Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON], в квітня 2016 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], третя особа фермерське господарство «Бойка Олега Леонідовича» про витребування майна з чужого незаконного володіння в якому просив витребувати з незаконного володіння відповідача [PERSON] та передати йому майна на загальну суму 1 155 650 грн. В судовому засіданні позивач надавав суду пояснення та подав заяву про зменшення позовних вимог в якій просить витребувати з незаконного володіння відповідача [PERSON] та передати йому наступне майно: -екскаватор, ЕО-3322ВІ, 1987 р.в., д.н.з. [NUMBER] вартістю 75000,00 грн. -трактор, МТЗ-82, 1994 р.в., д.н.з. [NUMBER], вартістю 64000,00 грн. -водороздавач, ВУК-3, 1992 р.в., д.н.з [NUMBER], вартістю 7500,00 грн. -водороздавача, ВУК-3, 1992 р.в., д.н.з [NUMBER], вартістю 7500,00 грн. -причіп, ПВ-3, 1994 р.в., д.н.з [NUMBER], вартістю 7500,00 грн. -причіп, 1ПТС-2, 1991 р.в., д.н.з [NUMBER], вартістю 8000,00 грн. -трактор, Т-25-ФМ, 1994 р.в., д.н.з. [NUMBER], вартістю 32500,00 грн. -причіп, ГКБ-819, 1992 р.в., д.н.з. [NUMBER], вартістю 7500,00 грн. -автомобіль ВАЗ-2108, 1986 р.в., д.н.з. [NUMBER], вартістю 22500,00 грн. -автомобіль УАЗ-3303, 1990 р.в., д.н.з. [NUMBER], вартістю 35000,00 грн. Позивач будучи присутній у судовому засіданні 21.12.2016 року відмовився від вимоги про витребування у відповідача водороздавача, ВУК-3, 1992 р.в., д.н.з [NUMBER], вартістю 7500,00 грн., і підтримував вищевказані уточнені позовні вимоги. На підставу своїх вимог посилаючись на те, що за актами від 23.12.2014 року та 17.10.2015 року він одержав вищезазначене майно на зберігання від селянського фермерського господарства «Бойка Олега Леонідовича» майно яке в подальшому за згодою свого брата [PERSON] зберігав на території та під навісами на земельній ділянці якою володіє останній за адресою [ADDRESS]. Однак 23.10.2015 року [PERSON] відмовився віддати йому зазначене майно та відмовив у доступі до майна мотивуючи свої дії тим що має намір залишити це майно собі в рахунок, нібито його частки у їх спільному майні незважаючи на те що вони не мають спільного майна. Такі дії [PERSON] позивач вважає незаконними та такими що порушують його права в зв'язку з чим 27.10.2015 року звернувся до Звенигородського РВ (з обслуговування Звенигородського району та м. Ватутіне) УМВС України в Черкаській області, де було прийнято його заяву та ним надані відповідні пояснення. В подальшому, від даного відділу поліції, він отримав висновок від 31.10.2015 року в якому йому повідомлялося, що в діях [PERSON] відсутні ознаки адміністративного чи кримінального правопорушення, а вбачаються цивільно-правові відносини. Так як майно йому відповідачем повернуто не було і останній без належної правової підстави продовжує його утримувати він був змушений звернутися до суду. Відповідач [PERSON] змінені позовні вимоги позивача визнав частково, а саме заперечував факт перебування у його незаконному володінні причепів: ПВ-3, 1994 р. в., д.н.з [NUMBER], вартістю 7500,00 грн., 1ПТС-2, 1991 р. в., д.н.з [NUMBER], вартістю 8000,00 грн., причіпу, ГКБ-819, 1992 р.в., д.н.з. [NUMBER], вартістю 7500,00 грн., посилаючись на те, що такого майна йому ніхто не передавав та на те, що і в ході їх спільної господарської діяльності з позивачем у останнього він такої техніки не бачив. Представник третьої особи селянського фермерского господарства «Бойка Олега Леонідовича» до суду не з'явився, про день і час розгляду справи дане господарство було повідомлено належним чином, причину неявки суду не повідомив від голови даного господарства надійшло до суду письмове клопотання про розгляд справи без участі їх представника. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. В судовому засіданні встановлено, що екскаватор ЕО-3322ВІ, 1987 р.в., д.н.з. [NUMBER], трактор МТЗ-82, 1994 р.в., д.н.з. [NUMBER], водороздавач, ВУК-3, 1992 р.в., д.н.з [NUMBER], водороздавача, ВУК-3, 1992 р.в., д.н.з [NUMBER], причіп, ПВ-3, 1994 р.в., д.н.з [NUMBER], причіп, 1ПТС-2, 1991 р.в., д.н.з [NUMBER], трактор, Т-25-ФМ, 1994 р.в., д.н.з. [NUMBER], причіп, ГКБ-819, 1992 р.в., д.н.з. [NUMBER] станом на 12.12.2016 року зареєстрована за селянським фермерським господарством «[PERSON].» наведене підтверджується відповіддю Державної інспекції сільського господарства в Черкаській області. (а.с. 247). Автомобіль ВАЗ-2108, 1986 р.в., д.н.з. [NUMBER], автомобіль УАЗ-3303, 1990 р.в., д.н.з. [NUMBER] зареєстровані за селянським фермерським господарством «[PERSON].» наведене підтверджується та відповіддю Територіального сервісного центру № 7143 Регіонального сервісного центру в Черкаській області МВС України від 02.12.2015 року №321. (а.с. 83-84, 248-249). З договору зберігання від 22.12.2014 року укладеного між селянським фермерським господарством «Бойка Олега Леонідовича» та [PERSON] та актами приймання - передачі від 23.12.2014 року вбачається, що вищезазначене майно було передано на зберігання [PERSON] (а.с.18-22). Згідно висновку від 31.10.2015 року Звенигородського РВ (з обслуговування Звенигородського району та м. Ватутіне) УМВС України в Черкаській області, вбачається, що [PERSON] відмовляється повернути майно, що належить «СФГ Бойко Л.Л.» при цьому в діях [PERSON] відсутні ознаки адміністративного чи кримінального правопорушення, а вбачаються цивільно-правові відносини. ( а.с. 12 ) При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Так у ст. 1212 ЦК України вказано, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достат ньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiтсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiтсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Відповідно до ст. 1213 ЦК України, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. У постанові від 02.03.2016 року у справі №6-3090 цс15 Верховним судом України висловлена наступна правова позиція. Згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондиційного зобов'язання. Характерною особливістю кондиційних зобов'язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов'язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов'язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондиційному зобов'язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним. Кондикційне зобов'язання виникає за наявності таких умов: 3) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 4) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Конструкція статті 1212 ЦК, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред'явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов'язаний договірними правовідносинами щодо речі. Узагальнюючи викладене, можна дійти висновку про те, що кондиція - позадоговірний зобов'язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулю ванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб'єкт ним складом підпадає під визначення зобов'язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави. Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондиційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно. Згідно до ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. З письмового заперечення відповідача (а.с. 227-232 ) вбачається та визнається сторонами та не підлягає доказуванню відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, той факт що на території господарського двору відповідача [PERSON] без жодних угод про зберігання знаходиться майно що належить «СФГ [PERSON].», а саме екскаватор, ЕО-3322ВІ, 1987 р.в., д.н.з. [NUMBER], трактор, МТЗ-82, 1994 р.в., д.н.з. [NUMBER], вартістю, водороздавач, ВУК-3, 1992 р. в., д.н.з [NUMBER], трактор, Т-25-ФМ, 1994 р. в., д.н.з. [NUMBER], автомобіль ВАЗ-2108, 1986 р.в., д.н.з. [NUMBER], автомобіль УАЗ-3303, 1990 р. в., д.н.з. [NUMBER]. Враховуючи, що відповідач визнав, той факт що вищезазначене майно, яке зберігається на належній йому на праві власності земельній ділянці, при цьому дане майно йому не належить, оскільки свої права на дане майно він не довів, тому суд вважає, що відповідач утримує це майно не маючи на те законних підстав, тому суд задовольняє позов в цій частині позовних вимог. Щодо решти заявлених вимог позивача суд приходить до слідуючого. За правилами ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. (ст.58 ЦПК) Положеннями ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, суд вважає, що позивачем та його представником не доведено в суді факту безпідставного набуття або збереження відповідачем [PERSON] причепів: ПВ-3, 1994 р. в., д.н.з [NUMBER], 1ПТС-2, 1991 р. в., д.н.з [NUMBER]., причіпу, ГКБ-819, 1992 р.в., д.н.з. [NUMBER], титульним володільцем яких являється позивач [PERSON], а також не доведено в суді те, що [PERSON] являється набувачем вказаного майна за рахунок потерпілого [PERSON] Судом не приймається до уваги як неналежними докази в розумінні ст. 58 ЦПК України наданих позивачем, як доказ збереження відповідачем [PERSON] причепів: ПВ-3, 1994 р. в., д.н.з [NUMBER], 1ПТС-2, 1991 р. в., д.н.з [NUMBER], причіпу, ГКБ-819, 1992 р. в., д.н.з. [NUMBER] - висновок від 31.10.2015 року Звенигородського РВ (з обслуговування Звенигородського району та м. Ватутіне) УМВС України в Черкаській області (а.с. 12 ), постанову про відкриття виконавчого провадження від 23.05.2016 року ВП № 51152885 (а.с. 241, 242), вимогу державного виконавця від 30.05.2016 року ВП № 51152885 (а.с. 244, 245), оскільки дані документ не містить даних про отримання або збереження відповідачем [PERSON] вищезазначеного майна, а також будучи допитами в судовому засідання в якості свідка державний виконавець Трембовецький М.М. показав, що ним при відкриття виконавчого провадження від 23.05.2016 року та винесені вимоги державного виконавця від 30.05.2016 року не проводилось безпосереднє виявлення та огляд даного майна яким було заборонено розпоряджатися та користуватися [PERSON] А тому з врахуванням всього вищенаведеного, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог у витребуванні незаконного володіння [PERSON] причепів: ПВ-3, 1994 р. в., д.н.з [NUMBER], 1ПТС-2, 1991 р. в., д.н.з [NUMBER], причепу, ГКБ-819, 1992 р. в., д.н.з. [NUMBER], оскільки позивачем та його представником не надано жодних доказів на підтвердження своїх вищевказаних уточнених позовних вимог, тоді як за приписами ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, з відповідача на користь держави підлягають стягненню 2365,00 грн. у відшкодування судових витрат. На підставі вищевикладеного, та ст.ст. 1212, 1213 ЦК України,

Outcome: partial