Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

Позивач 24.07.2018 р. звернулась до суду з позовом в якому просила визнати відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], мотивуючи тим, що вона є власником спірного житлового будинку, у якому зареєстровані відповідачі, які у 2017 році у будинку не проживають, [PERSON] та [PERSON] виїхали на постійне місце проживання до Сполучених Штатів Америки, а відповідач [PERSON] пішов з будинку проживати до дівчини, та назад до житлового будинку не повертався. Провадження у справі відкрито 20.12.2018 року суддею Херсонського міського суду Херсонської області Хайдаровою І.О. Відповідно до розпорядження керівника апарату Херсонського міського суду Херсонської області від 18.01.2019 року у зв'язку з тим, що суддя Хайдарова І.О. не може продовжувати розгляд справи, у зв'язку із закінченням строку дії повноважень судді, відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №766/14227/18. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.01.2019 р., головуючим у справі визначена суддя Ус О.В. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 23.01.2019 року справу прийнято до провадження в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судовий розгляд. В судове засідання позивач не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явились, надіслали на адресу суду заяви про визнання позовних вимог, крім того, просили провести розгляд справи за їх відсутності. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при винесенні рішення поклався на розсуд суду. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідив матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, визначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. [PERSON] є власником 11/25 частин житлового будинку [ADDRESS], що підтверджено договором дарування від 17.10.1996 року серії ААА №676685 (арк. справи 5). Згідно довідки про склад сім'ї №32 виданої 09.07.2018 р. головою органу самоорганізації населення [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (арк. справи 6). З акту №34 про не проживання від 23 липня 2018 року складеного [PERSON], [PERSON], [PERSON], вбачається, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживають з 2017 року (арк. справи 7). Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сім'ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. У відповідності до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідачі мали об'єктивну можливість користуватися спірним житловим приміщенням, перешкод їм позивач не чинила, покинули житло добровільно, майно та речі відповідачів в будинку відсутні, поважних причин для їх відсутності у спірному житловому приміщенні не існувало, крім того, відповідачі позов визнали, проти його задоволення не заперечували. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 04 березня 2019 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved