Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-21 00:00:00

Позивач 15.03.2018 звернулася до суду з вказаним позовом та просила суд визнати недійсною додаткову угоду від 19.12.2017 до Договору про постачання електричної енергії № 550 від 30.11.2009, укладену між позивачем та ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго», змінити договір № 550 від 30.11.2009, виклавши його в редакції проекту, складеного позивачем та надісланого відповідачу 29.12.2017. В обґрунтування позову вказувала, що відповідно до договору № 550 від 30.11.2009, який складений за формою для не побутових споживачів, відповідач здійснює постачання електричної енергії до колишнього комплексу відпочинку «Кудашівський», за адресою: Правобережна, буд. 16, в с. Кіровка Криворізького району Дніпропетровської області, де вона фактично проживає. Тривалий час відповідач визнавав, що електрична енергія споживається у побутових цілях, тому розрахунки за вказаним договором здійснювалися за тарифами для побутових споживачів (2 група споживачів). 29.03.2017 відповідач склав лист, у якому, посилаючись на зміни та доповнення до ПКЕЕН, стверджував, що позивач мав здійснювати розрахунки за договором за тарифами для не побутових споживачів. Одночасно пропонував внести зміни у договір № 550, зазначивши групу 1 споживання (субєкти господарювання). 29.09.2017 відповідач склав попередження про припинення постачання електричної енергії, у звязку з розірванням договору № 550. Позивач зазначала, що під впливом розяснень відповідача, під загрозою припинення постачання електричної енергії до власного житла Комплексу відпочинку, вона вимушена була підписати додаткову угоду, складену відповідачем. Вказувала, що підписала додаткову угоду під впливом помилки та під впливом психологічного тиску, а саме, будучи людиною похилого віку, необізнаною у питаннях постачання електричної енергії, припустилася помилки щодо аргументів листа відповідача від 29.03.2017, та уклала додаткову угоду під впливом загрози припинення постачання електричної енергії, що було б дуже болісним для неї, як людини похилого віку. Зважаючи на викладене, просила суд визнати недійсною додаткову угоду до договору. Отримавши консультацію адвоката, 29.12.2017 позивач надіслала відповідачу лист з пропозицією внести зміни в договір, а саме привести його у відповідність з останньою редакцією ПКЕЕН, відповідь на який відповідач так і не надав. Позивач стверджує, що з 2009 по теперішній час, на вище вказаному обєкті, вона споживає електричну енергію виключно в побутових цілях, ніякої підприємницької діяльності не здійснює, а тому має право сплачувати за електричну енергію за тарифами для побутових споживачів. У звязку з чим, вважала за необхідне змінити вказаний договір у судовому порядку, виклавши його в редакції проекту, складеного нею та надісланого відповідачу 29.12.2017. Відповідач позовні вимоги не визнав, надав до суду відзив на позовну заяву. В обґрунтування заперечень проти позову вказував, що між сторонами 30.11.2009 дійсно укладено договір про постачання електричної енергії до колишнього комплексу відпочинку «Кудашівський», за адресою: Правобережна, буд. 16, в с. Кіровка Криворізького району Дніпропетровської області. Договір лонгувався на наступні роки. 29.03.2017 відповідач надіслав позивачу лист про намір розірвання договору, у разі ігноруванням споживачем підписання додаткової угоди про зміну тарифу за використання електричної енергії через невідповідність тарифу за користування електричною енергією. При цьому, позивачу було запропоновано надати документи, що підтверджують наявність статусу житла чи господарських споруд за обєктом електропостачання, а також надіслано відповідні розяснення нормативно-правових актів та 2 примірники додаткової угоди до Договору. Текст додаткової угоди підписано позивачем. Вказував на безпідставність посилань позивача щодо підписання додаткової угоди до договору під впливом помилки та психологічного тиску, оскільки укладення договору було вільним, відповідачем не застосовувалося жодних незаконних дій щодо примусу до укладення додаткової угоди, а неправильне розуміння, тлумачення позивачем закону не є підставою для визнання правочину недійсним. Позивач надала відповідь на відзив, в якій вказувала, що у разі підписання позивачем додаткової угоди, відповідач мав би звернутися до суду, а також провести обстеження обєкта позивача, з метою перевірки потреби використання електричної енергії у побутових чи не побутових цілях. Вважала необґрунтованими посилання відповідача на зміни в законодавстві, як на підстави внесення змін до договору, оскільки постачання електроенергії на не побутові потреби не передбачає обовязкового постачання лише до обєкту - житло, крім цього позивачем виготовлено технічний паспорт комплексу господарчих будівель та споруд, що, на думку позивача, є підставою для укладення договору в запропонованій ним редакції. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, заперечення викладенні у відзиві на позов підтримав у повному обсязі та просив суд у задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази в справі, надавши їм оцінку на предмет належності, допустимості та достатності, встановивши характер спірних правовідносин та норму права, яка підлягає застосуванню до них, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню зі слідуючих підстав. Судом встановлено, що 30.11.2009 між ВАТ «ЕК «Дніпрообленерго»», яке змінило назву на АТ «ДТЕК «Дніпровські електромережі» (а.с.100-103) та [PERSON] укладено договір про постачання електричної енергії № 550 від 30.11.2009 (а.с.15-19), за умовами якого постачання електричної електроенергії здійснювалося до колишнього комплексу відпочинку «Кудашівський», за адресою: Правобережна, буд. 16, в с. Кіровка, Криворізького району Дніпропетровської області, що визнано сторонами, а тому не підлягає доказуванню в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Відповідно до п. 9.8.1 Договору, він вважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (а.с.19 зворот). Договір укладено за формою для не побутових споживачів, що визнано сторонами (а.с.2) та підтверджено відповіддю Управління НКРЕКП у Дніпропетровській області на заяву [PERSON] (а.с.85-86). Однак, нарахування вартості електричної енергії за вказаним договором здійснювалося [PERSON], як побутовому споживачу, що визнано сторонами по справі, а також додатково підтверджується рахунками за спожиту електричну енергію (а.с.20-36). 29.03.2017 Криворізький центр обслуговування клієнтів ПАО «Дніпрообленерго», надіслало лист [PERSON], згідно з якого розяснено про зміни в законодавстві, які передбачають можливість застосування тарифів для населення лише для споживачів обєктів, які мають статус житла або господарських споруд, а також рекомендовано надати до 29.04.2017 документи, що підтверджують статус житла або господарських споруд обєкту електропостачання (бази відпочинку), або, у разі ненадання таких документів, підписати текст додаткової угоди до договору щодо встановлення тарифів, як для не побутового споживача (а.с.37-41, 63). Оскільки позивач у визначений у листі строк не виконала вище вказаних умов, відповідачем підготовлено попередження про припинення постачання електроенергії № 550/55/2017 від 29.09.2017, відповідно до якого припинення електроенергії передбачалося з 10:00 години 01.01.2018 (а.с.42). Позивач 07.12.2017 подала відповідачу заяву, в якій, вказуючи про планування переведення обєкту колишнього комплексу відпочинку «Кудашівський» у житловий фонд, просила не здійснювати відключення електропостачання, та обстежити обєкт на предмет споживання електричної енергії виключно для побутових потреб (а.с.87). 19.12.2017 між сторонами укладено додаткову угоду № 4 до договору про постачання електричної енергії № 550 від 30.11.2009, на умовах визначених відповідачем, яка підписана від імені позивача за довіреністю [PERSON] (а.с.64-65). Відповідно до ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ст. 628, 629 ЦК України, зміст договору\~становлять умови\~(пункти),\~визначені на\~розсуд сторін\~і погоджені\~ними,\~та умови,\~які є\~обов'язковими\~відповідно до\~актів цивільного\~законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 204\~ЦК України,\~встановлено презумпція\~правомірності правочину,\~ згідно якого правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Згідно з\~п.\~19\~Постанови Пленуму\~ВС України\~№ 9\~від 06.11.2009\~« Про\~судову практику\~розгляду цивільних\~справ про\~визнання правочинів\~недійсними»,\~обставини,\~щодо яких\~помилилася сторона\~правочину,\~мають існувати\~саме на\~момент вчинення\~правочину.\~Особа на\~підтвердження своїх\~вимог про\~визнання правочину\~недійсним \~повинна довести,\~що така\~помилка дійсно\~мала місце,\~а також\~що вона\~має істотне\~значення. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Як встановлено в судовому засіданні, укладенню між сторонами додаткової угоди № 4 до договору про постачання електричної енергії № 550 від 30.11.2009, передувало листування між сторонами. Зокрема відповідачем надано чіткі розяснення позивачу (а.с.62), щодо можливості надання електричної енергії за тарифом для населення за умови надання документів, що підтверджують статус житлового фонду обєкту електропостачання, або укладення додаткової угоди на умовах запропонованих відповідачем. Після невиконання запропонованих умов, позивач була завчасно повідомлена про можливість відключення електричної енергії (а.с.63, 42), після чого подала заяву про її не відключення та підготовку документів щодо переведення обєкту до житлового фонду, а пізніше укладала додаткову угоду, що свідчить про обізнаність позивача щодо суті спірних правовідносин. Крім цього, твердження представника позивача, про те, що позивач в силу віку, необізнаності з положеннями законодавства, яке регулює постачання електроенергії, помилялася щодо умов додаткової угоди, суд розцінює критично, оскільки, як слідує з тексту додаткової угоди, остання була підписана від імені позивача її представником [PERSON] (а.с.64). Твердження позивача про невідповідність нормам законодавства вимог відповідача щодо надання електроенергії до вище вказаного обєкту за тарифами для не побутового споживача, суд також розцінює критично, оскільки відповідно до діючих на момент виникнення спірних правовідносин (момент виникнення відносин щодо укладення додаткової угоди) положень Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою КМ України № 1357 від 26.07.1999, зі змінами, внесеними постановою КМ України № 591 від 23.08.2016, ці Правила регулюють відносини між побутовими споживачами та енергопостачальниками. При цьому, побутовий споживач - фізична особа, яка використовує електричну енергію для задоволення власних побутових потреб на підставі договору про користування електричною енергією з електропостачальником; обєкт побутового споживача - житловий будинок (частина будинку), квартира або будівля, які розміщені за однією адресою та належать одній фізичній особі або декільком фізичним особам на правах власності або користування; побутові потреби - споживання (використання) електричної енергії для задоволення умов проживання та/або перебування фізичних осіб на обєкті побутового споживача, включаючи прибудинкову (присадибну територію), в тому числі для індивідуального будівництва (реконструкції) обєктів приватного домогосподарства, крім потреб підприємницької, господарської діяльності; непобутові потреби - споживання (використання) електричної енергії на обєкті побутового споживача для задоволення потреб підприємницької, господарської діяльності. Відповідно до п. 1 Порядку застосування тарифів на електроенергію, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики № 498 від 23.04.2012, вказаний порядок є обовязковим до застосування ліцензіатами з постачання електричної енергії за регульованим тарифом при здійсненні постачання електричної енергії населенню. При цьому, до категорії населення належать фізичні особи, які споживають електричну енергію для власних побутових потреб у житлових будинках, квартирах (у тому числі квартирах, які розташовані на цокольних поверхах багатоквартирних житлових будинків), гуртожитках; для потреб особистого селянського господарства, присадибних і садових ділянок, дач; освітлення особистих гаражів та боксів. Відповідно до п. 2.1.2 Порядку, до багатоквартирних будинків не належать туристичні бази, табори, будинки відпочинку. Системний аналіз вказаних норм законодавства дає підстави для висновку, що обєкт - колишній комплекс відпочинку «Кудашівський», за адресою: Правобережна, буд. 16, в с. Кіровка Криворізького району Дніпропетровської області, не відноситься до обєктів побутового споживача, що не дає можливості укладення договору з позивачем як побутовим споживачем та відповідно проведення оплати за тарифами для побутового споживача. Аналогічного висновки дійшли Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, за результатами розгляду звернення позивача (а.с.79-82). Аргументи позивача щодо не здійснення нею підприємницької діяльності за вказаною адресою (а.с.114-121), а також її постійне проживання за вказаною адресою (а.с.14), не мають правового значення, оскільки вказаний обєкт електропостачання не відноситься до обєкту побутового споживача. Виготовлення технічного паспорту на вище вказаний обєкт, в якому обєкт вказано як комплекс господарських будівель та споруд, не змінює його статусу на житловий (а.с.90-93). Суд не бере до уваги твердження позивача щодо не обстеження вказаного обєкту з метою зясування потреб споживання електричної енергії, оскільки вказане положення застосовується для побутових споживачів, які використовують електричну енергію як для побутових так і не побутових потреб (п. 3 ПКЕЕН). Як встановлено в судовому засіданні, позивач не є побутовим споживачем за обєктом споживання комплекс відпочинку «Кудашівський» через неналежність до обєктів побутового споживача. Крім цього, як вказує відповідач, вирішення цього питання втратило свою актуальність у звязку з підписанням позивачем додаткової угоди (а.с.111-113). Зважаючи на вище викладене, суд приходить до висновку про не доведення позивачем укладення додаткової угоди під впливом помилки та відповідно наявності підстав для визнання договору недійсним, на підставі ст. 229 ЦК України. Відповідно до ст. 231 ЦК України, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму ВС України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства, необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов'язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім'ї, родичів тощо або їх майна. Позивачем перед судом не доведено факту вчинення відповідачем будь-яких протиправних, незаконних дій щодо укладення оспорюваної додаткової угоди. Позивачу розяснювалося право на укладення додаткової угоди або надання документів, які б підтверджували статус обєкту електропостачання як житла, а у звязку з невиконанням вказаних умов, попереджено про майбутнє припинення договору постачання електричної енергії. Позивач, маючи можливість альтернативних рішень, уклала додаткову угоду до договору. Будь-яких доказів, які б свідчили про факт тиску на позивача при укладенні додаткової угоди суду не надано. У звязку з чим, вимоги позивача щодо визнання додаткової угоди недійсною не підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст.\~651\~ЦК України,\~зміна або\~розірвання договору\~допускається лише\~за згодою\~сторін,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Перед судом не доведено підстав для зміни додаткової угоди, укладеної між сторонами 19.12.2017, а саме будь-якого істотного порушення договору з боку відповідача, а тому, виходячи з принципу свободи договору, який є одним із основних принципів цивільного судочинства (ст.3 ЦК України), принципів справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає, що позовні вимоги в частині зміни умов договору є такими, що не підлягають задоволенню. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, в задоволенні позову відмовлено, то відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судові витрати по оплаті судового збору компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed