Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

Позивач [PERSON] 15 серпня 2016 року звернулася в Київський районний суд м. Полтави з позовом до Полтавської міської ради про встановлення факту постійного проживання, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Посилалися на те, що 07 жовтня 2015 року померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої входить 1/2 частина квартири [ADDRESS]. Вказувала, що є єдиним спадкоємцем майна померлої, прийняла спадщину, оскільки постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини, хоча не була зареєстрована за однією з померлою адресою. В поданій до суду позовній заяві просила суд встановити факт її постійного проживання за адресою [INFO] на момент відкриття спадщини. Просила суд встановити факт прийняття нею спадщини після померлої [PERSON] та визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач та представник позивача повністю підтримали подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Інші особи в судове засідання не зявилися, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 07 жовтня 2015 року померла [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина. Відповідно до ст.ст. 1222, 1223, 1261 ЦК України спадкоємці визначаються за законом і за заповітом, у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом в першу чергу мають діти спадкодавця, той з подружжя, хто його пережив, та батьки. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Позивач [PERSON], [INFO], як донька померлої, в силу ст. 1261 ЦК України є спадкоємцями її майна за законом. Судом встановлено, що після померлої 07 жовтня 2015 року спадкова справа не відкривалася, заповіти відсутні. Також встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 06 листопада 1998 року, виданого відділом приватизації житла, квартира [ADDRESS] на праві приватної спільної сумісної власності належить [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Співвласник квартири [PERSON] померла, невизначеність часток у праві спільної сумісної власності порушує права позивача, тому суд, враховуючи рівність часток співвласників, приходить до висновку, що після приватизації квартири [ADDRESS] частки у спільній сумісній власності на зазначену квартиру є рівними та склали: [PERSON] 1/2 частка, [PERSON] 1/2 частка. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Тому до складу спадщини після смерті [PERSON] входить 1/2 частка зазначеної квартири. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1270 ЦК України встановлено строк у шість місяців для прийняття спадщини. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Факт того, що позивач [PERSON], будучи спадкоємцем [PERSON], постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, підтверджується дослідженими в справі доказами. Даний факт має для позивача юридичне значення, іншим шляхом встановити його неможливо. Тому суд приходить до висновку про необхідність встановлення факту того, що [PERSON] постійно проживала із померлою 07 жовтня 2015 року [PERSON], за адресою [ADDRESS], станом на час відкриття спадщини, тобто, станом на 07 жовтня 2015 року. Оскільки [PERSON] постійно проживала із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, в силу норм ст. 1268 ЦК України вона є такою, що прийняла спадщину. Факт постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини сам по собі свідчить про прийняття спадщини, якщо особа протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України не заявила про відмову від неї. Позивач [PERSON] не заявляла про відмову від спадщини, тому є такою, що прийняла спадщину у звязку з постійним проживанням із спадкодавцем на час відкриття спадщини і окремому встановленню в судовому порядку даний факт не потребує. Встановивши дані обставини, враховуючи, що позивач [PERSON] фактично прийняла спадщину після померлої 07 жовтня 2015 року [PERSON], але позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину шляхом звернення до нотаріальної контори, суд приходить до висновку, що порушене право позивача підлягає захисту. З цих підстав позовні вимоги про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування підлягають задоволенню. Суд, обираючи спосіб захисту порушеного права, вважає за необхідне визнати за [PERSON] в порядку спадкування після померлої 07 жовтня 2015 року [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS].

Outcome: approved