Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

позивач [PERSON] 18 травня 2016 р. звернулась до Дружківського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання трудового договору. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтувала тим, що з 14 квітня 2014 року по 16 серпня 2014 року вона працювала у відповідача на посаді продавця-консультанта. В серпні 2014 року відповідач перестав виплачувати їй заробітну плату і постачанти товару. Вона була вимушена виїхати із м.Донецьк у звязку з проведенням АТО. Вона не має можливості розірвати трудовий договір, оскільки відповідач добровільно цього не бажає. Просить розірвати трудовий договір укладений 14 квітня 2014 року між нею та відповідачем. Датою розірвання договору вказати 16 серпня 2014 року . Позивач [PERSON] з'явилась у судове засідання, позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав заяву з клопотанням розглядати справу у його відсутності, оскільки не має можливості приїхати до м. Дружківка, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Представник Дружківського міського центру зайнятості [PERSON] не заперечує проти задоволення позовних вимог. Суд заслухавши позивача, представника Дружківського міського центру зайнятості, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 квітня 2014 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] було укладено трудовий договір, який зареєстровано в Донецькому міському центрі зайнятості за № 05011401398, що підтверджується записом у трудовій книжці та договором з найманим працівником від 14 квітня 2014 року (а.с.6,8). Відповідно до п. 1 договору, вказаний договір є безстроковим трудовим договором (а.с.8). Згідно договору працівник [PERSON] зобов'язалася виконувати обов'язки продавця-консультанта, а фізична особа ФОП [PERSON]- оплачувати працю працівника в розмірі 2219 гривень на місяць (а.с.8). В серпні 2014 року у м. Донецьку розпочалось проведення АТО і позивачка покинула м.Донецьк, відповідач трудовий договір з позивачкою не розірвав, до Дружківського міського центру зайнятості заяву про зняття з реєстрації не подав, заробітну плату не виплатив, що стало підставою для звернення [PERSON] до суду 18 травня 2016 року. До теперішнього часу питання про звільнення позивачки [PERSON] відповідачем не вирішено. Статтею 1 ЦПК України визначено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності з вимогами ст.ст.10,60 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Згідно зі ст. 214 ЦПК України визначення характеру спірних правовідносин, а також вирішення питання про правову норму, що підлягає застосуванню до них, є обов'язком суду під час ухвалення рішення. Сама по собі вказівка позивачем у позовній заяві конкретної норми закону та формулювання позовної вимоги, не обмежує суд керуватися тільки цією нормою з огляду на підстави позову, пояснення заявника та доведені ним обставини. З позовної заяви [PERSON] вбачається, що вона просила розірвати (або припинити) трудовий договір з відповідачем. Згідно зі ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим, зокрема при укладенні трудового договору з фізичною особою. Підставами припинення трудового договору, згідно з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39). Відповідно до ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Статтею 232 КЗпП України передбачено, що безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами, зокрема, працівників підприємств, установ, організацій, де комісії по трудових спорах не обираються. Порядок розірвання трудового договору, укладеного між фізичною особою- підприємцем та працівником регламентується Порядком реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 08 червня 2001 року № 260, та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 червня 2001 року за №554/5745, з наступними змінами (далі Порядок №260). Згідно з положеннями п.п. 8-12 Порядку №260 у разі припинення трудового договору, укладеного до 1 січня 2015 року, фізична особа підприємець робить запис про підстави припинення з посиланням на відповідні статті Кодексу законів про працю України, про що сторони сповіщають центр зайнятості незалежно від місця реєстрації договору. Відповідальна особа центру протягом трьох робочих днів знімає трудовий договір з реєстрації, про що робить відповідний запис у книзі реєстрації трудових договорів. Якщо працівник до служби зайнятості не з'являється, роботодавець має право зняти договір з реєстрації самостійно, надавши інспектору служби примірник трудового договору; заяву про зняття договору з реєстрації із зазначенням дати звільнення з роботи працівника та підстав розірвання зазначеного договору; копії документів, що підтверджують надіслання працівникові повідомлення про розірвання трудового договору (рекомендованим листом з овідомленнм про вручення, а у разі коли неможливо вручити повідомлення копії підтверджуючих документів) та проведення передбаченого законодавством розрахунку з працівником або копію платіжної відомості із зазначенням суми депонованої заробітної плати. У цьому випадку центр зайнятості повідомляє працівника про зняття з реєстрації трудового договору. Відповідальна особа центу зайнятості на підставі запису про зняття трудового договору з реєстрації, зробленого у книзі реєстрації трудових договорі, робить на трьох, а у разі відсутності працівника на двох примірниках трудового договору відповідний запис про зняття з реєстрації та інформує Пенсійний фонд у встановленому порядку про зняття договору з реєстрації не пізніше наступного робочого дня після її проведення. За зверненням працівника, який не був присутній під час зняття трудового договору з реєстрації, посадова особа центру зайнятості протягом трьох робочих днів з дня такого звернення робить відповідну відмітку у виданому йому примірнику трудового договору та засвідчує у трудовій книжці запис про звільнення з роботи, внесений фізичною особою підприємцем. З урахуванням встановлених судом обставин справи та вимог закону, суд вважає, що оскільки позивачка мала право вимагати розірвання укладеного з відповідачем трудового договору, то позовні вимоги підлягають задоволенню. Осеільки позивача при зверненні до суду, звільнено від сплати судового збору, то відповідно до ст.. 88 ЦПК України, його треба стягнути на користь держави з відповідача у сумі 551,20 гривень.

Outcome: approved