Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

позивач [PERSON] 29.07.2019 р. звернувся в суд із позовом, в якому просить скасувати заборону (арешт) на рухоме майно, а саме автомобіль ГАЗ 66, зеленого кольору, 1980 року випуску, реєстраційний № [NUMBER] , виданий РЕП ДАІ 27 травня 1994 року, накладений постановою ВДВС Галицького РУЮ № 1953П від 25 липня 2003 року. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що він 02 квітня 2020 року звернувся до Регіонального сервісного центру МВС у Львівській області для зняття даного транспортного засобу з обліку, однак в такому йому відмовили вказавши, що на даний транспортний засіб постановою ВДВС Галицького РУЮ накладено обмеження на проведення реєстраційних операцій. На його звернення Сихівським відділом ДВС у місті Львові ЗМУЮ (м.Львів) 07 квітня 2020 року повідомлено, що матеріали виконавчого провадження щодо постанови 16533П від 25 липня 2003 року знищені у зв`язку із закінченням терміну зберігання. 14 червня 2020 року він повторно звернувся до Сихівського відділу ДВС у місті Львові для отримання інформації, які сторони були у виконавчому провадженні, підстави накладення арешту на моє майно, просив вказати номер судової справи і дату рішення суду чи виконавчого документа, на підставі яких було відкрито виконавче провадження, однак таку інформацію йому не надано. Також, 15 червня 2020 року він повторно звернувся до Регіонального сервісного центру МВС у Львівській області для отримання копії постанови ВДВС Галицького РУЮ, на підставі якої накладено арешт на його автомобіль, однак йому надали відповідь, що надати таку не є можливим за сплином часу зберігання документів. Більше того, вказує, що він не був раніше та не являється на даний час стороною у будь-якій судовій справі, де б являвся боржником, у зв`язку з чим накладалося обмеження на його майно, про такий факт йому не відомо. Виклик до органу виконавчої служби щодо проведення відносно нього стягнення йому не приходив. Йому взагалі невідомо ні підстави, ні обставини встановлених з 2003 року обмежень на його майно, що тривають досить тривалий час - 17 років. Наведене підтверджується як згаданими листами, так і витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 28 липня 2020 року, Інформацією з Єдиного реєстру боржників від 28 липня 2020 року, а також витягом із сайту Судової влади України (інформація щодо стану розгляду справ) від 29 липня 2020 року. На можливість існування інших доказів, які б спростовували викладене відповідач та третя особа не повідомили, а в нього така інформація відсутня. Ураховуючи те, що компетентні органи державної влади не можуть надати жодної інформації про обставини, які були підставою для накладення заборон на транспортний засіб, у нього відсутні будь-які заборгованості чи не виконані зобов`язання, а тому вважає, що такі заборони є неправомірними та безпідставними. Відповідачем відзиву на позовну заяву не надано. Ухвалою від 31.07.2019 р. прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, 05.08.2020 р. від позивача надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує, просять такий задовольнити. Державний виконавець Сихівського ВДВС та представник третьої особи в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про розгляд справи, а тому суд приходить до переконання розглядати справу у їх відсутності. Із врахуванням неявки в судове засідання учасників справи, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» (чинної на момент виникнення спірних правовідносин) у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Судом встановлено, що [PERSON] являється власником транспортного засобу, автомобіль ГАЗ 66, зеленого кольору, 1980 року випуску реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується світлокопією свідоцтва про реєстрацію автомобіля серії [NUMBER] (а.с. 9). Згідно листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській області № 31-13-Т-11\\3і від 22.06.2020 на транспортний засіб ГАЗ 66, зеленого кольору, 1980 року випуску реєстраційний номер [NUMBER] накладено обмеження на реєстраційні операції згідно постанови ВДВС Галицького РУЮ від 25.07.2003 (а.с.14). Згідно вказаного листа також встановлено, що Регіональний сервісний центр МВС у Львівській області не може надати позивачу копії постанови ВДВС Галицького РУЮ, на підставі якої накладено арешт на його автомобіль у звязку із сплином часу зберігання документів Відповідно до листів Сихівського відділу ДВС у місті Львові ЗМУЮ (м.Львів) від 07 квітня 2020 року та 16.06.2020 року матеріали виконавчого провадження щодо постанови 16533П від 25 липня 2003 року знищені у зв`язку із закінченням терміну зберігання (а.с. 10, 13). Відомостей про обставини обтяження на майно позивача судом не встановлено. Наведене підтверджується витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 28 липня 2020 року, інформацією з Єдиного реєстру боржників від 28 липня 2020 року, а також витягом із сайту Судової влади України (інформація щодо стану розгляду справ) від 29 липня 2020 року. Згідно п.п. 3.18. та 3.19 Наказу Міністерства юстиції України № 470\\7 від 05.07.1999 «Про затвердження Інструкції з діловодства в органах державної виконавчої служби» (далі - Інструкція), діючого на момент винесення постанови 16533П від 25 липня 2003 року вбачається, що належним чином сформовані виконавчі провадження (скріплені та пронумеровані аркуші) передаються державним виконавцем особі, відповідальній за формування архіву, про що складається здавальний опис завершених виконавчих проваджень до архіву (додаток 22). Відлік строків зберігання документів у архіві, завершених у поточному році, починається з 1 січня кожного наступного року. Наприклад, справи з трирічним строком зберігання, закінчені у 2008 році, підлягають знищенню не раніше 1 січня 2012 року. 3.19. Строк зберігання переданих до архіву завершених виконавчих проваджень становить 3 роки. Пунктом 3.21. вказаної інструкції встановлено, що незавершені виконавчі провадження, в тому числі ті, що входять до складу зведеного виконавчого провадження, підлягають перереєстрації державним виконавцем у термін до 20 січня наступного року в новозаведеному Журналі обліку виконавчих проваджень, переданих державному виконавцеві, із присвоєнням нового порядкового номера, який переноситься на обкладинку виконавчого провадження. Аналогічні положення щодо знищення саме завершених виконавчих проваджень та перереєстрації державним виконавцемнезавершених виконавчих проваджень, в тому числі тих, що входять до складу зведеного виконавчого провадження закріплені п.п. 3.15, 9.9-9.11 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби затвердженої Наказом Міністерства юстиції України N 2274/5 від 25.12.2008. Одночасно, Правилами ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями затвердженими Наказом Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07.06.2017 , діючими на момент виникнення спірних правовідносин передбачено, що завершені виконавчі провадження та виконавчі провадження, за якими виконавчий документ повернуто без прийняття до виконання, підлягають передачі до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше 01 серпня поточного року та 01 лютого наступного року (п.п.10-11 р. ІV та п.1 р.Х), а передані до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця справи та виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню. Строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік (п.п.1-2 Р.ХІ) Крім того, ст. 49, 50 Закону України «Про виконавче провадження» N 606-XIV від 21 квітня 1999 року, діючого на момент винесення ВДВС Галицького РУЮ постанови 16533П від 25 липня 2003 року про обмеження на реєстраційні операції, та ст.ст. 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016, діючого на момент виникнення спірних правовідносин, визначено підстави закінчення та наслідки закінчення виконавчого провадження. Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, з огляду на вищевикладене, та беручи до уваги інформацію Сихівського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Львів) № 23099 від 07.04.2020 та № 38447 від 16.06.2020 про те, що матеріали виконавчого провадження щодо постанови 16533П від 25.07.2003 виданої ВДВС Галицького РУЮ м.Львова на підставі якої було внесено запис про арешт майна боржника знищені у зв`язку із закінченням терміну зберігання, інших доказів про перереєстрацію державним виконавцем незавершених виконавчих проваджень з даного приводу чи наявності у провадженні органів виконавчої служби виконавчих провадження, у яких боржником є [PERSON] відповідачем не надано, відсутність відомостей згідно Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 28 липня 2020 року, Єдиного реєстру боржників від 28 липня 2020 року, та витягу із сайту Судової влади України про обставини обтяження на майно позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Судом встановлено, що згідно квитанції № 0.0.1784919489.1 від 29.07.2020 позивачем [PERSON] сплачено судовий збір в розмірі 840.80 грн.

Outcome: approved