Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-08 00:00:00

Позивач 11 березня 2015 року звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська із позовом до [PERSON], фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення грошових коштів в порядку регресу (а.с.1-3). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 14 листопада 2011 року з вини [PERSON], який керував автомобілем [NUMBER], була скоєна дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої автомобілю [NUMBER], під керуванням [PERSON], що належить на праві власності [PERSON], було завдано механічних ушкоджень. Вина [PERSON] у скоєнні зазначеної ДТП підтверджується постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.12.2011 року. Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку, розмір завданих збитків автомобілю [NUMBER] становить 40\~656,20 грн. Власник автомобіля [NUMBER], скориставшись своїм правом, звернувся із заявою до позивача про відшкодування йому матеріальної шкоди завданої ДТП. Позивач здійснив виплату відшкодування [PERSON] в сумі 32\~166,01 грн., виходячи з розрахунку: 40\~656,20 грн. (розмір шкоди) 8\~490,19 грн. (вартість автомобіля в пошкодженому стані). Крім того, позивач поніс витрати за послуги аварійного комісара в сумі 612,70 грн. [PERSON] на час ДТП не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Також, позивач зазначив, що з матеріалів адміністративної справи стало відомо, що [PERSON] на момент ДТП перебував у трудових відносинах із [PERSON] Григоровичем, у зв'язку із чим, враховуючи вищевикладене просив суд солідарно стягнути з [PERSON] та ФОП [PERSON] на свою користь грошові кошти в сумі 32\~778,71 грн. та судові витрати по справі. Представник позивача діючий на підставі довіреності [PERSON], в судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду надіслав письмову заяву, якій просив справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с.26-27). Відповідач [PERSON], в судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду надав письмову заяву, в якій просив застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову (а.с.79). Співвідповідач ФОП [PERSON], в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, про що свідчить поштове повідомлення з відміткою про вручення адресату в матеріалах справи (а.с.78). До суду надав письмову заяву, в якій проти позовних вимог заперечував у повному обсязі. Просив застосувати строки позовної давності до вимог позову (а.с.80). Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. При вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, законів України, практику Верховного Суду України. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного договору страхування, на вимогу відшкодування шкоди в порядку регресу. Суд, зясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. За змістом ст.14 ЦК України, цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обовязків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї. Судом встановлено, що 14 листопада 2011 року близько 16-20 год., [PERSON] керуючи автобусом «Ікарус 365», д/н [NUMBER], рухаючись по вул.. Набережна Заводська в м. Дніпропетровську, в районі електроопори №220, не витримав безпечну відстань та допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER], який рухався попереду нього в зустрічному напрямку, та з автомобілем [NUMBER], який також рухався попереду нього у зустрічному напрямку зліва, що призвело до ушкодження транспортних засобів. За даним фактом ДТП постановою Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська від 21\~грудня 2011 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст..124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами (а.с.6). Згідно ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно висновку № 650 від 02.12.2011 року експертного дослідження авто товарознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ, загальна вартість спричиненої матеріальної шкоди завданої автомобілю [NUMBER], складає 40\~656,20 грн. (а.с. 43-46). У відповідності до ст.41 п.41.1 п.п. «а» Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідач на дату дорожньо-транспортної пригоди не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Згідно ст. 39.1. Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно полісу №АА/5182421 від 21.09.2011 року цивільно-правова відповідальність [PERSON] як власника транспортного засобу «Daewoo Matiz», д/н [NUMBER], була застрахована в ПрАТ\~«Страхова компанія «Юнівес» (а.с.40). 27 січня 2012 року [PERSON], скориставшись своїм правом на отримання страхового відшкодування, з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП, звернувся із відповідною заявою до Моторного (транспортного) страхового бюро України (а.с.7). На підставі наказу № 721 від 02.03.2012 року позивач платіжним дорученням сплатив на користь [PERSON] страхове відшкодування в сумі 32\~166,01 грн. (а.с. 9,10,11). Також, скориставшись послугами аварійних комісарів, позивачем була організована оцінка нанесених збитків, збір необхідних документів, про що свідчить акт та доручення №16293 від 28.12.2011 року та платіжне доручення №805 від 20.02.2012 року, за послуги яких позивачем сплачено грошову суму в розмірі 612,70 грн. (а.с.29,33,59). За змістом ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному розмірі особою, яка її завдала. За змістом положень ст. 38 п.38.2, п.п.38.2.1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року №1961-ІV, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно частини 1 статті 1191 ЦК України, особа яка відшкодувала шкоду, заподіяну іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Відповідно до статті 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року, не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров'ю у зв'язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК). Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК). Згідно зі ст.. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Отже відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, перебуває з даною організацією чи фізичною особою в трудових відносинах, і шкода заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків. При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків слід розуміти виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов'язків працівника. Як вбачається із постанови Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21\~грудня 2011 року, якою встановлено що [PERSON] працював в ПП «Шикаловський», перебуваючи у трудових відносинах із [PERSON] Григоровичем, який згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців є зареєстрованим як фізична особа-підприємець (а.с.4-5). У вказаній постанові суду зазначено, що під час ДТП [PERSON] керував автомобілем [NUMBER]. Суд зауважує, що надана ФОП [PERSON] довідка №01-1740 від 24.07.2015 року (а.с.81), про відсутність реєстрації трудових відносин укладених між ним та [PERSON] не може бути прийнята судом як достовірний, достатній та допустимий доказ, так як починаючи з 01 січня 2015 року законодавством не передбачена реєстрація трудових договорів укладених між приватним підприємцями та найманими працівниками. Відповідно до ст..60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованим, доведеними з його боку та підлягають частковому задоволенню, внаслідок чого слід стягнути із фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України в рахунок відшкодування матеріальної шкоди грошові кошти в сумі 32\~778,71 грн. Крім того, згідно статті 88 ЦПК України, оскільки позивачем при подачі позовної заяви були оплачені судові витрати і його вимоги задоволені, з фізичної особи-підприємця [PERSON] належить стягнути на користь позивача судові витрати у розмірі 327,79 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: partial