Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

Позивач [PERSON] в травні 2018 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкування з нею. В обґрунтування позовних вимог позивач відзначив, що 19.06.2012 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від шлюбу [INFO] року у них народилась донька [PERSON]. У подальшому, рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 23.02.2016 року шлюб було розірвано. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 14.12.2017 року було затверджено мирову угоду, згідно якої донька проживає за місцем мешкання матері. З 15.03.2018 року у позивача з відповідачкою почались непорозуміння щодо участі позивача у вихованні доньки, у зв'язку з чим позивач змушений звернутись до суду. Позивач [PERSON] 20.02.2019 року звернувся до суду із заявою про уточнення позовних вимог, згідно яких просив суд зобов'язати громадянку [PERSON] не перешкоджати зустрічам і спілкуванню батька, громадянина [PERSON], з малолітньою донькою, [PERSON], [INFO] ти визначити способи участі [PERSON], з малолітньою донькою [PERSON]., [INFO], шляхом встановлення систематичних зустрічей батька з дитиною, кожну і третю суботу та кожну другу і четверту неділю місяця з 15.00 год. до 19,00 год., а також дні народження, святкові дні та канікули за попередньою домовленістю батьків. Позивач у судовому засіданні уточнений позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні уточнений позов визнала в повному обсязі. У відповідності до статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.06.2012 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від шлюбу [INFO] року у них народилась донька [PERSON], відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 07.04.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 23.02.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 14.12.2017 року було затверджено мирову угоду, згідно якої донька проживає за місцем мешкання матері. Відповідно до частини 3 статті 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятковими випадками коли це суперечить інтересам дитини. Добровільно сторони не дійшли згоди щодо встановлення порядку зустрічі батька з малолітніми сином та донькою. Позивач вказує, що з часу окремого проживання неодноразово звертався до відповідачки з проханням встановлення порядку його участі у вихованні та спілкуванні з дітьми, проте відповідачка у зустрічах з дітьми відмовляла. Відповідно до ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, позивач звернувся із заявою до органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. На засіданні ради опіки та піклування, яке відбулось 06.12.2018 року, на підставі проекту висновку та документів, поданих службою у справах дітей Одеської міської ради, було розглянуто питання визначення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. За результатами розгляду заяви позивача та документів, поданих службою у справах дітей Одеської міської ради, органом опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради було складено висновок № 01-11/2404-1 від 14.12.2018 року, яким вирішино зобов'язати громадянку [PERSON] не перешкоджати зустрічам і спілкуванню батька, громадянина [PERSON], з малолітньою донькою, [PERSON], [INFO] ти визначити способи участі [PERSON], з малолітньою донькою [PERSON]., [INFO], шляхом встановлення систематичних зустрічей батька з дитиною, кожну і третю суботу та кожну другу і четверту неділю місяця з 15.00 год. до 19,00 год., а також дні народження, святкові дні та канікули за попередньою домовленістю батьків Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 р.) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 зазначеної Конвенції про права дитини визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У статті 9 Конвенції зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст.ст.7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватись передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою крім випадків, коли це право обмежене законом. За ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 157 СК України встановлено, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. При цьому, відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ст. 7 СК України). Судом встановлено, що між батьками дітей дійсно існують напружені відносини. На спростування цього відповідачкою до суду жодних доказів не надано. За таких обставин, враховуючи встановлені у справі обставини, положення ст.ст.141, 150, 157, 159 СК України, з метою дотримання розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дітей, зокрема, і те, що кожен з батьків зобов'язаний приймати участь у вихованні дітей не епізодично, а постійно, і характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дітьми повинен існувати систематичний контакт, враховуючи, що після розлучення батьки дітей проживають окремо, при встановленні способу спілкування, необхідно дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дітей. Суд вважає, що батько має право на спілкування з дітьми, однак це не повинно заважати нормальному їх розвитку. Враховуючи вищезазначене, з врахуванням позиції позивача та відповідачки, інтересів малолітньої дитини, висновку органу опіки та піклування, характеризуючі дані на позивача, ставлення позивача до дитини, до її інтересів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved