Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

Позивач 30.12.2013 р. звернулася до суду з вищевказаним позовом, позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 1982 року знаходиться у зареєстрованому шлюбі з відповідачем,за час перебування у шлюбі вони набули права спільної власності на житловий будинок [ADDRESS], який зареєстрований за відповідачем. 10.06.2011р. [PERSON], з її письмової згоди, подарував 1/2 частину належного їм будинку [ADDRESS] їх дітям [PERSON] та [PERSON], кожен з яких на даний час являється власником 1/ 4 частини даного будинку. Спору щодо даної частини будинку не існує. Тому на даний час, згідно ст.60 СК України , їй та відповідачу на праві спільної власності належить 1/ 2 частина згаданого будинку, який [PERSON] відмовляється поділити в добровільному порядку. З цих підстав просить визнати ? частину житлового будинку разом з приналежними до нього господарськими спорудами та будівлями, по [ADDRESS] , об»єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] ла Семеновича та [PERSON], а також визнати за нею право власності на 1/ 4 частину даного будинку. Позивач [PERSON] в судове засідання не явилася, подала заяву про те, що позов підтримує та просить його задоовльнити , а просить слухати у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, подав заяву про визнання позову та просить слухати справу у його відсутність. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не явилися, подали заяви про слухання справи у їх відсутність, щодо задоволення позову не заперечили. З»ясувавши обставини справи на підставі наявних у справі та досліджених в судовому засіданні доказів, з врахуванням вимог цивільного судочинства , суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд в порядку ст.174 ЦПК України приймає визнання позову та ухвалює рішення про задоволення позову на підставі доказів , які знаходяться в матеріалах справи, відносно чого учасники процесу не заперечують. Статтею 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. У відповідності до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ст. 61 Сімейного кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» , спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Із свідоцтва про укладення шлюбу вбачається, що 05.06.1982 року [PERSON] та [PERSON] уклади шлюб. Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане 12.08.2009р., [PERSON] являється власником будинку по [ADDRESS], право власності зареєстроване за №28017486. Як слідує з Договору дарування від 10.06.2011р., [PERSON] подарував [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах кожному, 1/ 2 частину належного йому житлового будинку по [ADDRESS]. Договір укладений зі згоди дружини дарувальника [PERSON] 01.07.2011р. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували в ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» , кожний за собою , право власності по 1/4 частини житлового будинку по [ADDRESS]. Згідно технічного паспорту на житловий будинок по [ADDRESS], складений у 2006р., зі змінами станом на 08.07.2011р., будинок одноповерховий , загальною площею 128,9 кв.м., житловою 84,0. Співвласниками будинку значаться: [PERSON]- 1/ 2 частина; [PERSON] та [PERSON] - по 1 / 4 частині кожний. Таким чином, судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 1982 року по даний час, за цей період ними набутий та у 2009 р. зареєстрований за відповідачем на праві власності житловий будинку по [ADDRESS], 1 / 2 частини якого у 2011 році за взаємною згодою подружжя відчужена. Тому на даний час , відповідно до вимог ст. 61 СК України , є об'єктом права спільної сумісної власності позивача та відповідача, як подружжя, є 1/ 2 частина згаданого будинку, яка підлягає поділу між подружжям, виходячи з рівності їх часток в майні . Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки в судове засідання не явилися всі особи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, не здійснювалось.

Outcome: approved