Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство «Акцент-Банк» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 11254,46 грн., посилаючись на наступне. Відповідно до укладеного договору №ABH0RX145350600 від 09 грудня 2014 року [PERSON] 09 грудня 2014 року отримав кредит у розмірі 6560,06 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», Тарифами складає між ним та Банком кредитно-заставний договір. Відповідач був ознайомлений і згоден з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», Банком надана повна інформація про умови кредитування, що підтверджується підписом у заяві. Позивач зі своєї сторони виконав договірні зобовязання за Договором в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами договору. Відповідач від виконання зобовязань ухиляється, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом. Станом на 13 січня 2016 року заборгованість за даним договором становить всього 11254,46 грн., яка складається з: - 6560,07 грн заборгованість за кредитом; - 7,35 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом; - 2361,60 грн заборгованість за комісією за користування кредитом; - 1313,32 грн пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; а також штрафи відповідно до п. 5.3 «Умов та правил надання банківських послуг»: - 500,00 грн штраф (фіксована частина); - 512,12 грн штраф (процентна складова). У звязку з чим позивач просить стягнути вищезазначену суму заборгованості на його користь та сплачений ним судовий збір у сумі 1378,00 грн. У процесі розгляду справи відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON] про захист прав споживачів та визнання розірваними договорів, посилаючись на наступне. 09 грудня 2014 року до нього у квартиру прийшли представники ФОП [PERSON] і запропонували виготовити вікна з ПВХ конструкцій, оскільки грошей у нього не було, вони вмовили його поїхати з ними в м. Полтава та підписати договір купівлі-продажу №DE2847 від 09 грудня 2014 року з ФОП [PERSON] і заяву позичальника №ABH0RX145350600 до ПАТ «Акцент Банк» для отримання коштів на виготовлення вікон в розмірі 6560,07 грн на строк 36 місяців. Письмовий договір про надання споживчого кредиту між ними не укладався. Пізніше, він зрозумів, що ФОП [PERSON] втягла його в аферу. Згідно п. 8.1. договору №DE2847 від 09 грудня 2014 року він особисто звернувся до [PERSON] з повідомленням про те, що ціна на послуги та продукцію не задовольняє його інтереси та вимоги і тому він бажає розірвати договір, а також на підставі ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» він відкликав свою згоду на укладення споживчого кредиту , надіславши 12 грудня 2014 року відповідну заяву до ПАТ «Акцент Банк», однак ПАТ «Акцент-Банк» не відреагував на його заяву. У квітні 2015 року до нього надійшло повідомлення [PERSON] про те, що його замовлення, від якого він відмовився, виготовлено. Від ПАТ «Акцент-Банк» йому також надходили листи з вимогами погасити борг. Він вважає, що як споживач мав право відмовитися від договору купівлі-продажу і заяви позичальника, оскільки ціна за послуги не задовольнили його інтереси та вимоги. Крім того, оскільки від працівників ПАТ «Акцент-Банк» йому постійно надходили дзвінки з вимогами повернути борг, листи з нібито рішенням суду про арешт його майна та позбавлення його права виїзду за межі України, які підривають його і без того слабке здоровя людини похилого віку, не дають йому спокійно жити і змушують прикладати значних зусиль для організації його життя. Перехвилювавшись після всіх цих подій, 25 січня 2015 року він втратив свідомість і потрапив до Решетилівської центральної районної лікарні з високим тиском та болем у серці і знаходився там на стаціонарному лікуванні до 06 лютого 2015 року, потім його направили до Полтавського обласного клінічного кардіологічного диспансеру, де він знаходився на стаціонарному лікуванні з 06 лютого 2015 року по 19 лютого 2015 року. У звязку з чим він вважає, що йому було завдано моральної шкоди, яку він оцінює у 10000,00 грн. З огляду на зазначене він просить суд визнати договір купівлі-продажу №DE2847 від 09 грудня 2014 рок, укладений ним з ФОП [PERSON] та заяву ПАТ «Акцент-Банк», розірваними з 09 грудня 2014 року; стягнути з відповідачів у солідарному порядку на його користь моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн; судові витрати покласти на відповідача. У судове засідання представник позивача за первісним позовом ПАТ «Акцент-Банк» не зявився, надавши до суду заяву про підтримання позову та розгляд справи без участі його представника /а.с.23/. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] у судове засідання не зявились, представник [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення вимог ПАТ «Акцент-Банк» заперечує, свої вимоги за зустрічним позовом підтримує та просить задовольнити, а також заявляє вимогу про застосування позовної давності до позовних вимог ПАТ «Акцент-Банк» щодо стягнення з [PERSON] штрафних санкцій та пені /а.с.135/. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] у судове засідання не зявилась, по час та місце розгляду справ повідомлена належним чином через оголошення в газеті « [PERSON] від 02 грудня 2016 року /а.с.111-а/. Суд, дослідивши обставини по справі, перевіривши їх наявними доказами та надавши доказам правової оцінки, приходить до наступного. Судом встановлено, що 09 грудня 2014 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу №DE-2847, за умовами якого ФОП [PERSON] продає ПВХ конструкції, а [PERSON] приймає та оплачує даний товар в порядку та на умовах, передбачених договором Згідно п.1.2 даного договору загальна вартість товару складає 6560,00 грн./а.с.65-68/. 09 грудня 2014 року [PERSON] підписав заяву позичальника №ABH0RX145350600 до ПАТ «Акцент-Банк» /а.с.5/, якою просить надати йому строковий кредит для оплати/часткової оплати товару, а саме вікон ПВХ у кількості одна штука, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ФОП [PERSON] на наступних умовах: -Сума та валюта кредиту 6560,07 грн.; -Строк кредиту 36 місяців з 09 грудня 2014 року по 08 грудня 2017 року; -Відсоткова ставка (фіксована) 0,12% річних; -Одноразова винагорода за надання фінансового інструменту 191,07 грн.; -Щомісячна винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 196,80 грн.; -Щомісячний платіж у сумі 379,37 грн. період оплати з «15» по «19» число кожного місяця. ФОП [PERSON] надала для оплати товару за вказаним договором рахунок-фактуру б/н від 09 грудня 2014 року /а.с.13/. 10 грудня 2014 року банк на виконання зазначеної угоди перерахував ФОП [PERSON] грошові кошти у розмірі 6369,00 грн., призначення платежу: оплата за ІНН [NUMBER] [PERSON], згідно рахунку-фактури № б/н від 09 грудня 2014 року, що підтверджується меморіальним ордером №BLFZ08DB91 від 10 грудня 2014 року /а.с.132/. У звязку з невиконанням своїх зобовязань за вищевказаним кредитним договором, станом на 13 січня 2016 року [PERSON] має заборгованість за договором №ABH0RX145350600 у розмірі 11254,46 грн., яка складається з: - 6560,07 грн заборгованість за кредитом; - 7,35 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом; - 2361,60 грн заборгованість за комісією за користування кредитом; - 1313,32 грн пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; а також штрафи відповідно до п. 5.3 «Умов та правил надання банківських послуг»: - 500,00 грн штраф (фіксована частина); - 512,12 грн штраф (процентна складова) /а.с.4/. Суд критично оцінює твердження відповідача за первісним позовом [PERSON] про те, 09 грудня 2014 року він розірвав договір купівлі-продажу з ФОП [PERSON] та відкликав свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту з ПАТ «Акцент-Банк», оскільки на підтвердження своїх свідчень [PERSON] надав до суду копію заяви про відкликання згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту від 12 грудня 2014 року та копію заяви про розірвання договору купівлі-продажу /а.с.68, а.с.70/. На підтвердження відправки вказаних заяв він надав до суду копії фіскальних чеків від 12 грудня 2014 року /а.с.69, а.с.70/, з яких не можливо встановити відправника, точну адресу отримувача, а також що саме було направлено одержувачам. Листом від 01 квітня 2015 року ФОП [PERSON] повідомила [PERSON] про виготовлення його замовлення за договором, та просила повідомити дату, коли може доставити замовлені ним ПВХ конструкції, оскільки поставка здійснювалась неодноразово, але він відмовлявся від прийняття замовлення, або нікого не було вдома /а.с.71/. 14 квітня 2015 року [PERSON] направив на адресу [PERSON]І листа від 09 квітня 2015 року /а.с.72/, у якому повідомляв про те, що направляв заяву про розірвання договору купівлі-продажу, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення /а.с.73/. 30 жовтня 2015 року [PERSON] направлено до ПАТ «Акцент-Банк» заяву від 28 жовтня 2015 року про відкликання своєї згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту /а.с.74/, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення /а.с.74/. У звязку з тим, що всі зобовязання ПАТ «Акцент-Банк» виконано та надано необхідні кошти на придбання товару, а порушення договірних зобовязань між покупцем та продавцем лежить поза межами відповідальності ПАТ «Акцент-Банк», листом від 13 листопада 2015 року № 20.1.0.0.0/7-20151111/147 [PERSON] повідомлено про неможливість розірвати з ним кредитний договір /а.с.77/. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів\~ цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до вимог ст.ст 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов'язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини. З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором. Споживач також сплачує відсотки за період між моментом одержання коштів та моментом їх повернення за ставкою, встановленою в договорі. Однак, позивачем не було дотримано умов реалізації права, наданого вищезазначеною статтею, а тому відсутні підстави для розірвання договору. Крім того, за п. 3 ч. 7 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» право відкликання згоди не застосовується щодо споживчих кредитів, наданих на купівлю послуги, виконання якої відбулося до закінчення строку відкликання згоди. З матеріалів справи, зокрема з меморіального ордеру №BLFZ08DB91 від 10 грудня 2014 року /а.с.132/, вбачається, що 10 грудня 2014 року грошові кошти було перераховано банком ФОП [PERSON], що відповідає умовам оферти, яку підписав [PERSON] та яка містить пункт про перерахування грошових коштів саме ФОП [PERSON] /а.с.5/. Неотримання позивачем товару (вікон) не може бути підставою для задоволення його позовних вимог до відповідачів, оскільки правовідносини між [PERSON] та ФОП [PERSON] не можуть впливати на кредитні правовідносини між [PERSON] та банком. З огляду на зазначене, позовні вимоги [PERSON] за його зустрічним позовом щодо визнання договору купівлі-продажу №DE2847 від 09 грудня 2014 рок, укладеного ним з ФОП [PERSON] та заяви ПАТ «Акцент-Банк», розірваними з 09 грудня 2014 року, задоволенню не підлягають. Позивачем за зустрічним позовом також заявлено вимоги щодо відшкодування моральної шкоди у сумі 10000,00 грн. З матеріалів справи вбачається, що з 25 січня 2015 року по 06 лютого 2015 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у Решетилівській ЦРЛ, а з 06 лютого 2015 року по 17 лютого 2015 року на лікуванні у Полтавському обласному кардіологічному диспансері, що підтверджується випискою №95/149 із медичної картки стаціонарного хворого та Випискою медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №368 /а.с.78-79/. За правилами ст.1167ч.1 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У відповідності до вимог п.2 постанови №4 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розяснив, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються зокрема: - коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень ; - у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; - при порушенні зобовязань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобовязання і передбачають відшкодування моральної шкоди. За змістом п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Однак суду не доведено наявність причинного звязок із погіршенням здоровя [PERSON] та укладенням оскаржуваних ним договорів, не доведено, що саме дії відповідачів призвели до настання моральної шкоди, а також не обґрунтовано розмір її відшкодування, а тому суд вважає, що вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди є безпідставними і такими, що задоволенню не підлягають. Відповідачем заявлено вимоги про застосування строку позовної давності. Положеннями частин 3, 4 статті 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Так, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч.1 ст.259 ЦК України). Зважаючи на те, що кредитний договір було укладено 09 грудня 2014 року, а позивач звернувся до суду 28 січня 2016 року, ним дотримано загальний трирічний строк позовної давності. Крім того, згідно розрахунку заборгованості за договором /а.с.4/, пеню позивачем нараховано починаючи із січня 2015 року, тобто також у межах строку позовної давності. Зважаючи на все вищенаведене, із [PERSON] на користь ПАТ «Акцент-Банк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у сумі 11254,46 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому із [PERSON] на користь ПАТ «Акцент-Банк» підлягає стягненню судовий збір у сумі 1378,00 грн., сплачений позивачем за первісним позовом при зверненні до суду.

Outcome: approved