Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

Позивач 14.11.2018 року звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] та просила стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання дітей - [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 усіх доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. В обкутування позову відзначено, що позивача вела з відповідачем сімейне життя без укладення шлюбу, за час такого проживання у них народилося двоє дітей. З червня 2007 роки вони проживають окремо та батько перестав піклуватися про дітей. Позивач та діти дуже хворіють та знаходяться у скрутному матеріальному становищі, тому вони вимушено звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 19.11.2018 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано 10-денний термін для усунення недоліків позовної заяви. Після усунення недоліків позову, ухвалою суду від 14.01.2019 року провадження у справі відкрите, справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 11.02.2019 року. У судове засідання 11.02.2019 року учасники справи не з`явилися, розгляд справи було відкладено на 22.03.2019 року. Враховуючи думку позивача про неможливість розгляду справи за відсутності відповідача, розгляд справи у судовому засіданні 22.03.2019 року, було відкладено на 23.04.2019 року. У судове засідання 23.04.2019 року учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] року у матері [PERSON] та батька [PERSON] народився син [PERSON] , що вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] , видане Відділом реєстрації актів громадянського Іллічівського районного управління юстиції м. Одеси. [INFO] року у матері [PERSON] та батька [PERSON] народився син [PERSON] , що вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] , видане Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 31.03.2015 року було виключено з актового запису про народження №110 від 05.04.2007 року [PERSON] відомості про батька дитини [PERSON] . Батьком дитини зі слів матері вказано [PERSON] та змінено прізвище з « [INFO] » на « [INFO] » та по батькові дитини з «[INFO]» на «[INFO]». Також внесено зміни до актового запису про народження [PERSON] . Дітям видані повторні свідоцтва про народження з зазначенням нового прізвищем та по батькові, та з зазначенням батьком [PERSON] . Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею ст. 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Згідно ч.ч.2,3 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок обох батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тож, виходячи з письмових доказів, наявних в матеріалах справи, враховуючи безумовний обов`язок батька дітей утримувати їх до достягнення повноліття, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Отже, стягненню з відповідача на користь позивача на утримання [PERSON] та [PERSON] підлягають аліменти у розмірі 1/3 частини доходу батька щомісячно починаючи з дня звернення до суду з позовом, а саме 14.11.2018 року та до повноліття дітей. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивачі у справах про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, покласти на відповідача оплату судового збору у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved