Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 14 грудня 2016 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики. Мотивував наступним. 15.07.2016 року між ним та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого [PERSON] позичив у нього 20 000 грн. (двадцять тисяч гривень) та зобов»язався повернути їх за його (позивача) першою вимогою, що підтвердив відповідною розпискою. Він звернувся з вимогою до [PERSON] про повернення вказаної суми, але позичальник гроші не повертає. Посилаючись на викладене, позивач прохав стягнути з [PERSON] на його користь борг у сумі 20 000 грн. та судові витрати, понесені на сплату судового збору. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримував, посилаючись на обставини, зазначені в ньому. Пояснив, що є приватним підприємцем, надає послуги по автомобільних перевозках. Є проблема з заповненням вакансій водіїв, так як багато осіб виїжджає на роботу до Польщі. В зв»язку з цим, з метою заохочення при прийнятті водіїв на роботу він неодноразово давав їм позику в сумі 20 тисяч грн. з умовою, що при добросовісному відпрацюванні на протязі двох років, вказана сума боргу вважатиметься погашеною. Саме на таких умовах були передані кошти [PERSON]. Останній у його кабінеті власноручно написав розписку про отримання грошей, проте, пропрацював нетривалий час. Приїхав вдень, автомобіль кинув і на роботу більше не з»явився. Представник відповідача - [PERSON], у судовому засіданні позов підтримувала, мотивуючи тим, що розписка є борговим документом. Вимога про повернення коштів направлена відповідачу, але не виконана, тому є підстави для стягнення з нього суми боргу. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, мотивуючи тим, що коштів в сумі 20 тис. грн. від позивача не отримував. Не заперечував, що власноручно 15.07.2016 року написав вказану розписку, але це була вимога позивача, як роботодавця, при прийнятті його на роботу. Розписку він писав у бухгалтерії по друкованому зразку, який йому було видано. Було роз»яснено, що це на той випадок, якщо він розіб»є ввірений йому автомобіль Рено-Преміум з причіпом. Роботу він залишив, так як був прийнятий на 5 курс вузу, бюджетна форма навчання. Автомобіль передав. Не згоден повертати гроші, які не отримував. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, мотивуючи тим, що його довіритель гроші не отримував. Розписку написав в силу життєвих обставин, так як це була одна з умов прийняття на роботу. В даний час відповідачем подано заяву до поліції про шахрайські дії [PERSON], наявні свідки, які можуть підтвердити, що з ними вчинили таким же чином. Десь у чотирьох судах наявні аналогічні позови . Суд, заслухавши сторони у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів у їх сукупності та взаємозв'язку, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ч. 3 ст.10, ч.1 та ч.3 ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що 15 липня 2016 року [PERSON] передав [PERSON] у борг грошові кошти в сумі 20 000 грн., які останній зобов'язався повернути за першою вимогою позивача. На підтвердження отримання вказаної суми грошових коштів відповідач 15 липня 2016 року надав [PERSON] власноручно написану розписку. Написання вказаної розписки особисто ним не заперечується. Взяті на себе зобов'язання за договором позики позичальник [PERSON] не виконав - позичені кошти позикодавцю за його письмовою вимогою від 10 жовтня 2016 року не повернув. Отримання вказаної вимоги у засіданні ним не заперечувалося, крім цього, позивачем надано документальне підтвердження вказаної обставини. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог ст.1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Ч.1 ст.1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Таким чином, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після його укладення всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. З огляду на встановлені обставини та норми закону, суд вважає, що розписка [PERSON], як борговий документ, надана позивачем, свідчить про існування між сторонами невиконаних позичальником зобов'язань по договору позики, і є підтвердженням укладення договору позики, умови якого відповідач не виконав. Позов ґрунтується на законі, а тому підлягає задоволенню. Стягується з відповідача на користь позивача 20 000 грн.. Заперечення відповідача на позов до уваги не взяті, оскільки докази про те, що вказаний договір позики в установленому законом порядку визнано недійсним, ним не надано. Також відсутні докази, що написання вказаної розписки - наслідок шахрайських дій позивача. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач документально підтвердив, що сплатив судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. Ці кошти підлягають стягненню з відповідача на його користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved