Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

Позивач 20.05.2014 року звернувся в суд з вищевказаним позовом до відповідачів. В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що він і відповідач [PERSON] являються власниками, в порядку спадкування за законом, кожний по ? частки магазину №57, що розташований по [ADDRESS]. Посилаючись на те, що відповідач [PERSON] без його згоди передав в оренду приміщення цього магазину своїй дружині - співвідповідачу ПП [PERSON] і, що відповідачі на свій розсуд використовують все приміщення цього магазину, а його до цього магазину не допускають, чим порушують його право власності та завдають матеріальної і моральної шкоди, позивач просив суд визнати недійсним договір оренди цього магазину, що був укладений між відповідачами 01.07.2013 року, просив суд зобов'язати ПП [PERSON] усунути перешкоди позивачу у користуванні майном, шляхом звільнення займаних приміщень магазину, просив суд зобов'язати відповідача [PERSON] не чинити перешкод позивачу у користуванні магазином, шляхом забезпечення вільного доступу до вказаного приміщення, просив стягнути солідарно з відповідачів матеріальну шкоду в сумі 11 тисяч гривень та 10 тисяч гривень на відшкодування завданої моральної шкоди. Після скасування ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 06.08.2014 року ухвали Новоодеського районного суду про закриття провадження по справі, дана справа надійшла на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. В судовому засіданні позивач та його представник повністю підтримали заявлений позов і, посилаючись на викладені в позові обставини справи та правові підстави, просили суд позов задовольнити. Відповідачі повторно за викликом суду в судове засіданні не з'явились і про причини своєї неявки суду не повідомили, хоча належним чином повідомлялись про дату, час і місце судового розгляду справи. На адресу суду повернулись картки зворотних поштових повідомлень, з поштовою відміткою того, що відповідачі за вказаною, зареєстрованою адресою не проживають. Відповідно до вимог ст.74ч.5 ЦПК України, відповідачі являються такими, які належним чином повідомлені про дату і час розгляду справи. Крім того, матеріали даної цивільної справи містять письмові заперечення відповідачів на поданий до них позов. У відповідності з вимогами ст.169 ЦПК України неявка відповідачів до суду визнана без поважних причин, а справа розглянута у відсутність відповідачів, на підставі наявності у справі достатніх фактичних даних про права та взаємовідносини сторін. Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові заперечення на позов відповідачів, дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, проаналізувавши та оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Цей висновок суду ґрунтується на наступному: Як вбачається з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи позивач [PERSON] отримав у власність в порядку спадкування за законом після смерті батька ? частку нежитлової будівлі магазину №57, що розташований по [ADDRESS] і зареєстрував 15.04.2013 року своє право власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Власником іншої ? частки нежитлової будівлі магазину №57, що розташований по [ADDRESS] являється брат позивача - відповідач [PERSON]. Як вбачається з наявної у справі ксерокопії договору оренди магазину, укладеного між орендодавцем [PERSON] та ПП [PERSON] від 01.07.2013 року, відповідач [PERSON] передав в оренду співвідповідачу по справі ПП [PERSON] приміщення закусочної на строк до 01.03.2016 року. Текст і зміст даного договору оренди не містить інформації, що передача нерухомого майна( магазину) відбувалося із згоди другого співвласника - позивача [PERSON] Дослідженні в судовому засіданні документи підтверджують пояснення позивача та його представника про те, що все приміщення магазину №57, що розташований по [ADDRESS] використовується відповідачами на їх розсуд, а позивач після оформлення своїх спадкових прав не має до цього майна фізичного доступу. Так, 23.04.2013 року, позивач звертався до відповідача [PERSON] з письмовою заявою - вимогою про звільнення ? частини магазину, що підтверджується наявністю цієї письмової заяви, ксерокопія якої залучена до справи. Згідно з акту депутатської комісії від 06.03.2014 року, копія якого залучена до справи, вбачається, що приміщення магазину №57, що розташований по [ADDRESS] використовується відповідачами по справі: ПП [PERSON] та [PERSON]. 03.04.2014 року позивач звертався письмово до відповідача [PERSON] з вимогою звільнити нежитлове приміщення магазину, що підтверджено письмовим попередженням, копія якого залучена до справи. 09.07.2014 року позивач, як співвласник ? частини магазину, повторно звертався до обох відповідачів з письмовим повідомленням, що його право власності порушується відповідачами і просив їх 15.07.2012 року в 10 годин забезпечити йому доступ до приміщення цього магазину та передати йому ключі від магазину, а також звільнити ? його частину для користування. Як вбачається з акту комісії від 15.07.2014 року, копія якого залучена до справи, ця комісія по заяві позивача [PERSON] щодо перешкод йому у користуванні магазином, виходом на місце розташування цього магазину встановила, що [PERSON] та ПП [PERSON] ведуть підприємницьку діяльність в приміщені магазину і що [PERSON] займає ? частину магазину, а ПП [PERSON] займає іншу ? частину цього магазину. Факт оренди приміщення магазину співвідповідачем ПП [PERSON] підтверджується також і сплатою нею коштів - орендної плати за квітень, травень, червень місяці 2013 року до Гур'ївської сільради за оренду земельної ділянки, яка розташована під будівлею магазину. Факт існування між відповідачами орендних відносин з приводу оренди магазину №57, що розташований по [ADDRESS] підтверджується і висновком оперуповноваженого СДСБЕЗ Новоодеського РВ УМВС України в Миколаївській області Кирпичова С.В. від 11.04.2014 року, який проводив дослідчу перевірку по заяві позивача [PERSON], копія якого залучена до справи. Відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, якими передбачено принципи змагальності сторін та обов'язок доведеності обставин справи, кожна сторона повинна довести перед судом ті обставини, на які вона посилається як на підставу позову, так і на заперечення позовних вимог. Відповідачі в поданих до суду 02.06.2014 року письмових запереченнях на позов, зазначили, що вважають позов безпідставним, необґрунтованим, а тому таким, що не підлягає задоволенню. Разом з тим, відповідачі в письмових запереченнях не спростували, а навпаки, підтвердили факт існування між ними договірних орендних відносин з приводу оренди нежитлового приміщення магазину по договору від 01.07.2013 року, використання ними всього приміщення магазину для здійснення своєї господарської діяльності та з посиланням на норми ст.ст.203,215, 626, 627, 638,759, 761 ЦК України, відповідачі зазначили про законність укладеного між ними договору оренди нежитлового приміщення магазину. Крім того, відповідачі в своїх запереченнях зазначили про те, що вони не чинять ніяких перешкод позивачу у доступі до магазину і вважають доводи позивача з цього приводу безпідставними, такими, що не відповідають дійсності. Заявляють, що позивач не вчиняв жодних дій щодо доступу до приміщення магазину. Також, одним із доводів відповідачів в заперечення до заявлених до них позовних вимог являється посилання на той факт, що між співвласниками магазину не було проведено його реальний поділ. Також посилаючись на недоведеність позивачем заподіяння йому матеріальної і моральної шкоди, відповідачі просили суд повністю відмовити позивачу в задоволені його позову. Вирішуючи спір між сторонами по справі та частково задовольняючи позов, суд керується вимогами ст.ст.317,319,321, 355, 356, 358 ЦК України, згідно з якими право власності є непорушним і позивач як співвласник ? частки магазину №57, що розташований по [ADDRESS], має право на підставі закону, на свій вільний, власний розсуд, незалежно від волі інших осіб, володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном та вчиняти будь-які дії, які не суперечать закону. Досліджені в суді фактичні обставини справи свідчать про те, що відповідачі по справі, позбавляють позивача права вільно володіти та користуватися приміщенням магазину, в якому йому належить ? ідеальна частка і ці обставини в судовому засіданні підтверджуються, як поясненнями позивача та його представника, так і доказуються дослідженими в судовому засіданні зазначеними вище письмовими доказами. У відповідності з вимогами ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою спільною згодою. Досліджені в суді обставини справи свідчать про те, що між співвласниками цього магазину не було домовленостей про порядок володіння та користування магазином, який є їх спільною частковою власністю. Разом з тим, відповідач [PERSON] в порушення ч.1 ст.358 ЦК України, передавши 01.07.2013 року, без згоди позивача, як співвласника іншої ? частки магазину, приміщення цього магазину в оренду відповідачці ПП [PERSON], порушив право власності позивача. Згідно зі ст.ст.203, 215 ЦК України, договір оренди магазину від 01.07.2013 року, укладений між відповідачами, не може вважатися законним і дійсним, так як він був укладений без відома і згоди позивача, як співвласника ? частки цього магазину, а тому цей договір оренди суперечить закону (ст.358 ЦК України), в зв'язку з чим цей договір слід визнати недійсним. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю і являється недійсним з моменту його вчинення. У разі недійсності правочину, кожна із сторін, відповідно до ст.216 ЦК України, повинна повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Крім того, ст.216 ЦК України передбачена можливість відшкодування збитків, шкоди винною стороною правочину, особі, якій цим недійсним право чином заподіяно шкоду. Як вбачається з пояснень позивача та інших досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи, внаслідок протиправної поведінки відповідачів, які уклали між собою договір оренди магазину з порушенням чинного законодавства, без згоди позивача, як його співвласника, а також тривалий час не допускають позивача до володіння і користування магазином, яким він має право володіти і користуватися, як співвласник, порушили майнові права позивача та завдали йому цими діями душевних страждань, нервових переживань, тобто спричинили йому моральну шкоду. Відповідно до ст.23 ЦК України, позивач, як фізична особа, яка зазнала моральної шкоди, внаслідок порушення його прав, має право на відшкодування моральної шкоди за рахунок винних в цьому осіб. Досліджені в судовому засіданні обставини справи свідчать про те, що винними в порушенні майнових прав позивача, являються відповідачі, які відповідно до ст.ст.23, 1190 ЦК України, повинні нести солідарну відповідальність за завдану їх спільними діями моральну шкоду позивачу. Тому, у відповідності з вимогами ст.ст.16,23, 1190 ЦК України, враховуючи вищевикладені обставини справи, характер існуючих правовідносин, факт нервових переживань та душевних страждань, перенесених позивачем, враховуючи їх глибину та ступінь вини відповідачів, приймаючи до уваги вимоги розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що завдана позивачу моральна шкода підлягає відшкодуванню у визначений позивачем спосіб, а саме у грошовому еквіваленті, а достатньою сумою для відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди буде сума в 3000 гривень. Також підлягає задоволенню позовна вимога щодо зобов'язання відповідача [PERSON] не чинити перешкод позивачу у користуванні нежитловим приміщенням магазину №57, що розташований по [ADDRESS], так обставини цієї справи свідчать про те, що такі перешкоди позивачу чиняться цим відповідачем, про що свідчать акти, складені комісіями, до яких входили депутати місцевої ради, представники правоохоронних органів та Гур'ївської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, які підтвердили пояснення позивача з цього приводу. В зв'язку з цими обставинами, позивач, чиї майнові права було порушено, у відповідності до вимог ст. 16 ЦК України, має право на судовий захист своїх порушених прав у спосіб покладання обов'язку, в даному випадку на відповідача [PERSON], не чинити позивачу перешкод у користуванні майном, як співвласнику ? частки вищевказаного магазину, а також позивач має право на забезпечення з боку відповідача [PERSON], який одноособово користується цим магазином, на безперешкодний, вільний доступ до цього нежитлового приміщення магазину. Що ж стосується інших позовних вимог позивача, то суд вважає їх недоведеними, необґрунтованими, безпідставними та такими, що не ґрунтуються як на законі, так і на фактичних обставинах справи, в зв'язку з чим ці позовні вимоги задоволенню не підлягають. Так, суд зазначає, що не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів в солідарному порядку на його користь завданої йому матеріальної шкоди в сумі 11000 гривень, яка, як він вважає, йому була заподіяна, внаслідок неотримання орендної плати, яку ніби то отримав відповідач [PERSON] від відповідача ПП [PERSON] Поскільки суд визнав недійсним договір оренди приміщення магазину від 01.07.2013 року, що був укладений між відповідачами, то це має наслідком настання двохсторонньої реституції, в зв'язку з чим позивач не має права претендувати на отримання ніякої орендної плати по двохсторонньому договору, який визнано недійсним. Крім того, позивач не довів в судовому засіданні того факту, що йому була заподіяна відповідачами матеріальна шкода в розмірі 11000 гривень і, що ця шкода є упущеною вигодою, у розумінні п.2 ч.2 ст.22 ЦК України. В зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог, а саме в частині визнання недійсним договору оренди приміщення магазину від 01.07.2013 року, що був укладений між відповідачами, то суд вважає зайвими та безпідставними вимоги до відповідача ПП [PERSON] щодо покладення на неї обов'язку усунути перешкоди позивачу у користуванні магазином, поскільки відповідач ПП [PERSON] у спірних правовідносинах в даному випадку, не будучи співвласником магазину, після набрання рішенням законної сили, яким цей договір оренди визнається недійсним, втрачає будь-яке право на користування цим приміщенням. У відповідності з вимогами ст.88 ЦПК України, у випадку частково задоволення позовних вимог, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Поскільки позивач сплатив за подання позову до суду судовий збір в розмірі 972 гривні, тобто по 243,60 гривень за кожну заявлену ним позовну вимогу, то з відповідачів у долях слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати пропорційно до розміру задоволених його позовних вимог, а саме: з відповідача [PERSON] слід стягнути 609 гривень судових витрат, а з відповідача ПП [PERSON] слід стягнути на користь позивача - 243,60 гривень судових витрат у вигляді судового збору.

Outcome: partial