Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

Позивач [PERSON] 31.05.2016 р. звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON], посилаючись на те, що протягом всіх років подружнього життя сосунки між ними не складалися. Останнім часом сімейне життя стало просто нестерпним, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сім'ю. Відповідач постійно нехтував сімейними цінностями, з його ініціативи між ними постійно виникають сварки та сутички, свідком яких весь час стає їхній син, що впливає на його психічний стан. Крім того, як зазначає позивач, відповідач протягом всього сімейного життя ухиляється від належного матеріального забезпечення сімейного побуту та потреб їхньої дитини. Збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Примирення не можливе. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з підстав, наведених в позовній заяві, та просила задовольнити, пояснивши, що з вересня 2016 р. вони з відповідачем припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства, мешкають окремо один від одного. Сімейне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на життя та різні харктери. Примирення не можливе. Дитина після розірвання шлюбу буде проживати з нею. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог, погодився на розірвання шлюбу. Пояснив, що з позивачем з вересня 2016 р. мешкають окремо, не підтримують шлюбні стосунки, не ведуть спільне господарство через різні характери та погляди на життя, між ними часто виникають сварки з матеріальних питань. Вважає, що примирення між ними не можливе. Дитина після розірвання шлюбу залишиться проживати з матір'ю, проте, також вказав, що між ними існує спір щодо місця проживання дитини. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 26 грудня 2003 р. Сторони від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сторони з вересня 2016 р. не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбні стосунки, мешкають окремо. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад в сім'ї має не тимчасовий характер, а подальше спільне проживання в шлюбі стало неможливим, оскільки взаєморозуміння між сторонами втрачено. Збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. При таких обставинах шлюб підлягає розірванню. З урахуванням наведеного‚ на підставі ст.ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved