Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

Позивач [PERSON] діючи через свого представника [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. На обґрунтування позову вказав, що 12 лютого 2014 року [PERSON] видав довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Корюківського районного нотаріального округу, якою уповноважив [PERSON] і [PERSON] розпоряджатися (продати, обміняти, здати в оренду, укласти договір позички) на свій розсуд належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СВС 052925 від 14.11.2008 року, транспортним засобом марки FORD моделі TRANSIT, 1997 року випуску, колір синій, реєстраційний номер [NUMBER], який зареєстрований відділенням РЕР м. Мена УДАІ УВМС України в Чернігівській області 14 листопада 2008 року. Дана довіреність була скасована 13 березня 2014 року. 18 лютого 2015 року [PERSON] було видано довіреність, якою він уповноважив [PERSON] або [PERSON] розпоряджатися (продати, обміняти, здати в оренду, укласти договір позички) на свій розсуд належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХХ 805275 від 17.02.2015 року транспортним засобом марки FORD моделі TRANSIT, 1997 року випуску, колір синій, реєстраційний номер [NUMBER]. Позивач вказує, що відповідач в добровільному порядку відмовляється повернути позивачу спірний автомобіль та техпаспорт, зважаючи на що вказане майно підлягає витребуванню з незаконного володіння відповідача. Просив суд зобовязати відповідача передати [PERSON] належний йому на праві приватної власності автомобіль марки FORD моделі TRANSIT, реєстраційний номер [NUMBER], , а у випадку його відсутності стягнути на користь [PERSON] 100038,70 грн. 21 червня 2016 року представником позивача подано клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON], і вказане клопотання було задоволено судом відповідною ухвалою (а.с. 47). 13 липня 2016 року за заявою представника позивача позовні вимоги в частині витребування майна з чужого незаконного володіння або стягнення грошових коштів з [PERSON] та позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] грошових коштів в розмірі 100038,70 грн. було залишено без розгляду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснив, що відповідач [PERSON] звертався до суду із позовом про визнання права власності на спірний автомобіль, втім у задоволенні позову було відмовлено, автомобіль перебував у відповідача, про що свідчить як його звернення до суду так і матеріали кримінального провадження. Отже, спірний автомобіль повинен бути повернутий позивачу. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надіслав письмові заперечення, згідно до яких в січні 2013 року він залишив спірний автомобіль на стоянці території пилорами в с.Левковичі Чернігівського району для зберігання [PERSON], разом із документами на автомобіль. Пізніше на прохання [PERSON] передав йому ключі від авта, для того, щоб була можливість перемістити його в разі якщо воно буде заважати. В березні 2013 року він дізнався, що спірний автомобіль зник із вказаного підприємства, і [PERSON] повідомив, що вказаний автомобіль він продав, втім гроші за продаж так і не повернув. Автомобіль перебував у [PERSON] та [PERSON], які відмовились його повертати, оскільки вважали, що придбали його у [PERSON] Вказав, що він не продавав [PERSON] та [PERSON] спірний автомобіль та не уповноважував на це [PERSON] У заяві від 17 червня 2016 року (а.с.39) просив суд розглядати справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання 04 липня 2016 року та 13 липня 2016 року не зявився, хоча був належним чином повідомлений про день місце та час розгляду справи, про що свідчать розписки про отримання судової повістки (а.с. 56) та роздруківка інтернет сервісу відстеження поштових відправлень. Заяв про розгляд справи за його відсутності не подавав, про причини неявки суду не повідомив. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що право власності на автомобіль FORD моделі TRANSIT, 1997 року випуску, колір синій, реєстраційний номер [NUMBER] зареєстроване за [PERSON] 12 серпня 2010 року [PERSON] видав довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Менського районного нотаріального округу [PERSON], якою уповноважив [PERSON] розпоряджатися (продати, обміняти, здати в оренду, укласти договір позички) на свій розсуд належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СВС 052925 від 14.11.2008 року, транспортним засобом марки FORD моделі TRANSIT, 1997 року випуску, колір синій, реєстраційний номер [NUMBER], який зареєстрований відділенням РЕР м. Мена УДАІ УВМС України в Чернігівській області 14 листопада 2008 року. Довіреність видана терміном на тридцять років з правом передоручення (а.с. 26). 12 лютого 2014 року [PERSON] видав довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Корюківського районного нотаріального округу, якою уповноважив [PERSON] і [PERSON] розпоряджатися (продати, обміняти, здати в оренду, укласти договір позички) на свій розсуд належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СВС 052925 від 14.11.2008 року, транспортним засобом марки FORD моделі TRANSIT, 1997 року випуску, колір синій, реєстраційний номер [NUMBER], який зареєстрований відділенням РЕР м. Мена УДАІ УВМС України в Чернігівській області 14 листопада 2008 року (а.с.22-24, а.с. 30 справи №747/401/15-ц). Дана довіреність видана з правом передоручення повноважень третім особам терміном на десять років і дійсна до 12 лютого 2024 року. Згадувана довіреність була скасована згідно заяви [PERSON] від 13 березня 2014 року до приватного нотаріуса Корюківського районного нотаріального округу (а.с.22-24). 18 квітня 2016 року Талалаївським районним судом Чернігівської області винесено рішення у цивільній справі за позовом адвоката [PERSON] в інтересах [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на автомобіль. Згідно до мотивувальної частини рішення позивач стверджував, що 12 лютого 2014 між [PERSON] та [PERSON] було укладено усно договір купівлі-продажу, відповідно до якого він отримав у власність автомобіль Форд Транзит, держномер СВ 65 11 АМ. На підставі нотаріальної довіреності від [PERSON] від 12 лютого 2014 року [PERSON] мав право розпоряджатися цим авто. До 12 лютого 2014 року громадянин [PERSON] 10.05.2013 року взяв у [PERSON] 52 тисячі гривень для оплати вартості авто для їх передачі [PERSON] чи його уповноваженому представнику [PERSON] Оформлення письмового договору купівлі- продажу авто було відкладено у звязку з браком коштів у [PERSON] та його сина. Зазначеним рішенням суду у задоволенні позову було відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 25 травня 2016 року апеляційна скарга [PERSON] була відхилена, рішення Талалаївського районного суду від 18 квітня 2016 року було залишено без змін (а.с. 232-235 справи № 747/401/15-ц). Обгрунтовуючи той факт, що спірний автомобіль знаходиться у відповідача [PERSON], стороною позивача надано копію постанови від 30 квітня 2015 року про закриття кримінального провадження №12015270260000053 (а.с. 28). Так, у вказаній постанові зазначається, що допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив, що він передав спірний автомобіль [PERSON] та [PERSON] Досліджуючи копію розписки про отримання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів у сумі 52000 грн. (а.с. 29 справи №747/401/15-ц) та аналізуючи зміст рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області у справі №747/401/15-ц, суд не вбачає підстав сприймати її як доказ того, що відповідач отримав спірний автомобіль відплатно. Крім того, дослідивши зміст копії розписки [PERSON] про те, що він отримав від [PERSON] спірний автомобіль для використання на потреби АТО та зобовязується повернути його за зникненням потреби, суд не вбачає підстав для визнання його як допустимого доказу, оскільки оригінал цієї розписки не було надано суду. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При чому зазначені норми не встановлюють презумпції доведеності позиції ні позивача, ні відповідача, що означає, що кожен з них має довести перед судом переконливість своєї позиції в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Дослідивши обставини справи суд вважає, що позивачем заявлено віндикаційний позов з метою захисту його порушеного права власності шляхом витребування майна від нинішнього його володільця. У відповідності до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Згідно до ч.1 ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Як передбачає ст. 388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Згідно ст.ст. 237, 244, 245 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, ґрунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчиняти правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами. За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Положенням ст.ст. 27-30 ЦПК України передбачено, що засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Як було встановлено в ході судового розгляду між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON] існували представницькі правовідносини з приводу розпорядження спірним автомобілем. Згодом, вказані відносини були припинені з ініціативи позивача. Відповідач [PERSON] отримав у своє розпорядження спірний автомобіль, фактично його використовував та ремонтував. Договірних відносин з придбання автомобіля між сторонами не виникало. Докази по справ у їх сукупності та опосередковано сам факт звернення відповідача із позовом про визнання права власності на спірний автомобіль свідчать про перебування майна у відповідача та про відсутність спірного автомобіля у позивача. Оскільки відповідач отримав спірне майно на умовах представництва, які згодом припинились, втім зберіг його у себе за рахунок іншої особи (власника) без достатньої правової підстави, він зобов'язаний повернути потерпілому це майно. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач як на підставу позовних вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1000,39 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved