Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

Позивач [PERSON] 08 вересня 2014 року звернувся до суду з зазначеним позовом. Обґрунтував його наступним. [INFO] року помер - [PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в [ADDRESS]. Він є спадкоємцем майна померлого за заповітом. В зв'язку з оформленням спадщини виявилося, що при житті [PERSON] не оформив правовстановлюючі документи на домоволодіння, хоча згідно записів в погосподарських книгах Зубанівської сільської ради воно значилося за ним, як за власником. Через відсутність правовстановлюючого документу на спадковий будинок Глобинською держнотконтора відмовила йому (позивачу) у видачі свідоцтва про право на спадщину. Посилаючись на викладене, позивач прохав суд визнати за ним в порядку спадкування за заповітом померлого [PERSON] право власності на вказане нерухоме майно. В судове засідання позивач [PERSON] не з»явився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Вказав, що позовні вимоги підтримує. Представник відповідача - Зубанівської сільської ради, представники третіх осіб - відділу Держземагенства у Глобинському районі, Глобинського РУЮ в особі реєстраційної служби, Глобинської держнотконтори, [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися. Належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. Заперечень на позов не надіслали. Направили заяви про розгляд справи у їх відсутності. Суд, дослідивши та оцінивши надані письмові докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємного зв'язку встановив наступне. [INFO] року помер [PERSON]. За життя - 16 грудня 2013 року, [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем виконкому Зубанівської сільської ради Глобинського району Полтавської області, Яременко Н.В. за реєстровим № 36, згідно якого усе належне йому майно заповів - [PERSON]. Заповіт на день смерті не змінено та не скасовано. Згідно повідомлення Глобинської держнотконтори № 901/01-16 від 22 липня 2014 року, позивач в установлений законом строк прийняв спадщину за заповітом після померлого [PERSON]. Дружина померлого [PERSON] та син померлого [PERSON] під час відкриття спадщини, особисто в установлений законом термін, подали заяви до Глобинської державної нотаріальної контори, про відмову від прийняття спадщини після померлого батька [PERSON] на користь [PERSON] (позивача по справі). Осіб, які мають право на обов»якову частку у спадщині немає. Глобинська державна нотаріальна контора 22 липня 2014 року відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в [ADDRESS], у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на нього. Згідно технічного паспорту, житловий будинок літ. «А» було побудовано в 1979 році, погріб з шийкою літ. «Д» - в 1979 році, прибудова літ. «а» - в 1979 році, сарай літ. «б» - в 1980 році, літня кухня - сарай - гараж літ. «Б» - в 1979 році, сарай літ. «В» - в 1979 році, убиральня літ «Г» - в 1979 році, ганок літ. «аг» , колодязь питний - «к», огорожа №1, ворота №2,огорожа №3. Відповідно до Постанови Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про застосування Указу ПВР СРСР від 26.08.1948 року» побудовані громадянами на відведених їм земельних ділянках будинки є їх особистою власністю. Порядок правової реєстрації будинків та господарських будівель і споруд, а також домоволодіння в містах та селищах міського типу був врегульований на Україні Інструкцією про порядок реєстрації будівель в містах, робочих, дачних і курортних селищах України від 23/25.12.1947 року, Інструкцією про порядок реєстрації будинків і домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31.01.1966 року Мінкомгоспом УРСР. Запис в реєстраційній книзі про належність домоволодіння на праві особистої власності певній особі, є офіційним доказом права власності даної особи на це домоволодіння. Згідно Закону «Про сільську Раду депутатів трудящих УРСР» від 02.06.1968 року, кожна сільська рада вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської ради, в особовому рахунку вказувались прізвище, ім'я та по батькові глави сім»ї, на ім'я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку. Відповідно до записів в погосподарських книгах Зубанівської сільської ради з 1979 року був зареєстрований в [ADDRESS], і проживав у ньому до смерті. З 1979 року за ним, останнім часом під № 0236, значилося належне на праві приватної власності нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] на не приватизованій земельній ділянці для обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд площею 0,1901 га., для ведення особистого селянського господарства розміром 0,5326 га . Оцінивши надані докази, суд прийшов до висновку, що спадкодавець [PERSON] за свого життя набув право власності на назване нерухоме майно відповідно до закону, що діяв на час створення даного майна, проте, за життя не провів державну реєстрацію права власності на нього, відповідно до закону, що діє на час прийняття позивачем спадщини, в зв'язку з чим і виник спір. Його вирішення можливе лише в судовому порядку, оскільки відповідно до ч.4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, а тому оформлення права власності на нерухоме майно за померлою особою неможливе. Згідно висновку відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури Глобинської РДА від 07.08.2014 року № 210/02-04, на житловий будинок літ. «А» площею 81.00 кв.м., прибудова літ «а» площею 14.50 кв.м., погріб з шийкою літ. «Д» площею 15.00 кв.м.; сарай літ. «б» площею 13.50 кв.м.; літня кухня - сарай - гараж літ. «Б» площею 64.20 кв.м.; сарай літ. «В» площею 19.20 кв.м.; вбиральня літ. «Г» площею 1.30 кв.м.; ганок літ. «аг»; колодязь питний літ «к», огорожа № 1; ворота № 2; огорожа № 3, що розташовані , які розташовані в [ADDRESS], збудовані без істотних порушень діючих будівельних норм і правил. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ст. ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ч.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Ч.1 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Встановивши, що спадкодавець [PERSON] за життя на передбачених законом підставах набув право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в [ADDRESS], суд прийшов до висновку, що позивач, як спадкоємець, який прийняв спадщину по заповіту, має право на успадкування названого майна. Визнання права власності за [PERSON] на спадковий житловий будинок з господарськими будівлями не оспорюється відповідачем та не порушує прав чи інтересів інших осіб. Позов ґрунтується на законі, доведений належними доказами, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved