Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

Позивач 11.12.2017 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 12 лютого 2011 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 93. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Шлюбні відносини між ними припинені. Сторони разом не проживають та фактично припинили шлюбні відносини з серпня 2017 року. Причиною розпаду сім'ї є те, що кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю. Подальше життя з відповідачем позивачка вважає неможливим. Сім'я розпалася остаточно, спільне господарство не ведуть, шлюб існує формально. Просила суд шлюб між нею та [PERSON] розірвати. Позивач скерувала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, із заявами до суду не звертався. Дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) установив наступне. За приписами статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою статті 112 СК України, суд постановляє, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Громадянин Російської Федерації [PERSON] та громадянка України [PERSON] зареєстрували шлюб 12 лютого 2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 93. Після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище на [PERSON]. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. В ході розгляду справи встановлено, що сторони на момент розірвання шлюбу разом не проживають, фактично припинили шлюбні відносини, спільне сумісне господарство не ведуть. За цей час подружжя не здійснили реальних дій щодо збереження родинних стосунків. Сторони не мають наміру зберегти свою сім'ю. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку статті 81 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, дійшов висновку, що подальше подружнє життя сторін, збереження їх сім'ї є неможливим та суперечить інтересам кожного з них. За таких обставин, позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення в справі, що передбачено ст.280-282 ЦПК України.

Outcome: approved