Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-29 00:00:00

Позивач [PERSON] в грудні 2019 звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості за борговою розпискою в розмірі 167 139, 24 грн. Позовна заява мотивована тим, що 12.12.2016 позивач на підставі розписки надав в борг відповідачу грошові кошти у розмірі 7 000, 00 доларів США. Відповідно до умов розписки відповідач мав повернути борг в розмірі 7 000, 00 доларів США частинами, але не менше ніж по 200 доларів США на місяць. Однак до дня подачі позовної заяви вказаного боргу не було повернуто в повному обсязі. 15.10.2019 позивачем була направлена претензія на адресу відповідача з вимогою повернення боргу та можливих подальших дій у разі відмови від виконання грошових зобов`язань відповідачем, однак будь -яких дій для погашення заборгованості з боку відповідача не вчинялось. Оскільки відповідач свої зобов`язання, щодо погашення заборгованості за наданою позикою не виконує позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав із вищевказаною позовною заявою. Ухвалою Деснянського районного суд м. Києва від 14.01.2020 року у вказаній вище справі вирішено питання про доцільність її розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Позивач в судове засідання не з`явився, на адресу суду подав заяву відповідно якої підтримав вимоги позову та просив суд винести рішення про задоволення позовних вимог, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів. Відповідач до суду не з`явився, про день та час судового засідання повідомлявся судом належним чином, шляхом направлення поштової кореспонденції суду, проте поштове відправлення повернулось на адресу суду за закінченням встановленого терміну зберігання. Відзив на позовну заяву не було подано. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Враховуючи вищевикладене та вимоги ст.ст.178, 279, 280 ЦПК України, суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, у відсутності не з`явившихся учасників судового процесу та за наявними у справі матеріалами, з ухваленням по справі заочного рішення. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов до наступних висновків. 12.12.2016 р. між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики у вигляді розписки, відповідно якої, позивач надав, а відповідач отримав кошти в розмірі 7 000, 00 доларів США. Відповідно до умов даної розпики відповідач мав повернути борг у розмірі 7 000, 00 доларів США частинами, але не менше ніж по 200 доларів США на місяць. Оригінал Розписки судом було вилучено у позивача та долучено до матеріалів справи. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем грошових зобов`язань 15.10.2019 позивачем була направлена претензія на адресу відповідача з вимогою повернення боргу та можливих подальших дій у разі відмови від виконання грошових зобов`язань [PERSON] , однак останній на претензію не відреагував, заборгованості за договором позики не сплатив. Таким чином, станом на день постановлення рішення відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав. У відповідності до положень ст. 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. За статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, у п`ятому абзаці норми проголошено право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладання, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За приписами ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6 -63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей. Крім того, ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Таким чином, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ч. 2 ст. 553 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума що підлягає сплаті у гривнях визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Відповідно до курсу валют НБУ, станом на 06.12.2019, курс долару США становив 2 387, 7034 грн., за 100 доларів США. Згідно з положеннями ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання, одностороння відмова від якого, як і одностороння зміна умов якого не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події, як встановлено ст. 530 ЦК України. Неможливість виконання боржником грошового зобов`язання не звільняє його від відповідальності. Водночас ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. При цьому порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Аналізуючи фактично укладений між сторонами договір позики, який оформлено у вигляді розписки від 12.12.2016 р., обсяг та зміст прав і обов`язків сторін, які передбачені зазначеним договором, суд доходить висновку, що при оформлені розписки відповідач погодився з його умовами, факт передачі грошових коштів здійснено під час оформлення розписки. Відповідно до ст. 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Враховуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає вимоги позивача обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю у повному обсязі. Крім того, в порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у загальному розмірі 1671, 39 грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved