Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

Позивач 15.08.2017 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про визнання права як співзабудовника на ? частину завершеного будівництвом об'єкту, зобов'язання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що в період перебування в сумісному шлюбі з [PERSON] за договором купівлі-продажу від 24.04.2001 року придбано домоволодіння [ADDRESS] Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради від 20.07.2001 року надано дозвіл на будівництво нового житлового будинку замість старого по вул. Чорногірській, 7 у м. Дніпрі. На підставі вказаного рішення впродовж 2001-2003 років побудовано новий будинок загальною площею 218,8 кв.м., житловою площею - 55,4 кв.м. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.07.2010 року поділено майно, набуте за час шлюбу, а саме: домоволодіння [ADDRESS] визнано за [PERSON] право власності на ? частину вказаного домоволодіння та припинено за [PERSON] право власності на ? частину домоволодіння. Рішенням КП «ДМБТІ» ДОР від 04.03.2011 року відмовлено в державній реєстрації права власності на новозбудоване домоволодіння [ADDRESS] оскільки це майно підлягає введенню в експлуатацію відповідно до чинного законодавства. З метою введення в експлуатацію житлового будинку у 2016 році позивач пропонувала відповідачу вчинити спільно відповідні дії, однак відповідач не дав на це згоди. Позивач просила суд визнати за нею право як співзабудовника на ? частину завершеного будівництвом об'єкта, який складається з: житлового будинку А-1, тамбуру а-1, ганку а, підвалу під А-1, оглядової ями під А-1, всього загальною площею 218,8 кв.м., житловою площею 55,4 кв.м., вбиральні Б, душу В, споруд: вимощення, воріт, огорожі, стінок підпірних, сходів, тротуарів, доріжок та майданчиків, хвіртки, ями вигрібної за адресою: [ADDRESS] які збудовано за рахунок спільних коштів під час шлюбу з [PERSON], що фактично експлуатується відповідачем, але не прийнято в експлуатацію як завершений будівництвом об'єкт; зобов'язати [PERSON] утримуватися від дій, які могли б порушити права [PERSON] щодо введення в експлуатацію належної їй ? частини новоствореного нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] його державної реєстрації, а також у володінні, користуванні і розпорядженні позивачем своїм майном на власний розсуд. У заяві від 13.03.2018 року позивач [PERSON] просила розглядати справу без її участі та без фіксації судового засідання технічними засобами, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у заяві від 13.03.2018 року просив розглядати справу без його участі та без фіксації судового засідання технічними засобами, позовні вимоги не визнає в повному обсязі. В обґрунтування заперечень посилається на те, що за позивачем і так вже визнано право власності на ? частину домоволодіння [ADDRESS] Відповідач не чинить позивачу жодних перешкод у користуванні, розпорядженні чи володінні будинком. Крім того, позивачем не надано доказів звернення до органів державної влади з приводу введення будинку в експлуатацію. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що у період сумісного подружнього життя сторонами згідно договору купівлі-продажу від 24.04.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 1-1672 було придбано домоволодіння [ADDRESS] (а.с. 10). В подальшому рішенням виконавчого комітету Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради № 181/6 від 20.07.2001 року, [PERSON] дозволено будівництво нового житлового будинку, розміром 10,8 х 13 м по [ADDRESS] (а.с. 12). У зв'язку з чим сторонами на території домоволодіння [ADDRESS] у 2001 році за спільні кошти на місці старого будинку було побудовано житловий будинок А-1, тамбур а-1, ганок а, козирок над а, підвал під А-1, оглядову яму під А-1, загальною площею 217,8 кв.м., житловою площею 55,4 кв.м., вбиральню Б, душ В, споруди: вимощення, ворота, огорожі, стінки підпірні, сходи, тротуари, доріжки та майданчики, хвіртку, яму вигрібну (а.с. 13-16). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.07.2010 року позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя задоволено. Поділено майно, набуте за час шлюбу між [PERSON] до [PERSON], а саме: домоволодіння [ADDRESS], що складається з: житлового будинку А-1, тамбуру а-1, ганку а, козирку над а, підвалу під А-1, оглядової ями під А-1, загальною площею 217,8 кв.м., житловою площею 55,4 кв.м., вбиральні Б, душу В, споруд: вимощення, воріт, огорожі, стінок підпірних, сходів, тротуарів, доріжок та майданчиків, хвіртки, ями вигрібної. Припинено право власності [PERSON] на ? частину домоволодіння [ADDRESS]. Визнано за [PERSON] право власності на ? частину домоволодіння [ADDRESS], що складається з: житлового будинку А-1, тамбуру а-1, ганку а, козирку над а, підвалу під А-1, оглядової ями під А-1, загальною площею 217,8 кв.м., житловою площею 55,4 кв.м., вбиральні Б, душу В, споруд: вимощення, воріт, огорожі, стінок підпірних, сходів, тротуарів, доріжок та майданчиків (а.с. 17). Згідно ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Рішенням Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 04.03.2011 року відмовлено в державній реєстрації права власності на новозбудоване домоволодіння [ADDRESS] оскільки це майно підлягає введенню в експлуатацію відповідно до чинного законодавства (а.с. 20-21). Рішенням Дніпропетровської міської ради від 13.04.2016 року № 106/6 [PERSON] надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] (а.с. 22). Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. На підставі ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю сторін. Частиною 1 статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. На підставі п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. На підставі ч. 1 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги те, що житловий будинок по вул. Чорногірській, 7 у м. Дніпрі було побудовано сторонами в період перебування у шлюбі, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на ? частину спірного житлового майна. В той же час, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов'язання відповідача утримуватися від дій, які могли б порушити права [PERSON] щодо введення в експлуатацію належної їй ? частини новоствореного нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] його державної реєстрації, а також у володінні, користуванні і розпорядженні позивачем своїм майном на власний розсуд, оскільки вказані вимоги є передчасними та відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України не допускається захист непорушеного права. Позивачем в порушення вимог ст. ст. 76-80 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження чинення відповідачем перешкод позивачу у володінні, користуванні чи розпорядженні житловим будинком. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, тому сплачений позивачем судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог покладається на відповідача в сумі 1999,95 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial