Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

Позивач - [PERSON] від імені та в інтересах якого діє адвокат Тунський Андрій Романович звернувся до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дрогобицький машинобудівний завод» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виконання судового рішення. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 05 грудня 2016 року справі № 442/903/16 було поновлено [PERSON] на роботі на посаді головного інженера ПАТ «Дрогобицький машинобудівний завод». Постановою Верховного Суду у складі колегії судців Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дрогобицький машинобудівний завод» залишено без задоволення, а рішення Апеляційного суду Львівської області від 05 грудня 2016 року залишено без змін. Рішення Апеляційного суду Львівської області від 05 грудня 2016 року у справі № 442/903/16 до сих пір не виконано, а Позивача на посаді не поновлено. У провадженні Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби перебував на виконанні виконавчий лист від 2S.12.2016 року, що був виданий на виконання Рішення Апеляційного суду Львівської області від 05 грудня 2016 року у справі № 442/903/16. Постановою від 20.03.2017 року було закінчено виконавче провадження відповідно до положень ч.3 ст.63 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у зв`язку із неможливістю виконання судового рішення без участі боржника. Положеннями ч.5 ст.235 КЗпП передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Положеннями п.4 ч.І ст.367 ЦПК України (в редакції чинній не момент прийняття рішення про поновлення) передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Отже, законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок обов`язок полягає в тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення оскаржуватися.А тому у нього виникла необхідність звернутися до суду. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. Відповідач відзив на позовну заяву не подавав, ухвалу про розгляд справи в спрощеному позовному провадженні не отримав, останнє повернуто за закінченням встановленого строку зберігання, яке міститься в матеріалах справи. Відповідно до ст.247 ЦПК судовий розгляд проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В судовому засіданні не спорюється той факт, що 05 грудня 2016 року відповідач - Публічне акціонерне товариство «Дрогобицький машинобудівний завод» зобов`язаний був видати наказ про поновлення позивача [PERSON] на посаді головного інженера ПАТ «Дрогобицький машинобудівний завод», оскільки відповідно до Рішення колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 05.12.2016р., рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08.07.2016р. скасовано і ухвалене нове, яким позовні вимоги [PERSON] частково задоволено, яким поновлено останнього на роботі на посаді головного інженера Публічного акціонерного товариства «Дрогобицький машинобудівний завод» та стягнуто на його користь середній заробіток в розмірі 61 331грн. 52 коп. (з урахуванням всіх обов`язкових платежів і зборів, які підлягають відрахуванню з заробітної плати). Положеннями ч.1 ст. 236 КзПП передбачено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Верховний Суд України у постановах від 01 липня 2015 року у справі № 6-435цс15 та від 16 грудня 2015 року у справі № 6-648цс15 виклав правовий висновок, відповідно до якого за змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати не видання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення. Крім того, Верховний Суд звертає увагу на рішення Європейського суду з прав людини від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява №40450/04), де зазначено ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необгрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Відповідно до Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 05 грудня 2016 року справі №442/903/16р., середньоденний заробіток позивача [PERSON] становить 264,36 гривень, а оскільки в проміжку часу між 05.12.2016 року та 12.08.2019 року було 669 робочих днів, відтак з відповідача підлягає стягненню 176 856, 64 гривень (669 x 264,36 грн.) середнього заробітку за весь час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі. Крім того, стягненню з відповідача підлягають судові витрати в розмірі 1768,57 грн., понесені позивачем при поданні позову до суду. При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності чи відповідного договору (ст.ст.12, 46, 56 ЦПК 2004 року), а тому суд, з`ясувавши розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, вважає, що останні також підлягають стягненню з відповідача, оскільки на підтвердження цих обставин суду надані перелік необхідних доказів, зокрема договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений законом №4191-VI. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад, копіювання документів). Зазначені витрати документально підтверджені та доведені, а відтак з відповідача - Публічного акціонерного товариства «Дрогобицький машинобудівний завод» слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000грн. Виходячи із вищенаведеного, після всебічного, повного та обєктивного дослідження обставин справи, викладені позивачем у позовній заяві, обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, доводи є достовірними, обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, та сумніву у суду не викликають. Таким чином, доводи представника позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а відтак аналізуючи викладене, суд приходить до переконання, зо заявлені позовні вимоги є підставними такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved