Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

Позивач 13.06.2018 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], предметом якої є стягнення боргу за Кредитним договором №140130-173600 від 30.01.2014 року в загальному розмірі 42539,62 грн. Як на підставу позову позивач посилається на те, що відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 1400,00 грн. і була зобов'язана повернути отримані кошти та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 392,00 грн. у строк до 12.02.2014 року. Відповідач частково сплатила відсотки пені за прострочення заборгованості в сумі 1800,00 грн. Проте, станом на 07.02.2018 року вона не виконує свої зобов'язання щодо повернення грошових коштів, а тому до неї застосовано штрафні санкції у виді неустойки - пені. 19.06.2018 року судом направлено запит щодо доступу до персональних даних, на підставі ч. 6 ст.187 ЦПК України, з метою отримання інформації про місце проживання (перебування) відповідача, відповідь на який отримано 20.07.2018 року. Відповідно до наданої відповіді відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] /а.с.44/. Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.07.2018 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав письмову заяву, в якій зазначив, що позов підтримує повністю, проти винесення заочного рішення не заперечує, просить справу слухати за його відсутності (а.с.54-55). Від відповідача відзив на позов не надходив до суду, копія належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження, разом з судовою повісткою про виклик та копією позовної заяви з додатками, судом направлялися за зареєстрованим місцем проживання (перебування) відповідача та за адресою, зазначеною в позовній заяві, але повернулися до суду без вручення адресату за закінченням встановленого строку зберігання /а.с.56-57,58-59/. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідачі, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з'явились у судове засідання, про причини неявки не повідомили, не подали відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що розгляд справи проводився у відсутності сторін, фіксація судового засідання технічними засобами, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалась. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, ч.5 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом досліджені всі докази надані сторонами, клопотань про витребування та дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 30.01.2014 року відповідач [PERSON] уклала з ТОВ «Служба миттєвого кредитування» Кредитний договір №140130-173600 та отримала кредит в розмірі 1400,00 грн. Відповідно до п.3.3 договору, відповідач була зобов'язана повернути отримані грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 392,00 грн. (14 календарних днів по 28,00 гривень - щоденні нарахування за п.3.1 Договору), що разом складає 1792,00 грн. у строк до 12.02.2014 року. /а.с.6/. За змістом ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При укладенні кредитного договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до норм якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропоновувати свої умови договору. Відповідно до ст.ст.526 та 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Стаття 536 ЦК України зазначає, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. У ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У статті 1048 ЦК України вказано, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з частиною 1 статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. В ст.599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Суд встановив, що відповідач у встановлений договором строк - до 12.02.2014 року свої зобов'язання не виконала, грошові кошти в розмірі 1400,00 грн. не повернула, проценти за користування кредитом не сплатила, тому позивач згідно п.6.2 застосував до неї штрафні санкції у виді неустойки - пені з розрахунку 2% за кожен день прострочення платежу і в період часу з 06.03.2018 року по 27.02.2015 року відповідач частково сплатила відсотки пені за прострочення заборгованості в загальній сумі 1800,00 грн. Станом на 07.02.2018 року сума заборгованості разом з пенею становить 40760,00 грн. /а.с.10-35/. Враховуючи зазначені обставини, а також те, що відзиву відповідачем не надано, доводи позивача щодо невиконання відповідачем зобов'язань за договором, а також розміру прострочених платежів нічим не спростовуються і ці обставини слід вважати доведеними, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі. Також, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, що був сплачений ним при зверненні до суду у розмірі 1762,00 грн., адже відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved