Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника - адвоката Романченко О.М. звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить захистити його порушені права споживача банківських послуг та стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на його користь: 1) 3 % річних за прострочення повернення банківського вкладу у згідно договору банківського строкового вкладу (депозиту) «Строковий» № SAMDN01000707782984 від 30.09.2009 року в сумі 9008,22 гривень та 38056,83 грн. гривень інфляційних втрат; 2) 3 % річних за прострочення повернення банківського вкладу згідно договору № SAMDN01000711065047 від 01.07.2010 року в сумі 900,82 доларів США; 3) 3 % річних за прострочення повернення банківського вкладу згідно договору № SAMDN01000710906106 від 18.06.2010 року в сумі 1801,64 доларів США; 4) 3 % пені за кожний день прострочення повернення вкладу згідно договору банківського строкового вкладу (депозиту) «Строковий» № SAMDN01000707782984 від 30.09.2009 року в сумі 894000, 00 гривень; 5) 3 % пені за кожний день прострочення повернення вкладу згідно договору № SAMDN01000711065047 від 01.07.2010 року в сумі 2258553,06 гривень; 6) 3 % пені за кожний день прострочення повернення вкладу згідно договору № SAMDN01000710906106 від 18.06.2010 року в сумі 4517106,11 гривень; 7) проценти за користування вкладом згідно договору банківського строкового вкладу (депозиту) «Строковий» № SAMDN01000707782984 від 30.09.2009 року за період з 21.06.2019 по 15.04.2019 в сумі 59500,00 гривень; 8) проценти за користування вкладом згідно договору № SAMDN01000711065047 від 01.07.2010 року за період з 21.06.2019 по 15.04.2019 в сумі 2691,78 доларів США; 9) проценти за користування вкладом згідно договору № SAMDN01000710906106 від 18.06.2010 року за період з 21.06.2019 по 15.04.2019 в сумі 5950,00 доларів США. В судовому засіданні представник позивача адвокат Романченко О.М. позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов. В судовому засіданні представник відповідача визнав позовні вимоги частково, надав до матеріалів справи відзив на позов та пояснення з приводу заявлених до стягнення сум, зазначав про неправильний період розрахунку заявлених сум та пені за порушення прав споживача банківських послуг, просив зменшити розмір пені, у задоволенні решти позовних вимог просив відмовити. Суд, вислухавши представників сторін та дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.10.2018, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 05.03.2019 по справі № 638/17970/15-ц, стягнуто із АТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] суму депозитних вкладів позивача, що були ним розміщені в АТ КБ «Приватбанк». Судом також встановлено, що 30 вересня 2009 року між позивачем та відповідачем був укладений договір банківського строкового вкладу (депозиту) «Стандарт» № SAMDN01000707782984 у розмірі 100000,00 гривень строком на 3 місяці із щомісячною сплатою відсотків у розмірі 21 % річних. На підставі даного пункту строк дії вищевказаного Договору неодноразово продовжувався до 2014 року. Крім того, 13 лютого 2008 року та 30 вересня 2009 року між позивачем та відповідачем були укладені договори № SAMDN25000700905929 та № SAMDN01000707783070, за умовами яких позивач вніс на депозит грошові кошти у розмірі 20000 доларів США та 10000 доларів США відповідно. В подальшому вказані банківські вклади були переоформлені на підставі заяв № SAMDN01000710906106 від 18 червня 2010 року та № SAMDN01000711065047 від 01 липня 2010 року і вже після цього неодноразово автоматично продовжувались до 2014 року. За умовами вищевказаних договорів позивачем були внесені на депозит банку грошові кошти у розмірі 100000 гривень, 10000 доларів США та 20000 доларів США. У жовтні 2015 року [PERSON] звернувся до Дзержинського райсуду м. Харкова позовом, в якому з врахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з відповідача суму депозитного вкладу у розмірі 100000 гривень, згідно договору банківського строкового вкладу (депозиту) «Строковий» № SAMDN01000707782984 від 30 вересня 2009 року, а також суму депозитного вкладу розмірі 30000 доларів США, з яких 10000 доларів США згідно заяви № SAMDN01000711065047 від 01 липня 2010 на оформлення вкладу «Стандартний із щомісячною сплатою відсотків» та 20000 доларів США згідно заяви № SAMDN01000710906106 від 18 червня 2010 року (справа № 638/17970/15-ц). Відповідно до ч. 1 ст. 525, ст. 615 ЦК України згідно із якою одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом). Статтею 654 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 4 ст. 1060 ЦК України якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором. У судовому засіданні представник АТ КБ «Приватбанк» зазначив про те, що депозитні договори [PERSON] припинились ще у 2014 році внаслідок подання останнім до банку заяви про їх дострокове розірвання. Відтак, на думку Банку, позивач не вправі нараховувати проценти за договірною ставкою, а мав нарахувати за процентною ставкою вкладів на вимогу. В той же час, рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.10.2018 у справі № 638/17970/15-ц, а також наданими позивачем до матеріалів справи документам встановлено, що 29 вересня 2014 року [PERSON] направив до АТ КБ «Приватбанк» лист про відмову від продовження строку дії його депозитних договорів. При цьому банком не було направлено [PERSON] відповідь на вказане звернення, в якій було б узгоджено припинення депозитних договорів, а також не було повернуто позивачеві його кошти. Таким чином, суд погоджується із доводами представника позивача про те, що вищевказані депозитні договори не були достроково розірвані у 2014 році. Крім того, самі депозитні договори не містять права на односторонню відмову від зобов`язань за ініціативи з будь-якої зі сторін, тому посилання Банку на те, що позивач достроково розірвав ці депозитні договори не ґрунтується на матеріалах справи. Крім того, суд погоджується із доводами представника позивача про те, що рішення керівного органу Банку про встановлення процентної ставки для вкладів на вимогу не було доведене до відома позивача, так само як і не можна встановити його первісну дійсну редакцію, що була чинною саме на момент укладення депозитних договорів. В силу положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Суд приймає до уваги, що рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.10.2018 виконане 16.04.2019 року шляхом зарахування 100000,00 грн. депозиту по першому договору (№ SAMDN01000707782984), 282000,00 грн. суму вкладу 10000,00 дол. США з перерахунком в національну валюту за другим договором (№ SAMDN01000707783070) та 565200,00 грн. суму вкладу 20000,00 дол. США з перерахунком в національну валюту за третім договором (№ SAMDN25000700905929), що підтверджується випискою про рух коштів за поточним рахунком позивача в ПАТ «Укргазбанк». [PERSON] звернувся із даним позовом 21.06.2019. Як вбачається з матеріалів справи, з боку відповідача відбулось порушення строків виконання грошового зобов`язання з повернення вкладів, невиплата нарахованих на суми вкладів процентів за користування коштами вкладника, внаслідок чого порушені права позивача як користувача банківських послуг. Відповідно до пункту 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із частинами 1, 2 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Статтею 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Пунктом 3.3 глави 3 Положення «Про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», затвердженого Постановою Правління НБУ № 516 від 03.12.2003 передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов`язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України. Банк має право змінити розмір процентів, які виплачуються на вклади на вимогу, якщо інше не встановлено договором. У разі зменшення банком розміру процентів на вклади на вимогу новий розмір процентів застосовується до вкладів, внесених до повідомлення вкладників про зменшення процентів, зі спливом одного місяця з моменту відповідного повідомлення, якщо інше не встановлено договором. Встановлений договором розмір процентів на строковий вклад або на вклад, внесений на умовах його повернення у разі настання визначених договором обставин, не може бути односторонньо зменшений банком, якщо інше не встановлено законом. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів на строковий вклад в односторонньому порядку є нікчемною. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Відповідно до частин 1-3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Оскільки суми вкладів та відсотків за користування ними позивачу не були вчасно повернуті, з огляду на отримання банком 01.10.2014 повідомлення від позивача про відмову від продовження строку дії депозитних договорів, банк припустився порушення грошового зобов`язання, що є підставою для застосування до нього відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Згідно із правилами ст. 509, ч. 1 ст. 526 та ст. 530 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. За змістом ст.ст. 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Одним з наслідків порушення зобов`язання, є сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Відповідно до частин 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За приписами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Згідно зі статтями 251, 253 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Частиною другою ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В той же час суд враховує доводи представника відповідача щодо застосування строків позовної давності у даній справі та періоду нарахування заявлених сум. Згідно із статтями 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Втім до вимог по стягненню пені застосовується позовна давність в один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Зважаючи на те, що відповідач допустив триваюче порушення прав позивача щодо повернення нарахованих до дня повернення вкладів процентів по них, а також на ту обставину, що вклади були поверненні лише 15.04.2019, позивач, який звернувся з позовом 21.06.2019, вправі вимагати повернення процентів, 3 % річних, інфляційних нарахувань в межах трирічного строку позовної давності, а пені - протягом річного строку, що передував зверненню позивача до суду. Так, сума 3 % річних за прострочення повернення вкладу в сумі 100000,00 грн. за період з 21.06.2016 по 15.04.2019 становить 8449,31 грн. Сума 3 % річних за прострочення повернення вкладу в сумі 10000,00 доларів США за період з 21.06.2016 по 15.04.2019 становить 844,93 долара США. Сума 3 % річних за прострочення повернення вкладу в сумі 20000,00 доларів США за період з 21.06.2016 по 15.04.2019 становить 1689,86 доларів США. Інфляційні збитки з суми вкладу в національній валюті за період 21.06.2016 по 15.04.2019 становлять 38056,83 грн. При цьому в постанові Великої палати Верховного суду від 20.03.2019 по справі № 761/26293/16-ц прийшла до висновків «щодо можливості виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, та нарахування 3 % річних, визначених статтею 625 ЦК України, які входить до складу грошового зобов`язання та мають компенсаційний характер, в іноземній валюті. З огляду на те, що проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а не витребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу, проценти за користування вкладними коштами позивача за період з 21.06.2016 по 15.04.2019 становлять: - сума процентів за користування вкладом 100000,00 гривень за період з 21.06.2016 по 15.04.2019 становить: 59500,00 гривень; - сума процентів за користування вкладом 10000,00 доларів США за період з 21.06.2016 по 15.04.2019 становить: 2691,78 доларів США; - сума процентів за користування вкладом 20000,00 доларів США за період з 21.06.2016 по 15.04.2019 становить: 5950,00 доларів США. Крім того, позивач із посиланням на ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» просить суд стягнути з відповідача 3 % від суми невиконаної послуги - своєчасно не повернутих депозитів в сумі 894000,00 гривень за договором банківського строкового вкладу (депозиту) «Строковий» № SAMDN01000707782984 від 30 вересня 2009 року, 2258553,06 гривень за договором депозитного вкладу розмірі 10000,00 доларів США згідно заяви № SAMDN01000711065047 від 01 липня 2010 року, 4517106,11 гривень за договором депозитного вкладу розмірі 20000,00 доларів США згідно заяви заяви № SAMDN01000710906106 від 18 червня 2010 року. Відповідач із заявленою сумою пені не погодився, вважає послугою саме нарахування процентів на вклади та просить зменшити розмір пені оскільки він значно перевищує розмір депозитних вкладів Позивача. Надаючи правову оцінку заявленим сумам, а також заяві відповідача щодо зменшення суми пені, суд зазначає наступне. Згідно із ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що уразі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Відповідно до статей 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг, а клієнтом банку є будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Суд зазначає, що проценти на вклад є платою за користування банком отриманими від вкладника грошима, право на які не може виникнути без передачі банку коштів в порядку їх залучення. Тому саме отримання від споживача коштів з правом розпорядження ними є банківською послугою з розміщення вкладів фізичних осіб. Таким чином, відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені в розмірі 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі. Оскільки пеня є неустойкою і має штрафний, а не компенсаційний характер, вона не входить до складу зобов`язання, її сплата та розмір визначені Законом України «Про захист прав споживачів» за неналежне надання виконавцем банківських послуг споживачеві, то нарахування та стягнення такої пені має бути здійснене в національній валюті України. До аналогічних висновків прийшла і Велика Палата Верховного Суду в постанові від 20.03.2019 по справі № 761/26293/16-ц. Суд погоджується із наданим позивачем розрахунком пені, що передбачена ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: - з суми 10000,00 доларів США за один рік з 21.06.2018 по 15.04.2019 (станом на дату розрахунку 05.09.2019 курс долару НБУ до гривні склав 2526,3457 згідно із даними веб-сайту НБУ https://bank.gov.ua) становить: 252634,57 грн. х 0,03 х 298 = 2258553,06 грн. - з суми 20000,00 доларів США становить: 505269,14 грн. х 0,03 х 298 = 4517106,11 грн. - з суми 100000,00 грн. х 0,03 х 298 = 894000,00 грн. Відповідно до ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Зважаючи на те, що розмір невиконаного зобов`язання відповідача за вкладами до 16.04.2019 становив 947200,00 грн., враховуючи суму нарахованих за позовом невиплачених процентів на вклади, заходів відповідальності за ст. 625 ЦК України,

Outcome: partial