Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

Позивач 25 грудня 2015 року звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська з позовом до [PERSON] Акбара, [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.2-4). В обґрунтування вимог позивач зазначив, що 29 липня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком«УкрСиббанк» (правонаступником якого є Публічне\~акціонерне товариство «УкрСиббанк») та [PERSON] Акбаром було укладено кредитний договір №11377493000, відповідно до умов якого позичальник отримав у порядку і на умовах зазначених у договорі кредитні кошти у розмірі 110\~000,00 доларів США, строком користування до 31 липня 2017 року. З метою забезпечення виконання зобовязання [PERSON] за кредитним договором, 29 липня 2008 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки за № 220340, на умовах яких поручитель зобовязався перед банком відповідати за невиконання позичальником усіх його зобовязань, в повному обсязі, що виникли з кредитного договору. В порушення умов кредитного договору позичальник [PERSON] несвоєчасно і не у повному розмірі здійснювала повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами процентів у порядку і на умовах встановлених кредитним договором, у звязку із чим, станом на 15.12.2015 року має заборгованість по кредитному договору у розмірі 49\~919,82 доларів США та пені у розмірі 110\~659,51 грн., з яких: 43 476.69 дол. США - заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 16739.99 дол. США за строк з 28.01.2015 року по 15.12.2015 року; 6 443.13 дол. США - заборгованість за процентами, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 5733.50 дол. США за строк з 28.01.2015 року по 30.11.2015 року; 84 745.07 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 30.12.2014 року по 15.12.2015 року; 25 914.44 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 01.03.2015 року по 15.12.2015 року. Посилаючись на викладені обставини, позивач просив суд солідарно стягнути із [PERSON] Акбара, [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором №11377493000 від 29.07.2008 року у сумі 49\~919,82 доларів США та пені у розмірі 110\~659,51 грн. та судові витрати по справі. В судове засідання позивач в особі свого представника за довіреністю [PERSON], не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у установленому законом порядку. До суду представник надав письмову заяву, в якій просив справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.55). Відповідач [PERSON], в судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Про причини своєї неявки у судове засідання не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи за своєю відсутністю до суду не надходило. Співвідповідачка [PERSON], в судове засідання не зявилась. Про день, час та місце судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку. До суду представником надала письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Просила застосувати строки позовної давності до вимог щодо стягнення заборгованості із поручителя (а.с.59). Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного кредитного договору, на вимогу повернення грошових коштів, у звязку із порушенням позичальником умов виконання основного зобовязання. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо кожна із сторін у зобовязанні має одночасно і права, і обовязки, вона вважається боржником у тому, що вона зобовязана вчинити на користь другої сторони, в одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. За змістом ст.14 ЦК України, цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обовязків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї. Суд, зясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду справи встановлено, що 29 липня 2008 року між позивачем та [PERSON] Акбаром було укладено кредитний договір № 11377493000, відповідно до умов якого банк зобовязався надати позичальнику однією сумою, а позичальник зобовязався прийняти належним чином використовувати і повернути банку кредит в іноземній валюті в сумі 110\~000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування у розмірі 14,50% річних, строком користування до 31 липня 2017 року (а.с.19-27). У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав кредит надав позичальнику, про що свідчить виписка за особовим рахунком (а.с.42). Але, станом на 15.12.2015 року за [PERSON] утворилась заборгованість по кредитному договору всього у розмірі 49\~919,82 доларів США та пені у розмірі 110\~659,51 грн., з яких: 43 476.69 дол. США - заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 16739.99 дол. США за строк з 28.01.2015 року по 15.12.2015 року; 6 443.13 дол. США - заборгованість за процентами, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 5733.50 дол. США за строк з 28.01.2015 року по 30.11.2015 року; 84 745.07 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 30.12.2014 року по 15.12.2015 року; 25 914.44 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 01.03.2015 року по 15.12.2015 року (а.с.37-41). З метою забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором, 29 липня 2008 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки № 220340, на умовах якого вона поручилась перед банком відповідати за виконання позичальником усіх його зобовязань, в повному обсязі, що виникли з кредитного договору № 11377493000 від 29.07.2008 року (а.с.28-30). У відповідності до статті 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника, боржник і поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі. Відповідно до статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Згідно з ч.4 ст. 559 ЦПК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Згідно з п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року, договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Згідно із п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року, зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598\~ЦК). Так, відповідно до п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року, відповідно до частини четвертої статті 559\~ЦК\~порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Суд, враховуючи клопотання представника відповідачки [PERSON], про застосування строків позовної давності, вважає що порука [PERSON] припинена, у зв'язку із пропуском позивачем строків позовної давності щодо вимоги про стягнення із неї заборгованості за кредитним договором як поручителя. Заяв про поновлення строку позовної давності позивачем не заявлено. Відповідно до вимог статті 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованим, законними, доведеними з його боку та підлягають частковому задоволенню, внаслідок чого слід стягнути із [PERSON] Акбара на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором 49\~919,82 доларів США, що в еквіваленті становить 1\~188\~671,78 грн. та пені в сумі 110\~659,51 грн. Крім того, вирішуючи питання щодо судових витрат, згідно статті 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути із [PERSON] Акбара належить стягнути на користь позивача судовий збір у сумі 19\~489,97 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial