Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

Позивач [PERSON] 14.03.2019 року звернулася у суд з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача - ТзОВ «Мрія» на свою користь інфляційні втрати у розмірі 12 743 грн. 96 коп. та 3 % річних у розмірі 3 861 грн. 90 коп. за період з 01.03.2018 року по 30.04.2019 року включно. Судові витрати у справі позивач просить покласти на відповідача. Ухвалою судді від 14.03.2019 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд цивільної справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження на 08.05.2019 року з повідомленням учасників справи, без їх виклику. Одночасно задоволено клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору та відстрочено сплату такого до дати ухвалення судового рішення у даній справі. Позов обґрунтовано тим, що у провадженні Старосамбірського міськрайонного суду Львівської області перебувала справа № 455/785/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , ТзОВ «Мрія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином. 24.06.2015 року Старосамбірським міськрайонним судом Львівської області ухвелено рішення у справі № 455/785/14-ц, яким позов задоволено частково. 23.12.2015 року Апеляційний суд Львівської області скасував рішення Старосамбірського міськрайонного суду Львівської області від 24.06.2015 року та ухвалив нове рішення, яким вирішив стягнути з ТзОВ «Мрія» на користь [PERSON] на відшкодування матеріальної шкоди 7 361 грн. та на відшкодування моральної шкоди 103 456 грн.. 05.02.2016 року відділом державної виконавчої служби Сколівського районного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі заяви [PERSON] .. Протягом усього часу з моменту набрання рішенням законної сили боржник - ТзОВ «Мрія» не вчинив жодних дій із відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди. Зважаючи на те, що рішення Апеляційного суду Львівської області набрало законної сили 23.12.2016 року, то строк виконання зобов`язання за рішенням почався від 23.12.2016 року. Оскільки ухвалена постанова Львівського апеляційного суду у справі 453/143/18 від 28.02.2019 року про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за прострочення з 23.12.2016 року до 28.02.2018 року, відповідно, дані періоди вже не можуть включатися у розрахунок. Зважаючи на те, що грошове зобов`язання і надалі не виконується, то виникла необхідність подати новий позов за період від 01.03.2018 року по 30.04.2019 року. Просить на підставі ст. ст. 524, 533-535, 625 ЦК України позов задовольнити. Відповідач ТзОВ «Мрія» 12.04.2019 року подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ТзОВ «Мрія» про відшкодування інфляційних втрат та 3 % річних у повному обсязі за їх безпідставністю. Зокрема, зазначає, що грошові зобов`язання, за порушення яких встановлена відповідальність статтею 625 ЦК України, передбачають насамперед договірні правовідносини, але не деліктні, тобто дія цієї статті поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК України, в якій йдеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов`язань. Зазначає і про те, що з рішення суду зобов`язальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що зазначено у ст. 11 ЦК України, а тому дія ч. 2 ст. 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди, що узгоджується із «Аналізом практики застосування ст. 625 ЦК України у цивільному судочинстві», відображеного у листі Верховного Суду України від 01.07.2014 року. Відтак, на переконання відповідача, у даному випадку дія ч. 2 ст. 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникли на підставі судового рішення у зв`язку із завданням шкоди, а відтак інтереси позивача [PERSON] щодо збільшення інфляційних втрат у розмірі 12 743 грн. 96 коп. та 3 % річних у розмірі 3 861 грн. 90 коп., не порушені. Заяв, клопотань від позивача та відповідача у зазначеній цивільній справі, пов`язаних із розглядом справи, до суду не надходило. Відповідно до ухвали суду від 14.03.2019 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до ТзОВ «Мрія» про відшкодування інфляційних втрат та трьох відсотків річних у порядку спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи на 08.05.2019 року без виклику сторін, роз`яснено сторонам, що у випадку наявності клопотання про виклик їх у судове засідання, його слід подати до суду у встановлені строки, запропоновано відповідачеві у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали подати до суду відзив на позовну заяву. Частиною 1 статті 279 ЦПК України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи у порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше (ч. 5 ст. 279 ЦПК України). Вказана вимога ЦПК України роз`яснена судом учасникам справи в ухвалі про відкриття провадження у справі. Сторони у справі не подавали клопотань про розгляд зазначеної справи з викликом сторін, а суд не вбачав підстав для розгляду справи з викликом сторін з власної ініціативи. Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення (виклику) учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Виходячи з наведеного, суд вважає, що розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін слід здійснювати у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, в силу вимог ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що розгляд зазначеної справи здійснюється у порядку письмового провадження у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, тобто за їх відсутності, то здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не представляється можливим. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами, немає. Розглянувши матеріали справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та роз`яснень, суд, перевіряючи порушення прав позивача цивільного характеру, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Так, 20.01.2016 року Старосамбірським районним судом Львівської області видано виконавчий лист № 455/785/14-ц. про стягнення з ТзОВ «Мрія» на користь [PERSON] 7361 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 103 456 грн. на відшкодування моральної шкоди. 05.02.2016 року державним виконавцем Відділу ДВС Сколівського РУЮ Львівської області відкрито виконавче провадження № 50060605 по виконавчому листу № 455/785/14-ц. від 20.01.2016 року. Станом на день розгляду справи, рішення Старосамбірського районного суду Львівської області залишається не виконаним і відповідні докази протилежного у матерілах справи відсутні. Позивачем ставиться вимога щодо сплати суми майнового відшкодування з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, розмір якого, складає 12 743 грн. 96 коп.. Окрім цього, згідно з наданим позивачем розрахунком, три проценти річних за користування коштами за вищевказаний період становить 3 861 грн. 90 коп.. Відповідно до положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.. Відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджує рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 24.06.2015 року, яке набрало законної сили, про стягнення з відповідача на користь позивача 7 361 грн. матеріальних збитків та 103 456 грн. на відшкодування моральної шкоди. З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, суд переконаний, що у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України. Водночас, суд вважає за необхідне звернути увагу на таке. Позивач просить відшкодувати їй інфляційні втрати та 3% річних за час прострочення з 01.03.2018 року по 30.04.2019 року. У той-же час, зважаючи на положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд не може погодитись із позовними вимогами у частині стягнення відшкодування з 01.03.2018 року по 30.04.2019 року, оскільки дані вимоги не ґрунтуються на законі, тому що сума інфляційних втрат позивачем визначена на майбутнє, без встановленого індексу інфляції, а тому позовні вимоги у цій частині підлягають частковому задоволенню, а саме за період, починаючи з 01.03.2018 року, і по дату звернення до суду, тобто по 13.03.2019 року (дата відтиску штемпеля на конверті, у котрому поданий нею позов надійшов до суду). Матеріали ж позовної заяви, як уже йшлося вище, надійшли на адресу суду та були зареєстровані у встановленому порядку 14.03.2019 року. З врахуванням наведеного наявні правові підстави для застосування до спірних правовідносин приписів частини другої статті 625 ЦК України та стягнення з відповідача ТзОВ «Мрія» на користь [PERSON] інфляційних втрат за період з 01.03.2018 року по 13.03.2019 року включно, - у розмірі 10 840 грн. 69 коп. та три проценти річних від простроченої суми, - у розмірі 3 434 грн. 00 коп., а всього - 14 274 грн. 69 коп.. Таким чином, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, оскільки суд у даному випадку не вправі захистити право особи, котре станом на дату звернення до суду із відповідним позовом ще не було порушене, а вимога стосується порушеного права у майбутньому, що не позбавляє позивача права на звернення до суду із відповідними позовними вимогами у порядку, визначеному чинним ЦПК України, починаючи за період з 14.03.2019 року, і надалі (у випадку порушення такого права). Крім того, позивач не мала змоги обчислити суму інфляційних втрат за наведений період без встановленого на цей час індексу інфляції, що робить пред`явлені позовні вимоги у цій частині безпідставними. Відповідно до ч. 2 ст. 136 ЦПК України якщо у встановлений судом строк судові витрати не будуть сплачені, заява відповідно до ст. 257 цього Кодексу залишається без розгляду, або витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли сплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення. Оскільки ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області від 14.03.2019 року позивачу було відстрочено сплату судового збору до дати ухвалення судового рішення по справі, а за результатами розгляду справи ухвалено рішення про часткове задоволення позовних вимог, то з відповідача, відповідно доч. 2 ст. 141 ЦПК України, на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 768,40 грн..

Outcome: partial