Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

Позивач 29 січня 2016 року звернувся в суд з позовом про визнання права власності на майно, в якій посилається на те, що будинковолодіння [ADDRESS] належало на праві власності колгоспному двору, головою якого був його батько- [PERSON]. Станом на 01 липня 1990 року у вказаному будинковолодінні були зареєстровані та проживали - [PERSON] - голова двору, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Дане господарство належало їм на праві спільної сумісної власності і кожному з них належало по 1/5 частині вищевказаного будинковолодіння. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина за законом. Спадщину після його смерті прийняв син померлого- [PERSON] та дружина [PERSON], оскільки проживали разом з спадкодавцем. [INFO] померла [PERSON], а [INFO] помер [PERSON]. Після їх смерті єдиним спадкоємцем за законом є позивач по справі. Однак він не взмозі оформити спадщину, оскільки батько не оформив право власності на будинковолодіння, частки в майні колгоспного двору не виділено, тому нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину. Просить суд визнати за ним право власності на будинковолодіння за адресою [ADDRESS]. В судове засідання, позивач не зявився, подав до суду письмову заяву з проханням розглядати справу без його участі, позов підтримав в повному обсязі і просить його задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявився, подав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнали повністю і проти задоволення позову не заперечують, просять справу розглядати без їх участі. Відповідно до ст.. 197 ЦПК України, у звязку з неявкою сторін фіксування судового засідання не проводилося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з підстав викладених позивачкою у позовній заяві. Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» передбачено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів. Судом встановлено, що будинковолодіння [ADDRESS] належало на праві власності колгоспному двору, головою якого був [PERSON] Станом на 01 липня 1990 року у вказаному будинковолодінні були зареєстровані та проживали - [PERSON] - голова двору, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина за законом. Спадщину після його смерті прийняв син померлого- [PERSON] та дружина [PERSON], оскільки проживали разом з спадкодавцем. [INFO] померла [PERSON], а [INFO] помер [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина за законом. Спадщину прийняла позивач, звернувшись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Однак нотаріусом відмовлено в оформлення права на спадщину через відсутність правовстановлюючого документу. Згідно із п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, оскільки позивач, внаслідок відсутності правовстановлюючого документу на житловий будинок в [ADDRESS] не може отримати відповідне свідоцтво в нотаріальній конторі, право власності може бути визнане судом. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача. Судові витрати слід покласти на рахунок держави. На підставі ст.ст. 328, 376, 392, 1234, 1222, 1268 ЦК України та

Outcome: approved