Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-13 00:00:00

Позивач 12 грудня 2016 року звернувся до суду з позовом, в якому згідно уточнень зазначив, що він, його племінниця [PERSON], та син [PERSON] зареєстровані та мешкають за адресою: м. Дніпро, ж/м Парус, 1Е кв. 106. Будинок знаходиться на балансі КП ЖЕП № 25 Дніпропетровської міської ради. Згідно рішення виконавчого комітету Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради № 1547 від 29.12.2005 року наймачем вищезазначеного житлового приміщення є [PERSON]. Незважаючи на те, що сторони мають однакове право на користування житловим приміщенням, [PERSON] самовільно змінила вхідні замки, та відповідач не може потрапити до спірної квартири. На звернення позивача з проханням передати ключі від спірної квартири, відповідач відмовляється, мотивуючи тим, що вона робить ремонт у квартирі та планує жити там зі своєю родиною. У звязку з чим позивач не може проживати за місцем своєї реєстрації. Позивач просив усунути перешкоди у користуванні квартирою № 106 в будинку № 1Е на ж/м Парус у м. Дніпрі, зобовязавши відповідачів передати ключі позивачу від спірної квартири; вселити позивача до квартири № 106 в будинку № 1Е на ж/м Парус у м. Дніпрі. Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. В обґрунтування позовних вимог посилалася на обставини викладені у позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідачі у судове засідання не зявилися, про день, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили, ніяких письмових заяв від них не надходило. Зі згоди представників позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Треті особи у судове засідання не зявилися, про день і час проведення слухання справи сповіщалися належним чином. Суд вислухавши пояснення представників позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до рішення Виконавчого комітету Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради від 29.12.2005р. №1547 «Про зміну умов договору найму житлових приміщень по житлово-комунальному підприємству «Парус» змінено умови договору найму житлового приміщення, що складається із двох кімнат житловою площею 27,5 кв.м. за адресою ж/м Парус, 1є/106, з померлої бабусі [PERSON] на онуку [PERSON] з родиною у складі дядька [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO] (а.с.8). Встановлено, що в квартирі № 106 в будинку № 1Е на ж/м Парус у м. Дніпрі зареєстровано місце проживання [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.11). Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Згідно зі ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма права і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інші особи, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 1 ст. 156 Житлового кодексу Української РСР члени сім`ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються житловим приміщенням на рівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку належить дружина, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника будинку може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають з власником будинку і ведуть з ним спільне господарство. Статтею 9 ЖК України визначені житлові права громадян, зокрема, частиною 4, 5 вказаної статті встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідачі чинять перешкоди позивачу у праві проживання останнього за місцем його реєстрації, оскільки змінено вхідні замки, ключі у позивача відсутні, у звязку з чим [PERSON] звертався до правоохоронних органів з відповідними заявами (а.с.12,13,39.40). Позивач вже понад десять років не може проживати за місцем реєстрації, оскільки у 2004 -2005 роках [PERSON] змінила замки у вхідних дверях, позивач поїхав до родичів до села, поки відповідач зробить ремонт, після повернення у 2005 році потрапити до квартири вже не зміг. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України закріплено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Тобто, процесуальними нормами встановлено, як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок по доказуванню обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Отже, позивач на обґрунтування своїх позовних вимог надав суду докази його реєстрації у спірній квартирі, тоді як відповідачі в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, заперечень суду не надали, а також доказів на їх обґрунтування. Зокрема, факту зняття позивача з реєстрації суду не підтвердили. Крім того, рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2015 року у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON], треті особи Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційне підприємство № 25» Дніпропетровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, повністю відмовлено (а.с.9-10). Відтак, наявними доказами у справі та поясненнями сторін підтверджено, що [PERSON], [PERSON] чинять [PERSON] перешкоди у вселенні. Відповідач в силу ст. 64 ЖК України, як член сім`ї, має право користування квартирою нарівні з іншими наймачами, а тому суд вважає на необхідне вселити його у спірну квартиру, зобовязавши [PERSON] та [PERSON] надати [PERSON] ключі від вхідних дверей квартири № 106 в будинку № 1Е на ж/м Парус у м. Дніпрі. Враховуючи вищевикладене та аналізуючи здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачів в рівних частках слід стягнути на користь позивача судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору у розмірі 1102,40 грн.

Outcome: approved