Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-02 00:00:00

Позивач [PERSON] 22.05.2018 року звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Мирноградвугілля» про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з відповідачем по справі він перебував у трудових відносинах з 15.05.2017 року по 15.02.2018 року, працюючи гірником очисного забою 4 розряду підземним з повним робочим днем в шахті, що підтверджується доданою до позовної заяви копією трудової книжки. 28.07.2017 року позивача було травмовано на підприємстві під час виконання трудових обовязків, а саме внаслідок обвалення, обрушення породи він був травмований, йому встановлено діагноз закритий верхньо-зовнішній вивих правового стегна, забій садно грудної клітини праворуч. Внаслідок отриманої травми позивач був вимушений проходити тривалі курси лікування, що підтверджується копіями наданих ним медичних документів. 15.02.2018 року згідно довідці МСЕК позивачу вперше встановлено 50 % втрати професійної працездатності строком до 01.03.2020 року, третю групу інвалідності, потребу в медикаментозному, санаторно-курортному лікуванні за відсутності протипоказань. Протипоказана важка фізична праця, праця в підземних умовах, тривала ходьба. Лікування за наслідками травми, отриманої при виконанні трудових обовязків, позивач продовжує і зараз. Стан його здоровя залишається досить тяжким, в звязку з чим він відчуває великий дискомфорт. Він і надалі потребує реабілітаційного лікування. Позивач вважає, що внаслідок нещасного випадку йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що після одержання травми, а також в подальшому він зазнав і продовжує зазнавати дуже сильного фізичного болю і страждань, після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму. Все це разом вплинуло на його образ життя, на сімейний бюджет, оскільки для лікування необхідні чималі кошти. Внаслідок одержання травми він втратив нормальні життєві зв'язки і йому доводиться приймати додаткові зусилля для організації свого життя та життя своєї родини, він не може реалізовувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання. Вищевикладені обставини негативно відбиваються на його душевному стані. Він відчуває душевні страждання та переживання, у нього зявилося почуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням незворотності наслідків отриманого ушкодження та тяжкого стану його здоровя. У нього критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому та соціальному відношенні, громадянина. Вина відповідача підтверджується Актами про нещасний випадок та розслідування нещасного випадку за формами Н-1 та Н-5 відповідно, згідно яких основними причинами настання нещасного випадку є незадовільний технічний стан виробничого обєкта, що виразилося у несправному стані залізобетонного кріплення, незадовільне функціонування системи управління виробництвом та охороною праці. Також було встановлено винних у даному нещасному випадку осіб, де окрім самого позивача, вказано ще в.о. начальника дільниці. Заподіяну позивачу моральну шкоду він оцінює у 70\~000 грн. та просить стягнути її з відповідача. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій наполягав на задоволенні позовних вимог. В судове засідання представник відповідача ДП «Мирноградвугілля» не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність та відзив на позовну заяву, згідно якому позовні вимоги не визнав повністю та просив відмовити в їх задоволенні. \~ \~ \~ \~Зясувавши обставини у справі, дослідивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем ДП «Мирноградвугілля» з 15.05.2017 року по 15.02.2018 року, працюючи на ВП шахта «Родинська» гірником очисного забою 4 розряду підземним з повним робочим днем в шахті, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 6-9). 28.07.2017 року позивача було травмовано на підприємстві під час виконання трудових обовязків, а саме внаслідок обвалення, обрушення породи він був травмований, йому встановлено діагноз закритий верхньо-зовнішній вивих правового стегна, забій садно грудної клітини праворуч. Внаслідок отриманої травми позивач був вимушений проходити тривалі курси лікування, що підтверджується копіями медичних документів (а.с. 19-20). 02 серпня 2017 року були складені Акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, за формою Н-1 та Акт проведення розслідування нещасного випадку за формою Н-5 (а.с. 10-15). 15.02.2018 року згідно довідці МСЕК позивачу вперше встановлено 50 % втрати професійної працездатності строком до 01.03.2020 року, третю групу інвалідності, потребу в медикаментозному, санаторно-курортному лікуванні за відсутності протипоказань. Протипоказана важка фізична праця, праця в підземних умовах, тривала ходьба (а.с. 21). Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Законом України Про охорону праці, а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоровя або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обовязків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Судом встановлено,\~що тяжкі\~та шкідливі\~умови праці\~призвели до\~травмування \~ позивача.\~15.02.2018\~року згідно довідки МСЕК йому вперше було встановлено 50 % втрати професійної працездатності строком до 01.03.2020 року, третю групу інвалідності (а.с. 20-21). Вина відповідача підтверджується Актами про нещасний випадок та розслідування нещасного випадку за формами Н-1 та Н-5 відповідно, згідно яких основними причинами настання нещасного випадку є незадовільний технічний стан виробничого обєкта, що виразилося у несправному стані залізобетонного кріплення, незадовільне функціонування системи управління виробництвом та охороною праці. Також було встановлено винних у даному нещасному випадку осіб, де окрім самого позивача, вказано ще в.о. начальника дільниці (а.с. 10-15). В звязку цим 22.05.2018 року позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування моральної шкоди. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обовязку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами статті 237-1 КЗпП України. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в звязку з травмою на виробництві позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив згідно висновку МСЕК 50% працездатності, визнаний інвалідом третьої групи. Лікування за наслідками травми, отриманої при виконанні трудових обовязків, позивач продовжує і зараз. Стан його здоровя залишається досить тяжким, в звязку з чим він відчуває великий дискомфорт. Він і надалі потребує реабілітаційного лікування. Позивач вважає, що внаслідок нещасного випадку йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що після одержання травми, а також в подальшому він зазнав і продовжує зазнавати дуже сильного фізичного болю і страждань, після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму. Все це разом вплинуло на його образ життя, на сімейний бюджет, оскільки для лікування необхідні чималі кошти. Внаслідок одержання травми він втратив нормальні життєві зв'язки і йому доводиться приймати додаткові зусилля для організації свого життя та життя своєї родини, він не може реалізовувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання. Вищевикладені обставини негативно відбиваються на його душевному стані. Він відчуває душевні страждання та переживання, у нього зявилося почуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням незворотності наслідків отриманого ушкодження та тяжкого стану його здоровя. У нього критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому та соціальному відношенні, громадянина. Вищезазначене законодавство, а також розяснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» повязують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих звязків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, розясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на її відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоровя позивача, те, що професійна працездатність в звязку з трудовим каліцтвом втрачена згідно висновку МСЕК на 50 %, він визнаний інвалідом третьої групи. Виходячи з викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 45000 грн. Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: partial