Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

Позивач 14.03.2014 р. звернулася до суду з позовом до відповідача, у якому зазначає, вони перебувають у шлюбі та мають спільну дитину доньку [PERSON], [INFO] Відповідач має постійне місце роботи проте ухиляється від виконання обов'язків по утриманню дитини, матеріальної допомоги не надає. У зв'язку із цим вона потребує допомоги з боку відповідача й просить стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини його заробітку (доходу) щомісяця до її повноліття. Крім того між сторонами постійно виникають сварки щодо подальшого місця проживання їхньої спільної дитини. Відповідач погрожує їй забрати дитину проти її волі та відвезти до своїх батьків на постійне проживання. Оскільки вона не бажає такого розвитку подій, то прохає задовольнити її вимоги і щодо визначення місця проживання їхньої неповнолітньої доньки разом із нею. У судовому засіданні позивач та її представник вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідач та його представник у судовому засіданні вимоги у частині визначення місця проживання неповнолітньої дитини визнали повністю. Вимоги про стягнення аліментів визнали частково, відповідач згоден та в змозі сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини його заробітку та зобов'язується по мірі можливості надавати дитині й іншу матеріальну допомогу. Неможливість сплачувати аліменти у розмірі визначеному позивачкою пояснює невеликою заробітною платою, необхідністю винаймати житло за місцем роботи та наявністю витрат на переїзд додому в Полтавську обл. Представник третьої особи у судовому засіданні поклав вирішення зазначеного спору на розсуд суду із урахуванням того що відповідач повністю визнав позовні вимоги у частині визначення місця проживання дитини. Вивчивши матеріали справи, вислухавши думку учасників процесу, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Установлено, що сторони 24.04.2010 р. зареєстрували шлюб (а.с. 14). [INFO]. народилась донька [PERSON] походження якої від сторін підтверджується свідоцтвом про її народження (а.с. 15). Позивачці [PERSON] на праві власності належить квартира за [ADDRESS] Станом на квітень 2013 р. позивачка [PERSON] працює вихователем у ДНЗ «Казка» та має середньомісячний заробіток у розмірі 838 грн. 20 коп. Відповідач [PERSON] працює вчителем і його дохід за період із жовтня 2013 р. по березень 2014 р. без урахування вирахувань становить 14193,89 грн.. [PERSON] продовжує заочне навчання здобуваючи освітньо - кваліфікаційний рівень магістра в Сумському державному педагогічному університеті ім. А.С. Макаренка. На підставі ч. 3 ст. 181, ст. 183 СК України кошти на утримання дитини присуджуються в частці від доходу його батьків, яка визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд ураховує й вимоги ст. 182 СК України. У відповідності до ч. 2 ст. 141 СК України проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Таким чином, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] та стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дитини у розмірі ? частини заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому суд враховує матеріальне становище сторін (сторони мають постійні місця роботи), їх стан здоров'я (обидва є фізично здоровими та працездатними), відсутність у сторін на утриманні інших осіб крім спільної дитини. Позивачка, хоча й має незначний дохід, проте забезпечена власним житлом. Відповідач, який має дещо більший дохід, власного житла не має, зареєстрований у іншій області і повинен нести додаткові витрати на найм житла та проїзд додому, а також на навчання. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько дитини мають рівні права та обов'язки щодо дитини незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний приймати участь в її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. А той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися із дитиною та приймати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Згідно ч. 1ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Таким чином, визнання позову відповідачем у цій частині не суперечить закону і не порушує інтересів дитини та інших осіб. З огляду на викладене, вимоги позивачки в частині вимог про визначення місця проживання дитини підлягають повному задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З огляду на викладене із відповідача на користь позивачки слід стягнути понесені нею витрати пов'язані із сплатою судового збору за вимогу про визначення місця проживання дитини, та на користь держави за вимогу про стягнення аліментів на дитину. На підставі викладеного та ст. ст. 160, 161, 180, 181, 182, 183 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial