Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] 19.11.2014 року звернулася до суду з зазначеним позовом. Обґрунтувала його наступним. [INFO] року помер її батько -[PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в [ADDRESS]. Вона та її рідна сестра [PERSON], є спадкоємцями майна померлого за заповітом. [PERSON] в установлений законом строк від прийняття спадщини відмовилася на її користь При зверненні до нотаріуса виявилося, що при житті [PERSON] не оформив правовстановлюючий документ на домоволодіння. По цій причині Глобинська державна нотаріальна контора відмовила їй (позивачу) у видачі свідоцтва про право на спадщину. Спадкодавець на підставі закону, що діяв на час створення об'єкту нерухомого майна, побудував вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями, володів ним на праві приватної власності, що підтверджується записами в погосподарських книгах Глобинської міської ради, однак за життя не провів державну реєстрацію права власності на нього, як того вимагає діюче законодавство. Посилаючись на викладене, позивач прохала суд визнати за нею в порядку спадкування за заповітом померлого [PERSON] право власності на вказане нерухоме майно. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з'явилися, направили до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Вказали, що позовні вимоги підтримують. Представник відповідача - Глобинської міської ради, представники третіх осіб - відділу Держземагенства в Глобинському районі, Глобинського РУЮ в особі реєстраційної служби, Глобинської держнотконтори, третя особа - [PERSON] у судове засідання не з'явилися. Належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. Заперечень на позов не надіслали. Направили заяви про розгляд справи у їх відсутності . Суд, дослідивши та оцінивши надані письмові докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємного зв'язку встановив наступне. [INFO] року помер [PERSON] - батько позивачки. За життя - 12 лютого 1996 року, [PERSON] склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Глобинської державної нотаріальної контори за реєстровим № 1-142, згідно якого усе належне йому майно заповів дітям -[PERSON] та [PERSON], в рівних частках. Заповіт на день смерті не змінено та не скасовано. Згідно дослідженої судом спадкової справи № 222/2014, заведеної Глобинською державною нотаріальною конторою, позивач прийняла спадщину, подавши 05.08.2014 року відповідну заяву. [PERSON] - особа, яка мала право на 1/2 частку у спадщині, згідно заповіту, в установленому законом порядку, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, відмовилася від прийняття спадщини на користь позивачки і свою відмову від прийняття спадщини протягом строку для її прийняття не відкликала. Така відмова, згідно чинного законодавства, є безумовною і беззастережною. З повідомлення Глобинської державної нотаріальної контори від 23.10.2014 року № 1468/01-16 вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в [ADDRESS], у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на нього. Згідно технічного паспорту, житловий будинок літ. «А», погріб з шийкою літ. «Е», сарай-гараж літ. «В», сарай літ. «Д», літню кухню літ. «Ж» було побудовано в 1958 році, літню кухню літ. «Б» - в 1960 році, прибудову літ. «а» - в 1962 році, гараж літ. «Г» - в 1963 році. Відповідно до Постанови Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про застосування Указу ПВР СРСР від 26.08.1948 року» побудовані громадянами на відведених їм земельних ділянках будинки є їх особистою власністю. Порядок правової реєстрації будинків та господарських будівель і споруд, а також домоволодіння в містах та селищах міського типу був врегульований на Україні Інструкцією про порядок реєстрації будівель в містах, робочих, дачних і курортних селищах України від 23/25.12.1947 року, Інструкцією про порядок реєстрації будинків і домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31.01.1966 року Мінкомгоспом УРСР. Запис в реєстраційній книзі про належність домоволодіння на праві особистої власності певній особі, є офіційним доказом права власності даної особи на це домоволодіння. Згідно Закону «Про сільську Раду депутатів трудящих УРСР» від 02.06.1968 року, кожна сільська рада вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської ради, в особовому рахунку вказувались прізвище, ім'я та по батькові глави сім»ї, на ім'я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку. Згідно записів в погосподарських книгах Глобинської міської ради [PERSON] був зареєстрований в [ADDRESS] і проживав у ньому до смерті. За ним останнім часом під № 0064-1 значилося належне на праві власності нерухоме майно - житловий будинок 1958 року забудови з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS], на приватизованій земельній ділянці площею 0,25 га з цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Оцінивши надані докази, суд прийшов до висновку, що спадкодавець [PERSON] за свого життя набув право власності на назване нерухоме майно відповідно до закону, що діяв на час створення даного майна, проте, за життя не провів державну реєстрацію права власності на нього, відповідно до закону, що діє на час прийняття позивачем спадщини, в зв'язку з чим і виник спір. Його вирішення можливе лише в судовому порядку. Згідно висновку відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури Глобинської РДА від 29.10.2014 року № 306/02-04, житловий будинок літ. «А», прибудова літ. «а», погріб з шийкою літ. «Е», літня кухня літ. «Б», сарай-гараж літ. «В», гараж літ. «Г», сарай літ. «Д», літня кухня літ. «Ж», колодязь питний літ. «К», які розташовані в [ADDRESS] збудовані без істотних порушень діючих будівельних норм і правил. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ст. ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ч.1, ч.5 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Ч.1 ст. 1275 ЦК України встановлено, що, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. Встановивши, що спадкодавець [PERSON] за життя на передбачених законом підставах набув право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в [ADDRESS], суд прийшов до висновку, що позивач, як єдиний спадкоємець, яка прийняла спадщину за заповітом, має право на успадкування названого майна . Визнання права власності за [PERSON] на спадковий житловий будинок з господарськими будівлями не оспорюється відповідачем та не порушує прав чи інтересів інших осіб. Позов ґрунтується на законі, доведений належними доказами, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved