Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

Позивач [PERSON] 14 липня 2020 року звернулась до Київського районного суду м. Полтави з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в результаті ДТП. Посилалася на те, що постановою Київського районного суду м. Полтави від 18.11.2019 року [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст..124 КупАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Вона є потерпілою від дій відповідача.Зазначила, що 16.12.2019 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави було задоволено скаргу її адвоката Оніпка Є.А. та зобов`язано ВП №1 ПВП ГУ НП в Полтавській області внести відомості до ЄРДР за її заявою про вчинення [PERSON] злочину. 21.12.2019 року відповідні відомості були внесено до ЄРДР за ч.1 ст.286 КК України.У рамках кримінального провадження слідчим було встановлено, що внаслідок дорожньо- транспортної пригоди, згідно висновку судово - медичної експертизи у [PERSON] отримано тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно - мозкової травми, струсу головного мозку, підшкірного кров оливу скронево - тім`яної ділянки зліва, забою правого колінного суглобу, гематоми м`язів лівого стегна, що утворились внаслідок ДТП 18.10.2019 року. Також в результаті даного ДТП було пошкоджено автомобіль VW POLO д.н.з. [NUMBER] . Причиною ДТП стало порушення з боку [PERSON] правил дорожнього руху. Також зазначила, що різниця ринкової вартості автомобіля VW POLO д.н.з. [NUMBER] ,після ДТП, становить 22284,49 грн., за проведення автотоварознавчого дослідження було витрачено 4118, 69 грн., для здійснення поїздок до лікарів було витрачено 762 грн. на послуги таксі, які підлягають стягненню з відповідача. Крім того, відповідно до довідки від 12.03.2020 року, виданої позивачу за місцем роботи, за період лікування та вимушених відпусток з 21.10.2019 року по 22.11.2019 року сума втраченого заробітку становить 7794,48 грн., які також підлягають стягненню з відповідача. Також зазначила, що протиправною поведінкою [PERSON] їй завдано моральної шкоди, яка виразилась у нестерпному болі, негативних емоціях та постійних переживаннях з приводу факту нанесення їй тілесних ушкоджень, а також втручання у її звичний спосіб життя. Після ДТП 18.10.2019 року, вона втратила спокійний сон, оскільки дуже довгий період відчувала постійний біль на місцях отриманих травм, тривогу та душевні страждання, а тому вважає, що з відповідача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 25000 грн.. Просила суд стягнути з [PERSON] на її користь відшкодування завданої майнової шкоди в розмірі 34959, 66 грн., що складається з витрат на послуги таксі в сумі 762 грн., витрат на проведення експертного дослідження в сумі 4118,69 грн., різниці ринкової вартості належного їй автомобіля VW POLO, д.н.з. [NUMBER] до моменту ДТП та після відновлювального ремонту в сумі 22284,49 грн., сума втраченого заробітку 7794,48 грн., витрат на правову допомогу після ДТП в сумі 10000 грн., моральної шкоди в сумі 25000 грн., а всього 69959,66 грн.. Ухвалою від 17 липня 2020 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подала. Ухвалою від 30.09.2020 року позовні вимоги [PERSON] до ПАТ «Страхова компанія «Саламандра» про стягнення грошових коштів у сумі 4 913,06 грн. залишено без розгляду. Ухвалою від 30 вересня 2020 року вирішено провести заочний розгляд справи. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником транспортного засобу Volkswagen polo д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу./а.с.64/. Також, встановлено, що 18.10.2019 року близько 18 год. 45 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем SUBARU IMPREZA д.н.з. [NUMBER] по вул. Зигіна в м. Полтаві, не виконала вимоги дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» та скоїла зіткнення з автомобілем RENAULT MEGANE д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався по головній дорозі по вул. С.Петлюри, після чого автомобіль SUBARU IMPREZA д.н.з. [NUMBER] відкинуло на автомобіль VW POLO д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що рухалася по вул. Зигіна до перехрестя з вул. С.Петлюри. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали технічні ушкодження. Своїми діями [PERSON] порушила вимоги 8.4, 16.11 Правил дорожнього руху України, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП./а.с.9/ Постановою Київського районного суду м. Полтави від 18.11.2019 року (справа №552/5890/19) визнано винною [PERSON] , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст..124 КУпАП та застосовано до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. в дохід держави./а.с.9/ Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Тому, суд вважає доведеними обставини щодо вчинення відповідних винних дій [PERSON] .. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1194 ЦПК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Судом встановлено, що ринкова вартість транспортного засобу Volkswagen polo д.н.з. [NUMBER] , за умови відсутності аварійних пошкоджень становить 239311,30 грн., а риночка вартість даного транспортного засобу, після відновлювального ремонту становить 217026, 81 грн., тобто різниця ринкової вартості транспортного засобу Volkswagen polo д.н.з. [NUMBER] після ДТП становить 22284,49 грн., що підтверджується висновком експерта №510-511 від 28.05.2020 року за результатами проведення авто товарознавчого дослідження. /а.с.49-63/ Експертне дослідження №510/511 (02) у відношенні [PERSON] , згідно з рахунком №942 від 13.05.2020 року, становить 4118,69 грн./а.с.47/ Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» від 12.03.2020 року, встановлено, що [PERSON] перебувала на лікарняному з 21.10.2019 по 12.11.2019 року та у вимушеній відпустці з 13.11.2019 по 22.11.2019, сума втраченої вигоди становить 7794,48 грн../а.с.33/ Також, у поданій до суду позовній заяві позивач посилається на те, що у зв`язку із перебуванням нею на лікуванні та ремонтом автомобіля, для здійснення поїздок до лікарні було витрачено 762 грн. на послуги таксі. /а.с.34-35/ Враховуючи встановлені обставини в справі, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] на відшкодування завданої шкоди підлягає стягненню різниця ринкової вартості транспортного засобу до моменту ДТП та після відновлювального ремонту в сумі 22284,49 грн., витрати на проведення експертного дослідження в сумі 4118,69 грн. та сума втраченого заробітку 7794,48 грн., а позовні вимоги в цій частині є повністю обґрунтованим та підлягають задоволенню. Не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] витрат на послуги таксі у сумі 762 грн. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частиною 2 ст.22 ЦК України передбачено, що збитками є втрати яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), також збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Витрати, які позивач поніс на оплату послуг перевезення не відносяться ні до реальних збитків, ні до упущеної вигоди, а тому відшкодуванню не підлягають. Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як передбачено п.3 ч. 2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Враховуючи, що внаслідок порушення відповідачем вимог Правил дорожнього руху України було пошкоджено належне позивачу цінне рухоме майно, завдані тілесні ушкодження, суд приходить до висновку, що [PERSON] було завдано моральної шкоди. Вирішуючи питання про розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд бере до уваги, що фактично з пошкодженням належного їй майна позивач була обмежена у реалізації свого права на одержання корисних якостей належного їй автомобіля. Пошкодження автомобіля позивача привнесло в її життя дискомфорт, потягло додаткові витрати та вимагало від неї зміни звичного способу життя. Також завдані тілесні ушкодження спричинили біль, негативні емоції та змінили звичний спосіб життя [PERSON] .. При вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд також враховує і поведінку винної особи, яка протягом тривалого часу після дорожньо-транспортної пригоди в добровільному порядку не відшкодувала позивачу шкоду. Суд, враховуючи ступінь вини [PERSON] та її поведінку, небажання мирним шляхом врегулювати спір, враховуючи вимоги розумності, виваженості та справедливості, оцінює моральні страждання позивача в розмірі 10000 грн. та приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача [PERSON] , 10000 грн. в рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Тому, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають до часткового задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У ЦПК України визначено види судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України). Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в розмірі 10000 грн. позивачем надано квитанцію №34 від 14.07.2020 року, акт виконаних робіт №33 від 14.07.2020 року. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076 -VI) встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Суд приймає до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню. Суд, враховуючи обґрунтованість розміру понесених витрат, а також критерії розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи, складність даної справи та ціну позову в ній, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, приходить до висновку, що витрати [PERSON] на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню у розмірі 10000 грн, оскільки саме на цю суму підтверджується доказами надання адвокатом правничих послуг у справі . Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 10000 грн. на правничу допомогу. У зв`язку з тим, що позивач при подачі позовної заяви був звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 840,80 грн. за вимоги майнового характеру та 840, 80 грн. за вимогу про стягнення моральної шкоди, а всього 1681, 60 грн..

Outcome: partial