Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

Позивач 12.12.2019 року звернувся до суду із указаним позовом, в обґрунтування вимог за яким зазначив, що перебуває у фактичному шлюбі з відповідачкою з червня 2013 року, а 06.06.2017 року шлюб був офіційно зареєстрований. Від шлюбу мають дитину - [PERSON] , [INFO] . За словами позивача, з часом, незважаючи на його зусилля сім`я сторін фактично розпалася, з листопада 2019 року відповідач забрала свої речі та пішла від чоловіка й дитини. [PERSON] у позові вказує, що сину 5 років і він проживає з ним та лише позивач і його бабуся піклуються про дитину. З огляду на викладене у позовній заяві [PERSON] просить шлюб розірвати, визначити місце проживання дитини разом з батьком. Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира Рожкової О.С. від 26.12.2019 дана цивільна справа була передана за підсудністю на розгляд до Богунського районного суду м. Житомира. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 03.02.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Відповідачка не скористалася своїм правом на подання відзиву на позовну заяву. 12.03.2020 року у підготовчому судовому засіданні задоволено клопотання сторін про допит свідків, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні 12.05.2020 року позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Додав, що з відповідачем 8 місяців не проживає, не веде спільного господарства, на примирення не погоджується. За словами [PERSON] , він любить сина, інколи підробляє неофіційно, разом живуть із бабусею у належній позивачу квартирі, у той час як відповідач веде поганий спосіб життя, а з листопада 2019 року жодного разу не навідувалась до дитини. В наступні засідання позивач не з`являвся, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі , позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач в засідання для судового розгляду справи по суті не з`явилася, хоча про час, місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду невідомі. Від представника третьої особи надійшли заяви про розгляд справи без його участі, в останній заяві представник просив врахувати висновок органу опіки та піклування міської ради. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що являється хрещеною матір`ю [PERSON] , який останнім часом по 4-5 разів на рік хворіє і лише батько приймає участь у вихованні дитини, син перебуває на утриманні позивача. За словами свідка, відповідач неодноразово покидала дитину, кричала на неї , могла вдарити, а з листопада 2019 року відповідач не приходила до дитини, не цікавилась нею, не дарувала подарунків. Свідок пригадала як один раз із соцпрацівниками приїжджала до квартири по [ADDRESS] , де мешкає відповідач, і остання сказала, що не буде проживати із дитиною. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що добре знає сторін, була на їх весіллі, хрестинах, часто навідувалась до сторін та спілкувалась із ними. За словами свідка, із часом [PERSON] стала негативно відноситись до дитини, не проявляла до неї материнських почуттів, не приносила на свята подарунків, а з листопада 2019 року, коли сторони перестали проживати разом - жодного разу не навідувалась до дитини. Свідок додала, що позивач забезпечує дитину, у нього в будинку є всі умови, натомість відповідач проживає у квартирі в антисанітарних умовах, до того ж не прописана там та не працює. Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та кожен окремо, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі перебувають у шлюбі, який зареєстровано 06.06.2017 року Житомирським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №854. Сторони є батьками неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 2 статті 112 цього кодексу встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 4 ст. 56 Сімейного кодексу України примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини справи суд дійшов висновку, що внаслідок непорозумінь сім`я сторін повністю розпалась, існує формально, подальше її збереження є неможливим, так як сторони однією сім`єю як чоловік і дружина не проживають, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків, а тому наявні підстави для розірвання шлюбу. Син сторін у справі - [PERSON] зареєстрований разом із батьком, що підтверджується довідкою Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради від 17.04.2019 та копією паспорту громадянина України [PERSON] . Орган опіки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради, виходячи із інтересів дитини, вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , із батьком [PERSON] , та вказаний висновок був затверджений рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради №956 від 19.08.2020 року. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення від 11липня 2017 року у справі «М. С. проти України»). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Статтею 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Враховуючи тривалість проживання дитини з батьком, сталість її соціальних зв`язків з позивачем, добросовісне виконання ним батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, враховуючи висновок від 19 серпня 2020 року №956 органу опіки та піклування Житомирської міської ради про доцільність проживання дитини з батьком - [PERSON] , що є визначальним при ухваленні рішення, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визначення місця проживання дитини з батьком, що за встановлених судом обставин найбільш відповідає інтересам дитини та має першочергове значення при вирішенні зазначеного спору. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1 536,80 грн. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved