Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

Позивач [PERSON] 24 грудня 2015 року звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про оспорювання батьківства, в якому просить виключити відомості про батьківство його, [PERSON], з актового запису про народження дитини [PERSON], [INFO]. Позивач вказав, що з відповідачкою перебували в зареєстрованому шлюбі з 2 серпня 2012 року, рішенням Борщівського районного суду 9 листопада 2015 року шлюб між ними було розірвано. [INFO] відповідач народила сина [PERSON] і відповідно до ч.1 ст.122 СК України його було записано батьком дитини. Однак він не вважає себе біологічним батьком дитини. Відповідач неодноразово наголошувала на тому, що дитина не його, про народження дитини йому стало відомо від сторонніх людей, бажаючи побачити хлопчика та приїжджаючи за місцем проживання відповідача, остання не допускала його до дитини, погрожувала суїцидом. За таких обставин сумнівається у своєму батьківстві, просить призначити судово-генетичну експертизу. 20 січня 2016 року відповідач [PERSON] подала заперечення на позовну заяву, в якій вказала, що батьком її сина [PERSON] є позивач у справі - [PERSON] Вона завагітніла у період, коли між суперечками з вересня по 20 грудня 2013 року та з 29 січня 2014 року по цей час, вони примирилися - це з 20 грудня 2013 року по 29 січня 2014 року. Жодних заперечень щодо реєстрації позивачем батьком дитини від останнього не було. Оскільки з відповідачем з 29 січня 2014 року припинили подружні стосунки, останній до дитини не навідувався. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та пояснив, що після одруження із відповідачем сім»єю проживали у м.Тернополі. Після народження першої дитини - дочки [PERSON], дружина в серпні 2013 року вийшла на роботу. З жовтня 2013 року між ними все частіше стали виникати суперечки і в грудні того ж року вони припинили подружні стосунки. В кінці грудня 2013 року під час чергової сварки дружина повідомила, що вагітна, однак дитина не його. Намагання вияснити причину такої заяви дружини закінчувалися погрозами зі сторони останньої викинутися з вікна разом із дочкою [PERSON]. Остаточно посварившись, він у лютому 2014 року подав до суду заяву про розірвання шлюбу, однак позов суд повернув, оскільки дитині [PERSON] на той час не виповнився 1 рік. У вересні 2014 року до суду із позовом про розірвання шлюбу звернулася дружина. В позові остання зазначила, що не проживає з ним з січня 2014 року. Позов суд залишив без розгляду через те, що дружина була вагітною. Про народження [INFO] відповідачем дитини дізнався від чужих людей. Ні про перебування у пологовому будинку, ні про хрестини його ніхто не повідомляв. За такої поведінки відповідача та її родичів вважає, що останні впевнені, що він не є біологічним батьком дитини. Дитину бачив лише один раз, усі інші його приходи до дитини припинялися забороною входу до господарства. Про те, що він офіційно записаний батьком дитини, йому ніхто не повідомляв, його згоди не запитував, документ не надавав. Він лише здогадувався про такий факт. Проаналізувавши події, що відбувалися у його сім»ї в жовтні-грудні 2013 року, а це постійні претензії зі сторони дружини, суперечки, ігнорування подружніх обов»язків, враховуючи заяву дружини про зачаття дитини від іншого чоловіка, прийшов до переконання про підставність такої заяви дружини та відсутність кровного споріднення між ним та дитиною відповідача [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, 26 вересня 2016 року подала до суду письмову заяву, в якій просить справу слухати в її відсутності, позов визнає, не заперечує щодо його задоволення. Заслухавши пояснення позивача, свідка, дослідивши письмові докази, надані сторонами, суд встановив наступні факти. Сторони з 02 серпня 2012 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 27 жовтня 2015 року розірвано. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 28 жовтня 2014 року Мушкатівською сільською радою Борщівського району Тернопільської області, [INFO] народився [PERSON]. Батьком дитини записаний [PERSON]. Засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов'язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім'ї та родичів визначає Сімейний кодекс України (далі - СК України). Зокрема, глава 12 СК України регулює порядок визначення походження дитини. Так, відповідно ч.1 ст.136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до ст.ст.122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Згідно з ч.2 ст. 136 СК України у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.146 ЦПК України). За положеннями ст.146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. У разі ухилення відповідача від проведення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи у справах про визнання батьківства, материнства суд має право постановити ухвалу про примусовий привід на проведення такої експертизи. Крім того, п.п. 10 та 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що в судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою, так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, котрий визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір'ю дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Суд, задовольнивши клопотання позивача, з метою встановлення наявності чи відсутності кровного споріднення між позивачем та малолітнім [PERSON] 21 січня 2016 року призначив у справі судово-генетичну експертизу. Відповідач [PERSON] проти проведення вказаної судово-генетичної експертизи не заперечувала. Ухвала суду про проведення судово-генетичної експертизи двічі, 21 січня та 19 липня 2016 року, направлялася для виконання. Однак відповідач [PERSON] на неодноразові призначення дати, на відбір крові із малолітньою дитиною не з»явилася. Не з»явилася відповідач [PERSON] і в судове засідання після відновлення 19 вересня 2016 року зупиненого провадження у справі. 26 вересня 2016 року відповідач подала до суду письмову заяву, в якій просить задовольнити вимоги позивача, вилучити його з відомостей батька дитини в актовому записі про народження, та пояснила, що не бажає позивачу нічого доводити, а проведення судово-генетичної експертизи суперечить її релігійним переконанням. Враховуючи мету призначення експертизи, а також те, що від її проведення ухилилася саме відповідач [PERSON], суд вважає за необхідне визнати той факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, а саме факт відсутності кровного споріднення між [PERSON] та дитиною [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що постійно спілкувався із сторонами по справі з часу їх одруження. Був очевидцем суперечок подружжя [PERSON], які стали виникати після народження дочки [PERSON], а саме з жовтня 2013 року. З кінця грудня 2013 року [PERSON] разом не проживали. В період сварок [PERSON] телефонувала до нього, а також до родичів позивача, та погрожувала, що викинеться з дитиною з вікна. В розмові відповідач наголошувала, що дитина, якою та вагітна, не позивача. Дійсно позивач про народження дитини дізнався від сторонніх людей. [PERSON] ні до дочки, ні до народженого сина позивача не допускає. Як вбачається зі змісту позовної заяви [PERSON] від 2 вересня 2014 року поданої до Тернопільського міськрайонного суду, з якою та зверталася до [PERSON] про розірвання шлюбу, відповідач вказувала, що не проживає з чоловіком з січня 2015 року, наголосила, що це вже дев»ять місяців, і, одночасно, в позові не вказала, що є вагітною, що дитина зачата від її чоловіка. Проаналізувавши здобуті в судовому засіданні докази, а також враховуючи визнання відповідачем позову, суд вважає, що вимоги позивача є підставними та підлягають до задоволення. Судові витрати по справі слід покласти на відповідача. На підставі ст.ст.122,136 СК України, ст.146 ЦПК України,

Outcome: approved