Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

Позивач\~31.08.2015 року звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів\~\~\~\~, в якому просив\~ стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON]\~ суму боргу по нарахованим процентам\~ за користування кредитом за період з 06 вересня 2013 року по 28 серпня 2015 року в розмірі 22\~770 , 16 доларів США та\~ пеню на загальну суму\~\~ 523\~068 ,33 гривень. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 10.08.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого , останній отримав кредит в сумі 122\~500 доларів США, на умовах на строк визначений договором. Вказаний договір кредиту забезпечено договором поруки , що було укладено з відповідачем [PERSON] 10.08.2006 року. З огляду на невиконання своїх зобов»язань за договором, позивач вимушений був звернутися за захистом порушеного права до суду. 15 травня 2014 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя було ухвалене рішення, яким було стягнуто з відповідачів заборгованість за кредитним договором в сумі 68\~830,43 доларів США, що за курсом НБУ на 05.09.2013 року складає 550\~161,62 гривень. Разом з тим, внаслідок невиконання відповідачами взятих на себе зобов»язань, сума боргу за кредитним договором з моменту ухвалення рішення суду значно збільшилася і за період з 06 вересня 2013 року по 28 серпня 2015 року заборгованість [PERSON] за процентами складає 22\~770, 16 доларів США, пеня за прострочення сплати кредиту 317\~185,35 гривень, а пеня за прострочення сплати процентів 205\~882,98 гривень. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надавши пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], а також їх представник [PERSON], будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з»явилися повторно, в зв»язку з чим, на підставі ст. 169 ЦПК україни справу розглянуто у їх відсутність , на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Разом з тим, відповідачами [PERSON], [PERSON] надані до суду заперечення на позов, в яких останні просили в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень відповідачі вказали, що позовні вимоги безпідставні, оскільки заборгованість за кредитом , стягнута рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 травня 2014 року була погашена відповідачами в повному обсязі 03.04.2015 року, а отже банк не мав права нараховувати будь-які штрафні санкції та проценти після цього. Крім того, відповідачі просили відмовити в задоволенні позовних вимог через пропущення позивачем строку звернення до суду, встановленого ст.ст. 257, 258 ЦК України , а також вважали поруку припиненою через непред»явлення вимог до поручителя після зміни строку основного зобов»язання в шестимісячний строк. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Так судом встановлено, що 10 серпня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11027173000 , відповідно до умов якого [PERSON] було надано кредит в сумі 122\~500 доларів США на строк до 09 серпня 2016 року зі сплатою 13 % річних . Розділом 7 вказаного договору встановлено також відповідальність позичальника за порушення термінів погашення кредиту та терміну сплати процентів у вигляді нарахування пені (а.с.4-9). Зазначений договір кредиту забезпечено договором поруки № 11027173000/П , який був укладений між АКІБ «УкрСиббанк», [PERSON] та [PERSON] 10 серпня 2006 року (а.с.10). Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 травня 2014 року з [PERSON] , [PERSON] на користь позивача , з огляду на невиконання останніми умов договору кредиту, стягнуто достроково заборгованість за кредитним договором станом на 05.09.2013 року у сумі 68\~830,43 доларів США , що за курсом НБУ на 05.09.2013 року становить 550\~161,62 гривень (а.с.17-18). Як вбачається з постанов про закінчення виконавчого провадження від 27.05.2015 року ВП № 46173237, та ВП № 46173431 (а.с.54,56) , винесених ст. державним виконавцем Жовтневого ВДВС Запорізького МУЮ [PERSON], виконавче провадження з примусового виконання вказаного рішення суду було закінчене через повне фактичне виконання виконавчого документу згідно платіжного доручення № 2624 від 09.04.2015 року . Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша статті 1050 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стягнення з боржника, який порушив грошове зобовязання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню у передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобовязання, оскільки відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання, не може перевищувати один рік (пункт перший частини другої статті 258 ЦК України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов»язання припиняється виконанням , проведеним належним чином. Таким чином, аналіз вищенаведених норм чинного законодавства та встановлених судом фактичних обставин справи у їх сукупності, дає суду підстави дійти до висновку, що позивач має право на отримання від позичальника [PERSON] процентів за користування кредитом за період з 06 вересня 2013 року по день припинення зобов»язання 09 квітня 2015 року , які складають 19\~437,59 доларів США відповідно до наступного розрахунку, виходячи з розрахунку заборгованості, що був наданий позивачем (а.с.11-13) (119,44+168,57+0,37+270,95+351,89+116,12+175,94+0,37+275,74+384,97+125,34+201,65+0,37+243,30+362,31+109,49+190,69+0,37+259,52+415,93+106,17+198,06+0,37+251,41+431,41+102,85+205,44+0,37+210,12+383,05+110,59+234,09+0,37+224,50+440,36+96,21+220,18+0,37+216,76+455,11+113,54+273,06+0,37+199,06+446,36+89,58+234,93+0,37+201,28+484,60++86,26+242,30+0,37+202,75+524,31+92,16+274,64+0,37+185,79+514,09+79,63+257,04+0,37+178,05+528,83+76,31+264,42+0,37+178,42+570,76+72,99+271,79+0,37+162,57+558,32+69,67+279,16+0,37+162,20+601,72+81,10+343,84+0,37+140,08+558,42+63,04+293,91+0,37+126,08+542,30+59,72+301,28+0,37+137,87+648,17= 19437,59). Крім того , приймаючи до уваги заяву відповідачів про застосування строків позовної давності щодо нарахування пені , звернення позивача до суду 31 серпня 2015 року, суд вважає , що з [PERSON] також належить стягнути на користь позивача пеню за період з 31 серпня 2014 року по день фактичного виконання зобов»язання 09 квітня 2015 року як за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом в сумі 172\~487,96 гривень (6141,02+15805,96+16259,38+1114,24+18094,35+ 19226,07+17102,68+6413,45+17856,03+14458,30+40016,48= 172487,96) (а.с.14), так і за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 102\~180, 49 гривень (3276,34+8659,84+9133,72+639,73+10390,79+11291,44+10245,41+3841,97 +10916,90+8839,55+24944,80= 102180,49) (а.с.15), оскільки вказане право позивача передбачено умовами кредитного договору та ст. 550 ЦК України. При цьому , вимоги про стягнення заборгованості за процентами та пені після 09.04.2015 року , суд вважає безпідставними, оскільки відповідачами надані докази виконання зобов»язання , проведеного належним чином згідно платіжного доручення № 2624 від 09.04.2015 року. Вирішуючи позовні вимоги до поручителя [PERSON] суд виходить з наступного. Відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобовязань боржника за кредитним договором. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором, строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту порушення позичальником строку виконання зобовязання згідно з такими умовами або у звязку із застосуванням банком права на вимогу про повернення кредиту достроково порушення встановленого банком строку дострокового повернення позичальником кредиту. Предявивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й міг предявити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від дати порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року по справі № 6-1077 цс 15 та відповідно до вимог ч.1 ст. 360-7 ЦПК України \~є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Враховуючи викладене , суд приходить до висновку, що позивач , звернувшись з позовом до суду про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачів [PERSON], [PERSON] , змінив строк основного зобов»язання на 05.09.2013 року, що встановлено рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 травня 2014 року, а отже, його звернення до суду 31.08.2015 року з вказаним позовом до поручителя [PERSON], здійснене поза межами шестимісячний строку, встановленого ст. 559 ЦК України , що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог до поручителя [PERSON] через припинення поруки. Разом з тим, доводи відповідачів про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду , суд вважає безпідставними з тих підстав, що після використання права на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором в судовому порядку 15 травня 2014 року, згідно частини 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності почався заново. Інші доводи відповідачів , викладені в запереченнях , не спростовують висновків суду , та є необґрунтованими. Питання про судові витрати належить вирішити відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial