Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-29 00:00:00

Позивач [PERSON] , жителька [ADDRESS] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , жителя [ADDRESS] , в якому просить змінити спосіб стягнення аліментів з 1/3 частки від заробітку та призначити в твердій грошовій сумі, який було встановлено рішенням Городенківського районного суду [PERSON] на користь [PERSON] , на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , 2014 р.н. та [PERSON] , 2015 р.н., з 1/3 частки від усіх видів його заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 5000 грн. на двох дітей, по 2500 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення ними повноліття; рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання; судові витрати віднести на відповідача. Позовна заява мотивована тим, що рішенням Городенківського районного суду від 23 грудня 2016 року присуджено стягувати з відповідача [PERSON] в користь позивача [PERSON] аліменти на утримання дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , щомісячно в розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На даний час розмір аліментів, який був визначений за даним рішенням суду значно менший ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку та в умовах збільшення рівня цін та прожиткового мінімуму на дитину є недостатнім для матеріального утримання дітей, що ставить позивача у скрутне матеріальне становище. На даний час неповнолітні діти сторін потребують значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв`язку з чим збільшуються потреби в навчанні, розвитку та іншому. Відповідач залишив без належної батьківської уваги, а також ніяким чином не бере участі в утриманні та вихованні спільних з позивачем дітей. Також відповідач постійно приховує дійсний розмір своїх доходів, жодної допомоги крім встановлених судом аліментів не дає. Позивач самостійно власними силами намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати неповнолітніх дітей, а також виконувати всі інші обов`язки, покладені на неї законом та необхідні для належного утримання спільних з відповідачем дітей. Відповідач офіційно працевлаштований та має достатній заробіток, який не оподатковується. Своє матеріальне становище та високий заробіток приховує. Другої сім`ї не створив та інших неповнолітніх дітей у нього немає. На неодноразові прохання стосовно допомоги у матеріальному забезпеченні є безрезультатними. Зважаючи на вищевикладене, позивач вважає, що оскільки на момент звернення до суду з цим позовом, між нею та відповідачем не досягнуто згоди та не дійшли домовленості відповідачем з приводу способу виконання його обов`язку утримувати неповнолітніх дітей, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів, то вона може подати до суду заяву про зміну способу стягнення аліментів. 17.06.2021 відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив позовні вимоги позивача задоволити частково в межах 50-ти % від його заробітку, доходу на двох дітей. У відзиві зазначено, що в позовній заяві позивач вказує, що він надає кошти на утримання дітей відповідно до рішення суду, однак даних коштів не вистачає на потреби дітей, також зазначає начебто він приховує свої статки (заробітки) та всілякими способами уникає від надання матеріальної допомоги. Дані твердження позивача є необгрунтовані та нічим не підтверджені.Пояснив, що він на даний час працевлаштований, працює експедитором в ТзОВ «Торгова компанія «Перламутр», його заробітня плата на місяць складає в межах 6000 гривень. Він щоразу при відвідуванні їх спільних дітей, крім призначених судом аліментів, залишав гроші в сумі 1500-2000 гривень. У 2020 році своїм донькам на їх Дні народження відповідач придбав два мобільні телефони з сенсорним екраном, також надавав кошти на придбання одежі. Також придбав для донечок двохрівневе ліжко. Будучи в статусі розлученим, його колишня дружина неодноразово телефонувала йому, щоб він придбав медикаменти, оскільки їх доньки часто хворіли, що теж стає зрозумілим про те, що він всілякими способами допомагає у вихованні спільних дітей. Разом з тим, у зв`язку із відсутністю відповідних чеків чи квитанцій відповідач не може все це довести, так само й позивач не може довести, що ним не вживаються заходи щодо матеріального забезпечення дітей. Офіційне працевлаштування відповідача та виплата заробітньої платні підтверджується довідкою з ТзОВ «Торгова компанія «Перламутр», жодного приховування своїх фінансових надходжень за свою працю він не здійснює, також повідомляє, що інших фінансових джерел в нього немає. Станом на сьогоднішній день відповідач проживає в житловому будинку із своєю мамою, власником якого є мама, та з сестрою, його батько [PERSON] помер [INFO] . Всі ці життєві обставини вимагають значного фінансового становища для проживання. Оскільки відповідач офіційно працевлаштований, отримує офіційну заробітну плату, жодного умислу щодо несплати аліментів в нього немає та і не було, тому при вирішенні питання щодо розгляду цивільного позову поданого позивачем щодо збільшення розміру аліментів не заперечує щодо стягнення 50% його заробітньої плати на користь неповнолітніх доньок. Позовні вимоги, що викладені позивачем в позовній заяві відповідач визнає частково, а саме стягнення в межах 50% заробітку щомісячно до виповнення доньками повноліття. В обґрунтування відзиву відповідач вважає, що сума, яку просить стягнути позивач а саме: 5000 грн. значно завищена та не обгрунтована відповідними доказами. У відповідача у власності нерухомого майна, а саме житлового будинку та господарських споруд, немає. Також немає жодного транспортного засобу. Своїм дочкам він на рівні з позивачем буде надавати грошову допомогу та приймати участь в їх вихованні. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. На електронну пошту суду надіслала заяву про розгляд справи без її присутності. Зазначила, що позов підтримує в повному обсязі, відзив відповідача вважає частково неправдивим. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Паньків В.Д. в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, підтримали поданий відповідачем відзив на позовну заяву, з викладених в ньому підстав. Відповідач вказав, що згідний сплачувати аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 3000 грн. (по 1500 грн. на кожну дитину) щомісячно. Розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження згідно гл.10 Розділу ІІІ ЦПК України. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено. Суд, заслухавши відповідача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, приходить до наступного. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 12 грудня 2016 року по справі № 342/1141/16-ц (провадження № 2/342/820/2016), яке набрало законної сили 23.12.2016, вирішено стягувати з [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Сороки Городенківського району Івано-Франківської області, в користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання дітей: дочки [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] , щомісячно, в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку: стягнення аліментів розпочати з 07.11.2016 р. і проводити до досягнення дітьми повноліття. 24 жовтня 2017 року Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області по справі № 342/882/17 (провадження № 2/342/611/2017) розірвано шлюб між гр. [PERSON] , [INFO] , та гр. [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 13 липня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломиї реєстраційної служби Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 258; дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , залишено на проживанні з матір`ю [PERSON] ; після розірвання шлюбу залишено позивачу прізвище « [PERSON] ». Те, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 1 від 18 лютого 2014 р., та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 2 від 25 лютого 2015 р., доводиться копіями свідоцтв про народження, виданими виконкомом Сороківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, відповідно: серії [NUMBER] від 18 лютого 2014 року, серії [NUMBER] від 25 лютого 2015 року. Як вбачається із копії свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , виданого 24 березня 2018 року Коломийським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, [PERSON] , [INFO] після державної реєстрації шлюбу 24 березня 2018 року з [PERSON] , присвоєно прізвище « [PERSON] ». Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Статтею 141 СК України визначено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч.1 ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 згаданої статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наданими суду відповідачем довідками № ТК 000000021 від 26.05.2021, № ТК 000000024 від 22.06.2021, № ТК 000000029 від 07.07.2021, виданими ТзОВ «Торгова компанія «Перламутр» доводиться, що відповідач [PERSON] працює у ТзОВ «Торгова компанія «Перламутр» з 03.10.2016; на даний момент займає посаду Експедитор; дохід за період з 01.11.2020 по 30.04.2021 склав 35200 грн., дохід за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 склав 59308,49 грн. Частина 3 статті 181 СК України визначає, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У відповідності до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 № 1082-IX визначено, що прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги зазначені позивачем підстави позовних вимог, позицію відповідача, розмір встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину певного віку, обставини, визначені ст.ст. 182, 184 СК України, те, що позивачем не надано доказів щодо можливості сплачувати відповідачем аліменти в розмірі по 5000 грн. щомісячно, та відсутність даних про те, що відповідач має на утриманні інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково - змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області по справі № 342/1141/16-ц (провадження № 2/342/820/2016) від 12 грудня 2016 року та стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: дочки [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 1750,00 (одна тисяча сімсот п`ятдесят гривень 00 коп.), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно.

Outcome: partial