Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-26 00:00:00

Позивач 25 червня 2019 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із даним позовом (а.с.2-3). В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вона є співвласником квартири [ADDRESS] , іншими співвласниками даної квартири є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Вказані особи зареєстровані в квартирі [ADDRESS] . Позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська. Позивач зазначає, що відповідач починаючи із березня 2013 року фактично не проживає у вказаній квартирі, участі в утриманні та сплаті житлово-комунальних послуг не приймає. В проведенні поточного ремонту квартири участі не приймав. На теперішній час між сторонами не досягнуто згоди щодо відшкодування витрат на утримання та ремонт квартири, у зв`язку із чим, позивач вимушена була звернутися до суду з даним позовом, в якому просить стягнути із відповідача на свою користь суму відшкодування витрат по сплаті житлово-комунальних послуг та ремонту квартири в розмірі 45922,80 грн. та судові витрати по справі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2019 року позовну заяву прийнято та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.60). Відповідач 07 серпня 2019 року надав відзив на позов, в якому посилаючись на викладені обставини просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі (а.с.66-70). У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За правилами ч.5 ст.. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Підставою звернення до суду позивача є захист майнових прав та інтересів, пов`язаних із реалізацією права спільної часткової власності. Відповідно до ст.. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Для встановлення правовідносин між сторонами та при вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Цивільного кодексу України, інших законів України, практику Верховного суду України, Верховного Суду. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд виходить із наступного. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19.04.2007 року квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.6,9). [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2013 року (а.с.14). За адресою: [ADDRESS] зареєстровані : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що вбачається із довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 05.10.2018 року (а.с.7) [PERSON] є зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). В рішенні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2013 року зазначено, що подружжя з весни 2012 року проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Шлюбні стосунки не підтримують. Відповідно до статті 319 власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина перша). Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства (частина друга). Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (частина третя). Власність зобов`язує (частина четверта). Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до статті 151 ЖК УРСР громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Відповідно до частини першої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. У відповідності до положень ч.3 ст. 156 ЖК УРСР - члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. Суд приходить до висновку про те, що згідно положень ЦК України та ЖК УРСР позивач та відповідач, як співвласники квартири, зобов`язані спільно забезпечувати її схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Згідно із положеннями ст.. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Факт не проживання [PERSON] в спірній квартирі з 2013 року сторонами не оскаржується та не заперечується. Крім того, сторони повідомили суд про те, що в провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , про усунення перешкод у користуванні власністю, а саме спірною квартирою. Суд зауважує, що надані позивачем у підтвердження своїх вимог копії квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг (а.с.15-31, з.а.с.31,а.с.37) підтверджують факт оплати саме [PERSON] наданих послуг, так як платником квитанціях зазначено саме його прізвище ім`я та по батькові. Платником в інших квитанціях зазначено прізвище на ініціали « [PERSON] », також частина квитанцій є нечіткими копіями, що унеможливлює встановлення хто саме здійснював оплату, тому суд не приймає їх до уваги. У свою чергу відповідачем надано копії квитанцій про оплату ним послуг теплопостачання та вивезення побутових відходів (а.с.71-73), зокрема, копії квитанцій наданих відповідачем на а.с.74-75 суд не приймає до уваги, так як вони є нечіткими та неякісними. Отже, із вищевказаного можна зробити висновок про те, що відповідач не зважаючи на те, що фактично він не проживає у спірній квартирі, все ж здійснює оплату житлово-комунальних послуг, тобто приймає участі в утриманні спірної квартири виконуючи обов`язок співвласника спірного майна, а тому вимоги про відшкодування цих витрат є безпідставними. Щодо вимог про стягнення із [PERSON] частини витрат на проведення поточного ремонту квартири, суд виходить із того, що на підтвердження своїх вимог позивачем не надано належних, достатніх та допустимих доказів того, що придбані будівельні матеріали, двері вхідні, вікна з двокамерними енергоефективними склопакетами з енергозберігаючим склом та інші матеріали, на підтвердження придбання яких позивачем надано квитанції, чеки, платіжні доручення та рахунок-фактуру (а.с.50-58), було придбано саме позивачем та задля проведення ремонту саме у спірній квартирі, так як відомості про покупця/замовника в жодному із документів відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, суд за своїм власним переконанням вважає, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними, необґрунтованими, недоведеними, у зв`язку із чим, задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за належне стягнути із відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed