Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

Позивач 12.10.2015 року звернувся в суд з даним позовом, в якому просив стягнути із [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики від 19.09.2014 року в розмірі 42992,00 грн. та витрати по оплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 19.09.2014 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу кошти у розмірі 2000,00 дол. США, строком на 8 місяців, з умовою їх повернення до 19.05.2015 року, проте умови договору [PERSON] не виконав належним чином, у звязку із чим [PERSON] змушений звернутись до суду за захистом свої прав. Позивач подав заяву про розгляд справи в його відсутності, просив розглянути справум в заочному провадженні, позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, у відповідності до вимог ст.ст. 74-76 ЦПК України, поштовий конверт повернувся на адресу суду за закінченням терміну зберігання. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України та у відсутність позивача, що відповідає положенню ст. 158 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 19.09.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого позивач передав у позику [PERSON] грошові кошти у розмірі 2000,00 доларів США, які відповідач зобов'язався повернути позивачу протягом 8 місяців, тобто до 19.05.2015 року, що підтверджується письмовою розпискою (а.с. 4). Однак, як зазначив позивач у позовній заяві, кошти відповідачем не були повернуті. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) предає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені в договорі. Відповідно до ст. 533 ЦК України, якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземні валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, підлягають до задоволення з урахуванням курсу НБУ станом на 12.10.2015 року, що становив 2149,6208 грн. за 100,00 дол. США, суд стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики в розмірі 2000,00 дол. США, що в еквіваленті на дату розрахунку за курсом НБУ становить 42992,42 грн. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем витрати по оплаті судового збору. \~

Outcome: approved