Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

Позивач 9 січня 2014 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, за яким просить суд стягнути з останньої на його користь суму боргу у розмірі 6 340 грн. за договором позики, 300 грн. витрат на послуги адвоката та судовий збір у сумі 229,40 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив наступне: 25 жовтня 2011 відповідачка взяла у нього в борг 7 970 грн., про власноруч написала розписку, у якій зобов'язалася повернути борг частинами до кінця лютого 2012 року. Вона частково повернула борг, а 6 340 грн. до цього часу не повернула і від зустрічей із позивачем ухиляється. На підтвердження суми боргу позивач надає розписку відповідача. Крім того, у зв'язку з неповерненням відповідачкою боргу, з її вини, позивач був вимушений звернутися за юридичною допомогою до адвоката з приводу складання позовної заяви та сплатив 300 грн. і судовий збір, що підтверджується квитанціями адвоката та банку. Судові витрати позивач просить покласти на відповідача. У судовому засіданні позивач зменшив суму позову до 5 840 грн., оскільки відповідачка частково сплатила суму боргу, перерахувавши йому поштою 500 грн. 20 лютого 2014 року, тобто після відкриття провадження у цій справі, та наполягає на стягненні саме цієї суми та судових витрат. Відповідачка [PERSON] у судові засідання двічі не прибула, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи була судом належним чином повідомлена, письмові заперечення проти позову не надала. Суд заслухавши пояснення позивача, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов до висновку про наступне. Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов, згідно ст. 525 ЦК України, не допускається якщо інше не встановлено договором або законом. За нормами ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов'язання підлягає виконанню у визначений в ньому строк (термін), якщо останній було ним передбачено. Відповідно до норм ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання та не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору. Судом встановлено, що 25 жовтня 2011 року відповідачем [PERSON] було написано розписку на ім'я позивача - [PERSON], за якою було позичено 7 970,00 грн. із кінцевим строком погашення до кінця лютого 2012 року шляхом сплати боргу рівними частками протягом цього періоду (а.с.4). Відповідач належним чином взяті на себе зобов'язання за договором позики не виконав, що призвело до виникнення заборгованості, так станом на 09 січня 2014 (дату первісного звернення позивача до суду відповідно до ч. 2 ст. 121 ЦПК України) сума боргу становила 6 340 грн., а станом на дату розгляду справи сума боргу становить 5 840 грн. (з урахуванням зменшення позивачем суми позову). Суд також приймає до уваги факт погашення частини боргу відповідачем, що свідчить про його визнання. З огляду на викладене, оцінивши та проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу у розмірі 5 840 грн. обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 84, ч. 1 ст. 88, ч. 1 ст. 89 ЦПК України, та з урахуванням того факту, що позивач не підтримує частину своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача, а саме витрати на правову допомогу - 300 грн., судовий збір - 229 грн. 40 коп., сплата яких позивачем підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру від 01 грудня 2013 № 51 на суму 300 грн. та чеком банку від 02 грудня 2013 № 02122013110344 на суму 229,40 грн. З урахуванням викладеного суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг у розмірі 5 840 грн., а також витрати на правову допомогу - 300 грн., судовий збір - 229 грн. 40 коп., усього 6 369 грн. 40 коп. Згідно до ч. 1 ст. 218 ЦПК України у судовому засіданні судом було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення. У відповідності зі ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України й

Outcome: approved