Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав і просить суд вселити його у квартиру [ADDRESS] (далі - спірна квартира); встановити поpядок коpистування пpимiщеннями спірної кваpтиpи, виділивши йому разом із сім'єю у користування житлову кімнату площею 10,8 кв.м., а відповідачу [PERSON] - житлові кімнати площею 16,2 кв.м. та 11,8 кв.м., залишивши у спільному користуванні кухню, коридор, ванну кімнату, туалет, комору та балкон; зобов'язати відповідача не чинити йому та членам його сім'ї перешкод у користуванні, володінні та розпорядженні належною йому 1/4 частиною спірної квартири. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що є власником 1/4 частини квартири [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свого батька [PERSON] Власником решти квартири, а саме 3/4 частин спірної квартири, є відповідач [PERSON] Відповідач не допускає його до спірної квартири, чим порушує його права, як власника частки майна, на користування цим майном. Від будь-яких діалогів щодо визначення порядку користування спірною квартирою відповідач ухиляється, пропозицію укласти договір про спільне володіння та користування спірною квартирою, проект якого направлявся позивачем, відповідач ігнорує. Таким чином, на теперішній час він фактично позбавлений можливості користуватися та володіти своєю часткою у спірній квартирі. Вказує на те, що іншого житла у власності не має, а тому не бажає відмовлятися від своєї частки квартири і не має наміру отримувати матеріальну компенсацію за неї. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав і в задоволенні позову просить суд відмовити. На заперечення позовних вимог представник відповідача посилається на те, що частка позивача у спірній квартирі не виділена. Кімната, яка пропонується позивачем для надання йому у користування, не відповідає 1/4 частині квартири, власником якої є позивач. Вважає, що при виділенні позивачу допоміжних приміщень виникне право спільної сумісної власності. Зазначає, що відповідач готова виплатити позивачу кошти за належну йому частку у спірній квартирі з припиненням його права власності на цю частку. Факт чинення відповідачем перешкод позивачу у користуванні спірною квартирою не заперечив. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 1/4 частини квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 січня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 11. Власником решти 3/4 частин спірної квартири є відповідач [PERSON] Як слідує з технічного паспорту, виготовленого комунальним підприємством «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації», спірна квартира розташована на третьому поверсі триповерхового будинку і складається із трьох житлових кімнат площею 11,8 кв.м., 16,2 кв.м., 10,8 кв.м. та допоміжних приміщень - кухні площею 7,0 кв.м., коpидоpу площею 6,9 кв.м., ванної кiмнати площею 2,2 кв.м., туалету площею 0,8 кв.м. та комори площею 0,3 кв.м. До житлової кімнати площею 16,2 кв.м. прилягає балкон. Житлова кімната площею 10,8 кв.м. є ізольованою. Позивач у спірній квартирі не проживає, оскільки відповідач чинить йому у цьому перешкоди - до приміщення квартири не допускає, ухиляється від спілкування щодо визначення порядку користування приміщеннями спірної квартири, ігнорує пропозицію позивача укласти договір про спільне володіння та користування спірною квартирою. В судовому засіданні представник відповідач вказані обставини не заперечив. Суд вважає, що за таких обставин, вимоги позивача про вселення його у належну йому на пpавi спільної часткової власностi кваpтиpу та пpо зобов'язання вiдповiдача не чинити пеpешкод у коpистуваннi кваpтиpою є законними, обґрунтованими та доведеними. Як встановлено ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Позивач, як співвласник кваpтиpи, вiдповiдно до вимог ст.358, ст.361 ЦК України, має право на свiй розсуд володiти, користуватися та розпоряджатися належною йому частиною квартирою, може вимагати усунення будь-яких порушень його права власностi, хоч би цi порушення i не були поєднанi з позбавленням володiння. Пеpешкоджання вселенню позивача у належну йому на пpавi спільної часткової власностi кваpтиpу та коpистуванню пpимiщеннями цієї кваpтиpи поpушує пpава позивача як власника. Відповідно до вимог ч.3 ст.358 ЦК України, співвласник має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Як слідує з роз'яснень, даних в п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Судом встановлено, що спірна квартира не може бути поділена в натурі. Вказана обставина сторонами не заперечується і не оспорюється, а тому вимоги позивача про встановлення порядку користування приміщеннями квартири суд вважає обґрунтованими та доведеними. Вpаховуючи хаpактеp планування кваpтиpи, наявність трьох кімнат, одна з яких є ізольованою, їх площу, суд вважає, що запpопонований позивачем поpядок коpистування пpимiщеннями спipної кваpтиpи є найбiльш pацiональним та доцiльним i таким, що не поpушує нi житлових прав сторін, ні їх прав співвласників квартири. Оскільки суд прийшов до висновку про необхідність виділення у користування відповідачу житлових кімнат площею 16,2 кв.м. та 11,8 кв.м., то балкон, який прилягає до житлової кімнати площею 16,2 кв.м., не може бути залишений у спільному користуванні сторін, а також підлягає виділенню у користування відповідачу. Позивач просить суд зобов'язати відповідача не чинити йому перешкод у користуванні, володінні та розпорядженні належною йому 1/4 частиною спірної квартири. Суд вважає, що позовні вимоги в такій редакції не можуть бути задоволені, оскільки, вимог про виділ в натурі 1/4 частини спірної квартири позивач не ставить і, як встановлено судом, поділ квартири в натурі взагалі є неможливим. За таких обставин, з метою захисту прав позивача, суд вважає необхідним зобов'язати відповідача не чинити позивачу перешкод у користуванні саме виділеною йому житловою кімнатою та допоміжними приміщеннями квартири, що виділяються у спільне користування сторін. Що стосується позовних вимог [PERSON] в частині виділення у користування приміщень спірної квартири членам його сім'ї та зобов'язання відповідача не чинити перешкод у користуванні квартирою членам його сім'ї, то такі вимоги задоволенню не підлягають, оскільки є недоведеними та безпідставними. Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Як встановлено судом, власником 1/4 частини спірної квартири є саме позивач, а не члени його сім'ї. З позовом до суду звернувся лише [PERSON] Будь-яких обставин щодо порушення прав членів його сім'ї, в тому числі і прав власника чи членів сім'ї власника житла, позивачем не наведено, а доказів на підтвердження таких обставин - не надано, як не зазначено і не конкретизовано самого кола осіб, які проживають разом з позивачем і яких він відносить до членів своєї сім'ї.

Outcome: partial