Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

позивач 17 листопада 2016 року звернулася до суду з позовом вказавши, що вона є власником будинку № 127 по вулиці Янки Купали в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, який належить їй на підставі договору дарування від 09.06.2012 року. У зазначеному будинку зареєстрована колишня власниця помешкання відповідачка [PERSON], яка з моменту дарування нею будинку там не проживає, до укладання вказаного договору не проживала там близько 15 років. З відповідачкою вона не спілкується, ніяких відносин не підтримує, фактичне її місце знаходження позивачу невідоме, засоби звязку невідомі. Факт реєстрації відповідачки в будинку позбавляє позивача можливості реалізації свого права розпорядження належним їй будинком. Тому позивач просить визнати відповідачку [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Янки Купали, буд. 127 та примусово зняти її з реєстраційного обліку за вказаною адресою (а.с. 2-4). В судове засідання сторони не зявилися. До суду надійшла заява позивача [PERSON] про розгляд справи за її відсутності, наполягає на задоволенні вимог в повному обсязі (а.с.24). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про дату слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином (а.с. 20-21). Відповідно до частини другої статті 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. У судовому засіданні встановлено, що згідно договору дарування житлового будинку з господарчими побудовами від 09 червня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], [PERSON], що на час укладення договору перебувала в державі Канада від імені якої на підставі довіреності посвідченої [PERSON] віце-консулом Генерального консульства України в м. Торонто 07.09.2011 р. за реєстровим № 573-1247 діяла [PERSON], подарувала, а [PERSON] прийняла в дар належний [PERSON] на праві приватної власності житловий будинок з господарчими побудовами за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Янки Купали, будинок № 127 (а.с. 6-8 копії договору, витягу). Згідно виписки з домової книги, за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС УДМС України в Дніпропетровській області від 25.11.2016 р., довідки голови квартального вуличного комітету № 30 Довгинцівського району м. Кривого Рогу від 16.11.2016 р. в будинку № 127 по вулиці Янки Купали міста Кривого Рогу зареєстрована [PERSON], яка згідно довідки голови вуличного комітету з 2006 р. по теперішній час не проживає за адресою реєстрації (а.с. 10,16,13 копія виписки, довідки ). Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно частини 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно пункту другого частини 34 Постанови, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Враховуючи, що відповідач [PERSON] є попереднім власником житла, яке належить позивачу на праві приватної власності, для неї відповідач стороння особа, тому суд вважає, що оскільки реєстрація [PERSON] чинить власнику перешкоди у користуванні, розпорядженні майном, позовні вимоги про визнання відповідача такою, що втратила право користування житлом,обґрунтовані та підлягають задоволенню. В частині примусового зняття з реєстрації відповідача за вищевказаною адресою суд вважає необхідним відмовити, оскільки відповідно до абзацу другого ч.1\~ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV\~з послідуючими змінами та доповненнями, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Outcome: partial