Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-23 00:00:00

Позивач 22.10.2019 р. звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом у якому просить розірвати шлюб з відповідачем. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що він 03.07.2003 року зареєстрував шлюб з [PERSON] . Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що подружні відносини між ним та відповідачем припинені починаючи з вересня 2019 року. Основна причина розпаду сім`ї це різниця характерів, відсутність взаєморозуміння та довіри. Також вказує, що кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, вони разом не проживають, не мають спільного бюджету та не ведуть спільного господарства. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28.10.2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено у справі підготовче судове засідання на 29.11.2019 року (а.с. 15-16). В підготовчому судовому засіданні 29.11.2019 року представником відповідача [PERSON] [PERSON] подано відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позову та надати сторонам шестимісячний строк для примирення (а.с. 21-23). 29 листопада 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу, якою частково задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] [PERSON] про надання сторонам строку для примирення, надано строк для примирення до 25.02.2020 року та зупинено провадження у справі до закінчення строку для примирення (а.с. 35-36). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26.02.2020 року поновлено провадження у справі та призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 27.02.2020 року (а.с. 42). 27 лютого 2020 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу, якою підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 49). В судове засідання позивач не з`явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Позивачем до суду подано заяву в якій просить провести розгляд справи у його відсутності, в заяві вказав, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнав та пояснив, що наданий судом строк для примирення позитивного результату не приніс, сім`ю зберегти не вдалося за можливе. В частині вимог про стягнення з відповідача судового збору просив відмовити, пояснив, що відповідач є особа з інвалідністю, на утриманні має дитину на забезпечення якої позивач кошти надає, на даний час питання стосовно поділу майна подружжя остаточно не вирішене. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. За змістом ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 6 Конвенції кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії»). Україна як учасниця конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним». Для того щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Белле проти Франції» та «Нун`єш Діаш проти Португалії»). Судом встановлено, що сторони у справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 03.07.2003 року, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, про що складено актовий запис № 799 (а.с. 7). Від шлюбу позивач та відповідач мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Згідно положення частини 2 статті 36 та статті 51 СК України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України і законами України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За правилом ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При розгляді справи про розірвання шлюбу судом всебічно досліджено мотиви розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Ухвалою суду від 29 листопада 2019 року сторонам надавався строк для примирення. З пояснень представника відповідача, примирення між позивачем та відповідачем не відбулося. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов`язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим. Згідно ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на задоволенні позову є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї стали неможливими, взаєморозуміння між сторонами відсутнє, шлюб існує формально, позивач та відповідач не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, наданий судом строк для примирення позитивного результату не приніс, позивач наполягає на розлученні, оскільки поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має і вважає, що збереження шлюбу бути не може, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення, або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та моральним засадам суспільства. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. В частині заперечень представника відповідача щодо стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого [PERSON] на користь держави судового збору суд зазначає наступне. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. За змістом частини 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи положення вищевказаної норми п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України та беручи до уваги, що відповідач у межах підготовчого судового засідання позов не визнала та цивільним процесуальним законом і нормами Закону України «Про судовий збір» не передбачено за таких обставин звільнення відповідача від відшкодування судового збору позивачу, у тому числі у разі наявності у відповідача пільг щодо сплати судового збору, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачений останнім судовий збір в дохід держави в сумі 768 грн. 40 коп. (а.с. 1).

Outcome: approved