Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON] 18 вересня 2017 року звернувся з позовом до суду до [PERSON] \~про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням в будинку № 29 по вул. Лесі Українки в с. Льотниче, Володимир-Волинського району, Волинської області . В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує що йому на праві приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу , належить будинок\~№ 29 по вул. Лесі Українки в с. Льотниче, Володимир-Волинського району, Волинської області .В даному житловому будинку крім нього зареєстровані та проживають його дружина [PERSON], дочка [PERSON], [PERSON], син [PERSON],крім того зареєстрований , однак не проживає понад три роки син [PERSON] . Позивач вказує, що з 2014 року відповідач не проживає у спірному будинку, оскільки переїхав на постійне проживання в [INFO]. Зазначає, що [PERSON]\~втратив інтерес до спірного житла, хоча залишається в ньому зареєстрованим, особистих речей там не зберігає, оплату за комунальні послуги не здійснює. Будучи власником будинку позивач просить захистити його права та визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом з підстав, визначених ст. 405 ЦК України. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали з підстав, викладених у заяві та просили його задовольнити, крім того позивач додатково суду пояснив, що відповідач який є його сином більше трьох років проживає в м. Нововолинськ, оскільки там навчався і залишився там же проживати. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, про час слухання справи повідомлявся належним чином, відповідно до ст.75 ЦПК шляхом надіслання судової повістки про виклик, клопотань про відкладення слухання справи, або заперечень не надав.\~ Зі згоди позивача, відповідно до ст.224 ЦПК України судом ухвалено про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення сторін, свідків дослідивши матеріали справи в їх сукупності суд дійшов до такого висновку. Предметом спору розглядуваної справи є питання захисту права приватної власності позивача на житло, яке вирішується судом в межах цивільно-правових відносин. В судовому засіданні встановлено наступне . Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданим Комунальним підприємством « [PERSON] обласне бюро технічної інвентаризації від 15.06.2007 року, житловий будинок\~№ 29 по вул. Лесі Українки в с. Льотниче, Володимир-Волинського району, Волинської області належить на підставі договору купівлі-продажу [PERSON] . Згідно будинкової книги в даному житловому будинку зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], відповідач [PERSON]. Як зазначено в акті від 08.09.2017 року,складеного комісією в складі старости Зимнівської сільської ради [PERSON], депутата сільської ради [PERSON] відповідач [PERSON] більше трьох років не проживає у будинку позивача [PERSON] В судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], суду дали покази, що власником житлового будинку \~№ 29 по вул. Лесі Українки в с. Льотниче, Володимир-Волинського району, Волинської області є [PERSON] . Відповідач [PERSON], який являється сином позивача більше трьох років за даною адресою не зявляється та не проживає. Особистих речей відповідача в будинку немає, комунальні послуги не сплачує, не несе витрати на утримання жилплощі. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частинами 1, 4\~ст. 156 ЖК України\~визначено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо під час їх вселення не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сімї власника будинку належать особи, зазначені в ч.2\~ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до частини 2\~ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до\~ст. 405 ЦК України,\~члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 9 ЖК України\~визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування житлом інакше як на підставах і в порядку, передбачених законом.\~\~ Позивачем заявлені вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом у звязку з відсутністю члена сімї власника житла понад один рік. За правилами ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як встановленому в судовому засіданні дослідженими документами та показами свідків, відповідач виїхав на постійне місце проживання в [INFO], де і проживає по даний час. Виходячи з зазначених положень закону, колишній член сімї власника зберігає право користування займаним приміщенням саме на тих умовах, на яких він поселився в житлове приміщення і користується ним нарівні з власником, а втрачає колишній член сімї власника право користування цим будинком лише з підстав,передбачених ч. 2ст. 405 ЦК України. Оскільки будинок перебуває у приватній власності, то у власника є право, на підставі статті 405 ЦК України визнати члена сімї таким, що втратив право на житло. За вказаних обставин суд приходить до висновку про те, що є всі передбачені ст. 405 ЦК України підстави для задоволення позову, оскільки відповідач не проживає в спірному житловому будинку без поважних причин понад один рік, тому вважається таким, що втратив право користування зазначеним житлом. Відповідно до ст. 7 закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду (позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням).

Outcome: approved