Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

Позивач 14 січня 2015 року звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначив, що 07 квітня 1989 року було засвідчено та зареєстровано договір дарування, згідно якого [PERSON] подарував належний йому житловий будинок, що розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, [ADDRESS]. З [PERSON] позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з 31 травня 2002 року по 09 серпня 2006 року. Оскільки відповідачка була дружиною позивача за його згодою у спірному будинку було зареєстровано місце проживання її сина [PERSON]. Однак відповідачі у спірному будинку не проживають більше чотирьох років, Але добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажають. Позивач просив визнати [PERSON], [PERSON] акими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] в м. Дніпропетровську та зняти їх з реєстраціного обліку за вказаною адресою. Від позивача надійшла письмова заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти заочно розгляду справи не заперечував. Відповідачі у судове засідання не з`явилася, про день і час проведення слухання справи повідомлялися належним чином, через засоби масової інформації газету «Вісті Придніпров'я», про причини неявки не повідомили, письмових заяв не надходило. З письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області у судове засідання не з'явився, про день і час проведення слухання справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] в м. Дніпропетровську згідно договору дарування, посвідченого 07 квітня 1989 року подарований [PERSON] (а.с.6-7). [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 31 травня 2002 року по 09 серпня 2006 року (а.с.4 на звороті, 8). Встановлено, що в житловому будинку [ADDRESS] в м. Дніпропетровську зареєстровано місце проживання: [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується записами домової книги (а.с.9-11). Однак, судом встановлено, що відповідачі в житловому будинку [ADDRESS] в м. Дніпропетровську не проживають, в ньому відсутні їх особисті речі, про що свідчить акт про не проживання за місцем реєстрації за підписом голови квартального комітету (а.с.12). Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В сулу ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Також, в силу ст. 6 вищезазначеного Закону, громадянин України зобов`язаний протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Отже, оскільки відповідачі вже на протязі тривалого часу не проживають у спірному будинку то суд вважає, що є всі підстави визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] в м. Дніпропетровську, що є підставою для зняття їх з реєстрації за вказаною адресою. Враховуючи вищевикладене та аналізуючи здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що реєстрація відповідачів у належному позивачу житловому будинку порушує його право як власника, і тому вважає, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного, і

Outcome: approved