Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-29 00:00:00

Позивач [PERSON] 09.09.2019 року звернулася до суду з позовом та просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, стягнути з відповідача на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення сином повноліття, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви, а також аліменти на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Свої вимоги мотивує тим, що з 07.08.2018 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] . В 2019 році подружні стосунки з відповідачем погіршились, тому з того часу вони проживають окремо. Систематичної матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає, тому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина та на своє утримання та розірвати шлюб між ними. Позивача в судовому засіданні позов про розірвання шлюбу та про стягнення аліментів на утримання дитини підтримала в повному обсязі, на стягненні аліментів на своє утримання не наполягала. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково. Пояснив, що згоден на розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів на утримання дитини, але не згоден сплачувати аліменти на утримання дружини до досягнення сином трирічного віку, оскільки на даний час не має роботи, а отже не має змоги сплачувати аліменти на утримання дружини. Ухвалою судді від 12 вересня 2019 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на грудня 2019 року. 19.12.2019 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач частково визнав позовні вимоги, зокрема, заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дружини, оскільки не має роботи, дохід у нього відсутній. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 07.08.2018 року сторони зареєстрували шлюб у Херсонському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, актовий запис № 824, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.7). Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Приймаючи до уваги, що подружні відносини між сторонами фактично припинені, на примирення вони не згодні, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. Сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). З копії свідоцтва про народження дитини вбачається, що батьком дитини є відповідач. Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зважаючи на те, що відповідач є батьком дитини, він за законом зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на його утримання, тому з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, з ким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я і матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків; наявність рухомого і нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів; інші обставини, що мають істотне значення. Суд виходить з того, що відповідач є особою працездатного віку, не має на утриманні інших осіб, має нормальний стан здоров`я, і має об`єктивну можливість виплачувати аліменти на утримання дитини. Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 191 СК аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. В даному випадку позов подано до суду 09 вересня 2019 року. В той же час суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про стягнення аліментів на утримання позивачки до досягнення дитиною трирічного віку. При цьому суд виходить з вимог ст. 84 ч. 4 СК України, згідно з якою право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Встановлено, що відповідач не працює та не має доходу, який би дозволяв йому утримувати матір своєї дитини. Крім того, позивач в судовому засіданні в усній формі фактично відмовилася від даної вимоги. Отже, в цій частині вимог суд відмовляє за необґрунтованістю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в зв`язку із задоволенням позову про стягнення аліментів та в зв`язку із тим, що за даною категорією справи позивач була звільнена від сплати судового збору, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, пов`язані з розглядом справи, які складаються з судового збору, сплаченого при поданні позову, в сумі 768,40 грн.

Outcome: partial