Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

Позивач 17.05.2017 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: Друга Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про встановлення юридичного факту постійного проживання однією сім'єю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним, визнання права власності на Ѕ частину домоволодіння, Ѕ частину земельної ділянки, та на Ѕ частину автомобіля. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.10.2018 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа: Друга Дніпропетровська державна нотаріальна контора про встановлення юридичного факту постійного проживання однією сім'єю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним, визнання права власності на Ѕ частину домоволодіння, Ѕ частину земельної ділянки, та на Ѕ частину автомобіля в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа Друга Дніпропетровська держнотконтора визнати спільною сумісною власністю чоловіка [PERSON], [INFO], померлого [INFO] та [PERSON] наступне майно, домоволодіння [ADDRESS], земельної ділянки площею 0.0609, розташованої за адресою: [ADDRESS], автомобіль марки Chevrolet Aveo 11SE 4drM/T B4MM554 рік випуску 2010, державний номер [NUMBER], визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину домоволодіння [ADDRESS], визнати право власності на Ѕ частину земельної ділянки, розташованої за адресою [ADDRESS], визнати право власності на Ѕ частину автомобіля марки Chevrolet Aveo 11SE 4drM/T B4MM554 рік випуску 2010, державний номер [NUMBER] - залишено без розгляду. Уточнивши позовні вимоги в редакції від 04.12.2018 року, позивач в обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона та [PERSON] (померлий [INFO]) проживали сумісно як чоловік та жінка, але без реєстрації шлюбу в домоволодінні (титульним власником якого є [PERSON].) за адресою: [ADDRESS] з початку 2001 року по момент його смерті, тобто по [INFO]. Всі 16 років позивач та [PERSON] проживали як чоловік та жінка єдиною сім'єю, мали спільний бюджет, спільно харчувались, вели спільне господарство, саджали город. Після того як [PERSON] захворів, позивач купувала ліки та доглядала за ним. Після смерті [PERSON] позивач його поховала та зробила поминки. Позивач просила суд встановити факт постійного проживання однією сім'єю чоловіка - [PERSON] та жінки - [PERSON] без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS] у період починаючи з початку 2001 року по момент смерті [PERSON], померлого [INFO], тобто у період з початку 2001 року по [INFO]. Позивач [PERSON] у заяві від 22.01.2019 року просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] , у судове засідання 22 січня 2019 року не з'явилась, про дату, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином. У заяві від 22.01.2019 року просила відкласти розгляд справи у зв'язку з хворобою її представника, однак жодних доказів на підтвердження вказаних обставин суду не надала. Відповідач [PERSON], у судове засідання 22 січня 2019 року не з'явилась, про дату, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомила. Письмових заяв від неї не надходило. Представник третьої особи - Друга Дніпровська державна нотаріальна контора, в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, письмово просив розглядати справу без його участі. Відповідно до ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки суду, а й осіб які беруть участь у справі. Як наголошує в своїх рішеннях Європейский суд з прав людини , кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов»язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами. Суд також звертає увагу , що про час та місце слухання даної справи сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст..128-130 ЦПК України , що підтверджується , зокрема , письмовою розпискою сторін. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 05.09.1981 року по 15.09.1999 року (а.с. 229 том 1). Як встановлено у судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] проживали як чоловік і жінка без реєстрації шлюб з 24.12.2009 року по [INFO] в будинку [ADDRESS], вони були пов'язані спільним побутом, мали спільний сімейний бюджет, спільно харчувались, вели спільне господарство, саджали город, разом їздили на відпочинок, мали взаємні права та обов'язки, але не реєстрували шлюб у відділах реєстрації актів цивільного стану. Зазначені обставини підтверджуються показаннями свідків [PERSON], [PERSON], фотографіями, довідкою квартального комітету від 12.05.2017 року (а.с. 17 том 1, 15-26 том 2). Коли [PERSON] захворів витрати на його лікування сплатила позивач (а.с. 233-244, 246-249 том 1). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 21 том). За положеннями частин першої-другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. У листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зазначено, що із прийняттям Сімейного кодексу України законодавець закріпив рівні права чоловіка та жінки, які проживають у незареєстрованому шлюбі, зокрема на придбане майно в період цього шлюбу, а в ЦК - право на спадщину. Слід звернути увагу, що оскільки СК набрав чинності з 1 січня 2004 р. і зворотної сили не має, то положення ст. 74 цього Кодексу застосовуються виключно до правовідносин, які виникли після дати набрання ним законної сили. Водночас слід зазначити, що проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них права першої черги спадкоємців спадкування за законом. До заяви про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу додаються документи та докази того, що між заявником та іншою особою (померлим) мали місце фактичні шлюбні стосунки (свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Відповідно до ст. 25 СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. 23.12.2008 року Ленінським відділом РАЦС Дніпропетровського МУЮ зареєстровано розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 20 том 1). Отже позовні вимоги щодо встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу [PERSON] з [PERSON] у період з початку 2001 року по 23.12.2008 року суперечить вимогам статті 25 СК України, оскільки попередній шлюб [PERSON] з [PERSON] був розірваний лише 23.12.2008 року. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.09.2018 року по справі № 244/4801/13-ц (61-23286св18). Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази з позиції їх належності та допустимості, а також зв'язку у сукупності, суд приходить до висновку щодо підтвердження факту проживання [PERSON] та [PERSON] як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 24.12.2008 року по [INFO]. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги підлягають частковому, у зв'язку з чим з відповідачів рівними частками на користь позивача слід стягнути сплачений позивачем судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial