Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

Позивач 27.04.2015 року звернувся до суду з позовом Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, треті особи: Святошинське ЖЕО №812, Київська міська рада, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» про визнання права користування житловим приміщенням. Позов обґрунтовано тим, що в квартиру [ADDRESS], наймачем якої був [PERSON], позивач поселився з зі згоди останнього у 2008 році. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті позивач продовжує проживати в квартирі [ADDRESS] та звернувся до Святошинського районного відділу ДМС у м. Києві із заявою про його реєстрацію за згаданою адресою, проте, отримав відмову, що змусило позивача звернутися до суду. У судовому засіданні 26.08.2015 року позивач та його представник [PERSON] підтримали позов у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача Ліснюк Н.Д. у судовому засіданні 26.08.2015 року заперечувала щодо наявності підстав для задоволення позову, зазначивши, що позивач самовільно вселився у спірну квартиру, а за життя [PERSON] жодних заяв щодо реєстрації позивача у спірному житловому приміщенні не подавалося. Представник третьої особи: Святошинське ЖЕО №812 у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомляв. Представник третьої особи: Київської міської ради у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомляв, проте подав до суду письмові заперечення у яких зазначив, що позивач в порушення норм ЖК Української РСР самовільно зайняв спірне житлове приміщення, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення позову. Представник третьої особи: КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» - Боженко Д.Є. у судовому засіданні 26.08.2015 року заперечував щодо наявності підстав для задоволення позову, зазначивши, що позивач спірне житлове приміщення зайняв самовільно без належних на це правових підстав. Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 61 ЖК Української РСР договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Як вбачається із матеріалів справи, наймачем квартири [ADDRESS] був [PERSON], який помер [INFO]. Дана квартира відноситься до державного житлового фонду (а.с. 35). Згідно ч. 1 ст. 58 ЖК Української РСР, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Згідно ч. 3 ст. 116 ЖК Української РСР, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Відповідно до ст. 65 ЖК Української РСР, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Згідно роз'яснень наданих у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року N 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що у червні 2008 року зі згоди [PERSON] він вселився в квартиру [ADDRESS] на правах члена сім'ї наймача, постійно проживав з ним і вів спільне господарство. Разом з тим, жодних допустимих доказів на підтвердження даних обставин, позивачем суду не надано. Окрім того, судом встановлено, що за життя [PERSON] жодних заяв щодо реєстрації позивача у спірному житловому приміщенні не подавалося до відповідних органів щодо реєстрацій позивача у спірному житловому приміщенні. Однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв'язку, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, не доведеністю їх належними і допустимими доказами, у зв'язку з чим вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні його позову в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed