Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON] , законний представник малолітньої доньки [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей Луцької міської ради, приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Волинської області - Красневич О.А. про визнання недійсним договору іпотеки Свій позов обґрунтовує тим, що 03.09.2012 шлюб між позивачем та [PERSON] розірвано. Від вказаного шлюбу в них є двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані та проживають разом із матір`ю - [PERSON] по [ADDRESS] . 26.11.2019 між [PERSON] та відповідачем укладено договір іпотеки, відповідно до якого в іпотеку було передано житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,0594 га, кадастровий номер 070100000:22:144:0016, що знаходиться за тією ж адресою. Договір іпоетки посвідчено приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Красневичем О.А. Про укладення оспорюваного договору позивач дізнався 04.06.2020 при спробі невідомих йому людей увійти до житлового будинку за місцем проживання його малолітньої дитини [PERSON] , дані люди повідомили про те, що будинок уже є їхньою власністю, а сім`я позивача повинна звідти виселитися та звільнити його для нових власників. Зазначає, що договір іпотеки укладений з порушенням законодавства, а саме на момент його укладення, у житловому будинку який передався в іпотеку, проживала та була зареєстрована малолітня дитина. Всупереч даним обставинам, нотаріусом, не вжито заходів для отримання згоди органу опіки та піклування на укладення спірного договору. Крім того предмет іпотеки було придбано не за кредитні кошти і не в день укладення договору іпотеки. Обґрунтовуючи свій позов, [PERSON] , законний представник малолітньої доньки, [PERSON] , посилається на неприпустиме зменшення та обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення оспорюваного правочину, положення ст. 177 СК України, ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» та ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», а також на висновок, який міститься в Постанові Верховного Суду України від 22.06.2016 № 6-1024цс16. Позивач просить суд, визнати недійсним договір іпотеки, укладений 26.11.2019 між [PERSON] та [PERSON] предметом іпотеки за яким є житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,0594 га, кадастровий номер 070100000:22:144:0016, що знаходиться за тією ж адресою. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 вересня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 28.09.2020 вжито заходи забезпечення позову, накладено арешт на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0594 га, кадастровий номер 070100000:22:144:0016, що знаходиться за тією ж адресою та заборонено іншим способом вчиняти будь-які дії щодо вказаного будинку та земельної ділянки. Ухвалою суду від 19.10.2020 у якості співвідповідача залучено до участі в даній справі [PERSON] . Від відповідача [PERSON] надійшов відзив у якому, вона просить суд визнати недійсним договір іпотеки, укладений 26.11.2019 між [PERSON] та нею, предметом іпотеки за яким є житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,0594 га, кадастровий номер 070100000:22:144:0016 за тією ж адресою. Ухвалою суду від 09.03.2021 витребувано у приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області - Горбач Л.С. належним чином завірені копії матеріалів нотаріальної справи щодо укладення договору іпотеки від 26.11.2019 між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрованого в реєстрі за № 2500. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Представник відповідача заперечив щодо визнання позову, просив у його задоволені відмовити. Відповідач [PERSON] не заперечувала щодо задоволення позову. Представник третьої особа, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Служби у справах дітей Луцької міської ради подав суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. Приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Волинської області - Красневич О.А. подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, суд установив таке. 15 листопада 2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошей на суму 16900,00 доларів, що за курсом НБУ (24,24 грн. за 1 долар США) на день підписання договору, що становить 409656,00 грн. За умовами даного договору [PERSON] зобов`язалася повернути [PERSON] зазначену суму готівкою в строк до 15 травня 2020 року. Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Горбач Л.С. та зареєстровано в реєстрі за № 1796. 15 листопада 2019 року [PERSON] придбано житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] та земельну ділянку на якій він розташований з кадастровим номером 070100000:22:144:0016, що підтверджується договорами купівлі-продажу від 15.11.2019 посвідченими приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Горбач Л.С. та зареєстровано в реєстрі за № 1793, № 1794. 26.11.2019 [PERSON] уклала з [PERSON] , для забезпечення виконання зобов`язань за договором позики грошей від 15.11.2019, договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Красневичем О.А., у порядку заміщення приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Горбач Л.С. 26.11.2019 та зареєстрований в реєстрі за № 9. Предметом іпотеки є житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] та земельна ділянка, площею 0,0594 га, кадастровий номер 070100000:22:144:0016, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що предмет іпотеки належить [PERSON] на праві приватної власності та був придбаний в тому числі за позичені у відповідача [PERSON] кошти. 07.07.2020 [PERSON] було направлено [PERSON] вимогу про усунення порушення виконання основного зобов`язання та іпотечного договору. 07.09.2020 [PERSON] зареєстрував за собою право власності на предмет іпотеки. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України. Згідно з частиною першою статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оскаржуваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України). Таким чином, при вирішенні позову про визнання недійсним оскаржуваного правочину, підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Судом встановлено, що для укладення договору іпотеки від 26.11.2019 [PERSON] було подано нотаріусу заяву, копію паспорта, з якого вбачається, що 22.11.2019 остання зареєструвалася в житловому будинку, який є предметом іпотеки, копію рішення суду про розірвання шлюбу із [PERSON] , документи, що підтверджують паво власності на предмет іпотеки та довідку за № 61736 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою: [ADDRESS] . Із даної довідки випливає, що за вказаною адресою відсутні зареєстровані особи. Відповідно до відповіді наданої Департаментор державної реєстрації Луцької міської ради, згідно з електронним Журналом обліку довідок про склад зареєстрованих осіб, що є частиною Реєстру Луцької міської територіальної громади, зафіксовано видачу довідки за № 61736 від 18.11.2019, згідно якої станом на 18.11.2019 не було зареєстровано місце проживання осіб за адресою: [ADDRESS] . В подальшому, [PERSON] , будучи власником будинку по [ADDRESS] , зареєструвала за вказаною адресою своє місце проживання, а саме 22.11.2019 та малолітньої доньки [PERSON] з 25.11.2019, тим самим, укладаючи договір іпотеки 26.11.2019 приховала той факт, що неповнолітня дитини, зареєстрована у житловому будинку, який є предметом іпотеки. права дитини на нерухомість, що виступила предметом іпотеки. Посилання позивача на відсутність при здійснення оскаржуваного правочину дозволу органу опіки та піклування, що на його думку є підставою для визнання такого правочину недійсним є помилковим з огляду на наступне. Відповідно до статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. За змістом цієї норми закону, а також статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статті 177 СК України дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов`язок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов`язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування. Згідно з частиною четвертою та п`ятою статті 177 СК України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло. Відповідно до частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оскаржуваним. За таких обставин вчинення батьками малолітньої/неповнолітньої дитини, певного правочину, за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред`явлений позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини щодо житлового приміщення. Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що: дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов`язок батьків; сама по собі відсутність попереднього дозволу органу опіки та піклування не є беззаперечною підставою для визнання договору іпотеки недійсним. Таким чином, виключно на батьків, як їх законних представників, покладено обов`язок діяти в інтересах дитини та вживати необхідних заходів з метою максимального забезпечення прав та інтересів дитини. Такі обов`язки не можуть перекладатися на інших осіб. Відповідно до частин другої та третьої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї власника житлового приміщення мають право користування займаним приміщенням на рівні з власником. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] не є співвласниками будинку по [ADDRESS] . Вони набули право користування житлом, як члени сім`ї власника відповідно до статті 405 ЦК України, статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», та зберігають це право протягом часу перебування його в іпотеці, і на час вирішення справи цього права не позбавлені. Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували право членів сім`ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку. При вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки, підставами яких позивач визначає порушення статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», статтю 177 СК України, необхідно у кожному конкретному випадку: перевіряти наявність у дитини права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного проживання; враховувати добросовісність поведінки іпотекодавців щодо надання документів про право дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору, з`ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки. Передбачені статтею 177 СК України, статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» та статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямовані на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом її батьків є порушення майнових прав дитини внаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення договору. Отже, вчинений батьками (усиновлювачами) правочин стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, за відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини: звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує її права та інтереси щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло. Відповідний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові 22 червня 2016 року у справі № 6-1024цс16. Суд враховує, що однією із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), а тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Судом встановлено, що оспорюваний договір іпотеки не зменшив і не обмежив права малолітньої дитини, яка продовжує користуватися будинком, який є предметом іпотеки і на сьогодні, а приховування батьками прав дитини на нерухомість у момент укладання іпотечного договору позбавляє їх права визнати іпотеку недійсною, оскільки судом встановлено, що перед укладенням договору іпотеки, [PERSON] надала довідку від 18.11.2019 № 61736, згідно якої станом на 18.11.2019 не було зареєстровано місце проживання осіб за адресою: [ADDRESS] , при цьому знаючи, що 25.11.2019 вона зареєструвала за вказаною адресою свою малолітню доньку, а 26.11.2019 уклала оспорюваний договір. Викладене узгоджується із правовою позицією, яка міститься у постанові Верховного Суду від 20.11.2019 у справі № 520/15250/15-ц (провадження № 61-31644св18). Аналізуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовна заява до задоволення не підлягає. Крім того, у відповідності до ч.9 ст.158 ЦПК України, у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволені позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Outcome: dismissed