Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

Позивач [PERSON] 21.12.2016 року звернулась до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 28.08.2007 року, від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Сімейне життя не склалось, вони втратили з відповідачем почуття взаєморозуміння та поваги один до одного. З жовтня 2014 року вони не підтримують сімейно-шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства. Вважає, що їхня сімя розпалась повністю і остаточно її поновити неможливо, тому просить шлюб розірвати, при розірванні шлюбу залишити їй прізвище «Турушева». В судовому засідання позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, причину неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надійшло. Враховуючи, що причина неявки відповідача є неповажною, у справі є наявні дані про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно ст. 169 п. 4 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного. Встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 28 вересня 2007 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дружківського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 341 (свідоцтво про шлюб серії І-НО №373662 видане повторно) (а.с. 9). З жовтня 2014 року припинені фактичні шлюбні відносини, спільне господарство не ведеться. Спроби до примирення позитивного результату не дали, сімя розпалась остаточно і подальше перебування сторін у шлюбі суперечить їх інтересам. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно до ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. З пояснень позивачки [PERSON] в судовому засіданні встановлено, що на даний час вона перебуває в стані вагітності. Згідно до ч. 3 ст. 110 Сімейного кодексу України чоловік, дружина мають право предявити позов про розірвання шлюбу протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнане іншою особою. Відповідно до заяви, посвідченої приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] (а.с. 27) [PERSON] визнає себе батьком дитини, яка має народитися у громадянки [PERSON] та [PERSON] підтверджує, що батьком її майбутньої дитини є [PERSON]. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Відповідно до положень частини 1 статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом було встановлено, що позивачка бажає залишити собі прізвище «Турушева».

Outcome: approved