Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

Позивач [PERSON] 11.10.2016 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на 1\\2 частину житлового будинку з господарськими спорудами, встановлення порядку користування господарчими будівлями. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] зазначила, що 23.06.1976 року між нею та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований Новогродівською міською радою м. Селидове Донецької області. Фактично шлюбні відносини припинені в вересні 2015 року, рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 08.02.2016 року шлюб між ними був розірваний. Згідно рішенню Лисівської сільської ради Красноармійського району Донецької області № 7 від 31.03.1992 року відповідачу було надано земельну ділянку в с. Лисівка Красноармійського району Донецької області по вул. Фадєєва для будівництва житлового будинку. Згідно державного акту на право приватної власності на землю сер. IV-ДН № 168870 від 26.01.2001 року земельна ділянка площею 0,6282 га належить [PERSON], в тому числі і площею 0,25 га, яка передана у власність для обслуговування житлового будинку. В подальшому вона має намір подати позов відносно розподілу всієї земельної ділянки. На вказаній земельній ділянці вона та відповідач в 2002 році побудували житловий будинок (згідно технічному паспорту від 20.10.2004 року позначено літ. А-1) разом з господарчими будівлями, а саме: підвал (літ і-1), сарай (літ. Б-1), вбиральню (літ. Г-1), паркан (№ 1), колодязь (к-1). Крім того, вони побудували гараж, сарай, сарай для вугілля, вирили новий колодязь, провели водовід, але ці будівлі не відображені в технічному паспорті за 2004 рік. 23.12.2004 року актом державної технічної комісії житловий будинок разом з господарчими будівлями визнано готовими до введення в експлуатацію. На підставі акту державної комісії рішенням Лисівської сільської ради Красноармійського району Донецької області № 5 від 20.01.2005 року за відповідачем визнано право власності на житловий будинок в с. Лисівка вул. Фадєєва, 44-а. На підставі цього рішення органу місцевої влади 15.03.2005 року [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно. 04.04.2005 року відповідач зареєстрував своє право власності на житловий будинок та господарчі будівлі в Красноармійському бюро технічної інвентаризації. Таким чином, право власності на житловий будинок з господарчими будівлями оформлено на [PERSON] у встановленому законом порядку. Відповідно ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, є об'єктом права спільної сумісної власності. Згідно ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або шлюбним договором. Позивач просила визнати спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок з господарчими будівлями за адресою: вул. Польова (Фадєєва), 44-а в с. Лисівка Покровського району Донецької області, визнати за нею право власності на 1\\2 частину зазначеного житлового будинку з господарчими будівлями, господарчі будівлі житлового будинку за адресою: вул. Польова (Фадєєва), 44-а в с. Лисівка Покровського району Донецької області, а саме: підвал (літ. і-1), сарай (літ. Б-1), вбиральню (літ. Г-1), паркан (№ 1), колодязь (к-1), колодязь, гараж, сарай, сарай1, підвал (самостійна будівля), паркан, замощення, водовід виділити їй та відповідачу в загальне користування. В судовому засіданні позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та заперечення на позовну заяву, згідно яким він не заперечував проти задоволення позовних вимог в частині визнання спірного будинку сумісною власністю його та позивачки [PERSON], визнавши за нею право власності на ? частину будинку. Представник відповідача [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд встановив, що 23.06.1973 року сторони по справі позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Новогродівською міською радою м. Селидове Донецької області (а.с. 8). Фактично шлюбні відносини між сторонами припинені в вересні 2015 року, рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 08.02.2016 року шлюб між ними був розірваний (а.с. 9). Під час перебування у шлюбі сторони набули майно, яке є їх спільною сумісною власністю, а саме житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований за адресою: Донецька область, Покровський район, с. Лисівка, вул. Польова (Фадєєва), 454-а. Згідно рішенню Лисівської сільської ради Красноармійського району Донецької області № 7 від 31.03.1992 року відповідачу було надано земельну ділянку в с. Лисівка Красноармійського району Донецької області по вул. Фадєєва для будівництва житлового будинку (а.с. 12). Згідно державного акту на право приватної власності на землю сер. IV-ДН № 168870 від 26.01.2001 року земельна ділянка площею 0,6282 га належить [PERSON], в тому числі і площею 0,25 га, яка передана у власність для обслуговування житлового будинку (а.с. 20). Позовних вимог щодо розподілу земельної ділянки позивач на теперішній час не заявляла. На вказаній земельній ділянці сторони в 2002 році побудували житловий будинок (згідно технічному паспорту від 20.10.2004 року позначено літ. А-1) разом з господарчими будівлями, а саме: підвал (літ і-1), сарай (літ. Б-1), вбиральню (літ. Г-1), паркан (№ 1), колодязь (к-1). Саме це майно є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки інші господарчі споруди, які зазначені позивачем, а саме: гараж, сарай, сарай для вугілля, новий колодязь, водовід, не зареєстровані у встановленому законом порядку. 23.12.2004 року актом державної технічної комісії житловий будинок разом з господарчими будівлями визнано готовими до введення в експлуатацію (а.с. 16). На підставі акту державної комісії рішенням Лисівської сільської ради Красноармійського району Донецької області № 5 від 20.01.2005 року за відповідачем визнано право власності на житловий будинок в с. Лисівка вул. Фадєєва, 44-а (а.с. 17). На підставі цього рішення органу місцевої влади 15.03.2005 року [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно (а.с. 18). 04.04.2005 року відповідач зареєстрував своє право власності на житловий будинок та господарчі будівлі в Красноармійському бюро технічної інвентаризації (а.с. 19). Таким чином, право власності на житловий будинок з господарчими будівлями оформлено на [PERSON] у встановленому законом порядку. Згідно висновку про вартість майна ринкова вартість житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами, який розташований за адресою: Донецька область, Покровський район, с. Лисівка, вул. Фадєєва, 44-а, станом на 23.09.2016 року складає 72012,00 грн., відповідно вартість 1\\2 частини житлового будинку з відповідною частиною господарчо-побутових споруд складає 36006,00 грн. (а.с. 22-29). При цьому враховувалась наявність наступних господарчо-побутових споруд: погріба, сараю, колодязя, паркану (а.с. 27). Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Стаття 70 ч. 1 СК України передбачає, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 СК України з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню понесені нею витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved