Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] 21.08.2018 звернулась до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Пред'явлені до суду позовні вимоги обґрунтовані відповідачем тим, що сторони з 30.04.2011 перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають спільну неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Однак, спільне життя між ними не склалося, вони мають різні погляди на шлюб та сім'ю, припинили підтримувати подружні відносини, а тому позивач дійшов висновку, що шлюб носить лише формальний характер, у зв'язку із чим була змушена звертатись до суду із даним позовом. Ухвалою судді від 27.08.2018 було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в підготовчому засіданні. При цьому, судом було роз'єднано пред'явлені [PERSON] позовні вимоги та виділено в самостійне провадженні вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання спільної неповнолітньої дитини. За приписами ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Представник позивача - [PERSON] в підготовчому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд про їх задоволення, пославшись на обставини, що були викладені у позовній заяві. Також зазначив, що зі слів його довірительки - позивача по справі, сторони вже близько трьох років не підтримують шлюбно-сімейні відносини та проживають окремо, намірів зберегти шлюб вони не мають. Відповідач у підготовче засідання не з'явився, однак подав клопотання, згідно якого не заперечував проти розірвання укладеного із позивачем шлюбу, просив проводити розгляд справи за його відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає за можливе ухвалити рішення у справі в підготовчому засіданні, у зв'язку з існуванням визначених ч.3 ст.200 ЦПК України умов, та задовольнити позовні вимоги з огляду на наступне. Судом встановлено, що між сторонами 30.04.2011 року було укладено шлюб, що зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м.Києві (а/з №388), що підтверджується відповідною копією свідоцтва про шлюб (а.с.9). Також сторони мають спільну неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] (а.с.8). Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як свідчать матеріали справи, сторони не підтримують подружніх відносин та тривалий час проживають окремо один від одного, припинили ведення спільного господарства. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім'я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім'ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ст.ст.141, 142 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору у розмірі 352,40 грн. підлягають стягненню на користь позивача з відповідача [PERSON] та підлягає відшкодуванню позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, а саме у розмірі 352,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved