Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

Позивач [PERSON], в особі представника - [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що в 2011 році вона зареєструвала шлюб із відповідачем, в якому народилася донька [PERSON], [INFO] 16.03.2017 року шлюб між ними розірвано. Відповідач біля двох років з донькою не проживає, перебуває в м. Горлівка Донецької області, вихованням доньки не займається, матеріальної допомоги на її утримання не надає. Вказує, що донька перебуває на повному її утриманні. Відповідач з донькою не спілкується, на свята, дні народження її не провідує, їх життям, здоров'ям та навчанням не цікавиться та повністю самоусунувся від їх утримання та виховання. З вказаних підстав просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої доньки, [PERSON], [INFO] та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісяця до її повноліття. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, обґрунтувала вищенаведеним та просила задовольнити. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Заставнівської РДА Сметанюк Я.І. в судовому засіданні не заперечувала проти позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до його доньки [PERSON], [INFO] та підтримала висновок Заставнівської РДА Чернівецької області №01-39/21-2193 від 06.11.2017 року про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про що свідчать оголошення про виклик в суду в засобах масової інформації, не надав суду відомостей про причини неявки, а також не надав заяви про розгляд справи у його відсутності. З відповіді на запит в адресно-довідковий підрозділ ГУДМС УДМС в Чернівецькій області стосовно місця реєстрації відповідача №5593/17-вх від 09.10.2017 року (а.с. 27) видно, що відповідач [PERSON], зареєстрованим по облікам АДБ не значиться. У відповідності до ч.9 ст. 74 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, свідків, дослідивши письмові докази по справі суд вважає, щопозовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Зокрема, згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько, мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні та має право на спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Згідно норм статті 59 ЗУ «Про освіту» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки та особи, які їх замінюють, зобов'язані: постійно дбати про фізичне здоров'я, психічний стан дітей, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей; поважати гідність дитини, виховувати працелюбність, почуття доброти, милосердя, шанобливе ставлення до державної мови, регіональних мов або мов меншин, інших мов і рідної мови, сім'ї, старших за віком, до народних традицій та звичаїв. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, заочним рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 16.03.2017 року встановлено, що позивач 16.03.2017 року уклала шлюб із відповідачем. Вказаний шлюб був зареєстрований міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області за актовим записом №695 (а.с. 12-13). У вказаному шлюбі у сторін народилася донька - [PERSON], що також вбачається і з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.03.2012 року (а.с. 11). Згідно вказаного свідоцтва батьком дитини є відповідач [PERSON] 16.03.2017 року шлюб між сторонами розірваний (а.с. 12-13). Судом встановлено, що на даний час, відповідач з донькою не проживає, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання №1781 від 21.08.2017 року (а.с. 14). Судом встановлено, що малолітня [PERSON], [INFO], здорова, відвідує старшу групу Дорошовецького НВК, проживає з позивачем, повністю перебуває на її вихованні та утриманні, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання №1781 від 21.08.2017 року, медичною довідкою та характеристикою (а.с. 14, 15, 17). З характеристик, довідок сільської ради, акту обстеження матеріально-побутових умов проживання та пояснювальних записок (а.с. 14, 16-20, 22) також вбачається, що відповідач [PERSON] навчанням та вихованням доньки [PERSON] не цікавиться, оскільки за час перебування дитини у ДНЗ жодного разу не відвідав батьківські збори, свята та інші заходи, не поцікавився розвитком дитини. У відповідності до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частина 1 статті 164 СК України регламентує підстави позбавлення батьківських прав, зокрема згідно п.2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, небхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і саціального розвитку дитини. Батьки несуть персональну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть персональну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що протягом останніх двох років відповідач з позивачем та донькою [PERSON] не проживає, участі у вихованні та утриманні доньки не приймає. Оцінивши всі досліджені в судовому засіданні докази, судом встановлено, що відповідач не проявляє до доньки батьківської турботи, не цікавиться її життям, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не підтримує матеріально. Така поведінка [PERSON] свідчить про те, що він без поважних причин повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків та свідомо нехтує ними, що відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України є підставою для позбавлення його батьківських прав. Згідно ч. 1 ст. 56 ЦК України органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. З висновку Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області №01-39/21-2193 від 06.11.2017 року наданого представником третьої особи в судове засідання вбачається за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до доньки [PERSON], [INFO] Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що відповідача [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO], виходячи з інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, та роз'яснень викладених в абз. 7 п. 16 Постанови ПВСУ від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особа, яка позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до вимог ст.ст. 180, 181 ч.3, ст. 182 ч.1, ст. 184 ч. 1, СК України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Беручи до уваги, що згідно ч. ч. 2, 3 ст. 166 Сімейного кодексу України позбавлення батьківських прав не звільняє від обов'язку щодо утримання дитини, суд вирішує питання про стягнення аліментів на дитину, визначивши їх в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно до повноліття дитини. На підставі викладеного та

Outcome: approved