Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

Позивач 27 січня 2014 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позивач у своєму позові посилався на те, що з відповідачем знаходиться у зареєстрованому шлюбі з 27 серпня 2005 року. Від сумісного шлюбу мають двох малолітніх доньок: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Шлюбні стосунки не підтримують з січня 2014 року. Сім'я розпалася та поновлена бути не може. Примирення неможливе. Спір про поділ майна відсутній. Позивач просив шлюб розірвати. Позивач надав суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач надав суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, в якій позовні вимоги не визнає та просить відмовити. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши добуті та представлені докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 27 серпня 2005 року, який було зареєстровано Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 627 (а.с. 6). Від сумісного шлюбу мають двох неповнолітніх доньок: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Шлюбні стосунки не підтримують з січня 2014 року. На підставі ч. 1 ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У відповідності зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у праві. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Позивач в порушення вимог ст. ст. 10, 59-60 ЦПК України не довів суду обставин, які свідчили б про остаточне припинення шлюбних відносин з відповідачем та неможливість подальшого сумісного проживання. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя та збереження сім'ї є можливим, тому в задоволені позову необхідно відмовити. Дані висновки суду засновані на матеріалах справи та поясненнях сторін. Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв'язку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що подальше сумісне життя та збереження сім'ї є можливим, розірвання шлюбу суперечило б інтересам подружжя, у зв'язку із чим вимоги [PERSON] є незаконними, необґрунтованими, недоведеними та безпідставними, а тому задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed