Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

Позивач, 17.06.2009 року, звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, в якому, просила стягнути з відповідача на її користь суму боргу в розмірі 323000,00 доларів США, три відсотка річних від простроченої суми, індекс інфляції та витрати по сплаті судового збору. 06 липня 2009 року позивач надала суду нову редакцію позовної заяви, в якій вже визначила суму основного боргу, в гривневому еквіваленті в розмірі 2464490,00 грн. В обґрунтування позову зазначила, що у листопаді 2007 року між Позивачем та Відповідачем в простій письмовій формі було укладено договір позики, у вигляді розписки, на суму 323000,00 доларів США. 26 листопада 2007 року позивач передала вищезазначену суму коштів, а відповідач, за спільною домовленістю, зобов'язався повернути суму позики у термін до 01 березня 2008 року. Але внаслідок неналежного виконання своїх зобов'язань, відповідач не повернув суму позики у встановлений розпискою термін, внаслідок чого позивач і змушена була звернутися за захистом своїх порушених прав. Також позивач зазначила, що неодноразово зверталась до відповідача з вимогою повернення коштів, та пропозицією досудового вирішення спірного питання, але відповідач всі пропозиції ігнорує, та просто зловживає своїм становищем. Звернення до правоохоронних органів ніякого результату не дали, оскільки, на їх думку, справа носить цивільно-правовий характер, і має розглядатися саме в судах загальної юрисдикції. Позивач в судове засідання не з'явилась, про час та дату розгляду справи була повідомлена належним чином, від її представника до суду надійшла заява, в якій було зазначено, що позивач просить проводити розгляд справи за її відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки в судове засідання суду не повідомив. Суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності відповідача в порядку передбаченому чинним ЦПК України, на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам в їх сукупності, суд вважає що позовні вимоги обґрунтовані та є такими які підлягають частковому задоволенню. Судом були встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно розписки, наявної в матеріалах справи, відповідач [PERSON], що проживає за адресою: [ADDRESS] позичив у позивача [PERSON] 323000 (триста двадцять три тисячі) доларів США (а.с.7, том №1). Також, відповідно до тієї ж розписки, відповідач зобов'язався повернути вище зазначену суму 01.03.2008 року (а.с.7, том №1). В судовому засіданні було встановлено, що на момент звернення до суду відповідач порушив взяті на себе зобов'язання, суму отриманою позики не повернув, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем. Згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З огляду на вказані вимоги чинного законодавства, судом встановлено, що між сторонами укладено договір позики, на підтвердження укладення якого позичальником представлена розписка. Станом на час розгляду справи запозичена сума коштів відповідачем не повернута, у зв'язку з чим позивач отримав право звернутись до суду за захистом свого порушеного права шляхом стягнення заборгованості, процентів за користування чужими коштами та покладення на відповідача відповідальності за порушення грошового зобов'язання у вигляді стягнення трьох відсотків річних. Позивачем здійснено розрахунок заборгованості станом на 06.07.2009 року та визначено суму основного боргу у розмірі 2464490,00 грн, індекс інфляції у розмірі 598871,00 грн та три відсотки річних у розмірі 86257,10 грн гривень (а.с.19, том №1). Згідно ч.ч.3.4 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сприяючи повному з'ясуванню обставин справи, суд вважає правильним здійснити розрахунок заборгованості відповідача та розрахунок відповідальності, що передбачена ст.625 ЦК України та визначити з них ту суму, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в межах заявлених позовних вимог. Отже відповідачем отримано в борг від відповідача та не повернуто грошові кошти у розмірі 323000,00 доларів США. Станом на момент винесення рішення по справі, тобто на 14.03.2014 року, заборгованість відповідача, згідно офіційного курсу НБУ (1 долар США = 9,4759 гривень), еквівалентна 3060715,70 грн. Вказана сума заборгованості перевищує суму основного боргу, визначену позивачем у позовній заяві та виходить за межі заявлених ним вимог, а тому, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу, основна сума боргу підлягає стягненню з відповідача у тому розмірі, що був визначений позивачем, та дорівнює 2464490,00 грн. Позивачем, до матеріалів справи, додано розрахунок заборгованості по трьох відсотках річних, згідно якого, нарахування проводились за період з 01.03.2008 року по 06.07.2009 рік, вираховуючи вказані суми, виходячи з гривневого еквіваленту основної суми боргу (323000,00 долари США), що вирахуваний по курсу НБУ станом на 06.07.2009 року. Три відсотки річних як санкція за порушення грошового зобов'язання підлягає нарахуванню з 02.03.2008 року (тобто наступного дня після спливу строку виконання зобов'язань) по 17.06.2009 року (тобто по день звернення до суду з позовною заявою, розрахунку суми боргу позивачем) та вираховуватись з прострочених сум 323000,00 доларів США. Згідно такого розрахунку три відсотка річних від простроченої суми за весь час прострочення складає 12557,18 доларів США, що на момент винесення рішення по справі, тобто на 14.03.2014 року, згідно офіційного курсу НБУ (1 долар США = 9,4759 гривень), складає та еквівалентна 118990,58 грн. Вказана сума також виходить за межі позовних вимог в цій частині, а тому три відсотка річних підлягає стягненню у тих межах, що визначений позивачем у своїх позовних вимогах, а саме у розмірі 86257,10 гривень. Розрахунок 3% річних судом проводився за наступними методиками. Сума санкції = С х 3 х Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості - 323000,00 дол.США, Д - кількість днів прострочення - 473 днів. Тобто 323000,00 х 3 х 473 : 365 : 100 = 12557,18 доларів США. На думку суду, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми з урахуванням індексу інфляції в розмірі 598871,00 грн, задоволені бути не можуть, враховуючи наступне. Згідно з ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлено договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Грошовою одиницею України є гривня, а інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується зростанням цін на товари і послуги. Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін наш товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді порівняно з базисним. Застосування до простроченої суми грошового зобов'язання встановленого індексу інфляції за весь час прострочення за своєю правовою природою і відшкодуванням збитків, завданих кредитору внаслідок знецінювання його грошових коштів у зв'язку зі зростанням загального рівня цін на товари і послуги протягом певного періоду часу. Таким чином за ст. 625 ЦК України встановлений індекс інфляції ураховується до суми боргу в разі наявності між сторонами грошових зобов'язань у валюті України - гривні. Тому в нашому випадку, нарахування позивачем суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції є незаконним, та суперечить нормам та положенням чинного законодавства України. Беручи до уваги наведене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу підлягає частковому задоволенню, а з відповідача має бути стягнуто суму основного боргу за договором позики від 26.10.2007 року у розмірі 2464490 гривень 00 копійок, суму 3% річних від простроченої суми в розмірі 86257 гривень 10 копійок. Також на підставі ст.83 ЦПК України, яка діяла в старій редакції на момент звернення позивача до суду, відповідач має відшкодувати позивачу витрати по оплаті судового збору та витрати на інформаційно-технічне забезпечення, які були сплачені ним за подання позовної заяви до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial