Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

\~\~\~\~\~Позивач 22 червня 2016 року звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначив, що 04 лютого 1992 року померла його мати [PERSON], яка будучи членом Житлово-будівельного кооперативу № 123 «Прожектор» набула права власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Зазначена квартира [PERSON] була надана на підставі ордера № 719 та згідно Довідки ЖБК № 123 «Прожектор» від 12.04.2016 р. станом на 01.01.1983 року повністю внесла пайовий внесок за квартиру. Зазначена квартира [ADDRESS] складається із: коридора площею 5, 4 кв. м, туалета 0, 9 кв. м., ванної кімнати 2, 1 кв. м., кухні - 6, кв. м., житлової кімнати 13, 1 кв. м., шафи - 2, 3 кв. м., житлової кімнати - 16, 7 кв. м., балкона 0,7 кв. м., загальною площею 47, 2 кв. м., житловою - 29, 8 кв. м. [PERSON] померла 04 лютого 1992 року. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді кооперативної квартири [ADDRESS]. Позивач являється спадкоємцем за заповітом та 24 березня 2016 року звернувся з заявою до Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, а крім того, він мешкав та був зареєстрований за однією адресою разом з [PERSON] і згідно ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) вступив в управління спадковим майном. Постановою Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори № 1341/02-31 від 19.04.2016 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 04 лютого 1992 року з огляду на відсутність реєстрації права власності на квартиру. Позивач просив встановити юридичний факт належності [PERSON], яка померла 04 лютого 1992 року, кооперативної квартири [ADDRESS] (нині [PERSON]) в м. Дніпропетровську. А також просив визнати за ним право власності за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої 04 лютого 1992 року, на квартиру [ADDRESS] ( раніше вул. Будьонного), яка складається з: коридора площею 5, 4 кв. м., туалета - 0, 9 кв. м., ванної кімнати - 2, 1 кв. м., кухні - 6, 0 кв. м., житлової кімнати - 13, 1 кв. м., шафи - 2, 3 кв. м., житлової кімнати - 16, 7 кв. м., балкона - 0, 7 кв. м. Загальна площа квартири - 47, 2 кв. м., житлова - 29, 8 кв. м. \~\~\~\~\~\~ Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Справу розглянуто заочно відповідно до ст. 224 ЦПК України у відсутності відповідача [PERSON] громади в особі Дніпропетровської міської ради, яка не з'явилася в судове засідання не повідомивши причин неявки. Про час слухання справи в суді був повідомлений належним чином. Позивач проти винесення заочного рішення не заперечує. \~\~\~\~\~\~ Третя особа Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора у судове засідання не з'явилася, про день і час проведення слухання справи повідомлялася належним чином, письмово просила слухати справу у їх відсутність. \~\~\~\~\~\~Суд, вислухавши пояснення позивачів, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. \~\~\~\~\~\~ Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] був наданий ордер № 719 від 18 червня 1971 року, виданий виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради депутатів трудящихся «Бюро обміну житлової площі», на вселення в квартиру [ADDRESS] на підставі інструкції МКХ Української ССР №399 від 02 грудня 1963 року, про обін квартир, яка в подальшому була перейменована на вул. Будьонного (а.с.8). Квартира № 72 загальною площею 47, 2 кв. м., житловою - 29, 8 кв. м. в будинку 63 по вул. Будьонного складається із: коридора площею 5, 4 кв. м, туалета 0, 9 кв. м., ванної кімнати 2, 1 кв. м., кухні - 6, кв. м., житлової кімнати 13, 1 кв. м., шафи - 2, 3 кв. м., житлової кімнати - 16, 7 кв. м., балкона 0,7 кв. м. (а.с.9-12) \~\~\~\~ Встановлено, що [PERSON], народився 26 червня 1970 року у батьків [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ [PERSON] 04 лютого 1992 року померла (а.с.5). Згідно заповіту від 25 січня 1991 року посвідченого державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстроване в реєстрі за №1-322, [PERSON] усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, заповіла [PERSON] (а.с.7) У ч. 2\~ст. 256 ЦПК України\~зазначається, що у судовому порядку можуть бути встановлені юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з п. 1\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Статтею 1216 Цивільного кодексу України\~передбачено, що спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно\~ст. 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1218 ЦК України\~надає вичерпний перелік складу спадщини, згідно з яким до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до\~ст. 1220 ЦК України\~спадщина відкривається в наслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно\~ст. 1221 ЦК України\~місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місце відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Статтею 1223 ЦК України\~встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначенні у\~статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Встановлено, що спадкоємцями за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 04 лютого 1992 року є її син [PERSON]. Згідно матеріалів справи встановлено, що після смерті [PERSON], яка померла 04 лютого 1992 року її син [PERSON] звернувся до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Однак, Постановою Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори № 1341/02-31 від 19.04.2016 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 04 лютого 1992 року з огляду на відсутність реєстрації права власності на квартиру (а.с.24). \~\~\~\~\~\~ Встановлено, що місце проживання спадкодавця [PERSON] на момент смерті було зареєстровано за адресою: [INFO], також за вказаною адресою на день смерті [PERSON], 04 лютого 1992 року зареєстровано місце проживання [PERSON] (а.с.22). \~\~\~\~\~\~\~\~Так, згідно ч.1\~ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Таким чином, як зазначає позивач, на даний час він не має можливості отримати спадщину після смерті матері [PERSON], померлої 04 лютого 1992 року, у вигляді квартири [ADDRESS], оскільки вказана квартира є кооперативною, та [PERSON], за життя сплатила пай, однак не зареєструвала своє право власності в КП «ДМБТІ». \~\~\~\~\~\~\~\~Встановлено, що за життя [PERSON] була членом Житлово-будівельного кооперативу № 123 «Прожектор» м. Дніпропетровська, та сплатила пайовий внесок за квартиру [ADDRESS], станом на 01.01.1993 року в повному обсязі (а.с.22-23). \~\~\~\~ Відповідно до ч.3\~ст. 384 ЦК України, у разі викупу квартири член житлового-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Згідно розпорядження №897-р від 26.11.2015 року Дніпропетровського міського голови про перейменування топонімів м. Дніпропетровська, найменування вул. Будьонного перейменовано на вул. [PERSON]. \~\~\~\~ Таким чином, [PERSON] фактично набула право власності на вказану кооперативну квартиру, а тому відповідно вказане нерухоме майно\~\~увійшло до спадкової маси після її смерті. На підставі викладеного, враховуючи, що померла 04 лютого 1992 року [PERSON] була власником квартири [ADDRESS], позивачем, як спадкоємцем за заповітом вжито усіх передбачених законом заходів для прийняття спадщини, але у встановленому законом порядку останній спадщину отримати не може, оскільки пайовий внесок за вказану квартиру був сплачений у повному обсязі, але спадкодавець за життя не встиг оформити свідоцтво про право власності на квартиру, тому суд вважає за необхідне встановити юридичний факт належності [PERSON], яка померла 04 лютого 1992 року, кооперативної квартири [ADDRESS] (нині [PERSON]) в м. Дніпропетровську. Визнати за [PERSON], право власності за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої 04 лютого 1992 року, на квартиру [ADDRESS] (до зміни назви вул. Будьонного), яка складається з: коридора площею 5, 4 кв. м., туалета - 0, 9 кв. м., ванної кімнати - 2, 1 кв. м., кухні - 6, 0 кв. м., житлової кімнати - 13, 1 кв. м., шафи - 2, 3 кв. м., житлової кімнати - 16, 7 кв. м., балкона - 0, 7 кв. м. Загальна площа квартири - 47, 2 кв. м., житлова - 29, 8 кв. м. \~\~\~\~ Вирішуючи питання щодо судових витрат, у відповідності до\~ст. 88 ЦПК України, суд приходить до висновку, так як позовні вимоги задоволено в повному обсязі, а також те, що позивач не ставить питання про відшкодування йому судових витрат, суд вважає за можливе не відшкодовувати їх за рахунок відповідача.

Outcome: approved