Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

Позивач 27.11.2015 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів. Позов обґрунтовано тим, що 01.08.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу та виготовлення меблів №317. Відповідно до умов вищезгаданого договору позивач передав відповідачу 11700,00 грн. у якості передоплати, а відповідач зобов'язався у строки визначені п.1.3. договору виготовити та доставити замовнику меблі не пізніше 05.09.2015 року. В подальшому, 14.09.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу та виготовлення меблів №321. Відповідно до умов вищезгаданого договору позивач передав відповідачу 12500,00 грн. у якості передоплати, а відповідач зобов'язався у строки визначені п.1.3. договору виготовити та доставити замовнику меблі не пізніше 09.10.2015 року. Позивач свої зобов'язання за вищезгаданими договорами виконав та передав відповідачу в якості передоплати за договорами грошові кошти. Разом з тим, відповідач, отримавши грошові кошти за договорами зник та перестав відповідати на телефонні дзвінки, що змусило позивача звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Таким чином, у позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за договорами у розмірі 24200,00 грн.; пеню - 4620,84 грн.; 3% річних - 134,27 грн. У судовому засіданні 07.04.2016 року представник позивача [PERSON] подав додаткові пояснення до позову у яких останній підтримав позов у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, та просив стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за договорами у розмірі 24200,00 грн.; пеню - 4481,32 грн.; 3% річних - 130,16 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 2500,00 грн. (а.с. 30-33). Відповідач до суду тричі не з'явився, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливе слухати справу за його відсутності за наявними у справі доказами, ухваливши по справі за згодою представника позивача та відповідно до ст.ст. 169, 224-226 ЦПК України, заочне рішення. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що 01.08.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу та виготовлення меблів №317. Відповідно до умов вищезгаданого договору позивач передав відповідачу 11700,00 грн. у якості передоплати, а відповідач зобов'язався у строки визначені п.1.3. договору виготовити та доставити замовнику меблі не пізніше 05.09.2015 року (а.с. 6-7). В подальшому, 14.09.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу та виготовлення меблів №321. Відповідно до умов вищезгаданого договору позивач передав відповідачу 12440,00 грн. у якості передоплати, а відповідач зобов'язався у строки визначені п.1.3. договору виготовити та доставити замовнику меблі не пізніше 09.10.2015 року (а.с. 10-11). Судом встановлено, що відповідно до п. 3.2. вищезазначених договорів №317, №321, на момент підписання договорів позивачем внесено відповідачу передоплату у розмірі 70% від вартості товару, яка становить: 11700,00 грн. + 12440,00 грн. = 24140,00 грн.. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Відповідно до ч. 3 ст. 612 ЦК України якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Згідно із ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» №5 від 12.04.1996 року (зі змінами), передбачено, що неустойка (штраф, пеня) стягується лише тоді, коли це передбачено укладеним сторонами договором чи відповідним нормативним актом. Пеня за порушення договору нараховується і стягується у відсотковому відношенні до суми заборгованості за кожний день прострочки, в тому числі за святкові, неробочі й вихідні дні. Пунктом 5.3. Договорів №317, №321встановлено, що за порушення строків поставки товару, вказаного у п. 1.3. договору, виконавець зобов'язаний сплатити замовнику пеню у розмірі 0,2 % вартості товару, вказаної у п. 3.1. договору., за кожен день прострочення строків поставки товару. Згідно п. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; відшкодування майнової та моральної шкоди; звернення до суду та інших уповноважених органів державної влади за захистом порушених прав. Судом встановлено, що через неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договорами №317, №321, позивачу завдана шкода, та порушено його права, які підлягають судовому захисту. Разом з тим, наданий суду позивачем розрахунок заборгованості із посиланням на норму ст. 625 ЦК України не ґрунтується на положеннях чинного законодавства з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наведена норма встановлює відповідальність за невиконання боржником грошового зобов'язання. Однак, як встановлено судом, усі взаємовідносини позивача і відповідача урегульовані умовами укладених між ними договорів купівлі-продажу та виготовлення меблів №317, №321, предметом зазначених договорів є те, що відповідно до умов п.1.1 договорів виконавець зобов'язався поставити і передати у власність замовника корпусні меблі, здійснити їх монтаж відповідно до специфікації матеріалів і фурнітури, а замовник зобов'язався прийняти та оплатити товар в порядку та на умовах, визначених у договорі. Таким чином, зазначені договори купівлі-продажу та виготовлення меблів №317, №321 не є грошовим зобов'язанням у розумінні ст. 625 ЦК України, а тому передбачені вказаною нормою правові наслідки до правовідносин між позивачем і відповідачем не застосовуються. Разом з тим, відповідно до п.5.3. договорів купівлі-продажу та виготовлення меблів №317, №321 виконавець за порушення строків поставки товару, вказаних у п. 1.3. цього договору, зобов'язаний сплатити замовнику пеню в розмірі 0,2% вартості товару, вказаної у п. 3.1. даного договору, за кожен день прострочення строків поставки товару. Відповідно до п. 3.1. договору купівлі-продажу та виготовлення меблів №317, загальна вартість товару за цим договором становить 16700,00 грн. Відповідно до п. 3.1. договору купівлі-продажу та виготовлення меблів №321, загальна вартість товару за цим договором становить 17440,00 грн. Згідно п.1.3. договору купівлі-продажу та виготовлення меблів №317 виконавець здійснює поставку та монтаж товару впродовж 35 календарних днів з моменту підписання цього договору, але не пізніше 05.09.2015 року. Згідно п.1.3. договору купівлі-продажу та виготовлення меблів №321 виконавець здійснює поставку та монтаж товару впродовж 25 календарних днів з моменту підписання цього договору, але не пізніше 09.10.2015 року. Судом встановлено, що відповідач своїх зобов'язань за договорами №317, №321 у визначені строки не виконав, та в добровільному порядку не повертає кошти, сплачені позивачем за цими договорами в якості передоплати. Отже, розмір пені за порушення строків поставки товару, вказаних у п. 1.3. договору купівлі-продажу та виготовлення меблів №317 становить: 16700,00 грн. (вартість товару) х 0.2% = 33,40 грн. х 83 дні (кількість прострочених днів з 05.09.2015 року по 27.11.2015 року) = 2772,20 грн. Розмір пені за порушення строків поставки товару, вказаних у п. 1.3. договору купівлі-продажу та виготовлення меблів №321 становить: 17440,00 грн. (вартість товару) х 0.2% = 34,88 грн. х 49 дні (кількість прострочених днів з 09.10.2015 року по 27.11.2015 року) = 1709,12 грн. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач не виконав належним чином зобов'язання за Договорами купівлі-продажу корпусних меблів від 01.08.2015 року №317, та від 14.09.2015 року №321, а тому виникла заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 24140 грн. 00 коп. - фактично сплачених коштів в якості передоплати товару за договорами, а також 4481,32 грн. пені за порушення строків поставки товару (п. 5.3. договорів). На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Зважаючи, що позивач є звільнений від сплати судового збору за подання даного позову до суду, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487,20 грн. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. В підтвердження обставин про оплату таких послуг позивач надає платіжне доручення № ПН3138943 про сплату грошових коштів у розмірі 3000,00 грн. за надання правової допомоги, та розрахунок кількості витрачених годин на загальну суму 2500,00 грн., яку суд оцінює як належний доказ (а.с. 32, 37). На підставі викладеного та

Outcome: partial