Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

Позивач [PERSON] 07 жовтня 2014 року звернувся до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 16 грудня 2013 року. В позові вказав, що 16 грудня 3013 року він позичив відповідачеві [PERSON] в борг 10000 грн. строком до 31 квітня 2014 року. Про позику склали письмову розписку. У встановлений строк відповідач позику не повернув, зустріч з ним уникає. У зв'язку з цим просив стягнути з відповідача 10568 грн. боргу за договором позики з врахуванням встановленого індексу інфляції, 101 грн.10 коп. три відсотки річних за прострочення виконання зобов'язання, а також сплачений ним судовий збір. В судове засідання позивач не з'явився. 09 грудня 2014 року від представника позивача [PERSON] (діє від імені позивача на підставі довіреності від 01 вересня 2014 року строком дії до 01 вересня 2017 року) до суду надійшла письмова заява, в якій вона позов [PERSON] підтримала повністю та просила його задовольнити. При цьому, погодилась на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання двічі (09 та 26 грудня 2014 року) не з'явився, будучи належним чином завчасно з дотриманням вимог ч.4 ст.74 ЦПК України повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчать його розписки в отриманні судових повісток (поштові повідомлення №00497621 від 22 листопада 2014 року та №00495882 від 13 грудня 2014 року). В судові засіданні відповідач [PERSON] викликався шляхом направлення судових повісток за його зареєстрованим місцем проживання, встановленим відповідно до довідки Кодимського районного сектору ГУ ДМС України в Одеській області №30/1473 від 15 жовтня 2014 року. Про причини неявки відповідач суд не повідомив, клопотання про перенесення розгляду справи чи розгляд без нього не надав, тому суд визнає причину його неявки неповажною і відповідно до ч.4 ст.169 та ч.1 ст.224 ЦПК України вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі письмових доказів. Дослідивши позовну заяву [PERSON], а також надані ним письмові докази, суд вважає можливим заявлений позивачем позов задовольнити з таких підстав. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Судом встановлено, що 16 грудня 2013 року відповідач [PERSON] отримав у позивача [PERSON] в борг 10000 грн., які зобов'язався повернути в строк до 31 квітня 2014 року, про що сторонами у простій письмовій формі була складена письмова розписка. Отже, відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України між сторонами внаслідок укладення правочину виникли відповідні цивільні права та обов'язки. Згідно із ст.1046 та 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, або інший документ, який посвідчує передання його позикодавцем визначеної грошової суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності зі ст.509 та 1049 ЦК України в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Між тим, відповідач у справі взяті на себе зобов'язання за договором позики від 16 грудня 2013 року належним чином та у встановлений сторонами строк не виконав, зокрема в строк до 31 квітня 2014 року борг в сумі 10000 грн. позивачеві не повернув. Відтак, заявлений позивачем [PERSON] позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Визначаючи розмір грошових коштів, які підлягають стягненню з відповідача [PERSON], суд виходить з наступного. Відповідно до ст.ст.10,11 та 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем наведено розрахунок, згідно з яким заборгованість відповідача за договором позики від 16 грудня 2013 року складає 10669 грн. 10 коп., з яких 10000 грн. - основний борг, що підтверджується складеною сторонами розпискою від 16 грудня 2013 року, 568 грн. - інфляційні втрати та 101 грн.10 коп. - три відсотки річних, за прострочення виконання зобов'язання. Окрім цього, відповідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені і документально підтверджені судові витрати, до яких згідно ст.79 ЦПК України відноситься судовий збір. Так, при зверненні до суду позивачем [PERSON] був сплачений судовий збір в сумі 243 грн.60 коп. (квитанція №0.0297471871.1 від 15 вересня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк»), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved