Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

Позивач [PERSON] 10.06.2019 р. звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить усунути перешкоди йому, як власнику, у користуванні житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] шляхом зняття з реєстрації місця проживання відповідача. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 27.06.2018 р. між ним та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , відповідно до якого він набув права власності на таку. Згідно із умовами вказаного договору купівлі-продажу, продавець зобов`язалась знятись з реєстрації у квартирі разом із членами сім`ї до 26.03.2019 р., проте один із її членів сім`ї - відповідач [PERSON] не знявся із реєстрації у такій. Такі дії відповідача чинять перешкоди йому у здійсненні прав власника, оскільки змушений сплачувати за житлово-комунальні послуги, позбавлений отримати житлову субсидію, а також позбавлений вільно розпоряджатись своїм майном. Оскільки жодних правових підстав для проживання відповідачі у його квартирі немає, просить позов задовольнити. Ухвалою від 27.06.2019 р. у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явився, від його представника [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, причин своєї неявки не повідомив та не подав до суду відзив на позовну заяву. Враховуючи повторну неявку відповідача в судове засідання та відсутність заперечень позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 18.03.2019 року, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дубчак О.В. (а.с.4-6), а також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №159908168 від 18.03.2019 р. (а.с.10). Відповідно до п.16 вищевказаного Договору купівлі-продажу квартири від 18.03.2019 р. продавець зобов`язується зняти з реєстрації зареєстрованих (прописаних) осіб в квартирі до 26.03.2019 р. З наведеного слідує, що продавець квартири [PERSON] не належним чином виконала свої зобов`язання за договором купівлі-продажу, оскільки як вбачається із довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки №845 від 11.04.2019 р., у квартирі [ADDRESS] , окрім власника [PERSON] , зареєстрований член сім`ї колишнього власника квартири - відповідач [PERSON] (а.с.7). За ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно, тимчасово. Статтею 310 вказаного Кодексу передбачено, що фізична особа має право на місце проживання. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 346 ЦК України в разі відчуження майна у попереднього власника припиняється право власності на нього. Таким чином, права володіння, користування та розпорядження майном на власний розсуд переходять до нового власника. Враховуючи вищенаведене, з огляду на встановлені у судовому засіданні обставини та наведені норми чинного законодавства, позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право користування є обґрунтованими, підтверджуються зібраними у справі доказами, а тому підлягають до задоволення. Що стосується позовної вимоги про зняття з реєстрації місця проживання відповідача, суд вважає що така не підлягає до задоволення з огляду на таке. Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, тощо. Реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняти відповідача з реєстрації місця проживання можливо лише за умови втрати ним права користування цим житлом чи у зв`язку з його виселенням (добровільно чи у примусовому порядку). Таким чином, рішення суду по справах даної категорії є окремою безпосередньою підставою зняття з реєстрації особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові, зокрема, для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування. Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Орган реєстрації,

Outcome: partial