Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

Позивач 24.06.2016 звернувся до суду з вищеназваним позовом та із додатковою позовною заявою від 29.10.2017, від 30.10.2017, у яких просив суд визнати його батьком малолітнього [PERSON], [INFO], сина [PERSON]; виключити з повторного актового запису про народження дитини дані про батьківство відповідача [PERSON], змінити прізвище та по батькові малолітнього [PERSON], [INFO] на «[PERSON], [INFO], та в графі батько записати [PERSON]. В обґрунтування позову послався на те, що відповідачка [PERSON] має малолітнього сина [PERSON], [INFO], батьком якого вказаний відповідач [PERSON]. У свідоцтві про народження дитини прізвище спочатку значилося «[PERSON]», по батькові «[PERSON]». Пізніше йому стало відомо, що батьком дитини безпідставно зазначений [PERSON] та змінено прізвище дитини на «[PERSON]». Стверджує, що є біологічним батьком дитини. Його батьківство відповідачами заперечується. До зачаття дитини, а також у період вагітності, відповідачка [PERSON] періодично проживала з ним однією сім'єю, неодноразово перебували в інтимних стосунках, вели спільне домашнє господарство. В період вагітності та після народження сина відповідачка неодноразово публічно визнавала його батьківство. До народження сина та після його народження він матеріально підтримував відповідачку, вони періодично проживали разом у його домогосподарстві. Пропонував відповідачці зареєструвати шлюб, але вона відмовилась. В період зачаття дитини відповідачка не проживала з [PERSON] та не перебувала з ним в інтимних стосунках, тому він не може бути біологічним батьком дитини. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, надав пояснення, аналогічні викладеному в позові. Допитаний за його клопотанням у якості свідка, позивач пояснив, що знайомий з відповідачкою [PERSON] з 2007 року. З 2007 року по 2014 рік вони підтримували близькі, в тому числі інтимні, стосунки приблизно двічі на місяць. У період вірогідного зачаття дитини на початку грудня 2013 року вони мали систематичні інтимні стосунки, так як з [PERSON] вона посварилась та разом не проживала. Йому було відомо, що відповідачка також має статеві стосунки з іншими чоловіками. У вересні 2015 року зі слів відповідачки дізнався про те, що саме він є батьком [PERSON]. Побачив дитину, зрозумів, що син схожий на нього. До цього часу відповідачка вказувала, що батьком є [PERSON], тому він допускав, що міг бути батьком, але не міг знати достовірно. Представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, пояснивши, що тривалий час проживає однією сім'єю з [PERSON] 11.05.2016 вони уклали шлюб. Періодично перебувала в інтимних стосунках з позивачем. З кінця листопада 2013 року по 20-ті числа грудня 2013 року вона не проживала з [PERSON] та не мала з ним статевих стосунків. В цей час у грудні 2013 року мала статеві стосунки з позивачем. Не визнавала на людях позивача батьком сина. Вважала позивача другом. Проживала у нього декілька днів, бо робила йому ремонт. Тоді і залишила у нього деякі свої речі. Не визнає батьківства позивача, оскільки вважає, що батьком є її чоловік [PERSON] З пологового будинку забирав її [PERSON] Представник відповідачки [PERSON] зазначив, що суду не надано жодного доказу на підтвердження біологічного походження дитини від позивача. Надані результати дослідження ДНК не є генетичною експертизою, оскільки проведено не експертною установою, спеціалістів не попереджено про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України. Заявив про застосування позовної давності, яка згідно ч.2 ст. 129 СК України складає один рік, який починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. З позовної заяви вбачається, що позивач вже з часу вагітності [PERSON] знав про своє батьківство, тому один рік рахується з дати народження дитини - [INFO] Відповідач [PERSON] позов не визнав та зазначив, що є біологічним батьком дитини. 11.05.2016 подав заяву до сільради про визнання свого батьківства, внаслідок чого його записали батьком. Через фінансові труднощі з [PERSON] домовились, що зразу таку заяву подавати не буде, щоб [PERSON] була одинокою матір'ю. З відповідачкою дійсно не проживали та не підтримували близькі стосунки у листопаді - грудні 2013 року протягом 1,5 місяця. Суд, вислухавши вступне слово сторін та їх представників, покази свідків, дослідивши письмові та речові докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Судом з копії актового запису про народження №1 від 22.09.2014, вчиненого виконавчим комітетом Климівської сільської ради Карлівського району Полтавської області (а.с.84), встановлено, що 09 вересня 2014 року у [PERSON] народилась дитина чоловічої статі [PERSON], відомості про батька якого записані зі слів матері відповідно до ст. 135 СК України. 11.05.2016 за заявами батьків [PERSON] та [PERSON] внесено зміни до актового запису про народження дитини: змінено прізвище дитини з «[PERSON]» на «[PERSON]», прізвище матері з «[PERSON]» на «[PERSON]», батьком записаний [PERSON], [INFO], громадянин України (а.с.84). З копії актового запису про шлюб №26 від 11.05.2016, вчиненого Карлівським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (а.с.85) вбачається, що 11 травня 2016 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON]; прізвище нареченої після державної реєстрації шлюбу - «[PERSON]». З копії заяви про визнання батьківства від 11.05.2016 вбачається, що [PERSON] визнав себе батьком [PERSON], який народився [INFO] у [PERSON], а [PERSON] підтвердила, що [PERSON] є батьком дитини, та спільно просили на підставі ст. 126 СК України внести відомості про батька до актового запису про народження дитини (а.с.86). Отже, на час звернення позивача до суду (24.06.2016) відповідач [PERSON] був вказаний батьком в актовому запису про народження дитини, тому дані правовідносини регулюються ст. 129 СК України. Відповідно до ст. 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Відповідно до ч.2 ст. 128 СК України, яка кореспондується зі ст. 129 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Допитаний в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] суду пояснив, що знає [PERSON] та [PERSON] як односельців, а [PERSON] є його племінником. Йому відомо, що десь з 2010 року почалися зустрічі [PERSON] з [PERSON] Вони разом приходили на свята, куди їх запрошували. Вона не приховувала, що [PERSON] - син позивача. Давала дитину [PERSON] погуляти. Йому невідомо достеменно чи були між ними близькі стосунки, але припускає, що були. Свідок [PERSON] суду пояснив, що працював дільничним інспектором у с.Климівка Карлівського району з 1993 по 2016 рік. [PERSON] та [PERSON] проживали разом, але його часто викликали через сімейні сварки. Наталія писала заяви на [PERSON], складлись протоколи. Йому відомо, що [PERSON] з [PERSON] були як пара. Їх разом запрошували на свята. Влітку 2016 року був у гостях у [PERSON], де була також [PERSON] з дитиною. Представляла [PERSON] як чоловіка, а [PERSON] - як спільну дитину. Згідно протоколу дослідження, виконаного 08.08.2017 товариством з обмеженою відповідальністю «Євролаб» за замовленням «Говорить Україна», за фрагментами ДНК (локусами) батьківство [PERSON] підтверджено на 99,99%. Згідно пояснень відповідачки [PERSON] біологічні зразки у дитини брали під час зйомки передачі «Говорить Україна» з її згоди, бо вона хотіла завершити конфлікт з [PERSON] Цей протокол дослідження дійсно не є висновком експерта, який повинен відповідати вимогам ст. 102 ЦПК України. Разом з тим, відповідно до ст. 95 ЦПК України протокол дослідження як письмовий документ, який має значення для правильного вирішення спору, є письмовим доказом. Посилання представника відповідачки про те, що кровне споріднення повинно доводитись не дослідженням, а виключно генетичною експертизою, не ґрунтується на законі, оскільки, як зазначено вище, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Стороною відповідачів не надано суду доказів на спростування показів свідків та протоколу дослідження від 08.08.2017. Оглянутими судом речовими доказами: дитячою пелюшкою-кутком, яка зі слів відповідачки належить сину [PERSON], сукнею світлого кольору, сукнею сірого кольору, паском жіночим чорного кольору, зошитом з кулінарними рецептами, які належать відповідачці, що нею визнано, та які перебували у будинку позивача і ним надані до суду, підтверджується, що позивачка перебувала у будинку позивача та залишала свої речі. Аналізуючи всі наведені вище докази у їх сукупності, а саме: покази позивача у якості свідка щодо наявності статевих стосунків з відповідачкою в період вірогідного зачаття дитини у грудні 2013 року, покази свідків щодо наявності між [PERSON] та [PERSON] стосунків, які зі сторони розцінювались як близькі, протокол дослідження від 08.08.2017, речові докази, а також визнання відповідачкою факту наявності статевих стосунків з позивачем у період зачаття дитини в грудні 2013 року, та відсутність жодного доказу на спростування наведеного, суд приходить до висновку про доведеність батьківства позивача відносно малолітнього [PERSON]. Суд вважає, що позивачем не пропущено передбачений ч.2 ст.129 СК України строк звернення до суду, оскільки [PERSON] визнаний батьком дитини на підставі ст. 126 СК України лише 11.05.2016, а позов подано 24.06.2016. Окрім того, суду не надано доказів, що позивач дійсно міг дізнатися про своє безперечне батьківство з народження дитини. Так, з пояснень позивача, допитаного у якості свідка, вбачається, що він припускав своє батьківство, але оскільки відповідачка мала статеві стосунки з іншими чоловіками та називала батьком [PERSON] - [PERSON], він не знав про це до вересня 2015 року. Посилання представника відповідачки на те, що у позові вказано, що з вересня 2014 року відповідачка стверджувала про його батьківство, спростовується письмовими поясненнями до позовної заяви від 22.08.2017, у яких позивачем застережена описка. Обидва документи підписані позивачем. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Отже, враховуючи доведеність батьківства позивача, є обґрунтованими вимоги про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про [PERSON] як про батька, та вимоги про внесення змін до актового запису про народження, зазначивши батьком дитини позивача. Відповідно до ст. 147 ч.1 СК України по батькові дитини визначається за іменем батька, тому є також обґрунтованими вимоги про внесення змін до актового запису про народження дитини шляхом зміни по батькові з «[PERSON]» на «[PERSON]». Разом з тим, суд вважає необґрунтованими вимоги про зміну прізвища дитини з «[PERSON]» на «[PERSON]», оскільки відповідно до ст. 145 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків, якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Батьки, які мають різні прізвища, можуть присвоїти дитині подвійне прізвище, утворене шляхом з'єднання їхніх прізвищ. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Враховуючи, що питання відносно прізвища дитини зазначено у позові у зв'язку з вимогами про визнання батьківства, та, як окремий предмет спору, сторонами не розглядалось, то суд вважає наразі відсутніми підстави для задоволення цих позовних вимог. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Тривалість судового розгляду цієї справи обумовленанеможливістю автоматизованого розподілу справи через відсутність у суді суддів, які б мали повноваження на здійснення судочинства з 23.09.2016 по 16.08.2017. На підставі викладеного, ст. 129 СК України,

Outcome: partial