Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-26 00:00:00

Позивач 18.02.2020 р. звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів у сумі 972236,55 грн. та судових витрат. Заявлений позов позивач обґрунтовував тим, що він 15.02.2019 р. позичив [PERSON] 30500 доларів США, що еквівалентно 763567,50 грн., які останній зобов`язався повернути до 30.06.2019 р., що підтверджується письмовою розпискою, яка складена у присутності відповідача [PERSON] . У зазначений строк [PERSON] не повернув борг. У зв`язку з цим 13.10.2019 р. між позивачем та відповідачем укладено договір поруки, згідно якого поручитель взяв на себе зобов`язання відповідати за зобов`язаннями позичальника [PERSON] . На даний час борг позивачу не повернуто. Тому просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 972236,55 грн., що складається з 763567,50 грн. неповернутої позики, 15564 грн. 3% річних, 180139,17 грн. пені за неповернення суми позики, 12965,88 грн. інфляційних втрат, та судові витрати. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, у поданій суду заяві представник позивача просив справу розглянути у відсутності сторони позивача, позов підтримав, просив його задоволити, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, не подав відзиву. За наявності сукупності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи. Ухвалою суду від 15.06.2020 р. частково задоволено заяву позивача про забезпечення позову, накладено арешт на належне відповідачу нерухоме майно у межах суми заявленого позову. Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що 15.02.2019 р. між позивачем та позичальником [PERSON] укладено письмовий договір позики, згідно якого останній позичив у позивача 30500 доларів США, які зобов`язався повернути до 30.06.2019 р., що підтверджується оригіналом письмової розписки (а.с.34). Для забезпечення виконання позичальником зобов`язань за договором позики 13.10.2019 р. між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки (а.с.35-36), згідно якого поручитель взяв на себе зобов`язання відповідати за зобов`язаннями позичальника [PERSON] . У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за договором позики позивач заявив до стягнення заборгованість у розмірі 972236,55 грн., що складається з 763567,50 грн. неповернутої позики, що за курсом НБУ станом на 21.10.2019 р. (1 долар США = 25,0350 грн.) еквівалентно 30500 доларів США, 15564 грн. 3% річних, 180139,17 грн. пені за неповернення суми позики, 12965,88 грн. інфляційних втрат. Згідно вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У відповідності до ч.2 ст.554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. У відповідності з вимогами ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 р. у справі № 6-63цс13, що має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимоги про стягнення суми неповернутого боргу в розмірі 763567,50 грн. З огляду на те, що відповідач допустив прострочення виконання взятих на себе зобов'язань перед позивачем, суд визначає суму 3% річних за період з першого дня прострочення повернення боргу, тобто з 01.07.2019 р., до 21.10.2019 р. (вказаної у позовній заяві дати розрахунку) від суми боргу наступним чином: 763567,50 грн. х 3% = 22907 грн. : 365 дн. = 62,76 грн. за день х 113 дн. = 7091,88 грн. На вказану суму підлягає до часткового задоволення вимога про стягнення 3 % річних. Заявлена позивачем вимога про стягнення пені за несвоєчасне повернення боргу не підлягає до задоволення з урахуванням наступного. Відповідно до вимог ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 1, 2 ст.551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно; якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Встановлено, що у договорі позики, укладеному між позивачем та позичальником [PERSON] , відсутнє посилання на стягнення пені у зв`язку з несвоєчасним виконанням зобов`язання, не визначено розмір пені. У відповідності з вимогами ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Тобто сплата неустойки (пені) передбачена даною нормою лише у випадку несвоєчасності повернення речей, визначених родовими ознаками, у разі несвоєчасності повернення грошової суми настає відповідальність, передбачена ч.2 ст.625 ЦК України. Тому позовна вимога про стягнення з відповідача пені у розмірі 180139,17 грн. є безпідставною. Щодо вимоги про стягнення інфляційних втрат у сумі 12965,88 грн. суд зазначає наступне. За змістом статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Саме така правова позиція Верховного Суду України викладена у постанові від 27.01.2016 р. у справі № 6-771цс15, яка має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. З огляду на викладене, з урахуванням того, що предметом договору позики була іноземна валюта, яка індексації не підлягає, позовна вимога про стягнення інфляційних втрат у розмірі 12965,88 грн. не підлягає до задоволення. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. З відповідача слід стягнути у користь позивача 770659,38 грн. заборгованості за договором позики, що складається з 763567,50 грн. неповернутої позики, 7091,88 грн. 3% річних,та судові витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволеного позову в сумі 8126,99 грн. (7706,59 грн. за подання позовної заяви (а.с.6) + 420,40 грн. за подання заяви про забезпечення позову (а.с.37)). На підставі наведеного, відповідно до ст. 549, 551, 553, 554, 625, 1046, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: dismissed