Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-04 00:00:00

Позивач 28.02.2019 року звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідачів про позбавлення права користування житловим приміщенням, в якому позивач просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] із зняттям з реєстраційного обліку. Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 26.03.2019 року дана цивільна справа передана для розгляду за підсудністю до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська. Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.05.2019 року зазначена цивільна справа передана для розгляду судді [PERSON] Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 20.05.2019 року справа прийнята суддею до провадження, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У зв`язку з відстороненням судді [PERSON] від здійснення правосуддя, на підставі розпорядження керівника апарату суду від 18.03.2020 року за № 111 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.03.2020 року дану справу передано для розгляду судді [PERSON]. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 27.03.2020 року справа прийнята суддею до провадження, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У зв`язку із звільненням судді [PERSON] у відставку, на підставі розпорядження в.о.керівника апарату суду від 10.08.2020 року № 264 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.08.2020 року справу передано для розгляду судді Кудрявцевій Т.О. Ухвалою судді Кудрявцевої Т.О. від 17.08.2020 року вищезазначена цивільна справа прийнята до провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 20.10.2020 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшла уточнена позовна заява позивача про позбавлення права користування житловим приміщенням. 08.12.2020 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшла уточнена позовна заява позивача про позбавлення права користування житловим приміщенням, в якій позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] шляхом зняття їх з реєстраційного обліку. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є власником квартири [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстровані відповідачі - його колишня дружина [PERSON] та син [PERSON] 03.11.2009 року шлюб між ним та [PERSON] був розірваний, вона разом з сином виїхала з квартири 11 років тому, проте залишилися зареєстрованими за вказаною адресою. Відповідачі із вказаного часу в квартирі не мешкають, сплату комунальних послуг не здійснюють, витрат по утриманню квартири не несуть, чим порушуються його права. Позивач надав заяву про розгляд справу без його участі, в якій позов просив задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причину неявки суду не повідомили. 25.02.2021 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву в якій вона вказала, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , у шлюбі вони мають сина [PERSON] , [INFO] . Вони спільно проживали за адресою: [ADDRESS] . Сімейне життя у них не склалося через те, що [PERSON] вчиняв сварки, бив її, що несприятливо впливало на дитину, в зв`язку з чим у червні 2009 року вона була змушена подати заяву на розлучення та виїхала разом з малолітньою дитиною в орендовану квартиру. Через неправомірну поведінку [PERSON] стосовно їхнього спільного сина вона зверталась до опікунської ради та до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська з позовом про визначення місця проживання їхнього сина. Зазначає, що саме з вини [PERSON] вона з сином покинула постійне місце проживання та поневірялась по орендованих квартирах. Реєстрація за вказаною адресою була їй необхідна для їхнього сина, адже потребувалося звертатися до медичних установ або ж навчальних закладів, де навчався їх син. Позивач увесь час знав її номер телефону, але ніколи не ставив питання про те, щоб вона знялася з реєстрації за вказаною адресою. Вважає, що звернення позивача до суду з таким позовом не було необхідністю. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1, 2 ст. 5 передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, ц ивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1-5 ст. 319 ЦПК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. У відповідності до ч.1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно до ч.1 ст. 391 ЦК України, в ласник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 9/100 частин домоволодіння (житловий будинок) з відповідними господарчими та побутовими будівлями та спорудами, розташованими за адресою вул. Вознесенська (в минулому вул. ХХІІ партз`їзду) у м. Дніпро , на праві свідоцтва про право на спадщину за заповітом ВМА №407006 від 14.10.2008 року. [PERSON] є колишньою дружиною позивача, з якою розірвано шлюб 03.11.2009 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . [PERSON] , [INFO] , є сином позивача та [PERSON] . Позивач разом з дружиною та сином проживали за вказаною адресою в квартирі [ADDRESS] . Судом також встановлено, що за вказаною адресою зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується довідкою № 2521 про склад сім`ї або зареєстрованих від 13.02.2019 року, виданою Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, що повністю узгоджується з відомостями адресно-довідкового відділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області від 21 березня 2019 року про місце реєстрації відповідачів за адресою [ADDRESS] . В червні 2009 року [PERSON] з сином [PERSON] виїхали з квартири, проте вони залишилися зареєстрованими за вказаною адресою, з цього часу відповідачі в квартирі не мешкають, сплату комунальних послуг не здійснюють, витрат по утриманню квартири не несуть, чим порушуються права позивача. Непроживання відповідачів за вищевказаною адресою з 2009 року підтверджується Актом про непроживання, складеним за участю сусідів позивача [PERSON] , [PERSON] , та було підтверджено відповідачем [PERSON] в наданому нею до суду письмовому відзиві, тобто відповідачі не мешкають за цією адресою більше року до дня звернення позивача з позовною заявою до суду. Будь-яких доказів того, що відповідачі не проживають за вказаною адресою з поважних причин, або на підтвердження здійснення їм перешкод будь-якою особою в цьому проживанні ними суду не надано. Оскільки іншого відповідачами не доведено, то відповідно до встановлених судом обставин підстави для користування спірною квартирою, згідно із ч. 3 ст. 810 ЦК України і ст. 158 ЖК УРСР, на умовах договору у відповідачів відсутні, а тому належить визнати, що мало місце користування житлом на праві особистого сервітуту відповідно до ст. 405 ЦК України з наслідками, передбаченими ч. 4 ст. 156, ст. 162 ЖК УРСР. Відтак, оскільки відповідачі відсутні у спірній квартирі більше одного року і не користується нею, тому суд дійшов висновку, що сервітут ними не використовується без поважних причин більше встановленого законом строку, тому на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України їх сервітут припинився, а відповідачів належить визнати такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] із зняттям їх з реєстрації за вказаною адресою. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати належить покласти на відповідачів.

Outcome: approved