанням з 16.02.2021 року. Позивач стверджує, що адвокат відповідача 17.02.2021 року також звернулася із запитом до його навчального закладу з метою перевірки успішності його навчання, на що їй було надано відповідь. На вимогу його керівника для візування наказу він 18.02.2021 року з`явився на підприємство, де два заступника директора і головний юрист підприємства почали його примушувати написати заяву про звільнення, пояснюючи це тим, що вони не мають наміру оплачувати його додаткову відпустку, а у разі відмови погрожували знищити його заяву на відпустку та довідку-виклик, через що у день погроз з боку керівництва він звернувся зі скаргами до Державної служби України з питань праці та до Головного управління Національної поліції у м. Києві. Окрім цього, написав та надіслав відповідачу чотири листи: від 22.02.2021 року, від 04.03.2021 року, від 11.03.2021 року, від 21.04.2021 року, у яких вимагав здійснити виплату відпускних, провести розслідування за фактом несвоєчасних розрахунків, надсилав копії та дублікат довідки-виклику. Позивач зазначає, що оскільки відповідач відмовляється повідомити його посадовий оклад, то розрахунок середньої заробітної плати проведено ним з установленого розміру мінімальної заробітної плати на час розрахунку, яка Законом «Про державний бюджет на 2021 рік» встановлена у розмірі 6 000 грн., у зв`язку з чим середньоденна заробітна плата становить 203,38 грн., період навчальної відпустки складає 115 днів, тому відповідач не здійснив нарахування та виплату 23 389,83 грн. заробітної плати, яку просить стягнути з відповідача (т. 1 а.с. 24-27). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21.07.2021 року відкрите провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в судове засідання, відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позов (т. 1 а.с. 45-46). Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При цьому згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. 11.08.2021 року до суду від відповідача надійшли клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін та відзив на позов (т. 1 а.с. 52-61). Ухвалою суду від 13.08.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Подільського району м. Києва про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (т. 2 а.с. 76). У відзиві на позов Комунальне підприємство по утриманню зелених насаджень Подільського району м. Києва просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність. Зазначено, що фактично між позивачем та відповідачем трудові відносини не розпочалися, а тому відсутні правові підстави для оплати [PERSON] середнього заробітку. Саме видання наказу підприємством від 10.02.2021 року № 16-ОС не є достатньою підставою для висновку про укладення трудового договору з позивачем, якщо фактично останній не приступив до виконання роботи. Позивач з 11.02.2021 року по 15.02.2021 року перебував на лікарняному, який надіслав рекомендованим листом. Від [PERSON] було отримано копію заяви від 12.02.2021 року про надання відпустки на навчання та копію довідки-виклику на навчання за вх. № 077/233/101 від 16.02.2021 року, що не є підставою для надання відпустки. З 16.02.2021 року складалися акти про відсутність позивача на робочому місці. Для з`ясування причин відсутності працівника [PERSON] підприємство 22.02.2021 року направило позивачу з відповідним запитом рекомендований лист від 17.02.2021 року, який повернувся за закінченням терміну зберігання. Позивачем особисто не було подано заяву на надання відпустки, що не дає можливості працедавцеві встановити справжнє його волевиявлення. Органами Держпраці України було виявлено відсутність порушень вимог чинного трудового законодавства зі сторони відповідача (т. 1 а.с. 55-61). Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Встановлено, що наказом Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Подільського району м. Києва (далі - КП УЗН Подільського району, відповідач) від 10.02.2021 року № 16-ОС позивач [PERSON] прийнятий на роботу з 12.02.2021 року з випробувальним строком з 12.02.2021 по 11.03.2021 на посаду озеленювача дільниці № 1 другого тарифного розряду(т. 1 а.с. 70, 71). Відповідно листка непрацездатності серії АЛГ № 890846, позивач з 11.02.2021 року по 15.02.2021 року знаходився на амбулаторному лікуванні (т. 1 а.с. 72, 73). Позивач на адресу відповідача надіслав заяву від 12.02.2021 року з проханням на підставі статей 215-220 КЗпП України та ст. 15 Закону України «Про відпустки» надати йому додаткову оплачувану відпустку у зв`язку з навчанням на період підготовки та захисту дипломного проекту в Державному вищому навчальному закладі «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» з 16 лютого по 11 червня 2021 року. До заяви додав довідку-виклик вказаного навчального закладу № 01/09 від 04.02.2021 року (т. 1 а.с. 74, 75). Вищевказана заява позивача зареєстрована КП УЗН Подільського району 16.02.2021 року за вх. № 077/233/107. Заперечуючи позов, відповідач вказує, що підстави для надання позивачу відпустки на навчання відсутні, оскільки фактично [PERSON] до роботи не приступав, а також через отримання від позивача копій заяви та довідки-виклику на навчання поштовим відправленням; неподання [PERSON] особисто такої заяви з оригіналом довідки-виклику; видачі довідки-виклику 04.02.2021 року, тобто до дати працевлаштування позивача, та внесення у довідку-виклик запису про найменування підприємства позивачем, а не навчальним закладом яким вказана довідка видається роботодавцю студента. Однак, такі доводи відповідача, як підставу для відмови в задоволенні позову, суд не може прийняти до уваги з огляду на наступне. Факт працевлаштування позивача з 12 лютого 2021 року на підприємстві відповідача підтверджується наказом КП УЗН Подільського району від 10.02.2021 року № 16-ОС. Наявність трудових відносин між сторонами також доводиться оплатою позивачу коштів за листком непрацездатності. На момент вирішення спору наказ про прийом на роботу позивача не скасований, також відповідачем не надано доказів про звільнення [PERSON] у межах спірного періоду. Зі змісту експрес-накладної № 20450346402951 від 14.02.2021 року Нової пошти убачається, що [PERSON] на адресу КП УЗН Подільського району надсилав наступні документи: заяву про додаткову відпустку з 16.02.21 та довідку-виклик ДВНЗ «КНЕУ» № 01/09 (т. 1 а.с. 36). Державні гарантії та відносини, пов`язані з відпусткою, регулюються Конституцією України, Законом України «Про відпустки», Кодексом законів про працю України, іншими законами та нормативно-правовими актами України. Право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (ст. 2 Закону України «Про відпустки»). Відповідно ст. 215 КЗпП України, працівникам, які навчаються у вищих навчальних закладах з вечірньою та заочною формами навчання, надаються додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, а також інші пільги, передбачені законодавством. Державним вищим навчальним закладом «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» ІV рівня акредитації було видано Довідку-виклик № 01/09 від 04.02.2021 року по Формі № Н-5.01 керівнику підприємства, організації, установи на надання додаткової оплачуваної відпустки на період підготовки та захисту дипломного проекту (роботи) студенту 2-го курсу Інституту бізнес-освіти Ярошенку О.Д. з 11.02.2021 року по 11.06.2021 року як такому, що виконує навчальний план (далі - довідка-виклик, т. 1 а.с. 75). Як зазначає позивач, на вимогу свого керівника він 18.02.2021 року з`явився на підприємство для візування наказу про відпустку, тоді ж посадові особи КП УЗН Подільського району стали його примушувати написати заяву про звільнення та у разі відмови погрожували знищити подану ним заяву на відпустку та довідку-виклик, через що він звертався зі скаргами до Державної служби України з питань праці та до Головного управління Національної поліції у м. Києві. На підтвердження вказаних обставин позивач надав відповідь Головного управління Національної поліції у м. Києві від 26.02.2021 № Я-201-ку/125/12/02-2021, за змістом якої [PERSON] 18.02.2021 року на спецлінію «102» повідомляв про те, що за адресою [ADDRESS] виник конфлікт із керівництвом КП «По утриманню зелених насаджень Подільського району м. Києва», які погрожували звільненням і знищенням документів та будь-якої інформації про працевлаштування у вказаному підприємстві через те, що останні не мають намір проводити оплату додаткової відпустки у зв`язку з навчанням (т. 1 а.с. 29, 30). Також щодо порушення відповідачем трудових прав позивач звертався до Державної служби України з питань праці із зверненням від 18.02.2021 року (т. 1 а.с. 33), до Голови Подільської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою від 23.02.2021 року (т. 1 а.с. 89). Через невиплату коштів по додатковій відпустці у зв`язку з навчанням позивач надсилав відповідачу заяви від 22.02.2021 року (т. 1 а.с. 79), від 04.03.2021 року (т. 1 а.с. 102), від 11.03.2021 р. (т. 1 а.с. 43), від 21.04.2021 року (т. 1 а.с. 129), при цьому до заяв додавав копії заяви про надання відпустки, копії довідки-виклику та дублікат довідки-виклику, що підтверджується копіями цих заяв, копією дубліката довідки-виклику (т. 1 а.с. 130) та описами вкладення у цінні листи (т. 1 а.с. 32-43, 81, 105). Отже, відповідачу позивачем неодноразово надсилались письмові заяви про надання додаткової оплачуваної відпустки у зв`язку з навчанням та виплату коштів з наданням відповідних підтверджуючих документів, що доводить волевиявлення останнього отримати таку відпустку. За нормою пункту 4 ч. 1 ст. 216 КЗпП України, що кореспондується з пунктом 4 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про відпустки», працівникам, які успішно навчаються без відриву від виробництва у вищих навчальних закладах з вечірньою та заочною формами навчання, надаються додаткові оплачувані відпустки на період підготовки та захисту дипломного проекту (роботи) студентам, які навчаються у вищих навчальних закладах з вечірньою та заочною формами навчання першого та другого рівнів акредитації, - два місяці, а у вищих навчальних закладах третього і четвертого рівнів акредитації - чотири місяці. Відповідач зазначає, що працівником заяви і документи мають подаватися лише особисто, оскільки подання їх засобами поштового зв`язку за трудовими відносинами не передбачено чинним Кодексом законів про працю України, при цьому посилається на постанову Верховного Суду від 03 грудня 2018 року по справі № 686/21222/16-ц. Однак, вказаною постановою суду касаційної інстанції зроблений правовий висновок про те, що саме електронні листи не вважаються належним підтвердженням волевиявлення конкретної особи, тому за відсутності попередньої згоди сторін трудових правовідносин на обмін офіційними документами засобами електронного зв`язку, такі документи мають подаватись у паперовій формі з оригінальним підписом автора документу. Факт навчання позивача у вищому навчальному закладі та видачі довідки-виклику № 01/09 від 04.02.2021 р. [PERSON] терміном на 4 місяці з 11.02.2021 по 11.06.2021, яка передбачає складання сесії в період з 09.03.21 по 21.03.21 та підготовку і захист дипломної роботи, підтверджено відповіддю Державного вищого навчального закладу Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана від 10.03.2021 № 34 на запит представника відповідача від 17.02.2021 року (т. 1 а.с. 114). Надані відповідачем службові записки та акти про відсутність [PERSON] на робочому місці протягом спірного періоду з 16.02.2021 по 11.06.2021 не є належними доказами у межах даного спору, оскільки позивач був відсутній на роботі з поважних причини, а саме у зв`язку з навчанням, що не можна вважати прогулами (т. 1 а.с. 103-250, т. 2 а.с. 1-74). За приписами частини 3 ст. 2 Закону України «Про відпустки», право на відпустки забезпечується гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом. Видача довідки-виклику 04.02.2021 року, в той час як позивач працевлаштувався на підприємстві відповідача 12.02.2021 року, не скасовує обов`язку роботодавця надати працівнику додаткову оплачувану відпустку на час підготовки та захисту дипломного проекту (роботи) останнього у період перебування у трудових відносинах. За правилами ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, позивачем доведено порушення його прав відповідачем у зв`язку з не наданням додаткової оплачуваної відпустки у зв`язку з навчанням. Відповідно ст. 217 КЗпП України, на час додаткових відпусток у зв`язку з навчанням (статті 211, 213, 216 цього Кодексу, за працівниками за основним місцем роботи зберігається середня заробітна плата. Частиною 1 ст. 21 Закону України «Про відпустки» визначено, що заробітна плата працівникам за час відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до її початку. Порядок обчислення заробітної плати працівникам за час додаткових відпусток у зв`язку з навчанням встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина 2 ст. 21 Закону України «Про відпустки»). Судом безспірно встановлено, що з дня працевлаштування позивач на підприємстві відповідача не працював, заробітна плата йому не нараховувалась. У наказі про прийом на роботу позивача встановлена почасово-преміальна оплата праці з восьмигодинним робочим днем. Згідно ст. 3 Закону України «Про оплату праці», мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці. Держава здійснює регулювання оплати праці працівників підприємств усіх форм власності шляхом встановлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій, встановлення умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, працівників підприємств, установ та організацій, що фінансуються чи дотуються з бюджету, а також шляхом оподаткування доходів працівників (ст. 8 Закону України «Про оплату праці»). Відповідно п. 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців третього - п`ятого пункту 4 цього Порядку. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Пунктом 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 № 1266 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26.06.2015 № 439) визначено, що середньоденна заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) обчислюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період (12 календарних місяців) заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на яку нарахований єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або страхові внески на відповідні види загальнообов`язкового державного соціального страхування, на кількість календарних днів зайнятості (відповідно до видів страхування - період перебування у трудових відносинах, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими договорами, проходження служби, провадження підприємницької або іншої діяльності, пов`язаної з отриманням доходу безпосередньо від такої діяльності) у розрахунковому періоді без урахування календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин, - тимчасова непрацездатність, відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами, відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та шестирічного віку за медичним висновком, відпустка без збереження заробітної плати. Виходячи з викладеного, оскільки позивач заробітну плату у відповідача не отримував та у нього відсутній розрахунковий період, для визначення середньоденної заробітної плати слід враховувати 12 календарних місяців, що передують початку відпустки, тобто період з 01.02.2020 року по 31.01.2021 року. За вказаний період мінімальна заробітна плата з 01.02.2020 по 31.08.2020 становила у розмірі 4 723 грн., з 01.09.2020 по 31.12.2020 - у розмірі 5 000 грн., з 01.01.2021 - у розмірі 6 000 грн. Отже, середньоденна заробітна плата становить у розмірі 161 грн. 81 коп. - ((7 міс. х 4 723 грн.) + (4 міс. х 5 000 грн.) + (1 міс. х 6 000 грн.)) : 365). Період оплачуваної відпустки позивача з 16.02.2021 по 11.06.2021 включає 116 днів. Виходячи із розміру середньоденної заробітної плати, заробітна плата за вказаний період становить 18 769,96 грн. (116 х 161,81). Однак протягом спірного періоду мінімальна заробітна плата становить 6 000 грн., що є державною соціальною гарантією. У зв`язку з цим до виплати позивачу підлягає сума 22 985 грн. 71 коп., що включає: 2 785,71 грн. зарплату за 13 днів лютого місяця 2021 р.; 6 000 грн. - за березень; 6 000 грн. - за квітень; 6 000 грн. - за травень; 2 200 грн. - за 11 днів червня 2021 р. Позивачем заявлено до стягнення суму 23 389,83 грн., у зв`язку з чим позов слід задовольнити частково. Позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно положень п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Аналіз вказаної норми закону дозволяє стверджувати, що оскільки на час ухвалення рішення Кабінетом Міністрів України не визначений порядок компенсації судових витрат, тому під час розгляду даної категорії справи про стягнення заробітної плати судові витрати щодо сплати судового збору відносяться за рахунок держави. Сторонами не заявлено відшкодування судових витрат, тому у порядку ст. 141 ЦПК України питання розподілу судових витрат між позивачем та відповідачем судом не вирішується.

Outcome: partial