Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON], [INFO], в особі представника за довіреністю [PERSON] звернувся 24.05.2017 року в суд з цим позовом, вказуючи, що 11 жовтня 2016 року помер - [PERSON]. Після смерті [PERSON], відкрилась спадщина на належну йому на праві приватної власності земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,7908 га, яка розташована на території Липецької сільської ради Подільського району Одеської області, була передана йому у приватну власність на підставі розпорядження Котовської райдержадміністрації Одеської області № 504/03 від 16.12.2003 року, державний акт на право приватної власності на землю серії IV-ОД № 026107 від 02.03.2004 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за 6 № 00028. В звязку з тим, що він з вересня 2006 року до дня смерті [PERSON], померлого 11 жовтня 2016 року (більше пяти років), проживав разом з ним однією сімєю в одному житловому будинку, вели разом спільне господарство, також здійснив його поховання, то за законом, він фактично прийняв спадщину, як спадкоємець четвертої черги. Крім нього, інших спадкоємців, які б зверталися до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлого 11 жовтня 2016 року, або фактично прийнявших спадщину - не має. В травні 2017 року, він звернувся до Шостої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, після смерті [PERSON], померлого 11 жовтня 2016 року, як спадкоємець четвертої черги за законом. Шостою одеською державною нотаріальною шторою була заведена спадкова справа. Але, в звязку з тим, що оригінал правовстановлюючого- документу на вищезазначене спадкове майно - державний акт на право приватної власності на землю серії IV-ОД № 026107 від 02.03.2004 року, був втрачений, в наявності є лише його копія, отримана ним в орендаря вищезазначеної земельної ділянки й надати його нотаріусу він не зміг, то державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори, йому було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно - [PERSON], померлого 11 жовтня 2016 року. Також, Шостою Одеською державною нотаріальною конторою йому було розяснено, що з приводу встановлення факту проживання однією сімєю зі спадкодавцем більше пяти років, а також визнання права власності за собою на спадкове майно, як за спадкоємцем четвертої черги за законом, йому необхідно звернутися до суду з відповідною позовною заявою. У звязку з цимпросив постановити рішення суду яким встановити факт його проживання однією сімєю з [PERSON], померлим 11 жовтня 2016 року, за адресою: Одеська область, Подільський район, с. Липецьке, вул. Лермонтова, буд.35, з вересня 2006 року по день його смерті; визнати за ним право приватної власності на спадкове майно - [PERSON], померлого 11 жовтня 2016 року в вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,7908 га, яка розташована на території Липецької сільської ради Подільського району Одеської області, передана у приватну власність на підставі розпорядження Котовської райдержадміністрації Одеської області №504/03 від 16.12.2003 року, державний акт на право приватної власності на землю серії ІУ-ОД № 026107 від 02.03.2004 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за 6 № 00028, як за спадкоємцем четвертої черги за законом. Позивач та представник позивача за довіреністю [PERSON] в ході судового розгляду підтримали заявлені вимоги у поному обсязі. Представник Липецької сільської ради Подільського району Одеської області в судове засідання не зявився, надав заяву, згідно якої позов визнав та просив розглянути справу за відсутності представника. Вислухавши сторону позивача , покази свідків та дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як вбачається із матеріалів справи, 11 жовтня 2016 року у віці 52 років в с. Липецьке Подільського району Одеської області помер [PERSON] (актовий запис №843), що підтверджується свідоцтвом про смерть І-ЖД 468170 від 12.10.2016 року. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщина і не припинилися в наслідок його смерті. Отже, після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому майно, зокрема, на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,7908 га, яка розташована на території Липецької сільської ради Подільського району Одеської області, передана у приватну власність на підставі розпорядження Котовської райдержадміністрації Одеської області №504/03 від 16.12.2003 року, державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ОД № 026107 від 02.03.2004 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за 6 № 00028, що не заперечується відповідачем та підтверджується копією цього державного акту долученої до справи. Згідно довідки відділу у Подільському районі Головного управління держгеокадастру в Одеській області №3933/115-17 від 06.09.2017 року, нормативна грошова оцінка земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Липецької сільської ради Подільського району Одеської області, відповідно до Схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП «Леніна», з урахуванням індексації станом на 01.01.2017 року становить 60860,99 грн. [PERSON] заповіт не складав, тому успадкування спадщини, яка відкрилась після його смерті, має здійснюватись за законом. Стаття 1264 ЦК України захищає права тих осіб, яких спадкодавець вважав членами своєї сім'ї і які проживали з ним упродовж достатньо тривалого часу (п'ять років), вели спільне господарство. Підтвердженням права особи спадкування у четверту чергу можуть бути свідчення сусідів чи інших членів сім'ї, документи, які підтверджують спільне проживання протягом не менше п'яти років та ведення спільного господарства, тощо. Згідно положень ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно положень ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Разом з цим положеннями ст.1268 ЦК України встановлюється, що лише спадкоємець який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини може визнаватись таким, що її прийняв. \~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до п. 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 03.03.2004 року доказами постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, яке набрало законної сили, про встановлення своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, інші документи, які підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Факт постійного проживання позивача однією сімєю з [PERSON], померлим 11 жовтня 2016 року, за адресою: Одеська область, Подільський район, с. Липецьке, вул.Лермонтова,35, з вересня 2006 року по день його смерті, визнається стороною відповідача, а також підтверджується показами свідків [PERSON] та [PERSON], які свідчили, що є жителями с.Липецьке та добре знають родину позивача. Покійний [PERSON] проживав до осені 2006 року зі своє матірю, оскільки мав психічне захворювання та потребував опіки. У вересні 2006 року позивач забрав його до себе у сімю, оскільки восьмидесятирічну мати [PERSON] уже не могла його доглядати та сама потребувала догляду. Тому її, матір [PERSON], взяла до себе мати позивача, а сам позивач взяв у свою родину її сина. Вони спільно проживали як одна сімя, вели спільно домашнє господарство, позивач допомагав у його лікуванні, а коли останній помер він його хоронив, оскільки інших родичів у покійного не було. Відповідно до розяснення пункту 21 Пленум Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» «При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо». Таким чином суд вважає, що позивач має право спадкоємця четвертої черги за законом після смерті [PERSON], померлого 11 жовтня 2016 року. Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно, приживаючи спільно зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, позивач вважається таким, що її прийняв в силу ч.3 ст.1268 ЦК України. Після смерті [PERSON] позивач подав заяву до нотаріуса про прийняття спадщини за законом та було заведено спадкову справу №176к/2017. Інших спадкоємців за цією справою не має. Одночасно завідувач Шостої Одеською державної нотаріальної контори у листі від 24.05.2017 року №1721/01-16 розяснив позивачу про необхідність звернення до суду для продовження строку на прийняття спадщини чи встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Тому позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого 11 жовтня 2016 року, у вигляді земельної ділянки площею 3,7908 га, яка розташована на території Липецької сільської ради Подільського району Одеської області, у звязку з необхідністю встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу. У відповідності до п.4.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання право встановлювальних документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Про втрату оригіналу державного акту на спадкову земельну ділянку позивачем зроблено оголошення в газеті «Котовська реклама» №21 (710) від 24.05.2017 року. Постановою пленуму ВСУ від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» п.10. наголошено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності таке ж право відповідно до ст.396 ЦК України має особа яка має речове право на майно. Відповідно ст.16 ЦК України передбачено право суду захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Таким чином відсутність у позивача можливості надання нотаріусу належним чином оформленого оригіналу правовстановлюючого документу на земельну ділянку, позбавляє його права на оформлення спадщини в нотаріальному порядку. Відповідно суд вважає за можливе визнати за ним право власності на спадкову земельну ділянку в судовому порядку.

Outcome: approved