Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

Позивач 22 серпня 2016 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із даним позовом (а.с.3-5). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в липні 2016 року йому стало відомо, що автомобіль марки ВАЗ 2110, д/н [NUMBER], який належить йому на праві власності, перебуває у розшуку, у зв'язку із чим, його було арештовано працівниками поліції та передано до Ленінського ВДВС ДМУЮ. Звернувшись до Ленінського ВДВС ДМУЮ позивач дізнався, що на підставі виконавчого напису нотаріуса від 14.12.2015 року вчиненого приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М., відкрито виконавче провадження №50794796, про стягнення із [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів в сумі 1 828 972,42 грн. Позивач вважає, виконавчий напис приватного нотаріуса ДМНО Бондар І.М. від 14.12.2015 року, вчинено із порушенням, а тому має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Позивач в особі свого представника за довіреністю - [PERSON], в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. До суду представник надав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с.97). Відповідач в особі свого представника за довіреністю - Гринь К.А., в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про що свідчить письмова розписка в матеріалах справи (а.с.96). Про причини неявки свого представника не повідомив. В судове засідання третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., в судове засідання не з'явилась. Про день, місце та час проведення судового засідання сповіщена належним чином. До суду надіслала письмову заяву, в якій просила розгляд справи провести за її відсутності (а..с79). Третя особа -Новокодацький відділ державної виконавчої служби м. Дніпра, в особі свого законного представника у судове засідання не з'явилась. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. Про причини неявки свого представника не повідомила. У відповідності до ст..1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, зокрема із правочинів, вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України в редакції 2003 року). Згідно ч. 7 ст. 50 Закону України «Про нотаріат» спір про право, оснований на вчиненій нотаріальній дії, розглядається судом у порядку позовного провадження. Спір про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса розглядається судом за позовом боржника до стягувача. Для встановлення правовідносин між сторонами та при вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, інших законів України, нормативно-правові акти центральних органів виконавчої влади, практику Верховного суду України. Суд, вислухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що29 січня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитно-заставний договір № DNP0AK206510429, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 18 440,48 доларів США, зі сплатою відсотків за користування у розмірі 10,56 % річних, строком користування до 28 січня 2015 року (а.с.41-46). В забезпечення виконання зобов'язань за договором, відповідач передав в заставу транспортний засіб марки «CHERYTIITIGGO», 2008 року випуску, д/н [NUMBER], який належить йому на праві власності. Станом на 19 листопада 2015 року за кредитно-заставним договором № DNP0AK206510429 від 29.01.2008 року, у зв'язку із неналежним виконанням [PERSON] своїх зобов'язань, утворилась заборгованість у розмірі 76 411,48 доларів США, що станом на 19.11.2015 року за курсом НБУ становить 1 827 272,42 грн., з якої: заборгованість за кредитом - 18 397,81 доларів США, заборгованість за відсотками - 4 763,94 доларів США, комісія - 823,21 доларів США, пеня 48 787,88 доларів США, штраф - 3 638,64 доларів ШСА (а.с.48-49). 14 грудня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинений виконавчий напис за номером у реєстрі №7367, згідно якого запропоновано стягнути грошові кошти у сумі 1828 972,42 гривні з [PERSON], РНОКПП:[NUMBER], які є його боргом за кредитним договором № DNP0AK206510429 від 29.01.2008 року, укладеним між ним та ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк», яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк». Запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «Комерційного банку «Приватбанк» у розмірі:заборгованість за кредитом - 18 397,81 доларів США; заборгованість за відсотками - 4 763,94 долари США; комісія - 823,21 долари США; пеня - 48 787,88 доларів США; штраф - 3 638,64 доларів США,що всього становить 76 411,48 доларів США, що за курсом НБУ станом на 19.11.2015 року (один долар США дорівнює 23.913585 гривні) становить 1 827 272,42 гривні. Витрати, пов'язані із вчиненням виконавчого напису - 1 700,00 гривень. Всього в гривневому еквіваленті, з урахуванням витрат пов'язаних з вчиненням виконавчого напису, становить 1 828 972,42 грн. (а.с.33). Постановою від 11 квітня 2016 року державним виконавцем Ленінського ВДВС ДМУЮ відкрито виконавче провадження № 50794796, із примусового виконання вищевказаного виконавчого напису нотаріуса (а.с.8). Із витребуваних судом належно засвідчених копії оспорюваного виконавчого напису нотаріуса та копій усіх документів, на підставі яких такий було вчинено, вбачається, що приватному нотаріусу Дніпропетровському міського нотаріального округу Бондар І.М. відповідачем були надані усі документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року за № 1172, і такі документи свідчили про безспірність заборгованості позивача перед відповідачем, що відповідало вимогам ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 1 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 року № 1172, для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Іншими нормативними актами не конкретизується які саме документи мають підтверджувати заборгованість та встановлювати прострочення зобов'язання. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до ч. 1 п. 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №20/5 від 3 березня 2004 року для вчинення виконавчого напису стягувачем або уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, має бути зазначено: відомості про найменування і адресу стягувача та боржника; дата та місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код в ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (п. 3.5 ч. З глави 16 Порядку). Факт визнання заборгованості або наявності заперечення боржника щодо розміру (у випадку відсутності доказів, які спростовують суму заборгованості, встановлену у виконавчому написі) або порядку стягнення жодним чином не впливає на об'єктивний критерій її визначення як безспірної за наявності переліку документів, які передбачені законодавством (Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172). У протилежному випадку, такий спосіб захисту цивільних прав як вчинення виконавчого напису був би неефективним. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють її розмір, можуть бути виключно первинні документи, оформлені відповідно до вимог статті 9 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (Закон № 996-XIV). Враховуючи, що подані ПАТ КБ «ПриватБанк» нотаріусу документи у повній мірі відповідають вимогам Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, тому відсутні належні правові підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, і відповідно для задоволення позову. Отже, позивач не довів факту порушення його прав та законних інтересів вчиненим вищевказаним виконавчим написом нотаріуса, в той час як відповідно ч.1. ст. 60 ЦПК України, обов'язок доведення тих чи інших обставин покладається на сторону, яка на них посилається. У відповідності до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Крім того, суд зауважує, що посилання позивача як на підставу для задоволення позову та обґрунтування своїх позовних вимог на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року(а.с. 86-92), не можуть бути прийняті судом до уваги. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними, в повному обсязі не доведеними з його боку та такими що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed