Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] 01.10.2014 року звернулася до суду з зазначеним позовом. Обґрунтувала його наступним. [INFO] року померла її мати - [PERSON] після смерті якої залишилось спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в [ADDRESS]. Вона є єдиним спадкоємцем майна померлої за законом, яка вчасно прийняла спадщину. В зв'язку з оформленням спадщини виявилося, що при житті [PERSON] не оформила правовстановлюючий документ на домоволодіння. По цій причині Глобинська державна нотаріальна контора відмовила їй (позивачу) у видачі свідоцтва про право на спадщину. Посилаючись на викладене, позивач прохала суд визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на спадковий житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в [ADDRESS], на неприватизованій земельній ділянці площею 0,07 га. У судове засідання позивач [PERSON], її представник [PERSON] не з'явилися, направили до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Вказали, що позовні вимоги підтримують. Представник відповідача - Глобинської міської ради, представники третіх осіб - реєстраційної служби Глобинського РУЮ, відділу Держземагенства у Глобинському районі, Глобинської держнотконтори, третя особа - [PERSON], в судове засідання не з'явилися. Належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. В заявах, адресованих суду, прохали розглянути справу у їх відсутності, заперечень на позов не надали. Відповідач позов визнав. Суд, дослідивши та оцінивши надані письмові докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємного зв'язку встановив наступне. 17 листопада 1983 року рішенням Глобинського районного суду Полтавської області, яке набрало законної сили, шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в [ADDRESS], за [PERSON] на 14/25 частки, за [PERSON] - 11/25 частки. Відповідно до ст. 44 Кодексу про шлюб і сім'ю, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану. Згідно актового запису про шлюб між названими особами № 131 від 31.12.1969 року, вбачається, що реєстрація розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану між [PERSON] та [PERSON] не проводилася. [INFO] року помер [PERSON]. Правовідносини по спадкуванню його нерухомого майна виникли на час дії Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, із змінами, внесеними до нього. Відповідно до ч.1 ст. 529 названого кодексу при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках діти ( в тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно пунктів 1, 2 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем прийняття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій частині дії повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Дружина померлого - [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину - а саме 11/25 частки названого будинку, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, про що свідчить довідка Глобинської міської ради № 27 від 24.01.2014 року. Дані про те, що остання відмовилася від спадщини чоловіка - відсутні. Згідно повідомлення Полтавського обласного державного нотаріального архіву від 20.10.2014 року № 3016/01-21 спадкова справа після померлого [INFO] року [PERSON] не заводилася. [INFO] року померла [PERSON]. Спадкоємцями першої черги спадкування за законом є її діти - [PERSON] (позивач у справі) та [PERSON] (ІІІ особа у справі). Згідно дослідженої судом спадкової справи № 211/2013, заведеної державним нотаріусом Глобинської держнотконтори, єдиною спадкоємицею першої черги спадкування за законом, яка в установлений строк прийняла спадщину, є [PERSON] (позивач у справі). [PERSON] (третя особа у справі), від прийняття спадщини в установленому законом порядку відмовилася. До складу спадкового майна входить житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в [ADDRESS], який був збудований спадкодавцем і в якому вона проживала до дня своєї смерті. Відповідно до повідомлення Глобинської державної нотаріальної контори від 13.08.2014 року № 1052/01-16 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в [ADDRESS], у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на нього. Згідно технічного паспорту, житловий будинок літ. «А» було побудовано в 1976 році, погріб під частиною будівлі літ. «В», убиральню літ. «Г» - в 1975 році, огорожу № 1, ворота № 2, хвіртку № 3 - у 1984 році, сарай-літню кухню літ. «Б» - у 1985 році, сарай літ. «Д» - у 1986 році, прибудову літ. «а», - у 1988 році. Відповідно до Постанови Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про застосування Указу ПВР СРСР від 26.08.1948 року» побудовані громадянами на відведених їм земельних ділянках будинки є їх особистою власністю. Порядок правової реєстрації будинків та господарських будівель і споруд, а також домоволодіння в містах та селищах міського типу був врегульований на Україні Інструкцією про порядок реєстрації будівель в містах, робочих, дачних і курортних селищах України від 23/25.12.1947 року, Інструкцією про порядок реєстрації будинків і домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31.01.1966 року Мінкомгоспом УРСР. Запис в реєстраційній книзі про належність домоволодіння на праві особистої власності певній особі, є офіційним доказом права власності даної особи на це домоволодіння. Згідно Закону «Про сільську Раду депутатів трудящих УРСР» від 02.06.1968 року, кожна сільська рада вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської ради, в особовому рахунку вказувались прізвище, ім'я та по батькові глави сім»ї, на ім'я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку. Згідно записів в погосподарських книгах Глобинської міської ради [PERSON] була зареєстрована в [ADDRESS] і проживала у ньому до смерті. За нею значилося належне на праві власності нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS], на неприватизованій земельній ділянці площею 0,07 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Оцінивши надані докази, суд прийшов до висновку, що спадкодавець [PERSON] за свого життя набула право власності на назване нерухоме майно відповідно до закону, що діяв на час створення даного майна, проте, за життя не провела державну реєстрацію права власності на нього, відповідно до закону, що діє на час прийняття позивачем спадщини, в зв'язку з чим і виник спір. Його вирішення можливе лише в судовому порядку. Згідно висновку відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури Глобинської РДА від 18.08.2014 року № 219/02-04, житловий будинок літ. «А», прибудова літ. «а», погріб під частиною будівлі літ. «В», сарай-літня кухня літ. «Б», убиральня літ. «Г», сарай літ. «Д», огорожа № 1, ворота № 2, хвіртка № 3, які розташовані в [ADDRESS] збудовані без істотних порушень діючих будівельних норм і правил. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ст. ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ч.1, ч.5 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. За ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Встановивши, що спадкодавець [PERSON] за життя на передбачених законом підставах набула право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в [ADDRESS], суд прийшов до висновку, що позивач, як єдиний спадкоємець, яка прийняла спадщину, має право на успадкування названого майна за законом. Визнання права власності за [PERSON] на спадковий житловий будинок з господарськими будівлями не оспорюється відповідачем та не порушує прав чи інтересів інших осіб. Позов ґрунтується на законі, доведений належними доказами, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved