Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] в інтересах малолітньої [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування Станично-Луганської районної державної адміністрації, звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 17 липня 2005 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] , який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Станично-Луганського районного управління юстиції, актовий запис № 66, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . 08 грудня 2006 року рішенням Станично-Луганського районного суду Луганської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Від шлюбних відносин позивачка має малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , батьком якої є відповідач [PERSON] . Після розірвання шлюбу малолітня донька залишилася проживати та перебувати на повному матеріальному утриманні та вихованні позивачки, проживає за разом з матір`ю в с.Валуйське Станично-Луганського району Луганської області. За свідченнями позивача після розлучення відповідач [PERSON] починаючи з травня 2006 року припинив виконувати батьківські обов`язки, а саме: виїхав в невідомому напрямку з с.Валуйське Станично-Луганського району Луганської області, де вони проживали в шлюбі, взагалі не приймає будь-якої участі в вихованні дитини, будь-яких зв`язків з донькою не підтримує, не цікавиться її життям, матеріальної допомоги не надає. Позивач вказує, що вказані обставини підтверджують також батьки позивачки [PERSON] та [PERSON] , опікунська рада при виконкомі Валуйської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області, яка ухвалила рішення та вмотивований висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав на доньку [PERSON] . Позивачка зазначає, що малолітня донька, яка фактично залишилася на її утриманні, має поганий стан здоров`я, часто хворіє, внаслідок чого виникає необхідність систематично звертатися лікарських установ, для прибуття до яких необхідний дозвіл батька на перетин дитиною лінії розмежування. Сам відповідач байдуже відноситься на прохання позивачки оформити нотаріально дозвіл на виїзд дитини для її лікування, на прохання надати допомогу в лікуванні дитини не реагує, аліменти взагалі не виплачує, внаслідок чого виникла велика заборгованість по їх виплаті. Також позивачка зазначає, що на підставі рішення суду від 08 грудня 2006 року з [PERSON] присуджено стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання малолітньої доньки [PERSON] щомісячно по ј частині всіх видів заробітку (прибутку), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму та аліменти в розмірі 150 грн на утримання позивачки [PERSON] щомісячно до досягнення донькою трьох років починаючи з 11 липня 2006 року. Але вона вважає, що для забезпечення потреб дитини та з урахуванням змін у законодавстві в бік збільшення мінімального гарантованого їх розміру до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, доцільним є зміна розміру аліментів шляхом їх стягнення з відповідача в розмірі 1/4 частині від усіх його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму. На підставі викладеного, просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та збільшити розмір аліментів, а саме: стягнути з нього аліменти на користь утримання малолітньої доньки [PERSON] щомісячно по 1/4 частині всіх видів заробітку (прибутку) але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. Позивачка в судовому засіданні присутньою не була, просила розглядати справу без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, звернувся з заявою про розгляд справи без його участі, з вимогою позивача про збільшення розміру аліментів згоден категорично заперечує проти позовної вимоги щодо його позбавлення батьківських прав на малолітню доньки [PERSON] , настоює, на тому, що незважаючи на розірвання шлюбу відношення до доньки не змінилося, матеріальну допомогу дитині згідно його доводів надає, але виконання обов`язків з утриманні та виховання донь ускладнюється великою відстанню до місця проживання позивача та хворобою відповідача. Представник третьої особи органу опіки та піклування Станично-Луганської районної державної адміністрації в судовому засіданні присутньою не був, про дату, час та місце розгулу справи був повідомлений належним чином, до суду надав заяву з проханням розглядати справу без його участі, заперечень по суті позову не має. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги, та для участі в цивільній справі була залучена за клопотанням позивача, опікунська рада при виконавчому комітеті Валуйської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області в судовому засіданні присутнім не був, просив розглядати справу без його участі, проти доводів, викладених у позовній заяві не заперечує. Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.ч.2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 164 СК України, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане 26 травня 2006 року виконавчим комітетом Валуйської сільської ради Станично-Луганського району Луганській області на ім`я [PERSON] , [INFO] , відповідач [PERSON] зазначений батьком дитини, а позивач [PERSON] - її матір`ю. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Станично-Луганського районного управління юстиції 08.11.2007 року шлюб, укладений між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було розірвано, про що зроблено актовий запис № 173. Згідно довідки, виданої виконком Валуйської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області від 01.11.2017 № 4471, позивавач [PERSON] , мешкає за адресою [ADDRESS] спільно з неповнолітньою донькою - [PERSON] , [INFO] , яка перебуває на утриманні матері. Як вбачається із копії виписки № 1948 від 25.06.2016 медичної карти стаціонарного хворого Луганської обласної дитячої клінічної лікарні м. Лисичанськ [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в офтальмологічному відділенні вказаного лікувального закладу в період часу з 02.06.2016 по 25.06.2016 з діагнозом «міомія слабого ступеню обох очей». Згідно педагогічної характеристики неповнолітня [PERSON] навчається у п`ятому класі КЗ «Валуйська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Станично-Луганського району Луганської області». Дитина зарекомендувала себе як старанна та дисциплінована учениця, навчальні досягнення має середньому рівні, до виконання навчальних завдань та громадських доручень ставиться дбайливо, підтримує дружні стосунки з усіма учнями класу. Дитина приходить до школи завжди охайна, добре вдягнена, забезпечена всім необхідним для навчання. Вихованням дитини займається її мати [PERSON] , яка постійно відвідує батьківські збори, підтримує належний особистий та телефонний зв`язок з вчителями. Батько учениці [PERSON] за період навчання дитини з 2012 року жодного разу не з`являвся в школі, не цікавився у класного керівника успіхами доньки, батьківські збори не відвідував, ніякого зв`язку з вчителями школи не підтримував. Зі змісту акту від 13.06.2017 обстеження соціально-побутових умов проживання [PERSON] , [INFO], складеного депутатом Валуйської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області, неповнолітня [PERSON] проживає разом з позивачкою [PERSON] за місцем реєстрації [ADDRESS] та перебуває на її повному утриманні, батько неповнолітньої [PERSON] з родиною не проживає, стосунків з її членами не підтримує, участі в вихованні та доньки не приймає, аліменти на дитину не сплачує. Згідно рішення Станично-Луганського районного суду Луганської області від 08.12.2006 з відповідача [PERSON] розпочато стягнення аліментів на користь позивача [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] щомісяця по ј всіх видів заробітку (прибутку), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 11.07.2006 до досягнення дитиною повноліття та аліментів на користь [PERSON] на її утримання в розмірі 150 грн щомісячно починаючи з 11.07.2006 року та до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до [INFO] . Згідно довідки-розрахунку від 25.07.2017 № 39600, наданої державним виконавцем Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, у вказаному органі виконавчої служби на виконанні перебуває виконавчий лист № 2-587 від 09.12.2006, виданий Станично-Луганським районним судом Луганської області про стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , заборгованість станом на 01.08.2017 складає 79940,2 грн. З мотивованого висновку органу опіки та піклування Валуйської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області про доцільність позбавлення батьківських прав від 31.08.2017 № 524 вбачається обґрунтовано доцільним позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] з мотивів повного ігнорування [PERSON] батьківських обов`язків з утримання та виховання дитини. Згідно рішення від 31.08.2017 № 59 Валуйської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області про доцільність позбавлення батьківських прав від 31.08.2017 № 524 вбачається обґрунтовано доцільним позбавлення в судовому порядку батьківських прав відповідача [PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] з мотивів повного ігнорування [PERSON] батьківських обов`язків з утримання та виховання дитини. Вирішуючи спір, видається зазначити наступне. Дитинство в Україні охороняється державою (частина третя статті 51 Конституції України). Пріоритетом у правовому регулюванні сімейних відносин є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (частина друга статті 1, частина третя статті 5 Сімейного Кодексу України. Ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини, Україна визнала, що дитині для повного і гармонійного розвитку особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові та розуміння. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухиленні від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як зауважив Європейський Суд з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ) у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним ( п. п. 94-102. рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява №10383/09). Надані відповідачем [PERSON] суду доводи про його неможливість приймати участь у вихованні та матеріальному утриманні неповнолітньої доньки з причин великої відстані від його місця проживання та хвороби, суд оцінює критично, та, приймаючи до уваги повне ігнорування ним обов`язків щодо сплати аліментів, вбачає такі доводи, як суто формальні, та такі, які в якій мірі не змінюють встановленій судом на підставі об`єктивних доказів картини його загального відношення до виконання ним обов`язків, передбачених ст. 150 СУ України. Оцінюючи докази у їх сукупності, суд засуджує поведінку та ставлення відповідача [PERSON] до власної дитини [PERSON] , [INFO] , який ухиляється від виконання батьківських обов`язків стосовно дитини та вважає доведеним факт такого ухилення, а тому приходить до висновку про необхідність позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Надаючи оцінку доказам по справі в частині позовних вимог щодо збільшення розміру аліментів, суд приходить до наступного. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 № 037-VIII ч. 2 ст. 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Отже вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Тобто з моменту набрання чинності цього закону визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно матеріалів справи рішенням суду на відповідача покладено обов`язок сплати аліментів до внесення вищезазначених змін у ст. 182 СК України тобто в розмірі - 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суду сторонами не було надано об`єктивних доказів необхідності зменшення аліментів в бік збільшення або зменшення, передбачених ч. 1 ст. 192 СК України, отже вимоги позивача (визнані відповідачем) щодо збільшення розміру аліментів до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку ґрунтуються виключно на вимогах автоматичного їх збільшення відповідно до змін до ст. 182 СК України, внесеним Законом України від 17.05.2017 № 037-VIII, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Свою правову позицію з вказаного питання висловив Верховний суд України у постанові від 12.09.2018 року по справі № 459/2181/17, згідно висновку якого збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою як для ухвалення нового рішення про збільшення їх розміру, так і для відмови в перерахунку. Водночас, надаючи правову оцінку порушеному питанню суд наголошує, що механізм гарантування мінімального розміру аліментів передбачено Законом України від 03.07.2018 № 2475-VIIІ, яким внесено зміни до ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з яким виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального розміру, визначеного Сімейним кодексом України. Таким чином оцінюючи сукупність наявних доказів по справі в частині позовних вимог щодо збільшення розміру раніше призначених судовим рішенням аліментів у зв`язку із змінами в законодавстві, які збільшують мінімальний гарантований їх розмір, суд приходить до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні цієї частини вимог. Судові витрати суд покладає на відповідача.

Outcome: partial