Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] 06.05.2021 р. звернулась до суду з позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дом-Сервіс-Плюс», Закритого акціонерного товариства «Форум-ДС» в особі ліквідатора Баскакова О.В., Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації) про зобов`язання виключити з реєстру запис про керівника (директора) підприємства, яким просить визнати її такою, що звільнена з посади директора ТОВ «Дім-Сервіс-Плюс» з 14.04.2011 року за згодою сторін на підставі ст. 36 КЗпП України, зобов`язати Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації) провести реєстраційні дії за судовим рішенням у зв`язку з її звільненням з посади директора 14.04.2011 року, стягнути з відповідачів на її користь сплачений судовий збір в розмірі 908,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона була прийнята на посаду директора ТОВ «Дом-Сервіс-Плюс» з 29.07.2009 року, засновником якого є ТОВ «Форум-ДС». 14.04.2011 р. було подано нотаріально посвідчену заяву про звільнення з посади директора ТОВ «Дом-Сервіс-Плюс» за угодою сторін. 14.04.2011 року її було звільнено з посади директора, про що був виданий наказ № 1/К від 14.04.2011 р. Зазначила, що 14.04.2011 р. нею на підставі акту передачі документів та печатки, було передано документи голові правління ЗАТ «Форум-ДС» [PERSON]. Проте, ТОВ «Дом-Сервіс-Плюс» не звернулось до державного реєстратора з заявою про виключення з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про керівника (директора), в зв`язку з чим змушена звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 11.05.2021 року було відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд в порядку загального позовного провадження. Позивач в судовому засіданні підтримала позові вимоги та просила їх задовольнити посилаючись на обставини викладені у позові. Представник відповідача ТОВ «Дом-Сервіс-Плюс» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив на позов не подав. Представник відповідача ЗАТ «Форум-ДС» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив на позов не подав. Представник Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації) в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на обставини викладені у поданому до суду відзиві. Вислухавши позивача, представника Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації), дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] з 29.07.2009 року було прийнято на посаду директора ТОВ «Дом-Сервіс-Плюс». 14.04.2011 року [PERSON] було подано нотаріально посвідчену заяву про звільнення за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП на ім`я учасників ТОВ «Дом-Сервіс-Плюс» (а.с. 7). Згідно з частиною першою статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Європейський суд з прав людини вказує, що приватне життя «включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру». Стаття 8 Конвенції «захищає право на особистий розвиток та право встановлювати та розвивати стосунки з іншими людьми та оточуючим світом». Поняття «приватне життя» в принципі не виключає відносини професійного або ділового характеру. Врешті-решт, саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з оточуючим світом. Отже, обмеження, накладені на доступ до професії, були визнані такими, що впливають на «приватне життя» (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України» (Oleksandr Volkov v. Ukraine, N 21722/11, § 165)). З урахуванням положень частини першої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної практики Європейського Суду з прав людини необхідно зробити висновок, що наявність у Єдиному державного реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань інформації щодо позивача як про керівника державного підприємства відноситься до професійної діяльності останнього та охоплюється поняттям «приватне життя». Відомості Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань свідчать, що засновником (учасником) ТОВ «Віссон Лайт» є [PERSON] . Згідно зі статтями 21, 24 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату. За змістом статті 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Статтею 23 Загальної декларації з прав людини передбачено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється (стаття 43 Конституції України). Відповідно до пункту четвертого частини першої cтатті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39). За вказівками частини першої статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в інші місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або інвалідом І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. У свою чергу ТОВ «Дом-Сервіс-Плюс» жодних заперечень щодо звільнення позивача не висловила. Крім того, 14.04.2011 р. на підставі акту прийому передачі документів та печатки позивачем було передано голові правління ЗАТ «Форум-ДС» [PERSON] документи у зв`язку зі звільненням позивача з посади директора, що є засновником ТОВ «Дом-Сервіс-Плюс» (а.с. 8). На порушення зазначених вимог ТОВ «Дом-Сервіс-Плюс» допустила протиправну бездіяльність, оскільки не вчинила юридично значимих дій, спрямованих на вирішення питання про звільнення позивача з посади директора ТОВ «Віссон Лайт» та оформлення припинення трудових відносин, що свідчить про порушення вимог трудового законодавства і обмеження трудових прав позивача щодо можливості вільно обирати працю, як це передбачено вказаною статтею 43 Конституції України. Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації. За таких обставин, суд приходить до висновку про порушення права позивача на звільнення з роботи з ініціативи працівника, передбачене п. 1 ст. 36 КЗпП України, так як не вирішення заяви про звільнення позивача з посади директора є триваючим порушенням його права вільного вибору праці. Частиною другою статті 8 Конституції України передбачено, що звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян, на підставі Конституції України гарантується. Відповідно до частини першої cтатті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами (частина перша статті 3 КЗпП України). Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (cтаття 4 КЗпП України). За змістом частини першої ст. 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Враховуючи порушення права позивача на припинення трудових відносин, обраний нею спосіб захисту направлений на відновлення її трудових прав, гарантованих Конституцією України. Відповідно до вимог частини другої статті 5 ЦПК України, з урахуванням встановлених обставин справи та виходячи з того, що пред`явлення позову по суті спрямоване на припинення трудових правовідносин, суд вважає, що ефективним і таким, що не суперечить закону, у даному випадку буде такий спосіб захисту як припинення трудових відносин з ТОВ «Дом-Сервіс-Плюс» на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Така позиція узгоджується з Постановами Верховного Суду від 19 серпня 2019 року у справі № 233/2529/18, від 3 липня 2019 року у справі № 520/11437/16-ц, від 24 грудня 2019 року, у справі № 758/1861/18. Відповідно до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. З огляду на те, що належним чином оформлену трудову книжку позивачу видано не було та на даний час не видано, чим порушено право останнього на подальше працевлаштування, позовні вимоги в частині внесення до трудової книжки позивача запису про його звільнення та видачу трудової книжки та проведення повного розрахунку на день звільнення є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що стороною позивача надано суду докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, які стороною відповідачів не спростовані в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, суд вважає, що позов в частині визнання [PERSON] звільненою з посади директора ТОВ «Дом-Сервіс-Плюс» з 14.04.2011 р. є обґрунтованим, законним та таким, що підлягає задоволенню. В частині зобов`язання Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації) провести реєстраційні дії за судовим рішенням у зв`язку з її звільненням з посади директора 14.04.2011 року слід відмовити, оскільки дана вимога заявлена передчасно. На підставі наведено позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідачів ТОВ «Дом-Сервіс-Плюс» та ЗАТ «Форум-ДС» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн. На підставі наведеного вище,

Outcome: partial