Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

Позивач 28 грудня 2016 року, звернулась до Шевченківського районного суд Харківської області з позовною заявою про розірвання шлюбу з [PERSON], який було зареєстровано 26 травня 2012 року, у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову, реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №326. Від шлюбу мають доньку: [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивач просила позов задовольнити у повному обсязі. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося, він не приділяє уваги сім'ї. У них склалися неприязні стосунки один до одного, відповідач дозволяв собі рукоприкладство, з серпня 2016 року вони мешкають окремо, спільного господарства не ведуть. На даний час шлюбні відносини між ними припинені. Подальше сумісне життя, та збереження сім'ї неможливі. Шлюб розриває вперше. Дитина після розірвання шлюбу проживатиме разом з нею. Спір між нею та відповідачем про поділ спільного майна відсутній. З її сторони матеріальні претензії до відповідача відсутні. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги позивача визнав, не заперечує проти розірвання шлюбу з [PERSON] Суд, вислухавши позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з таких підставах. Судом встановлені та кі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва (серія [NUMBER] видане повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, від 18 жовтня 2012 року) 26 травня 2012 року між сторонами укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO]. Статтею 24 Сімейного кодексу України встановлено , що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Сумісне життя сторін не склалось, через різні погляди на життя, подружжя шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, з січня місяця 2016 року проживають окремо, на теперішній час їх родина розпалась та поновити її немає можливості. Згідно до ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється в наслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Статтею 110 Сімейного Кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ч.2 ст.114 Сісейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Приписами ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України встановлено , що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином суд вважає , що сім'я сторін розпалась , та поновити її на теперішній час не має можливості. В частині вимог щодо стягнення судових витрат, суд вважає ,що воні підлягають частковогому задоволеню.

Outcome: partial