Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

Позивач 29.08.17 р. звернулась до суду з вказаним вище позовом, обгрунтувавши свої вимоги тим, що вона є власником буд. [ADDRESS]. Відповідач є пережилим подружжям (дружиною) її покійного сина - [PERSON], зареєстрована, але фактично не проживає у спірному будинку з жовтня 2013 р.. Крім того, з 29.06.16 р. відповідач перебуває у розшуку Ковельським ВП ГУ НП у Волинській області як зникла безвісти. Відповідач не здійснює оплати за користування житловим приміщенням і комунпослуги, інших витрат по утриманню квартири. Крім неї у спірному будинку проживають внуки онуки: [PERSON], 08 р. н., [PERSON], 10 р. н., та син - [PERSON], 91 р. н.. Покликаючись на ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 321, ст. 391, ч. 2 ст. 405, ст. 16 ЦК України, ст. 150 ЖК України, просить позов задовольнити та визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] В судове засідання ні позивач, ні її представник, не з»явились, хоча, кожна зокрема, належно оповіщені. Про причини неявки суду не повідомили. Попередньо представником позивача подано до суду заяву з проханням справу розглядати у її відсутності, зазначено, що позов підтримує, просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з»явилась, хоча належно оповіщена. Про причини неявки суду не повідомила. Письмового заперечення проти позову до суду не подала. Суд, вважає, що розгляд справи можливий у відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до повного задоволення. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстровані як такі, що проживають у спірному будинку, що стверджується довідкою № 2 107 від 14.08.17 р., виданою Дубівською сільрадою Ковельського району Волинської області. Згідно із свідоцтвом про право власності серії [NUMBER], виданим БТІ 12.08.02 р., позивач є власником вказаного вище житлового будинку. Як слідує з довідки № 56/2/23/16 від 17.08.16 р., виданої Ковельським ВП ГУ НП у Волинській області, відповідач з 30.06.16 р. перебуває у розшуку і за станом на 17.08.17 р. її місцезнаходження не встановлено. Та обставина, що [PERSON] помер [INFO] р. у с. Білині Ковельського району Волинської області, стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 27.06.16 р. виконкомом Дубівської сільради Ковельського району Волинської області. Як слідує з акта обстеження матеріально - побутових умов проживання від 14.08.17 р., складеного комісійно Дубівською сільрадою Ковельського району Волинської області, у вказаному вище будинку позивача остання проживає з неповнолітніми внуками, сином [PERSON]; є зареєстрованою, однак, не проживає з жовтня 2013 р. - відповідач. Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною 1 ст. 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки, членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України. Право користування житловим приміщенням, в силу ст. 405 ЦК України, зберігається за членами сім'ї (в т. ч. колишніми) власника жилого приміщення у їх відсутність. За змістом зазначених вище норм матеріального права, правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які є та які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь - який час. Суд враховує, що тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати один рік. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. Не має значення і причина відсутності, якщо остання не перевищила одного року. Та обставина, що відповідач у спірному житловому будинку, належному позивачеві, не проживає з жовтня 2013 р. та не веде з нею спільного господарства, стверджується копією свідоцтва про смерть [PERSON], актом обстеження матеріально - побутових умов проживання від 14.08.17 р., довідкою № 56/2/23/16 від 17.08.16 р., виданою Ковельським ВП ГУ НП у Волинській області. Даних про те, що при вселенні відповідача у вказаних вище житловий будинок, між сторонами укладались певні угоди про порядок користування відповідачем житловою площею (приміщеннями) у цьому будинку; чи в період з жовтня 2013 р. по 29.08.17 р. прибувала для проживання у спірний будинок, у розпорядженні суду немає. Таким чином, у судовому засіданні знайшли своє ствердження доводи позивача у тій їх частині, що відповідач більше року не проживає у належному їй вказаному вище житловому будинку без причин, які можна було б оцінити як поважні. Доказів того, що відповідач не проживає у вказаному вище будинку позивача внаслідок неправомірної поведінки останньої, у судовому засіданні не здобуто. Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач має у власності вказаний вище житловий будинок, у якому сторони значаться проживаючими. З дня, наступного після дня смерті сина позивача та чоловіка відповідача, остання має статус колишнього члена сім»ї позивача. Відповідач з жовтня 2013 р. у спірному житловому будинку постійно та безперервно не проживає, місце її фактичного проживання є невідомим. Тому позов слід задовольнити. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню всі, понесені нею судові витрати у справі у повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved