Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-04 00:00:00

Позивач [PERSON] в серпні 2018 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачу належить 100% домоволодіння на праві приватної власності, яке складається з двох житлових будинків з господарськими будівлями і розташоване у м. Вінниці по вул. П. Скоропадського, 8. Позивч зареєстрований і проживає у даному домоволодінні з дружиною [PERSON] і сином [PERSON] У цьому самому домолодінні, у квартирі [ADDRESS], з 25.03.2014 року зареєстрована відповідач [PERSON] У позивача з відповідачем на даний час немає ніяких звязків. Вона будучи зареєстрована, тривалий час у ньому не проживає і не є членом сімї. Та обставина, що відповідач значиться зареєстрованою, перешкоджає позивачу у повній мірі реалізувати його право володіти та розпоряджатися своєю власністю, оскільки без зняття відповідача з реєстрації позивач не може оформити соціальну допомогу з боку держави. У звязку з вищенаведеним позивач звернувся до суду та просив визнати [PERSON], такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 2 у домоволодінні, яке складається з двох житлових будинків з господарськими будівлями і розташоване за номером 8 по вул. П. Скоропадського у м. Вінниці. Згідно заяви позивач [PERSON] просив розгляд справи проводити без його участі, позов просив задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак повідомлялась належним чином. На підставі\~ст. 280 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вирішив провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про часткове задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав. Як було встановлено судом, що позивачу [PERSON] належить 100% домоволодіння на праві приватної власності, яке складається з двох житлових будинків з господарськими будівлями і розташоване у м. Вінниці по вул. П. Скоропадського, 8, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями № 1945 від 19.12.2005 року, виданим на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради від 15.12.2005 року № 2834, зареєстрованим в КП «ВООБТІ» 13.01.2006 року, а також технічним паспортом на житловий будинок, який виданий на імя [PERSON] Позивч зареєстрований і проживає у даному домоволодінні з дружиною [PERSON] і сином [PERSON], що підтверджується з довідки квартального комітету мікрорайону «Зоряний» № 1281 від 26.07.2018 року. У цьому самому домолодінні, у квартирі [ADDRESS], з 25.03.2014 року зареєстрована відповідач [PERSON] Остання не проживає за даною адресою з 25.03.2014 року та дотеперішній час, що підтверджується актом № 1283/001 від 08.01.2018 року, № 1283/002 від 05.03.2018 року, № 1247 від 22.07.2018 року, № 1283/003 від 26.07.2018 року. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.\~15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Разом з тим, виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, громадянин, який має у приватній власності будинок (квартиру), має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд та має право звернутися в суд про виселення. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно із ст. 72 ЖК УРСР, суд визнає особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач [PERSON] у квартирі № 2, яка розташована у будинку № 8 по вул. П. Скоропадського в м. Вінниці не проживає більше одного року, суд приходить до переконливого висновку, що вимоги позовної заяви про визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування житлом підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved