Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

Позивач [PERSON] 23.05.2015 р. звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] , за участю третьої особи без самостійних вимог Орган опіки та піклування Вінницької міської ради, про позбавлення батьківських прав. Позов мотивований тим, що з 2006 року по 2008 рік позивач [PERSON] перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем [PERSON] . За час спільного проживання у позивача та відповідача народився син [PERSON] , [INFO] . Сімейні відносини між позивачем та відповідачем не склалися, спільне проживання сторони припинили з 2008 року. З того часу відповідач участі у вихованні сина не приймав, з сином не спілкувався, матеріальної підтримки на утримання дитини не надавав. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20.11.2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] . У зв`язку з невиконанням [PERSON] зазначеного рішення суду державним виконавцем 05.11.2014 року було відкрито виконавче провадження про примусове стягнення аліментів з боржника, проте жодних коштів позивач [PERSON] на утримання дитини так і не отримала. Станом на 01.03.2015 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів складає більше 9\~000 гривень. Неповнолітній син позивача та відповідача [PERSON] постійно проживає разом з матір`ю, перебуває на її утриманні, в разі потреби допомогу надають інші члени сім`ї позивача. Відповідач за час окремого проживання з позивачем та сином ніколи не проявляв зацікавленості та турботи до сина, моральних та матеріальних обов`язків з утримання та виховання дитини не виконує. Більше того, своєю поведінкою та вчинками шкодить процесу виховання сина, завдає йому болю, а наявність дитини використовує в своїх протизаконних інтересах: звертається про позику йому грошей, посилаючись необхідність лікувати сина, при цьому дитина здорова та жодного лікування не потребує, відносин з батьком не підтримує. В квітні 2014 року син [PERSON] , на прохання батька [PERSON] , виніс з дому і віддав батьку планшет сестри, який був подарований їй на день народження. [PERSON] річ власниці, незважаючи на вимоги [PERSON] , не повернув. Як наведено у позовній заяві з цього приводу та за заявами інших громадян органами МВС порушено кримінальну справу. Відповідач [PERSON] раніше судимий. Оскільки поведінка відповідача, який добровільно відмовився від виконання батьківських обов`язків відносно сина [PERSON] , завдає сину важких психологічних травм, негативно впливає на його поведінку та моральний розвиток, позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, вказали на те, що відповідач у справі не виконує своїх батьківських обов`язків, приїздить до дитини п`яним, втягує дитину в злочинну діяльність. З відповідачем позивач познайомилась в 2006 році та проживала з відповідачем в незареєстрованому шлюбі. До дитини відповідач інтересу не проявляв, не допомагав доглядати та виховувати дитину. Не приділяв дитині належної уваги, матеріально не підтримував. З 2006 по 2008 роки позивач з відповідачем проживали у батьків відповідача, за адресою [ADDRESS] . Однак з 2008 року відбувався непоправний розлад у відносинах та з 2008 року позивач проживає у своїх батьків з двома дітьми. Дитину на даний час вона утримує виключно зі свого доходу. Так, з 2008 року відповідач у справі жодної матеріальної допомоги не надає. З 2009 року по 2012 рік дитина перебувала у дитячому садочку, та за цей період відповідач бачив дитину лише 1 раз. Зараз дитина навчається у третьому класі, за період перебування дитини у школі відповідач жодного разу у школі не був. Коли дитина себе погано в школі поводила, то вона дала класному керівнику номер телефону відповідача, якому та зателефонувала, однак відповідач до класного керівника виражався нецензурною лайкою. З 2013 року з відповідача стягуються аліменти, однак відповідач аліментів не сплачує, є заборгованість по аліментам, яка станом на 01.09.2015 року становить 12596 грн., тому вона отримує соціальну допомогу від держави. Були випадки коли дитина хворіла, однак відповідач жодної матеріальної допомоги на лікування дитини не надавав. Також їх спільний з відповідачем син на прохання відповідача в квітні 2014 року виніс з квартири та віддав на прохання відповідача планшет, який відповідач присвоїв. З червня 2014 року відповідач у справі перебував під вартою, а на даний час він відбуває покарання за вчинені ним злочини. Коли відповідач приїздив до дитини то був з дитиною кілька хвилин. [PERSON] дзвонив відповідачу та просив його приїхати до нього, однак відповідач завжди казав, що приїде завтра і не приїздив, тобто не виконував свої обіцянки. Загалом з 2008 року відповідач бачив дитину разів з п`ять, однак відповідач не дарував дитині жодних подарунків, не купував продуктів харчування, не надавав грошей. На запитання суду позивач повідомила, що дійсно в її нового чоловіка [PERSON] німецьке громадянство, але поки що вони туди виїздити не збираються, а збираються переїхати на постійне місце проживання до м. Київ. Також повідомила, що постійне місце проживання її нового чоловіка розташоване в Німеччині, де він має постійне місце роботи. Просили суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в режимі відеоконференції проти задоволення позову категорично заперечив, зазначив, що повідомлені позивачем обставини не відповідають дійсності. З 2008 року він з дитиною регулярно спілкувався, бачив дитину багато разів. На запитання суду вказав, що не може зазначити дати таких побачень оскільки їх було дуже багато, та він не записував дні коли саме він бачився з сином, оскільки вони були численними. Він дуже часто купував дитині іграшки (машинки), купував солодощі, він з дитиною часто удвох гуляли в різних місцях. Вказав на те, що він часто надавав на утримання дитини кошти, але будь яких документальних підтверджень цьому він представити не може, оскільки перебуває в місцях позбавлення волі. Він дійсно з 11.04.2012 по 28.05.2013 року, перебував під вартою та відбував покарання за вироком суду, а в послідуючому після виходу з в`язниці його знов затримали в червні 2014 року та обрали запобіжний захід у виді тримання під вартою, так під вартою він перебуває по даний час, точніше уже відбуває покарання, оскільки відносно нього постановлено обвинувальний вирок суду. Він опікувався своєю дитиною на скільки міг, в його сина [PERSON] є хвороби, зокрема повідомив, що в нього хвороба грудної клітини (точного діагнозу не пам`ятає). Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору Служби у справах дітей виконавчого комітету Вінницької міської ради Марценюк Л.Є., в судовому засіданні повідомила, що при вирішенні питання про надання висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав було складно встановити об`єктивну істину, оскільки було заслухано та прийнято позицію виключно позивача, оскільки відповідач перебував під вартою, та неможливо було запросити його на засідання Служби для з`ясування його думки. Письмово відповідачу не пропонувалось надати будь які пояснення з досліджуваного Службою питання, оскільки така процедура (надання письмових пояснень чи заперечень) не передбачена законом. Також зазначила, що згідно ч. 5 ст. 19 СК України висновок органу опіки та піклування при вирішенні справ зазначеної категорії носить рекомендаційний характер, а тому суд має врахувати всю сукупність доказів при вирішенні позовних вимог. В судовому засіданні малолітній [PERSON] , пояснив, що він проживає з мамою, сестрою, бабусею та до нього гарно ставляться у його сім`ї. Коли відповідач був на свободі, вони деколи зідзвонювались та відповідач обіцяв йому приїхати та не приїздив. Коли відповідач до нього приїздив, то ніколи нічого не привозив, приїздив з пивом на таксі. Дідусь і бабуся купували йому іграшки, але не відповідач. Папа (відповідач) його нічого не вчив, він чув від папи нецензурну лайку. З батьком по телефону він спілкується, однак йому не хочеться з ним говорити по телефону. До сім`ї [PERSON] він не ходить, оскільки баба [PERSON] (мати відповідача) п`є. Коли мама їздила до Польщі на заробітки то він жив і у [PERSON] і у своєї бабки по материній лінії. Деякий час відповідач жив у тітки [PERSON] (десь приблизно 6 місяців). В тьоті [PERSON] є комп`ютер, і батько його постійно туди запрошував. [PERSON] спочатку до нього добре відносилась, а потім ставлення змінилось. У тьоті [PERSON] в квартирі він не був ніколи, оскільки відповідач з нею постійно сварився. [PERSON] (бабку відповідача) він дуже любить, але до березня 2016 року він не був у неї рік. Папу він не хоче мати, оскільки той його бив. Раніше він любив папу, бо батько приїздив і давав йому гроші, також він його любив, бо відповідач приходив до нього до школи десь три рази та хотів його забрати зі школи. На запитання суду повідомив, що він такого бабці [PERSON] не казав, що він до неї не приходить бо ідуть суди. Мама йому казала, що в суді він має казати тільки правду. Також повідомив, що папа йому дзвонив, та казав, що він його нікуди не відпустить. Повідомив, що спочатку у них дійсно були наміри виїхати в Німеччину і він вчив німецьку мову, але потім відмовились вивчати мову, бо це дуже дорого. На даний час вони планують виїхати для проживання до м. Києва. В судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що вона є хрещеною мамою малолітнього [PERSON] та відповідно кумою позивача і відповідача. Вона вказану сім`ю знає з 2007 року. Хрестила вона [PERSON] в травні 2007 року. Їй відомо, що спочатку позивач та відповідач проживали у батьків відповідача по [ADDRESS] . Згодом позивач виїхала проживати до своїх батьків. На даний час позивач отримує допомогу на утримання дитини від держави, бо відповідач не сплачує аліменти. Вихованням дитини займається виключно позивач. [PERSON] до неї на роботу під`їхав відповідач у справі (приблизно 2008 2009 рік) і сказав, що [PERSON] в лікарні і треба гроші на лікування, вона одразу зателефонувала позивачу і дізналась що дитина не в лікарні і що таким чином у неї відповідач хотів отримати кошти на свої потреби. Також їй відомо про інцидент, коли [PERSON] виніс відповідачу планшет, бо той його попросив. Дитина за це дуже переживала. Про ці обставини їй відомо зі слів позивача. Вона знає, що дитина охайна, з нею займається виключно мати. З сім`ї відповідача дитиною цікавиться виключно бабуся відповідача (прабабуся [PERSON] ). Також їй відомо, що коли позивач була на заробітках у Польщі, [PERSON] перебував з матір`ю позивача. Їй невідомо, про те, що відповідач надавав [PERSON] будь яку допомогу, в тому числі грошову підтримку. Також їй невідомо про факти проведення відповідачем часу з дитиною, купівлі відповідачем дитині будь яких іграшок, одягу, продуктів харчування, тощо. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона перебуває з відповідачем в неприязних відносинах, оскільки останній викрав в неї музикальний центр, речі, гроші. Сім`ю позивача та відповідача вона знає з 2006 року. Вона познайомилась з позивачем в 2006 році так як вони разом працювали в магазині продавцями. Раніше вона жила поряд з вул. Пархоменка, де проживали позивач та відповідач. З 2008 року позивач живе окремо від відповідача. Зі слів позивача їй відомо, що [PERSON] з батьком не спілкується. Позивач з дитиною нерозлучні, вони завжди разом, позивач дуже гарна мати. Від того часу як сторони по справі почали проживати окремо, вона особисто жодного разу не бачила відповідача з дитиною. Також позивач їй казала, що відповідач позивачу з дитиною жодним чином не допомагає. Вона особисто говорила з [PERSON] і він їй казав, що він не хоче спілкуватись з відповідачем, бо батько має бути прикладом для нього. Вказала, що їй зі слів позивача відомо, що [PERSON] віддав відповідачу планшет і той його забрав і не повернув. Відповідач не був на жодному зі свят [PERSON] , не робив дитині подарунків, будь як не допомагав. В 2013 чи в 2014 році позивач працювала у Польщі, вона з нею спілкувалась по телефону, та позивач їй казала, що дитина у цей період приживала з матір`ю позивача. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що вона є матір`ю позивача. З осені 2008 року позивач уже проживала разом з нею, оскільки розійшлась з відповідачем. Коли позивач їздила до Польщі на заробітки то [PERSON] жив і в неї і в бабки відповідача [PERSON] і в мами відповідача. Ночував в цей час [PERSON] скрізь і в неї і в бабки відповідача і в матері відповідача. Відповідач жодної допомоги [PERSON] не надавав, однак за весь час приїздив до [PERSON] десь разів п`ять, та спілкувався час від часу з ним. Разом з тим в такі поїздки відповідач [PERSON] нічого не привозив. Вона знає, що відповідач ніде не працював, оскільки він нічого не давав [PERSON] . [PERSON] ніколи не казав, що відповідач йому щось купив. Зі слів [PERSON] вона знає, що в 2014 році відповідач до [PERSON] приїздив двічі. На запитання суду повідомила, що на даний час її дочка вийшла заміж за громадянина Німеччини [PERSON] . Його постійне місце роботи знаходиться в Німеччині, робота пов`язана з комп`ютерами. Чоловік її дочки проживає у приватному будинку також в Німеччині. На запитання суду також повідомила, що поки у її дочки немає планів на виїзд на постійне місце проживання до Німеччини, а коли [PERSON] закінчить шкоду, потім подивляться. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що вона є сусідкою матері позивача та відповідно й позивача, оскільки на даний час остання проживає разом з матір`ю. З приводу відносин з відповідачем, повідомила, що в неї з відповідачем був конфлікт, оскільки останній взяв у неї на реалізацію телефон, однак ні телефону ні грошей відповідач свідку не повернув. Однак зла на нього через це вона немає. Їй відомо, що на даний час [PERSON] виховує виключно позивач. Позивача вона знає з її дитинства, вона гарна мати. Після того, як позивач та відповідач стали проживати окремо, відповідача за місцем проживання позивача вона бачила разів 3 4. Відповідач приїздив завжди позитивним та посміхався. Коли відповідач приїздив до позивача вона не знає, що він там робив, та чи проводив він час з дитиною, вона в цей час була у себе вдома та нічого не бачила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що колись вона співмешкала з відповідачем у справі. Вона точно не пам`ятає коли саме, але десь 2012 2013 роках, коли позивач їздила до Польщі на роботу, то [PERSON] жив разом з нею та відповідачем. Вона особисто займалась з [PERSON] уроками, тобто готувала його до школи. Тоді [PERSON] казав, що з ним ніхто не займається підготовкою. Стосунки у [PERSON] та відповідача були дуже гарними, [PERSON] деколи залишався у них ночувати. Відповідач з дитиною часто гуляв та проводив з ним час. Відповідач позивачу в руки гроші не надавав, оскільки були випадки, що відповідач давав їй гроші, а позивач їх витрачала на себе. Дитина, коли приходила від позивача була обірвана та неохайна. Вона особисто з відповідачем купували [PERSON] шорти, футболки та ін. Сім`ю [PERSON] вона знає десь років 7, оскільки в цей час вона проживає у цьому ж будинку що і [PERSON] . Фактичні шлюбні відносини у неї з відповідачем тривали близько 2 х років (2012 2013 роки). Позивача вона також знає років з п`ять. В цей період дитина переважно знаходилась у бабусі відповідача, а вдень знаходилась у них. В неї 6 годинний графік роботи, оскільки вона працює у військовій частині, і вона буває вдома то вдень то вночі. Фактично, до часу поки відповідача не затримали вона проживала разом з ним. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні повідомила, що вона знає відповідача з 2004 року, перебуває з ним в нормальних відносинах, з позивачем в будь яких відносинах не перебуває. Починаючи з 2008, 2009 років вона почала більше спілкуватись з відповідачем та з дитиною. Їй відомо, що відповідач опікувався дитиною, він гуляв з [PERSON] . Вона неодноразово приходила в гості до відповідача і там був [PERSON] . До відповідача [PERSON] дуже добре відносився. [PERSON] казав до відповідача «папочка». Кожну суботу та неділю з 2008 року [PERSON] перебував у сім`ї [PERSON] та з відповідачем зокрема. Відповідач та його сім`я купували [PERSON] одяг, продукти харчування, іграшки, тощо. До того як відповідач потрапив до в`язниці він постійно гуляв з [PERSON] . Приблизно 2 3 дні на тиждень [PERSON] перебував у відповідача вдома за адресою [ADDRESS] , такі відвідини мали місце до першого засудження відповідача. Після того, як відповідач вийшов з в`язниці та перед другим засудженням, відповідач також гуляв з [PERSON] . Зазвичай п`ятницю, суботу та неділю [PERSON] проводив у відповідача. [PERSON] купував [PERSON] іграшки, одяг, продукти. Їй відомо, що коли [PERSON] було близько 4 х років і позивач поїхала на роботу до Польщі, то дитина 3 місяці проживала в квартирі батьків відповідача, з якими на той час проживав і відповідач [PERSON] . Один із днів народження [PERSON] справлявся в сім`ї [PERSON] , а позивач у справі не була присутня при цьому, оскільки поїхала проводжати когось, в цей час відповідач перебував у в`язниці. [PERSON] до відповідача змінилось у гіршу сторону у червні 2015 року, оскільки позивач у справі налаштувала дитину проти відповідача та його сім`ї. Дитина деколи приходила до сім`ї [PERSON] , однак довго там не перебувала, мотивуючи це тим, що довго йому бути там не можна, оскільки йому забороняє мати. В 2013 2014 роках, коли відповідач перебував на свободі він купував одяг, іграшки, зокрема куртку, штани, труси, носки, тощо. Під час засудження відповідач також дзвонив дитині. Дитиною на даний час маніпулюють та не дають можливості спілкуватись а ні з відповідачем а ні з його родичами. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що вона є прабабусею [PERSON] та бабусею відповідача у справі. Вона перебуває в нормальних відносинах з позивачем та відповідачем. З червня 2014 року відповідач перебуває в ув`язненні. До взяття відповідача під варту [PERSON] постійно або переважно перебував у них. В цей період вона разом з відповідачем купували [PERSON] одяг, зокрема куртку, штани, футболки, іграшки. До того, як відповідача взяли під варту, він постійно перебував з дитиною, гуляв, він його дуже любить. Позивач та відповідач переїхали проживати до батьків позивача десь у 2008 році., а в 2009 році позивач та відповідач розійшлись. 01.09.2011 року відповідача вперше засудили до реального позбавлення волі, а до цього в 2010 році його також засуджували, але умовно. Вийшов відповідач з в`язниці після першого реального засудження в травні 2013 року. Другий раз відповідача взяли під варту в червні 2014 року, на даний час він відбуває покарання у в`язниці. До 2011 року відповідач водив [PERSON] в дитячий садочок, що біля них, тоді [PERSON] жив і у мами, і в батьків відповідача і у неї. Відповідач неодноразово давав їй кошти, щоб вона щось купила [PERSON] . Також вони купували [PERSON] речі за спільні кошти її та відповідача. Коли позивач їздила на роботу до Польщі, то [PERSON] жив як у неї так і в відповідача, який на той час жив з іншою жінкою, також [PERSON] проживав у цей час і у батьків позивача. В цей час відповідач постійно був з [PERSON] . Були випадки коли дитина приходила від позивача неохайною. [PERSON] дуже гарно ставився до відповідача, вони постійно десь разом ходили. Відповідач часто носив [PERSON] у себе на плечах. Як відповідача взяли під варту [PERSON] ще 2-3 рази на тиждень приходив до сім`ї [PERSON] , коли почались суди то [PERSON] перестав приходити, коли вона до нього телефонувала та запитувала чому він не приходить він сказав, що не прийде бо йдуть суди. Він також казав, що не буде приходити по тій причині, що йому по скайпу новий чоловік його мами [PERSON] , показував будинок де він буде скоро жити в Німеччині. В судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що вона є матір`ю відповідача. До ув`язнення відповідача останній дитину взував, одягав. Спільними зусиллями вони збирали дитину в школу. Гроші давав як відповідач (її син) так і вони всією сім`єю. В 2013 2014 роках відповідач співмешкав з [PERSON] , до взяття його під варту. [PERSON] періодично проживав і в позивача і в відповідача, і у неї а також у [PERSON] . На ніч [PERSON] залишався де хотів. Коли [PERSON] до них приходив то жив дві три неділі у них. Коли [PERSON] був маленьким відповідач купував йому іграшки, різні розвиваючі ігри (пірамідки, машинки, одяг, тощо). Коли позивач їздила на роботу до [PERSON] проживав як у них так і в матері позивача. Відповідач у цей час був у в`язниці. Коли [PERSON] пішов до школи, були випадки коли він сам зі школи приходив до неї додому. В судовому засіданні [PERSON] повідомив, що він є батьком відповідача, а позивач є його колишньою невісткою. Цим позовом позивач хоче залишити його особисто без внука, а відповідача без сина. Його син приймав участь у вихованні дитини, зустрічався з сином час від часу. Відповідач купував [PERSON] одяг, зокрема велику іграшкову машинку на педалях, і маленькі машинки по 50 100 грн. Імпортну одежу купували на складі. [PERSON] періодично був і у них ( [PERSON] ) і у позивача і у бабці [PERSON] . [PERSON] дуже добре відносився до відповідача, а відповідач до [PERSON] . Відповідач часто давав Владиславу по 20 50 грн. на мілкі побутові потреби. Коли відповідач вперше повернувся з місць позбавлення волі вони працювали разом, а саме ремонтували автомобілі, здійснювали таку діяльність неофіційно. Коли [PERSON] був маленький відповідач і перевдягав сина і гуляв з ним, і водив його в дитячий садочок, підігрівав їсти і т.п. За час коли відповідач був на свободі він купив сину десь 3 куртки, 5 штанів, та ін. Відповідач забирав [PERSON] зі школи. Він і на даний час намагається спілкуватись по телефону, але позивач забороняє [PERSON] спілкуватись з відповідачем. Коли позивач їздила на роботу до [PERSON] проживав в сім`ї [PERSON] , коли у нього вдома, коли у бабки [PERSON] . Вислухавши пояснення позивача та відповідача, заслухавши покази свідків, враховуючи думку представника третьої особи, та дитини, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.4, 206). В період з 18.07.2011 року по 17.10.2014 року позивач у справі перебувала в шлюбі з [PERSON] , що обумовило зміну її прізвища з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 6,7). Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20.11.2013 року у справі №127/23681/13-ц задоволено позов [PERSON] про стягнення аліментів зі [PERSON] на утримання сина [PERSON] в розмірі 550 гривень щомісячно до досягнення сином повноліття, починаючи з 03.10.2013 року. (а.с.8). У Замостянському відділі ДВС Вінницького МУЮ на виконанні перебуває виконавче провадження з примусового виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20.11.2013 року у справі №127/23681/13-ц (а.с.9). З листа Замостянського відділу ДВС ГУЮ у Вінницькій області від 09.02.2015 року № 2700/09 37/11 вбачається, що виконавчий лист за наведеним вище рішенням суду був пред`явлений до виконання 04.11.2014 року, за яким 05.11.2014 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Станом на 09.02.2015 року боржнику було направлено виклик та реквізити стягувача для перерахунку аліментів (а.с. 9). Заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.03.2015 року складала 9\~296,77 гривень, а станом на 01.09.2015 року 12596,77 грн. (а.с.10, 219). В судовому засіданні встановлено, та сторонами по справі не заперечується та обставина, що [PERSON] на даний час відбуває покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років та три місяці у Стрижавській виправній колонії № 81, що визначено вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 31.07.2015 року (а.с. 142 156). Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається з наведеного вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 31.07.2015 року початок строку відбування покарання [PERSON] вирішено рахувати з дня постановлення вироку, тобто з 31.07.2015 року, разом з тим на виконання вимог КПК України, вирішено також зарахувати [PERSON] в строк покарання відбуту частину покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 10.04.2015 року з 05.06.2014 року по 30.07.2015 року. Таким чином з наведеного слідує, що відповідач у справі [PERSON] реально перебуває під вартою з 05.06.2014 року, що з огляду на час пред`явлення виконавчого листа про стягнення аліментів до виконання (04.11.2014 року), свідчить про те, що відповідач не міг та не має змоги на даний час, з об`єктивних причин, добровільно виконувати покладений на нього рішенням суду обов`язок зі сплати аліментів на утримання його малолітнього сина. На виконання ухвали суду від 06.08.2015 року, орган опіки та піклування виконавчого комітету Вінницької міської ради надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дитини [PERSON] , [INFO] . У висновку наведено, що з 2008 року по теперішній час [PERSON] проживав окремо від сина [PERSON] . За час окремого проживання Батько неналежним чином виконував обов`язки по вихованню та розвитку дитини, спілкувався з сином лише епізодично, не цікавився життям дитини, неналежно виконував обов`язок щодо утримання дитини (наявна заборгованість по сплаті аліментів). [PERSON] веде антигромадський спосіб життя, притягувався до кримінальної відповідальності, на час виготовлення висновку перебуває у слідчому ізоляторі за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 КК України. В 2014 році мав місце факт втягування [PERSON] свого малолітнього сина [PERSON] у протиправну діяльність. На засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Вінницької міської ради [PERSON] не з`явився, оскільки перебував у місцях позбавлення волі. Враховуючи неналежне виконання батьком [PERSON] протягом тривалого часу своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини, думку дитини, орган опіки і піклування Вінницької міської ради вважає доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 105 107). Відповідно до довідки про склад сім`ї №318 від 26.03.2015 року, [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з матір`ю [PERSON] та сестрою (а.с.12). Актом обстеження житлово-побутових умов проживання дитини від 15.04.2015 року, затвердженого директором закладу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №12 Вінницької міської ради» 16.04.2015 року, встановлено, що житлово-побутові умови та характеристика сім`ї, в якій проживає [PERSON] , задовольняють вимоги для зростання та виховання хлопчика, батько з дитиною не проживає (а.с.73). З характеристики на [PERSON] , виданої закладом «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №12 Вінницької міської ради» 30.01.2015 року за №9, вбачається, що вихованням дитини займається його мати [PERSON] , батько хлопчика жодного разу до школи не приходив, з вчителем не спілкувався, при розмові по телефону на запрошення відвідати школу відповів відмовою (а.с.74). Згідно довідки Дошкільного навчального закладу № 16 від 13.02.2015 року № 05-01-44/3 в дошкільні роки [PERSON] з серпня 2009 року по 30.07.2012 року [PERSON] в зазначеному закладі не з`являвся, вихованням дитини займалася мати (а.с.77). Згідно психологічної характеристики [PERSON] від 26.01.2015 року дитина з батьком не бачиться, не спілкується, не вважає останнього своє сім`єю, емоційна атмосфера сім`ї, в якій росте хлопчик, є сприятливою для виховання і навчання дитини (а.с.75). Згідно ст.ст.10,\~60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Вони повинні піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. \~ \~ \~ \~Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. \~ \~ \~ \~Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону). Окрім того, відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Тому, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно п. 15 наведеної вище Постанови Пленуму позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В абзаці 2 п. 18 наведеної Постанови Пленуму зазначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. В абзаці 3 п. 17 наведеної Постанови Пленуму також зазначено, що не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Як на одну із підстав своїх вимог про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] позивач посилається на те, що відповідач з 2008 року участі у вихованні сина не приймав, не спілкувався з ним, не надавав матеріальної допомоги. Разом з тим, такі доводи позивача частково спростовані самим позивачем, яка надаючи в судовому засіданні пояснення зазначила, що відповідач приїжджаючи до дитини, перебував з сином кілька хвилин і знову їхав, що свідчить про те, що коли відповідач не перебував в місцях позбавлення волі він періодично спілкувався з малолітнім сином. Також позивач у своїх поясненнях зазначила, що коли малолітній [PERSON] телефонував до [PERSON] , щоб той до нього приїхав, останній до нього не приїздив. Вказані обставини свідчать про спілкування відповідача з дитиною не лише, коли він до нього приїздив, але й засобами телефонного зв`язку (спілкування було присутнє). Вказані дії відповідача, а саме спілкування по телефону а також періодичні відвідини малолітнього [PERSON] ніяк не можуть свідчити про свідоме ухилення [PERSON] від спілкування та виховання малолітнього [PERSON] в той час коли він перебував на свободі. Доводи позивача з приводу того, що відповідач приїздить до дитини п`яним та нічого не привозить перед судом є недоведеними, а тому суд не приймає вказані свідчення позивача до уваги, оскільки пояснення позивача згідно положень ЦПК України не є доказом по справі. Аналогічно з приводу доводів позивача, що відповідач дитячий садочок який в свій час відвідував [PERSON] з`явився лише 1 раз а в школу взагалі не з`являвся, суд зазначає те, що виховання та піклування про дитину не обмежуються виключно відвідинами батьками дошкільних закладів та загальноосвітніх шкіл, та відповідно суд має оцінити в комплексі всі докази по справі аби дійти висновку, що відповідач умисно ухиляється від своїх батьківських обов`язків та своїми діями довів, що він не бажає спілкуватись з дитиною та піклуватись про неї. Окрім цього малолітній [PERSON] в судовому засіданні 04.04.2016 року вказав на те, що відповідач у справі тричі приїздив до нього до школи, оскільки виявляв бажання забрати його зі школи. У цьому зв`язку суд зазначає також те, що твердження позивача (наведено у позовній заяві) з приводу того, що з 2008 року відповідач участі у вихованні дитини не приймав, не спілкувався з дитиною та не надавав матеріальної допомоги спростовуються також показами свідків як зі сторони відповідача так і зі сторони позивача (мами позивача та сусідки позивача). \~ \~ \~ \~Зокрема в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є матір`ю позивача повідомила, що за весь час відповідач приїздив до [PERSON] десь разів п`ять, та спілкувався час від часу з ним. Зокрема в 2014 році відповідач до [PERSON] приїздив двічі. Свідок зі сторони позивача [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що після того, як позивач та відповідач стали проживати окремо, відповідача за місцем проживання позивача вона бачила разів 3 4. Свідок [PERSON] , повідомила, що коли відповідач був на волі він з дитиною часто гуляв та проводив з ним час. Вона особисто з відповідачем купували [PERSON] шорти, футболки та ін. Свідок [PERSON] з цього приводу зазначила, що відповідач опікувався дитиною, він гуляв з [PERSON] . Вона неодноразово приходила в гості до відповідача і там був [PERSON] , до відповідача [PERSON] дуже добре відносився. [PERSON] казав до відповідача «папочка». Кожну суботу та неділю з 2008 року [PERSON] перебував у сім`ї [PERSON] та з відповідачем зокрема. Відповідач та його сім`я купували [PERSON] одяг, продукти харчування, іграшки, тощо. До того як відповідач потрапив до в`язниці він постійно гуляв з [PERSON] . В 2013 2014 роках, коли відповідач перебував на свободі він купував одяг, іграшки, зокрема куртку, штани, труси, носки, тощо. Під час засудження відповідач також дзвонив дитині. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зауважила, що з червня 2014 року відповідач перебуває в ув`язненні. До взяття відповідача під варту [PERSON] постійно або переважно перебував у них. В цей період вона разом з відповідачем купували [PERSON] одяг, зокрема куртку, штани, футболки, іграшки. До того, як відповідача взяли під варту, він постійно перебував з дитиною, гуляв, він його дуже любить. Відповідач неодноразово давав їй кошти, щоб вона щось купила [PERSON] . Також вони купували [PERSON] речі за спільні кошти її та відповідача. Як відповідача взяли під варту [PERSON] ще 2-3 рази на тиждень приходив до сім`ї [PERSON] , коли почались суди то [PERSON] перестав приходити, коли вона до нього телефонувала та запитувала чому він не приходить він сказав, що не прийде бо йдуть суди. Аналогічні покази надали також свідки [PERSON] та [PERSON] . Вказані свідчення наведених свідків в цій частині суд приймає як доказ на спростування тверджень позивача, що позивач з 2008 року ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, матеріальної допомоги не надає, з сином не спілкується, оскільки вони в логічній послідовності та системно відтворюють дійсні обставини справи. Покази свідків [PERSON] та [PERSON] з приводу того, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків, не допомагає матеріально в утриманні сина, судом до уваги не приймаються, оскільки на запитання суду вони повідомили, що джерелом їх обізнаності у відносинах позивача, відповідача та дитини є власне позивач, та покази вони (частково) надають з її слів. Окрім того, такі покази входять у пряму суперечність з показами свідків, які безпосередньо сприймали відносини, які виникли між [PERSON] , малолітнім [PERSON] та позивачем у справі. Окрім того [PERSON] повідомила, що в неї наявні неприязні відносини з відповідачем, оскільки останній здійснив викрадення у неї майна. В позовній заяві та в судовому засіданні позивач також вказувала на те, що позивач використовує дитину в своїх протизаконних інтересах та втягує [PERSON] у злочинну діяльність, доказом чого представила суду протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 28.01.2015 року, згідно якого вона просила прийняти міри до [PERSON] , який на початку квітня 2014 року взяв у [PERSON] [INFO] планшет андроїд та не повертає, також посилалась на свої пояснення до протоколу від 28.01.2015 року та довідку про реєстрацію кримінального провадження від 20.08.2015 року (а.с. 79,80, 217). Суд не приймає вказані протокол, пояснення та довідку, як докази втягнення малолітнього [PERSON] у злочинну діяльність чи використання останнього в протизаконних інтересах [PERSON] , оскільки вказані докази є неналежними та не свідчать про обставини використання малолітнього [PERSON] в протизаконних інтересах [PERSON] .. Такі обставини не є встановленими вироком суду, такі докази свідчать про реєстрацію кримінального провадження, що згідно вимог КПК України 2012 року є обов`язковим). (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Будь яких інших доказів на підтвердження зазначених обставин позивачем не представлено, а отже перед судом є недоведеними. З приводу, як наведено позивачем, ухилення відповідача від сплати аліментів, суд зазначає наступне. Як вбачається з вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 31.07.2015 року початок строку відбування покарання [PERSON] вирішено рахувати з дня постановлення вироку, тобто з 31.07.2015 року, разом з тим [PERSON] в строк покарання також зараховано відбуту частину покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 10.04.2015 року з 05.06.2014 року по 30.07.2015 року. Таким чином з наведеного слідує, що відповідач у справі [PERSON] реально перебуває під вартою з 05.06.2014 року та станом на час ухвалення цього рішення відбуває покарання в місцях позбавлення волі, що враховуючи те, що виконавчий лист про стягнення аліментів до виконання було пред`явлено лише 04.11.2014 року, свідчить про те, що відповідач не міг та не має змоги на даний час, з об`єктивних причин, виконувати покладений на нього рішенням суду обов`язок зі сплати аліментів на утримання його малолітнього сина, оскільки він з 05.06.2014 року перебуває під ватрою. Висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету ВМР про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо [PERSON] від 11.09.2015 року, згідно вимог ч. 6 ст. 19 СК України не має для суду наперед встановленої сили та оцінюється судом у сукупності з іншими доказами по справі, а як наслідок не приймається судом до уваги оскільки такий висновок є формальним, поверхневим та таким, який не відтворює дійсні обставини справи (як наведено в ч. 6 ст. 19 СК України недостатньо обґрунтованим). В ньому містяться внутрішні суперечності, які не узгоджуються між собою. Зокрема, аналізуючи наведений висновок суд зважає на наступне. У висновку наведено, що відповідач з 2008 року спілкувався з дитиною епізодично, не цікавився життям останнього, а отже батько неналежним чином виконував обов`язки по вихованню дитини. Разом з тим, при прийнятті вказаного висновку не враховано яка періодичність такого спілкування, в чому проявлялась та чи проявлялась взагалі турбота відповідача про дитину іншим чином, з яких причин відповідач не спілкується з сином в достатній мірі, в тому числі і на час прийняття висновку. Відповідача у справі при прийнятті висновку не опитано, оскільки він перебував в місцях позбавлення волі. При прийнятті вказаного висновку по суті враховано виключно позицію та документи, що були представлені на засідання комісії позивачем у справі. Іншою підставою для прийняття вказаного висновку стало те, що відповідач має заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.02.2015 року в розмірі 9296,77 грн. Разом з тим, констатуючи вказану обставину як підставу для можливого позбавлення відповідача у справі батьківських прав органом не враховано, що виконавчий лист про стягнення аліментів в примусовому порядку, до виконання пред`явлено в той час коли відповідач уже перебував під вартою, та перебуває під вартою й досі, що унеможливлює виконання рішення суду у добровільному порядку. Ще однією підставою для висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав у висновку зазначено те, що відповідач веде антигромадський спосіб життя, притягувався до кримінальної відповідальності, та мав місце факт втягування малолітнього сина у протиправну діяльність. Разом з тим, в чому проявилась антигромадська діяльність відповідача не зазначено, а притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинення (у даному випадку) корисливих злочинів проти власності, відповідно до ст. 164 СК України не є підставою для позбавлення особи батьківських прав (окрім випадку, наведеному у п. 6 ч. 1 ст. 164 СК України. Факт втягнення відповідачем малолітнього [PERSON] у злочинну діяльність як станом на час прийняття висновку так і станом на день ухвалення рішення у цій справі є жодним чином не доведеним. Враховуючи викладене наведений висновок органу опіки та піклування судом до уваги не приймається, оскільки він є однобоким та таким, що не відтворює дійсні обставини справи. Не приймаються до уваги також характеристики та психологічні характеристики [PERSON] , згідно яких останній не виявляє інтересу до свого батька, не вважає його членом своєї сім`ї (не включає його до неї), оскільки враховуючи вік дитини та особливості його сприйняття об`єктивної реальності, він логічно зазначив членами своєї родини осіб, з якими він на даний час проживає. Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову суд зазначає та враховує те, що відповідач дійсно неодноразово засуджувався до покарання у виді позбавлення волі, та й на даний час відбуває таке покарання, разом з тим, в судовому засіданні не доведено обставин та наявність підстав для застосування до відповідача крайнього заходу впливу, у зв`язку з невиконанням ним своїх батьківських обов`язків, оскільки він по мірі можливості перебуваючи на волі а так само і у в`язниці намагався і намагається спілкуватись зі своїм сином, а коли був на свободі намагався проводити з ним час. По мірі можливості відповідач та його сім`я (мати, батько, бабуся) приймали участь у матеріальному забезпеченні малолітнього [PERSON] , в його фізичному та духовному розвитку. Відповідач дійсно вчинив ряд корисливих злочинів проти власності, за що на даний час відбуває покарання за вироком суду, однак перебування його на даний час у місцях позбавлення волі не може слугувати підставою для позбавлення його батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] . Невиконання ним з об`єктивних причин своїх батьківських обов`язків за час перебування його в місцях позбавлення волі не свідчить про його умисел на ухилення від виконання батьківських обов`язків. Також у судовому засіданні встановлено, що саме позивач чинить перешкоди відповідачу у спілкуванні із сином, про що свідчить заявлене в судовому засіданні 10.03.2016 року клопотання в якості забезпечення позову про обмеження на час розгляду справи спілкування відповідача з його неповнолітнім сином [PERSON] (а.с. 204, 212 - 213), в задоволенні якого ухвалою суду від 10.03.2016 року відмовлено. Разом з тим, така процесуальна поведінка позивача свідчить про те, що позивач бажає обмежити спілкування відповідача з дитиною попри волю відповідача, який бажає та намагається спілкуватись з дитиною усіма доступними для нього шляхами та засобами (і в судовому засіданні в режимі відео конференції і по телефону). Оцінюючи надані суду пояснення малолітнього [PERSON] , суд зазначає те, що дитину було підготовлено до судового засідання та нав`язано позицію позивача у справі. Про вказані обставини свідчить зокрема те, що дитина починала відповідати на питання представника позивача, ще до того, як питання були задані до кінця. Дитина застосовувала формулювання аналогічні за своєю конструкцією та послідовністю, що і позивач: «відповідач деколи дзвонив до нього, обіцяв приїхати але не приїздив», «відповідач приїздив з пивом», «нічого не привозив», «нічого не купував», «до баби Али (матері відповідача) він не ходить бо та п`є». Дитина по суті говорила словами позивача. Окрім наведеного покази малолітнього [PERSON] є суперечливими, зокрема, спочатку [PERSON] сказав, що дуже любить бабку [PERSON] , однак до неї (з часу початку судового розгляду до березня 2016 року) не приходив, оскільки вона його не запрошувала (раніше постійно приходив без запрошення). Папу він не хоче мати, однак спілкується з ним по телефону, та відповідач йому казав, що він його нікуди не відпустить. Спочатку малолітній [PERSON] сказав, що відповідач йому жодного разу нічого не привозив та не давав коштів, а на запитання суду повідомив, що відповідач привозив йому кошти, однак ці кошти надавав йому не відповідач по справі а передавав дідусь (батько відповідача). Вказані обставини в сукупності свідчать про те, що дитина висловлює не свою позицію та дійсне відношення до відповідача, а відтворює позицію позивача у справі, а отже не приймається судом до уваги, як така що відтворює дійсні обставини справи. Враховуючи наведене, суд, оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи поведінку позивача та відповідача в судовому засіданні, з метою захисту прав дитини та в якнайвищих її інтересах, приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому в задоволенні позову слід відмовити повністю. Згідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed