Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

Позивач 20. 01. 2016 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житло номер б/н, виданого Органом приватизації Соснівського райвиконкому від 16.03.1995 року та договору дарування частини квартири, виданого Другою черкаської нотаріальною конторою від 05.06.2007 року він являється власником ? частини квартири [ADDRESS]. Іншим власником ? частини квартири є його сестра - [PERSON]. Зазначив, що в квартирі окрім нього зареєстровані ще чотири особи, а саме: дочка - [PERSON], [INFO], батько - [PERSON], [INFO], племінниця - [PERSON], [INFO], зять - [PERSON], [INFO] Вказував, що відповідач [PERSON] за вищевказаною адресою зареєстрований з 2006 року, однак ніколи там не проживав, більше 9 років не сплачує комунальні платежі, особистих його речей в квартирі немає. В зв'язку з реєстрацією відповідача в квартирі він змушений нести додаткові витрати, пов'язані з надлишковою оплатою комунальних послуг Просив суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі. Про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло номер б/н, виданого Органом приватизації Соснівського райвиконкому від 16.03.1995 року та договору дарування частини квартири, виданого Другою черкаської нотаріальною конторою від 05.06.2007 року [PERSON] являється власником ? частини квартири [ADDRESS]. Інша ? частина квартири [ADDRESS] належала [PERSON]. В ході розгляду справи позивачем було повідомлено, що [PERSON] померла. Дата смерті [INFO] року. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 03.03.2016 року з заявами про прийняття спадщини після її смерті ніхто не звертався. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для особистого проживання, проживання членів їх сімей, інших осіб і розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS], що підтверджується довідкою № 103 від 12.01.2016 року виданої КП «Соснівською службою утримання будинків» Черкаської міської ради. Факт не проживання відповідача [PERSON] за вищевказаною адресою підтверджується актом опитування сусідів від 24.12.2015 року, в якому зазначено, що відповідач не проживає в [ADDRESS] протягом останніх 9-ти років. Згідно ст. 319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Судом також встановлено, що договір про користування спірною квартирою між сторонами не укладався. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову, оскільки в судовому засіданні знайшли підтвердження доводи позивача, що відповідач понад 9 років не проживає в [ADDRESS], не користується житлом, однак добровільно з реєстрації не знявся, чим створює перешкоди позивачу в розпорядженні своїм майном. Визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням є підставою для зняття його з реєстрації. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved