Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

Позивач 17.08.2021 року звернулася до суду з вищевказаним позовом та просить визнати за нею право власності на дві земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, розташовані на території с.Дмитре, Пустомитівського району Львівської області, площею 0,1733 га та 0,1345 га, а також земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0295 га, що розташована в с.Дмитре, Пустомитівського району, Львівської області, право на земельну частку пай, площею 1,99 га без контурного визначення меж, що розташована на території Дмитрівської сільської ради, які належали [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла її баба, [PERSON] , до кола спадкоємців першої черги увійшов батько позивача - [PERSON] , який на момент смерті [PERSON] проживав разом з нею в [ADDRESS] без реєстрації. [INFO] помер її батько [PERSON] .. До кола спадкоємців першої черги увійшла вона, оскільки її мати [PERSON] померла [INFO] . До складу спадкової маси після його смерті увійшли права успадковані [PERSON] після смерті [PERSON] . На момент смерті батька вона проживала з ним без реєстрації в [ADDRESS] . У позасудовому порядку здійснити спадкування після смерті [PERSON] неможливо, оскільки він не зареєстрував право власності на вказані вище майнові права. У судове засідання позивач не з`явився, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує, та просить такі задовольнити. Представник відповідача - Щирецької селищної ради Пустомитівського району Львівської області в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Так як всі учасники справи не явилися в судове засідання, фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права суд вважає, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , її батьками значаться [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Як вбачається з архівної довідки №Б-194 від 30.08.2021 року батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , донька [PERSON] та [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 26.06.1999 року. Судом встановлено, що спадщина відкрилась [INFO] - в день смерті спадкодавця [PERSON] . Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР. Тому дані правовідносини регулюються розділом VІІ «Спадкове право» ЦК 1963 року, статтею 524 якого визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ст. 529 ЦК України при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно приписів статей 525, 548, 549 ЦК 1963 року, для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. За змістом розділу VІІ вказаного Кодексу, прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об`єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР 1963 року, якщо спадкоємець в установлений ст. 549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). Згідно довідки Дмитрівської сільської ради народних депутатів Пустомитівського району Львівської області №90 від 29.06.1999 року, [PERSON] займався похороном матері [PERSON] , жительки с.Дмитре, Пустомитівського району. Як вбачається з сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку), [PERSON] на підставі розпорядження №253 від 16.05.1997 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 1,99 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості. Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ 17851 на підставі рішення ХІІІ сесії І скликання Дмитрівської сільської Ради народних депутатів від 06.04.1994 року [PERSON] передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,3445 га в межах згідно з планом. Таким чином спадкодавець [PERSON] з підстав, що не заборонені законом, а отже правомірно набула право власності на спадкове майно, спадкоємцем після смерті якої є її син [PERSON] , який являвся єдиним спадкоємцем першої черги за законом та у встановлений строк вступив в управління та володіння спадковим майном. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , батько позивача, помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 16.04.2015 року. До складу спадщини після смерті [PERSON] у відповідності до ст. 1218 ЦК України, увійшло право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1733 га, кадастровий номер 4623682600:01:001:0184, яка розташована на території с.Дмитре, Пустомитівського району Львівської області, що належала [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №17851 від 14.02.2000 року; на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1345 га, кадастровий номер 4623682600:01:001:0189, яка розташована в с.Дмитре, Пустомитівського району Львівської області, що належала [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №17851 від 14.02.2000 року, земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового бужинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0295 га, кадастровий номер 4623682600:01:001:0188, яка розташована на території с.Дмитре Пустомитівського району Львівської області, що належала [PERSON] на підставі Державного акта на право власноті на земельну ділянку серії ЛВ №17851 від 14.02.2000 року, право на земельну частку пай з площею 1,99 га, без контурного визначення меж, що розташована на території Дмитрівської сільської ради, що належало [PERSON] на підставі Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ №4664 від 27.05.1997 року. Згідно правового висновку Верховного Суду в постанові 350/1850/17 від 31.08.2020, який враховується судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, факт того, що [PERSON] за життя не оформив свого права на спадкове майно після смерті матері, не має правового значення для вирішення питання щодо наявності права на це майно у його спадкоємців, оскільки відповідно до частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Враховуючи зазначене, відсутність у [PERSON] свідоцтва про право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] , не є перешкодою для реалізації [PERSON] права на прийняття спадщини після смерті [PERSON] , оскільки виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. [PERSON] своєю власністю на випадок смерті не розпорядився, тому відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України, спадкування після його смерті відбувається за законом почергово. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як вбачається з матеріалів справи, мати позивача, [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 11.07.2000 року. За змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин 3, 4 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Згідно довідки Дмитрівського старостинського округу №04372193 від 05.05.2021 року №229, згідно по господарської книги с.Дмитре, №3 за 2011-2015 роки, за [PERSON] , який помер [INFO] числилося домогосподарство [ADDRESS] ; на день його смерті в житловому будинку проживала без реєстрації його дочка [PERSON] . Враховучи викладено суд приходить до висновку, що [PERSON] шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняла спадщину, тобто набула право власності на дане майно. Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Таким чином судом встановлено, що позивач [PERSON] являється єдиним спадкоємцем першої черги за законом майна померлого [PERSON] , який прийняв спадщину, проте не має можливості здійснити своє право на спадкування в позасудовому порядку із-за того, що останній за життя не оформив свого права на спадкове майно після смерті матері та втрачені оригінали правовстановлюючих документів. Статтею 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Приписами ст.328 ч.2 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З врахуванням наведеного вище суд вважає, що доводи позивача знайшли своє підтвердження у встановлених судом фактичних обставинах справи, а тому позовні вимоги підставні та підлягають задоволенню.

Outcome: approved