Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

Позивач 22.12.2014 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] за участю третіх осіб на боці відповідача без самостійних вимог щодо предмету спору Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Одеської області, та уточнивши позовні вимоги письмовою заявою 21.08.2015 року просив визнати відповідача винним у руйнуванні будинку внаслідок проведеної ним реконструкції, та стягнути судові витрати. В обґрунтування позову відзначив, що є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач є власником квартири №12 у тому ж будинку з іншої його сторони. Починаючи з 1999 року по 2012 рік відповідачем здійсненні роботи з реконструкції належної йому квартири, які полягають у самовільній надбудові другого поверху та лоджії з тильної сторони будинку, переплануванні приміщення горища та використання його у якості жилого приміщення. Однак дану реконструкцію вважає незаконною оскільки він не це своєї згоди на давав, і проведеною з порушенням вимог законодавства України, здійсненною без отримання його згоди, та унаслідок якої будинок на теперішній час знаходиться у стані прогресуючого руйнування. Позивач у судовому засіданні 20.10.2015 року позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Пояснив, що відповідачем здійснена реконструкція без його згоди, а саме здійснено надбудова 2-го поверху (мансарди) та лоджії, внаслідок чого будинок на теперішній час знаходиться у руйнівному становищі, з зовні та з тильного фасаду будинку йдуть тріщини, протікає дах. Він не однократно здійснював ремонтні роботи, але все марно. При цьому він також зазначив, дійсно тривалий час судиться з відповідачем і буде ще судитися. Представник відповідача [PERSON] (діє на підставі довіреності від 04.03.2015 року) у судовому засідання позов [PERSON] не визнав, зазначивши що він постійно знаходиться в судових спорах з відповідачем, та просив відмовити в їх задоволенні. Пояснив, що реконструкція була здійсненна з дотримання вимог чинного на той час законодавства, отримання згоди позивача на її проведення не потребувалась, крім того, [PERSON] не заперечував проти приватизації відповідач горища. Зазначив, що позивач раніше звертався до суду з відповідним позовом про визнання реконструкції незаконною, рішенням суду першої інстанції від 18.03.2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11.01.2012 року, було відмовленно в задоволенні позову та встановлено, що відповідач отримав усі передбачувані дозвільні документи на спірну реконструкцію власної квартири та здійснив її правомірно. Представник ПРА ОМР та представник Інспекції ДАБК в Одеській області у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило. Суд, вивчивши матеріали справи, додані до неї документи, заслухавши думку осіб, які брали участь в справі, оцінивши в сукупності надані докази, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником квартири №11, що розташована в будинку № 16 по вул.. Дігтярній у м. Одесі, що є суміжною із реконструйованою квартирою № 12, що розташована в будинку № 16 по вул.. Дігтярній у м. Одесі та належить відповідачу. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. У відповідності до ст.. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно до ст.. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідальність за неналежне використання житлового фонду та інші порушення житлового законодавства передбачена ст. 189 ЖК України, зокрема, ч. 4 даної статті передбачено, що особи, винні у незаконному переобладнанні та/або переплануванні жилих будинків (квартир), інших жилих приміщень, призначених та придатних для постійного або тимчасового проживання, нежилих приміщень, розташованих у жилих будинках, та/або використанні їх не за призначенням; несуть кримінальну, адміністративну або іншу відповідальність згідно з законодавством Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК). Відповідно до ст. 10 ЦПК України сторони є рівними учасниками судового розгляду та згідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, а згідно ч.4 ст.60 \~ЦПК України, \~доказування \~не може ґрунтуватися на припущеннях. Ч.3 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що [PERSON]В у жовтні 2000 року звертався до суду з позовом до [PERSON] про визнання реконструкції незаконною, знесення будови, поновлення стану, що існував до реконструкції, зобов'язання забезпечити доступ та стягнення моральної шкоди. 18 березня 2011 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 11.01.2012 року, було відмовлено позивачу у задоволенні вказаного позову. Крім того, під час розгляду зазначеного позову судом було встановлено, що відповідач у період 2000 року здійснив реконструкцію власної квартири № 12, що розташована в будинку № 16 по вул.. Дігтярній у м. Одесі. Також, встановлено, що вказана реконструкція здійснена [PERSON] із усіма законодавчо передбаченими висновками та погодженнями із розробкою відповідного проекту реконструкції виготовленого ГПІІ «Укрпроектреконструкція» погодженого та затвердженого висновком №564/99 управління архітектури та містобудування міста Одеси за №441/0 від 28.07.1999 року, 4-ї самостійної державної пожежної частини управління державної пожарної охорони УМВД в Одеській області, висновку №311-1142 державної санітарно-гігієнічної експертизи Одеської міської санінпедемстанції від 09.08.1999року, дозволу управляння інженерного захисту території міста виконавчого комітету Одеської міської ради за №756 від 23.07.1999 року, комплексного експертного висновку №217 Одеської обласної служби «Укрінвестекспертизи», розпорядження Центральної районної адміністрації №1221 від 29.12.1999 року, а також дозволу інспекції державного архітектурно-будівельного контролю за №489/99 від 31 грудня 1999 року. У своєму рішенні від 18.03.2011 року суд дійшов до висновку, що відповідач отримав усі передбачувані дозвільні документі на спірну реконструкцію власної квартири з подальшим їх погодженням у відповідних державних органах. Окрім того, на теперішній час жодного передбаченого законодавством дозволу та погодження\~на відповідну реконструкцію не скасовано. Більш того жодні норми закону не передбачали обовязків відповідача отримання згоди позивача та (або) погодження з ним реконструкції спірної квартири, які діяли на момент видачі дозвільних документів (а.с.22-24). Таким чином, з урахуванням викладеного,

Outcome: dismissed