Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] 12.02.2014 року звернулася до районного суду з позовом до відповідача і прохала стягнути з нього середньомісячний заробіток за час затримки проведення розрахунку у сумі 3441грн, 2000грн моральної шкоди і судові витрати. При цьому вказувала, що працювала у відповідача з 01.08.2013 року на посаді торгівельного представника даного підприємства у Полтавській області згідно поданої заяви і наказу № 61-к. Наказом №77-к від 26.09.2013 року була звільнена з роботи через невиплату заробітної плати за згодою сторін. При звільненні позивачу не виплачена заробітна плата в сумі 2176,06 грн. за період з 01.08.2013 по 26.09.2013 рік і не видана трудова книжка. Відповідач лише після чергового звернення позивача 21.10.2013року видав трудову книжку, але заробітну плату не виплатив, що стало причиною звернення позивача до правозахисної організації і до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої вимоги підтримувала, наполягала на їх задоволенні і показала суду, що вимушено звільнилась з посади торгівельного працівника через невиплату заробітної плати, однак на час звільнення з нею не було проведено розрахунку по оплаті праці, не видано трудову книжку, що примусило її звертатися за захистом своїх прав, позбавило можливості працевлаштуватися після звільнення, створило скрутні умови для проживання, погіршило стан здоров»я, змусило вимагати повернення трудової книжки, витрачати час і кошти для поїздок в місто Харків до керівника товариства. Представник відповідача в судове засідання не з»явився про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач наказом №61-к від 01.08. 2013року прийнята на роботу на посаду торгівельного представника Харківської філії ТОВ «Богодухівський молокозавод» і наказом №77-к від 26.09.2013 року звільнена з роботи. Із інформації, отриманої головним управлінням Міністерства доходів у Харківській області при проведенні перевірки заяви позивача, до якого вона зверталась за наданням правової допомоги, вбачається, що заборгованість по заробітній платі становить 2176,06 грн. Виплата заробітної плати проведена 12.12.2013року. Позивач отримала трудову книжку 21.10.2013року лише після її приїзду в м. Харків, а не під час звільнення, що позбавило її можливості працевлаштуватися на іншу роботу. Затримка видачі трудової книжки і заробітної плати примусили позивача нервувати, через що погіршився стан її здоров»я і виникла необхідність організовувати своє життя в нових значно погіршених умовах. Відповідно до ст.115 КЗпП України відповідач обов»язаний виплачувати заробітну плату працівнику двічі протягом місяців і за ст.116 КЗПП України в день звільнення працівника виплатити йому всі належні від підприємства суми. Дані вимоги закону відповідач не виконав, чим порушено трудові права і виник обов»язок у відповідача відповідно до ст.117 КЗпП України виплатити середньомісячний заробіток за час затримки проведення розрахунку. Виходячи із часу роботи у відповідача з 1.08.2013року по 26.09.2013року, що складає 41 робочий день, середньоденний заробіток становить 2176,06грн : 41= 53,07грн. Період затримки з 27.09 по 12.12.2013року склав 54 робочих дні. Сума заробітної плати за час затримки проведення розрахунку становить 53.07грн х 54роб.дні = 2865,78грн, яка підлягає стягненню. Суд не приймає до уваги наданий позивачем розрахунок відповідних виплат, так як він проведений, виходячи із мінімальної заробітної плати, а не заробітної плати працівника, яку вона отримала. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України власник або уповноважений ним орган відшкодовує моральну шкоду працівнику у разі, якщо порушення його законний прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачем доведено факт порушення її трудових прав і спричинення моральних страждань, а тому суд приходить до висновку про завдання їй моральної шкоди, яку оцінює з урахуванням тривалості порушення, розміру страждань і наслідків, що настали після порушення, і визначає у розмірі 500грн, які підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Позивачу підлягає відшкодування витрат на надання правової допомоги в сумі 500грн. При цьому суд не враховує витрат на проїзд до установи, так як вони не входять по переліку судових витрат, передбаченому ст.79 ЦПК України. З урахуванням викладеного, ст.ст. 115, 116,117, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial