Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувсь до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом, де просить зменшити розмір аліментів, що утримуються з нього на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частини до 1/6 частини зі всіх видів заробітку, але не менш ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини. Свої вимоги позивач [PERSON] обґрунтовує тим, що за виконавчим листом, виданим 17 січня 2011 року на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2011 року, з нього стягуються аліменти на користь відповідача [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття сина, починаючи з 18 листопада 2010 року. Їхніх із відповідачем шлюб розірваний рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2011 року. В подальшому, відповідач змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Крім того, позивач зазначає, що 27 листопада 2019 року Нікопольським міськрайонний судом Дніпропетровської області винесено судовий наказ про стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття сина, починаючи з 13 листопада 2019 року. Таким чином, позивач наголошує на тому, що з нього стягуються аліменти на двох дітей у сукупному розмірі 50% від всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, що ставить його в тяжкий матеріальний стан. При цьому зазначає, що він працює монтажником з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій у ТОВ «НікоПрогресБуд». Розмір нарахованої заробітної плати з 01 січня 2020 року складає 8100,00 грн. на місяць. Дохід за період з 01 липня 2019 року по 31 грудня 2019 року складає 42269,10 грн., з яких на утримання сина [PERSON] утримано 17171,85 грн. Разом з тим позивач вказав, що утримання аліментів на дочку [PERSON] із його заробітної плати на теперішній час не здійснюється. Однак після здійснення вказаних утримань розмір його доходу збільшиться. Одночасно позивач вказав про звернення до суду з аналогічним позов про зменшення аліментів на утримання дочки [PERSON] . Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судовому засіданні участі не приймав надавши письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у письмовому клопотанні просила проводити розгляд справи за її відсутності, при цьому зазначила на не визнанні позовних вимог з підстав зазначених у відзиві на позов. Так, у відзиві на позов відповідач наголошувала на тому, що позивачем жодним чином не підтверджено та не доведено зміни у своєму матеріальному становищі та сімейному стані протягом останнього часу. Просила звернути увагу, що [PERSON] давно працює в ТОВ «НікоПрогресБуд», отримує стабільний дохід, який з 01 січня 2020 року тільки зріс. Із наданих позивачем письмових доказів вбачається, що наразі з заробітної плати останнього утримуються аліменти лише у розмірі 1/4 на утримання сина [PERSON] , при цьому на власні потреби [PERSON] залишається 3/4 частини від його доходу. Одночасно відповідач зазначила, що сума аліментів на утримання спільної із позивачем дитини за період з 01 липня 2019 року по 31 березня 2020 року склала 12974,44 грн., на підтвердження чого надала виписку по її картковому рахунку. Посилання на утримувану з заробітної плати суми у розмірі 17171,85 грн., відповідач вважає навмисним вводом в оману суд позивачем, оскільки наведена сума крім аліментів також включає податки. При цьому зазначила, що отримуваних нею аліментів і раніше не вистачало для покриття навіть половини витрат на утримання дитини, у зв`язку з чим більшу частину витрат, таких як купівля одягу, взуття, продуктів харчування, канцелярських товарів, оплата тренування з футболу, була вимушена здійснювати за власний рахунок, хоча отримуваний нею дохід є меншим в порівняні з доходом позивача. Оскільки сторони по справі у судове засідання не з`явилися, в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Так, згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В силу ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст.ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що сторони по справі з 21 липня 2004 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2011 року (а.с. 10). Від шлюбу позивач та відповідач мають спільного неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , повторно виданого 31 січня 2020 року Нікопольським міськрайонний відділом державної реєстрації акті цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с. 12). Із копії виконавчого листа, виданого 17 січня 2011 року Нікопольським міськрайонний судом Дніпропетровської області у справі №2-5998/2010 вбачається, що з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття сина, починаючи з 18 листопада 2010 року (а.с. 7). Крім, із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 26 березня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Нікополю реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, судом встановлено, що відповідач [PERSON] , а також [PERSON] , є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). Згідно судового наказу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської областівід 27 листопада 2019 року, винесеного по справі №182/7901/19, з позивача стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 13 листопада 2019 року і досягнення дитиною повноліття (а.с. 9). Позивач просить задовольнити його вимоги та зменшити розмір аліментів на утримання сина [PERSON] з 1/4 частини до 1/6 оскільки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки за рішеннями суду з нього мають стягуватися аліменти на двох дітей по 1/4 на кожну дитину, а тому на власні потреби в нього залишатиметься лише половина доходу, що поставить його в скрутне матеріальне становище. Суд вважає, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду з огляду на наступне. Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В силу ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення так і у бік покращення. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, зміна сімейного стану платника аліментів може бути підставою для зменшення розміру аліментів. Разом з тим, аналізуючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено підстав для задоволення позову, передбачених ст. 192 СК України. Зокрема, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що з моменту постановлення судового рішення суттєво погіршився його матеріальний стан або стан його здоров`я, через що останній не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Приходячи до висновку про відсутність підстав для задоволенню позову, суд також враховує надані сторонами довідки про доходи, із яких вбачається, що навіть після здійснення всіх утримань із заробітної плати позивача, в тому числі аліментів, сума його безпосереднього доходу є більшою від доходу відповідача за аналогічні періоди (а.с. 13, 14, 36). Що ж стосується посилання позивача в якості підстави позову на те, що судовим наказом з нього стягнуто аліменти у розмірі 1/4 також на доньку [PERSON] , суд не приймає їх до уваги, оскільки як зазначав сам [PERSON] , станом на день звернення до суду з даним позовом утримання з його доходу за вказаним судовим наказом не здійснювалися. Водночас, навіть після здійснення таких утримань, сплата аліментів на другу дитину жодним чином не може свідчить погіршення матеріального становища позивача та про його неможливість сплачувати аліменти на утримання спільної з відповідачем дитини у розмірі, раніше визначеному судовим рішенням. До того ж, такі утримання не зменшать безпосередній дохід позивача від встановленого прожитковий мінімум для працездатних осіб. Відтак, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що належних та допустимих доказів того, що змінились обставини, що існували на момент постановлення рішення про стягнення аліментів, визначені ст. 192 СК України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів, позивачем суду не надано. Також, позивачем не надано і доказів зміни його матеріального чи сімейного стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі. Таким чином, враховуючи вищевикладене та те, що належних доказів в обґрунтування позову не надано, конституційний обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей який є одним із головних, з метою недопущення порушення прав дитини, суд вважає, що у задоволенні вимог [PERSON] про зменшення розміру аліментів слід відмовити в повному обсязі. При цьому, судові витрати слід віднести за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed