Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] вищий навчальний заклад «Криворізький національний університет» (далі ДВНЗ «КНУ») звернувся до суду з вищевказаним позовом, зазначивши, що між ДВНЗ «КНУ» та відповідачем [PERSON] було укладено договір № 45 від 29 січня 2016 р. про надання освітніх послуг, строк надання послуг з 01 лютого 2016 року по 30 червня 2016 р. Загальна вартість навчання складала 3038,50 грн., оплата відповідачем повинна була проводиться за 10 днів до початку звітного періоду. Однак 05 квітня 2016р. відповідача відраховано з університету за невиконання умов договору, заборгованість за навчання складає 681,40 грн. Вказану суму, а також 218,05 грн. інфляційних втрат та 52,71 грн. 3% річних, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. В судове засідання сторони не зявилися, про дату слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином в порядку, передбаченому ст.. 128 ЦПК України. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позов визнав. Суд, враховуючи вимоги ч.1 ст.223 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступних мотивів. Як встановлено судом, 29 січня 2016 року між [PERSON] вищим навчальним закладом «Криворізький національний університет» в особі проректора з науково-педагогічної роботи [PERSON], як Виконавцем, та [PERSON], як Замовником, було укладено договір № 45 про надання освітніх послуг(а.с. 6 копія договору). Згідно розділу 1 договору № 45, позивач взяв на себе зобовязання за рахунок коштів відповідача здійснити навчання (підготовку), далі освітня послуга, [PERSON], а саме: за освітньо-кваліфікаційним рівнем: бакалавр, починаючи з 3 курсу 6 семестру, за напрямом: металургія, форма навчання: заочна, строк надання освітньої послуги з 01 лютого 2016 року по 30 червня 2016 року. Відповідно до п. 5 договору № 02-3453 відповідач зобовязувався вносити плату за отриману освітню послугу в розмірах та у терміни, що встановлені цим договором: за 10 днів до початку звітного періоду. Загальна вартість освітньої послуги становить 3038 грн. 50 коп. Наказом про поновлення № 164су від 29.01.2016 р. [PERSON] поновлено у складі студентів (а.с. 8 копія наказу), однак наказом від 05.04.2016 р. № 405су, його відраховано зі складу студентів за порушення умов договору (а.с. 9 копія виписки з наказу). Разом з тим, у відповідача [PERSON] залишилась заборгованість перед позивачем по оплаті за навчання у розмірі 681,40 грн. (а.с. 10 розрахунок). На адресу відповідача ДВНЗ «КНУ» направляв письмову претензію про погашення заборгованості в розмірі 681,40 грн., що залишилась ним без задоволення (а.с. 13,14 копія претензії, реєстру відправки). Пунктом 6 договору № 45 сторони погодили, що за невиконання або неналежне виконання зобовязань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Згідно ч. 2 ст. 903 ЦК України, у разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла з вини замовника, він зобовязаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України). Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, за вимогою кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Так, згідно наданого розрахунку, сума 3% річних становить 52,71 грн., інфляційних втрат 218,05 грн. (а.с. 11,12). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ч.ч. 1,4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У звязку з викладеним, враховуючи наявність в матеріалах справи заяви відповідача [PERSON] про визнання позову, яка не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 1762,00 грн., сплачений ним при подачі позову (а.с.1), тому оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати, стягнувши їх з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved