Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

Позивач [PERSON] 06.05.2020 року звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визначення місця проживання дітей з матір`ю та стягнення аліментів на їх утримання. Посилалась на те, що 13.08.2011 року позивач та відповідач зареєстрували шлюб. Від шлюбу сторони мають двох доньок [PERSON] та [PERSON] . Зазначила, що у травні 2019 року шлюбні відносини між сторонами остаточно були зруйновані відповідачем, а 01 листопада [PERSON] пішов із сім`ї і більше не повертався, позивач залишилась сама з двома дітьми. Також, посилала на те, що вона була офіційно працевлаштована в Швеції програмістом, але грошей не вистачало для утримання себе та доньок, а тому вона 09.02.2020 року, разом з доньками, повернулась до України. Зазначила, що з того часу вона разом з доньками проживають за адресою: [ADDRESS] . Вона має намір влаштувати дітей до дитячого садочку, але для цього їм необхідно мати реєстрацію місця проживання. Позивач зверталась до Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту з питань реєстрації із заявами про реєстрацію місця проживання дітей, однак департамент відмовив у зв`язку з тим, що відсутня згода батька. Посилалась на те, що після 01.11.2019 року відповідач жодного разу не відвідував дітей ні в Швеції, ні в України, не цікавився здоров`ям дітей, хоча знає про наявність у [PERSON] важкого захворювання ЖКТ. [PERSON] не приймає участі у вихованні дітей, морально не підтримує їх. Позивач зв`язувалась по телефону з відповідачем на початку березня 2020 року, прохала його приїхати у м. Полтаву та надати дозвіл на реєстрацію дітей за їх постійним місцем проживання, але це прохання було категорично відхилено [PERSON] .. Зазначила, що визначення місця проживання дітей разом із матір`ю надасть у майбутньому можливість вільно реалізовувати право на свободу пересування та вибір місця проживання, право на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист дітей. Діти мають повну прихильність до позивача, за її місцем проживання створені для дітей всі належні умови для їх фізичного, духовного та морального розвитку. Також посилалась на те, що діти знаходяться на повному її утриманні з 09.02.2020 року, відповідач матеріальної допомоги на утримання доньок не надає, крім того не виконує інші обов`язки пов`язані з вихованням, психічним, фізичним та фізіологічним розвитком [PERSON] та [PERSON] . Взагалі не надає матеріальної допомоги, не піклується про їх розвиток, не надає кошти на придбання ліків дітям, потреба в застосуванні яких постійно існує у [PERSON] ,не піклується про її розумовий розвиток, всі ці обов`язки виконує позивач. У зв`язку з чим, просила суд визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] .. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі Ѕ частини з усіх видів його заробітку(доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, на утримання малолітніх доньок [PERSON] , [PERSON] починаючи з дня подання позову, щомісячно, до досягнення ними повноліття. 19.10.2020 року від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання про зменшення позовних вимог, відповідно до якого остаточно просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку(доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, на утримання малолітніх доньок [PERSON] , [PERSON] починаючи з дня подання позову, щомісячно, до досягнення ними повноліття. Ухвалою від 18 травня 2020 року провадження у зазначеній справі було відкрито та призначено справу до підготовчого судового засідання. 07.09.2020 року до суду надійшла зустрічна позовна заява від [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні батька з дітьми та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дітьми. Посилався на те, що 25.06.2020 року рішенням суду м. Гетеборга у Швеції шлюб між ними розірвано. Зазначив, що 01.11.2019 року, після чергової сварки, він був змушений покинути житло, яке вони орендували разом з позивачем. Однак, він взяв на себе всі витрати по оренді житла, поки позивач не переїхала з власної ініціативи в інше житло, а також оплачував страховку за дім, медичне страхування доньок та страхування здоров`я позивача, поки вони перебували у Швеції. Також зазначив, що соціальні служби Гетеборга ухвалили порядок проживання дітей 1 неділя у матері, а 1 неділя у батька, тобто доньки 50% були на утримання батька та 50% були на утриманні матері, а тому твердження [PERSON] у позовній заяві про те, що вона залишилась на самоті з дітьми не відповідають дійсності. Посилався на те, що йому не було відомо про наміри [PERSON] про повернення до України, його думку як батька дітей остання не запитала. 3 дні йому не було відомо, де знаходиться його діти, а тому він звертався до поліції. Зазначив, що він виконував і надалі бажає виконувати свої батьківські обов`язки в повній мірі, хоче брати участь у вихованні дітей, має бажання безперешкодно спілкуватись з ними, проявляти свою батьківську любов особисто. Оскільки його доньки проживають у місті Полтаві, він приїхав до Полтави та орендував 06.08.2020 року двокімнатну квартиру. Також зазначив, що коли він приїхав за адресою місця проживання позивача та дітей, йому не відкрили двері та не дали можливості побачитись з доньками. Посилався на те, що така поведінка позивача порушує його права, як батька дітей. У зустрічній позовній заяві просив суд зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у спілкуванні батька дітей [PERSON] з неповнолітніми доньками : [PERSON] , [PERSON]. Визначити наступний поряд участі дітей [PERSON] у вихованні неповнолітніх доньок [PERSON] , [PERSON] , таким чином: 1 неділя проживання доньок у батька, а 1 неділя проживання доньок у матері. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 07.09.2020 року прийнято зустрічну позову заяву [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні батька з дітьми та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дітьми, та об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей з матір`ю та стягнення аліментів на їх утримання. 19.10.2020 року до суду від представника позивача [PERSON] надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якого зазначила, що відповідач не надав доказів на підтвердження своїх вимог. [PERSON] жодного разу не повідомляв позивача завчасно про те, що він буде відвідувати її з доньками за місцем їх проживання. Також, відповідач штучно створював перешкоди у спілкуванні з неповнолітніми доньками, викликаючи поліцію 04.08.20,05.08.20,06.08.20 після 20 год. 30 хв. вечора, коли діти вже лягали спати. Також посилалась на те, що за заявою [PERSON] 25.08.2020 року Київська районна в м. Полтаві ради в особі виконавчого комітету прийняла рішення за №191 про визначення участі батька у вихованні дітей, відповідно до якого останній вирішив встановити батькові [PERSON] час для спілкування з малолітніми доньками [PERSON] , [PERSON] таким способом: щонеділі з 09.00 до 13.00 у присутності матері. Зазначила, що у [PERSON] відсутні правові підстави щодо звернення до суду з вимогою про усунення перешкод у спілкуванні батька з дітьми, оскільки позивач не порушила рішення виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради від 25.08.2020 року №191. Також, посилалась на те, що відповідач підміняє поняття «порядок участі у вихованні батьком» шляхом «проживання разом з батьком» дітей протягом 1 тижня. Заявлені [PERSON] вимоги завдадуть істотну шкоду інтересам дітей, руйнуючи їх звичайний спосіб життя та базову безпеку, яка безпосередньо пов`язана з місцем їх проживання. Зазначила, що [PERSON] маючи власне житло у м. Харкові, здійснює реєстрацію за місцем проживання, які не за своїм цільовим призначенням не призначені для постійного проживання. На сьогодні, батько виявив бажання реалізувати своє право на зустрічі з дітьми, але й до сьогоднішнього дня свої батьківські обов`язки не намагається виконувати. 7 місяців дітьми повністю займається [PERSON] .. Посилається на те, що діти практично зобов`язані зустрічатись з батьком,не враховуючи їх бажання, можливості, настрій, погодні умови. У зв`язку з чим, просила первісний позов задовольнити у повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову відмовити. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 06.11.2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. 18.01.2021 року до суду від позивача [PERSON] надійшли пояснення. У судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. У задоволенні зустрічної позовної заяви просили відмовити. У судовому засіданні відповідач та його представник [PERSON] позовні вимоги щодо визначення місця проживання дітей разом з матір`ю не визнали та просили суд відмовити у їх задоволенні. Вимогу щодо стягнення аліментів на утримання дітей визнав. Зустрічну позовну заяву підтримали у повному обсязі та просили її задовольнити. У судовому засіданні представник третьої особи Вавренюк І.І. просила суд визначити місце проживання дітей разом з матір`ю, підтримала висновок щодо визначення порядку участі батька у спілкуванні з дітьми, стосовно стягнення аліментів поклалась на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Також, судом встановлено, починаючи з 2014 року сторони з метою працевлаштування інженерами - програмістами виїжджали до Швеції. 09.02.2020 року, без згоди батька [PERSON] , [PERSON] разом з доньками повернулась до України. Рішенням суду від 25.06.2020 року м. Гетеборга у Швеції шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Судом встановлено, що на даний час діти проживають разом із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Принцип «найкращих інтересів дитини» є пріоритетним при вирішенні справ цієї категорії. За змістом статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно висновку виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради, як органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітніх [PERSON] , [PERSON] ,який затверджений рішенням виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради №144 від 23.06.2020 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх [PERSON] , [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] .. Судом встановлено, що [PERSON] має стабільний дохід, створила належні умови для проживання дітей, піклується про їх фізичний, духовний і моральний розвиток, забезпечує лікування малолітній [PERSON] , якій поставлений діагноз - дискінетичні розлади шлунково - кишкового тракту, виховує дітей у атмосфері турботи та любові, а тому враховуючи інтереси малолітніх дітей, суд приходить до висновку, що позов в частині визначення місця проживання дітей разом з матір`ю підлягає задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.ст.141, 155, 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, проживання батьків окремо від дитини не звільняє їх від обов`язків щодо дитини. Згідно з положеннями статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною третьою статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. При вирішенні питання про розмір аліментів, які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача, суд бере до уваги, що прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» становить:: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; від 6 до 18 років становить: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Суд, враховуючи стан здоров`я і матеріальне становище відповідача, який є працездатним, немає на утриманні інших дітей, непрацездатних батьків, вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку(доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дітей. Саме такий розмір аліментів має забезпечити право малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Вирішуючи зустрічну позовну заяву [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні батька з дітьми та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дітьми, суд виходить з наступного. Частиною третьою статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. За змістом частин першої - третьої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод (частина перша статті 159 СК України). Суд, встановлюючи спосіб спілкування, має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. За змістом частини другої статті 159 СК України суд визначає способи у вихованні дитини (періодичні чи систематичні, побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Судом встановлено, що між сторонами виникли та виникають непорозуміння та суперечки щодо способу участі батьків у вихованні дітей. Висновком виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради, як органу опіки та піклування щодо визначення порядку участі батька [PERSON] у вихованні малолітніх доньок [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ,затвердженого рішенням виконавчого комітету Київської районної в м. Полтави ради №239 від 13.10.2020 року, орган піки та піклування, вважає за доцільне визначити порядок участі батька [PERSON] у вихованні малолітніх доньок [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , наступним способом: -Щонеділі з 09.00 до 13.00 у присутності матері, за згодою дітей, турбуючись про стан їх здоров`я та враховуючи погодні умови; -Щосереди з 17.00 до 19.00 у присутності матері, за згодою дітей, турбуючись про стан їх здоров`я та враховуючи погодні умови. Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення, та ретельному їх з`ясуванні. Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування. Дитина повинна зростати в умовах турботи, під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Разом з тим батько зобов`язаний брати участь у вихованні дітей і має право на особисте спілкування з ними, а матір, яка проживає з дітьми, не має права перешкоджати йому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи , приходить до висновку, що вимоги відповідача про його участь у вихованні та спілкуванні з дітьми є обґрунтованими, проте бажаний ним спосіб такої участі не у повній мірі відповідає інтересам дітей. Також суд зауважує, що негативний вплив на психоемоційний стан малолітніх та їх розвиток спричиняють конфлікти, які виникають між їх батьками на ґрунті неприязних стосунків, мимовільним свідком яких є діти. Таким чином, уникнути впливу на малолітніх дітей указаних психотравмуючих факторів можливо шляхом установлення побачень батька з доньками без присутності матері. Вік [PERSON] - 6 років та [PERSON] - 3 роки, свідчить про досягнення ними певного ступеня розвитку, який, дозволяє їм перебувати окремо від матері, але під наглядом дорослої людини певний проміжок часу, що не може завдати дітям істотної шкоди. Відповідач має постійне місце роботи, забезпечений житлом, має стабільний дохід, позитивно характеризується. Отже, виходячи з інтересів дітей, враховуючи обставини справи, а також вік дітей, стан їхнього здоров`я, психологічний стан дітей, відсутність спілкування з батьком тривалий час, думку матері дітей та з урахуванням висновку виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради, як органу опіки та піклування, суд вважає необхідним визначити [PERSON] час для спілкування з малолітніми доньками, таким способом: щонеділі з 09.00 год. до 13.00 год. без присутності матері; щосереди з 17.00 год. до 19.00 год. без присутності матері. Такий спосіб участі позивача у вихованні дітей відповідає інтересам малолітніх [PERSON] , [PERSON] , дозволяє налагодити психологічний контакт дітей з батьком. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дітей, їхньому розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків - з своїми дітьми, служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Дане рішення не є перешкодою в подальшому визначити участь у вихованні дітей у інший спосіб, якщо зростання прихильності дітей до батька та належне виконання останнім своїх батьківських обов`язків обумовить це. Відповідно до ст..141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, сплачений позивачем судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] за вимогу про визначення місця проживання дітей з матір`ю. Крім того, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. за вимогу про стягнення аліментів. У зв`язку з частковим задоволенням вимог за зустрічною позовною заявою з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп..

Outcome: partial