Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника - адвоката Ульянової Н.Ю. звернулась до суду з указаним позовом /нова редакція а.с. 61-66/, мотивуючи його тим, що 09.07.2010 було розірвано шлюб між нею та [PERSON] - відповідачем у справі. Від спільного шлюбу вони з відповідачем мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який з 05.09.2020 є студентом 1-го курсу рівня вищої освіти, групи ЕС-02 факультету електроенерготехніки та автоматики Київського політехнічного інституту ім. Ігоря Сікорського, денної форми навчання, та навчається за державним замовленням і закінчує університет 30.06.2024. Повнолітній син [PERSON] зареєстрований за місцем реєстрації відповідача, однак, фактично проживає з позивачкою за адресою: [ADDRESS] та повністю перебуває на її утриманні. Позивач не в змозі самостійно утримувати сина, оскільки офіційно вона не працює, має нестабільний дохід, власне житло у неї відсутнє. У зв`язку із цим вони з сином перебувають у скрутному матеріальному становищі, син потребує матеріальної допомоги, однак, відповідач такої матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Водночас, відповідач є працездатним, з 2017 року зареєстрований як фізична особа - підприємець, вид діяльності 47.89 «Роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами», в стані припинення не перебуває; має у приватній власності автомобіль та будинок за адресою: [ADDRESS] . 12.10.2013 відповідач зареєстрував шлюб із [PERSON] , від якого має дочку [PERSON] , [INFO] . Відтак, позивачка вважає, що відповідач має можливість надавати грошову допомогу на утримання їх спільного повнолітнього сина у розмірі 4000 грн щомісячно. Такий розмір обґрунтувала тим, що вона витрачає на утримання сина щомісячно близько 12520,00 грн. Ця сума включає витати на: харчування сина - 2500 грн.; транспорт до інституту і додому (маршрутка - 26 грн. + 26 = 56) в день * 20днів = 1120 грн.; витрати на одяг та взуття - 3000 грн.; син відвідує спортивний зал - 700 грн.; дозвілля (книги, кіно, театр, екскурсії, зустрічі з друзями, дні народження тощо) - 1000 грн.; комунальні витрати - 500 грн.; постільна білизна, рушники, носовички - 300 грн.; туалетні приналежності - 200 грн.; витрати на мобільний зв`язок - 200 грн.; кишенькові кошти - 1500 грн. (50 грн. в день); непередбачувані витрати (побутові питання, ремонт одягу, взуття, обслуговування комп`ютера, принтера тощо) - 500 грн.; профілактичне лікування (зір, зуби, стопи, вірусні захворювання) - 1000 грн. Оскільки відповідач має на утриманні неповнолітню дитину, позивачка виходила із розрахунку щомісячних витрат на утриманні їх повнолітнього сина у розмірі 8000 грн., і вважає, що ці витрати вони з відповідачем мають нести порівну. Позивачка зазначає, що відповідач є здоровим і працездатним, має власне житло та автомобіль, постійну роботу, а відтак, має змогу сплачувати аліменти у визначеному нею розмірі в сумі 4000,00 грн щомісячно, що, на її думку, є справедливим та обґрунтованим. Тому просить стягнути з відповідача на її користь на утримання повнолітнього сина [PERSON] аліменти у розмірі 4000 грн щомісячно до досягнення сином 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання; допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати у справі. 29.07.2021 після усунення недоліків позовної заяви судом було постановлено ухвалу про прийняття позову до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 87-89). Того ж дня ухвалою суду було задоволено клопотання позивачки та витребувано з Гребінківської ДПІ (Лубенське управління) ГУ ДПС у Полтавській області відомості про обсяг доходів відповідача за період з 01.01.2019 по 01.07.2021; копію декларації платника єдиного податку за 2020 рік та копію звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб і суми нарахованого єдиного внеску за 2020 рік ФОП [PERSON] (а.с. 90, 91). 25.08.2021 судом отримано відзив на позовну заяву відповідача [PERSON] з підтвердженням направлення його копії позивачці та третій особі (а.с.106-141). У відзиві відповідач заперечує проти позову з тих підстав, що він не має фінансової можливості сплачувати аліменти на повнолітнього сина. Зазначає, що окрім повнолітнього сина [PERSON] , має доньку [PERSON] , [INFO] , яка народилась у шлюбі з [PERSON] і є дитиною з інвалідністю. Він дійсно має у власності автомобіль РАФ 22031, 1988 року випуску, якому вже 33 роки, а також житловий будинок, 1952 року побудови. Належний йому будинок потребує ремонту, має глинобитні стіни, складається із двох житлових кімнат площами 19 і 7,1 кв.м, загальною житловою площею 26,1 кв.м. Він займається роздрібною торгівлею на ринку. В 2020 році його середньомісячний дохід становив 4844 грн., у 2021 році - по 5000-6000 грн. щомісячно. З цієї суми він щомісячно сплачував єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 1320 грн. та єдиний податок - 220 грн.; за оренду торгового місця - щомісяця по 1350 грн. Із доходу в 6000 грн. на місяць йому залишається 3110 грн.. Дружина отримує соціальну допомогу на спільну дитину в розмірі 2552 грн. Всього на сім`ю з 3-х осіб в місяць вони мають чистий дохід 5662 грн. Водночас, згідно розміру прожиткового мінімуму, визначеного законом, прожитковий мінімум на сім`ю з трьох осіб в місяць повинен становити 7268 грн, отже, їхній сім`ї до забезпечення прожитковим мінімумом щомісяця не вистачає 1606 грн. Його сім`я є малозабезпеченою і отримує субсидію на оплату житлово-комунальних послуг. Крім того, його неповнолітня дочка [PERSON] , [INFO] , яка має інвалідність, згідно індивідуальної програми реабілітації інваліда потребує регулярної медичної реабілітації, відновної терапії, санаторно-курортного лікування, медичного спостереження, фізичної реабілітації: консультування, ерготерапії, басейн, лікувальний масаж, лікувальна фізкультура в Лубенському реабілітаційному центрі, що знаходиться на відстані 40 км від їхнього дому. Через хворобу донька потребує значних витрат на лікування та стороннього догляду, у зв`язку з цим дружина [PERSON] не працює, здійснює постійний догляд за дитиною та отримує державну соціальну допомогу на дитину з інвалідністю, а тому знаходиться на його утриманні. Дитині з інвалідністю виплачується соціальна допомога. В січні - червні 2021 року допомога становила 2435,80 грн щомісяця, в липні 2021 року - 2552,80 грн. За станом здоров`я дочка [PERSON] потребує додаткових зусиль та матеріальних затрат, порівняно зі здоровими дітьми, для підтримання свого здоров`я. Разом з тим, його власний негативний стан здоров`я і витрати на власне лікування також впливають на матеріальне становище. Посилаючись на неспроможність надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину [PERSON] з наведених обставин, просить у задоволенні позову відмовити повністю. 20.09.2021 судом отримано від представника позивачки [PERSON] відповідь на відзив на позовну заяву позивача з підтвердженням направлення його копії відповідачу (а.с.150-163). У вказаній відповіді на відзив представниця вказує на те, що надані відповідачем до відзиву фотографії не відповідають реаліям, оскільки відповідач працює у торгівельному павільйоні на ринку, має багато різного вартісного товару, працює щодня та має багато покупців. Зауважує, що довідка МРТ, додана до відзиву, датована 28.11.2019 і не відповідає дійсності. Також представниця позивачки зазначає, що стан належного відповідачу будинку значно кращий, ніж зображено на фото, доданому до відзиву, оскільки позивачці достеменно відомо, що в будинку зроблено євроремонт, є всі необхідні меблі, кухня, добудована ванна з туалетом. У дворі відповідача є двоповерхова будівля із супутниковою антеною, великий гараж. Крім автомобіля РАФ відповідач також має у власності автомобіль «Газель», від експлуатації якого він має дохід. Вважає, що відповідач вводить суд в оману щодо свого фінансового стану. Зазначає, що на відміну від відповідача, позивачка з сином не мають у власності житла, автомобіля та постійного заробітку. Посилається на погіршення здоров`я позивачки, потребу у терміновому лікуванні, на яке потрібні чималі кошти. Син [PERSON] теж має проблеми зі здоров`ям, поганий зір, на придбання йому окулярів позивачка витратила 2395 грн., він має неправильний прикус, що зумовлює відповідні фінансові витрати на встановлення брекет-системи. Представниця позивачки наголошує, що крім харчування, одягу, лікування, є ще потреби у всебічному розвитку та духовному збагаченні сина [PERSON] , а це теж потребує додаткових витрат, тому просить суд врахувати наведені обставини та задовольнити позовні вимоги. В судове засідання учасники справи не з`явились, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належно і завчасно згідно вимог чинного законодавства. 21.09.2021 судом отримано заяву від відповідача [PERSON] з проханням розглянути справу за його відсутності у зв`язку із значною віддаленістю місцезнаходження суду від його місця проживання та скрутним матеріальним становищем (а.с.166). 04.10.2021 від позивачки [PERSON] та третьої особи [PERSON] надійшли клопотання про розгляд справи без їхньої часті, позовні вимоги підтримують та простять задовольнити повністю (а.с.178-183). За положенням частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи за умови їх належного повідомлення про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, перевіривши викладені у заявах по суті обставини, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані докази, встановив наступні фактичні обставини та визначив зміст спірних правовідносин. Судом встановлено і не оспорюється сторонами, що до 09.07.2010 позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що також вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 09.07.2010 (а.с. 14). Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.06.2003 (а.с. 13). 21.09.2020 [PERSON] було зараховано студентом 1 курсу першого (бакалаврського) рівня вищої освіти, групи ЕС-02 факультету електроенерготехніки та автоматики КПІ ім. Ігоря Сікорського денної форми навчання та навчається за державним замовленням і закінчує університет 30.06.2024, що підтверджується довідкою № 1600-414с від 08.06.2021 та копією витягу з наказу № 2355-с від 05.09.2020 (а.с. 15, 16). 28.03.2020 у Солом`янському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) позивачка зареєструвала шлюб із [PERSON] , актовий запис № 353. Після державної реєстрації шлюбу змінила прізвище із « [PERSON] » на « [PERSON] », що вбачається із доданої до позовної заяви копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 28.03.2020 (а.с. 17). Судом також встановлено, що 12.10.2013 відповідач [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Гребінківського районного управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 85, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 12.10.2013 (а.с. 35, 117). Від даного шлюбу [INFO] у відповідача [PERSON] народилася донька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.36, 118). З 2001 року відповідачу [PERSON] на праві приватної власності згідно договорів дарування та купівлі-продажу належить двокімнатний житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 52,0 кв.м., житловою площею 26,1 кв.м, 1952 року побудови, з господарськими будівлями. Вказане нерухоме майно обтяжене іпотекою згідно договору ВЕР № 963115-963116 від 27.06.2007. Наведене вбачається з інформаційної довідки № 260353587 від 08.06.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта та копії технічного паспорту від 30.05.2007 (а.с.26-33, 125-127). До складу сім`ї /зареєстрованих/ власника житлового приміщення/будинку [PERSON] входять: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , усього 4 осіб, що вбачається з копії довідки № 7741 від 17.08.2021 (а.с.119). Водночас, згідно довідки про фактичне місце проживання №531 від 08.07.2021 та акту від 07.07.2021 [PERSON] , 2003 р.н., проживає в [ADDRESS] разом зі своєю матір`ю - позивачкою [PERSON] (а.с. 67, 68). Відповідач [PERSON] є власником автомобіля 1988 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с. 124). Відомостей про наявність у власності відповідача інших транспортних засобів матеріали справи не містять. Відповідач [PERSON] з 18.01.2017 зареєстрований як фізична особа-підприємець, вид діяльності 47.89 «Роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами (основний)», в стані припинення не перебуває, що вбачається із копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 18). Інформація щодо [PERSON] , як боржника, в Єдиному реєстрі боржників - відсутня, що вбачається з Інформації з Єдиного реєстру боржників від 08.06.2021 (а.с.34). Обсяг доходу відповідача [PERSON] за звітний (податковий) період 2020 року становив 58130,00 грн та за 2021 рік до 20.08.2021 - 34000,00 грн, що вбачається з копій податкових декларацій платника єдиного податку - ФОП (а.с.116, 121). З наданої суду на виконання ухвали про витребування доказів податкової декларації платника єдиного податку - ФОП [PERSON] вбачається, що загальна сума його доходу за 2020 рік становила 58130,00 грн. Сума нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2020 рік становила 8495,30 грн. Згідно відомостей про ф/о-податників річної податкової декларації станом на 27.08.2021 [PERSON] з 01.01.2019 по 31.03.2020 відсутня інформація про доходи, за період з 01.04.2020 по 30.09.2020 УСЗН Гребінківської РДА було нараховано та виплачено [PERSON] 9896,65 грн; з 01.07.2020 по 30.09.2020 Полтавським обласним центром зайнятості було нараховано та виплачено 5120,09 грн; з 01.10.2020 по 31.12.2020 УСЗН Гребінківської РДА було нараховано та виплачено 10393,63 грн; з 01.01.2021 по 30.06.2021 УСЗН Лубенської РДА було нараховано та виплачено 8508,95 грн (а.с.143-146). Судом також встановлено, що відповідач у справі [PERSON] перебуває на обліку відділу з питань надання державних соціальних допомог, субсидій, інших видів соціальної підтримки населенню та роботи з інформаційними системами № 1 УСЗН Лубенської РДА та за період з 01.01.2021 по 30.06.2021 отримав субсидію в сумі 9188,86 на оплату житлово-комунальних послуг, що вбачається з копії довідки № 227/09-01 від 11.08.2021 (а.с.120). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] перебуває на диспансерному обліку у лікаря ЗПСМ КНП «Гребінківський центр ПМСД» з приводу гіпертонічної хвороби ІІ ст. 2, ризик ІІІ, ДЕ ІІ з вестибуло-астенічним синдромом, що підтверджується копією довідки № 52 від 19.08.2021 (а.с.113). З наданого відповідачем дослідження МРТ попереково-крижового відділу хребта від 28.11.2019 вбачається, що у останнього за висновком наявний остеохондроз поперекового відділу хребта з наявністю протрузій міжхребцевих дисків в зазначених сегментах, спондилоартроз, помірно виражений деформуючий спондильоз, варант розвитку з наявністю перехідного попереково-крижового хребця. Рекомендовано консультацію лікаря (а.с. 114). З матеріалів справи вбачається, що неповнолітня дочка відповідача [PERSON] - [PERSON] , 2014 р.н., є дитиною з інвалідністю, їй призначено державну соціальну допомогу з 06.03.2019 по 04.03.2024 у сумі 2552,80 грн (а.с.123). Донька відповідача [PERSON] перебувала на лікуванні в офтальмологічному відділенні КП «Дитяча міська клінічна лікарня Полтавської міської ради» з 19.02.2019 по 28.02.2019 з діагнозом часткова атрофія диска зорового нерва обох очей, гіперметропія високого ступеня обох очей. Оперована збіжна косоокість обох очей. За висновком комісії зниження гостроти на обидва ока до 0,1 при максимальній корекції, проведених всіх методах лікування направлено для оформлення соціальної допомоги по інвалідності дитинства через ЛКК лікувального закладу за місцем проживання на п`ять років, що вбачається з протоколу засідання ЛКК № 42 від 28.02.2019 (а.с.131). Відповідно до консультаційних висновків спеціалістів - лікаря-педіатра md_1371 від 02.06.2021 та лікаря-невролога md_1420 від 11.06.2021, [PERSON] встановлено діагноз: специфічні розлади розвитку мовлення та мови, затримка психомовного розвитку, мікроцефалія, рекомендовано МРТ головного мозку та консультації ряду спеціалістів: психіатра, логопеда, дефектолога, окуліста, ендокринолога, ортопеда, стоматолога (а.с.130, 132). 02.06.2021 під час огляду [PERSON] лікарем офтальмологом з приводу зниження гостроти зору, останній було поставлено діагноз гіперметропія високого ступеня з астигматизмом обох очей, що ускладнений амбліопією середнього ступеня обох очей, розбіжною співдружньою косиною лівого ока, частковою атрофією ДЗН обох очей та рекомендовано повторний огляд на підбір окулярів (а.с.129). Також з матеріалів справи вбачається, що дружина відповідача [PERSON] перебуває на обліку в Гребінківському УСЗН та отримує державну соціальну допомогу дітям з інвалідністю, як законний представник [PERSON] , з березня 2019 року у розмірі 1560,75 грн, з квітня 2019 року по червень 2019 року у розмірі 1860,90 грн, з липня 2019 року по листопад 2019 року у розмірі 1944,30 грн, з грудня 2019 року по червень 2020 року у розмірі 2036,10 грн, у липні 2020 року - 2127,90 грн, серпні 2020 року - 2275,96 грн, з вересня 2020 року по листопад 2020 року у розмірі 2357,40 грн, з грудня 2020 року по червень 2021 року у розмірі 2435,80 грн, за липень 2021 року - 2552,80 грн., що підтверджується копією довідки № 228/09.01 від 11.08.2021 (а.с. 122). Відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда № 75 від 16.07.2021, [PERSON] , як дитині-інваліду, рекомендовано медичні та фізичні реабілітаційні заходи (а.с. 133-135). З копії висновку магнітно-резонансної томографії кістково-суглобової системи (поперековий відділ хребта) від 01.09.2021 за № 3168 вбачається, що за результатом дослідження у позивачки [PERSON] виявлено МР-ознаки остеохондрозу поперекового відділу хребта, ускладненого протрузіями L3-L4, L4-L5 м/х дисків; вузли Шморля тіл Th11-L5 хребців; незначно виражений лівобічний сколіоз поперекового відділу хребта. Також з згідно копії бланку замовлення оправи та лінз Середі Володимиру від 27.01.2020 позивачкою було сплачено 2000,00 грн, борг - 395,00 грн, при сумі замовлення 2395,00 грн (а.с. 158). Вирішуючи даний спір, суд виходить із наступного. Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 13.04.2021 (справа № 308/4214/18 провадження № 61-16005св20). Дослідивши і оцінивши в сукупності усі надані докази, суд встановив, що син сторін у справі [PERSON] , [INFO] , на день звернення позивачки до суду досяг 18-річного віку, йому ще не виповнилось 23 роки, він продовжує навчання - навчається за державним замовленням, не працює. Навчання на денній формі позбавляє повнолітнього сина сторін можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, у зв`язку з чим він потребує матеріальної допомоги. Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] є працездатним чоловіком, здійснює підприємницьку діяльність, від якої отримує дохід, має у власності нерухоме майно та транспортний засіб. З наведеного суд висновує, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину. Наявність неповнолітньої дочки не звільняє відповідача від обов`язку надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину, який продовжує навчання, та потребує такої допомоги. Обов`язок утримувати свого повнолітнього сина, який продовжує навчатися після досягнення повноліття, незалежно від форми навчання, покладається на обох батьків. Визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі, що підлягають стягненню з відповідача, суд враховує мінливість його доходу, розмір цього доходу згідно офіційних даних контролюючих органів, стан його здоров`я, ту обставину, що у нього на утриманні перебуває неповнолітня дочка, яка є дитиною з інвалідністю. Водночас, суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження розміру витрат, котрі щомісячно реально несе позивачка на утримання повнолітнього сина. Зокрема, відсутні докази витрат на проїзд у заявленому розмірі 1120,00 грн, вартості витрат на проживання у розмірі 500,00 грн., комунальних витрат, розміру витрат на харчування, одяг, взуття, тощо. Суд критично оцінює посилання позивачки [PERSON] на те, що відповідач користується автомобілем «Газель» та має від цього дохід, оскільки ці аргументи не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Суду не надано відповідних належних і допустимих доказів в обґрунтування цього твердження. Враховуючи зазначені вище обставини, суд вважає, що відповідач [PERSON] має можливість забезпечувати своєму повнолітньому сину фінансову підтримку у вигляді сплати аліментів у твердій грошовій сумі, але заявлений позивачкою розмір аліментів у сумі 4000,00 грн є надмірним і непосильним для відповідача, і вважає за можливе визначити аліменти у розмірі 1500,00 грн щомісячно. Такий розмір допомоги, на переконання суду, є у даному випадку розумним і справедливим, відповідатиме інтересам повнолітнього сина відповідача та не поставить останнього у скрутне матеріальне становище. Згідно вимог ч. 2 ст. 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Конституція України у статті 129 визначає однією із основних засад судочинства змагальність сторін та свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Вказаний принцип закріплено також і в Цивільному процесуальному кодексі України. Так, згідно ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є змагальність сторін, що полягає в рівності прав учасників справи щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України, виходячи із принципу процесуальної рівності сторін, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання підлягають до часткового задоволення з підстав та мотивів, викладених вище. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Враховуючи викладене, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн. на користь держави. На підставі наведеного,

Outcome: partial