Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство «[PERSON] РОЗВИТКУ» звернулось до суду з позовною заявою, в якому просило з урахуванням уточнення стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № MKLVU1.69162.004 від 21.12.2012 року в розмірі 2\~604\~023,69 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-технічне підприємство «ТЕПЛОЕНЕРГОПРОМ», як позичальник,належним чином не виконує умови кредитного договору і не повертає кредит разом з відсотками відповідно до графіку платежів. Відповідач [PERSON] є поручителем за вищевказаним кредитним договором № MKLVU1.69162.004 від 21.12.2012 року, про те заборгованість також не сплатив. Проти зустрічного позову [PERSON] представник ПАТ«[PERSON] РОЗВИТКУ» заперечує посилаючись на те, що в договорі поруки встановлена позовна давність у 5 років. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просив визнати припиненою поруку за договором поруки № РХ0290031.68947.001 від 21.12.2012 року, укладеним між ним та [PERSON] акціонерним товариством «[PERSON] РОЗВИТКУ», відповідно до якого він зобовязався солідарно з позичальником відповідати перед кредитором за повне і своєчасне виконання усіх зобовязань за кредитним договором. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що позов до поручителя [PERSON] предявлений ПАТ «ВБР» 15.12.2015 року, тобто після спливу шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. З вказаних підстав заперечує проти основного позову ПАТ «ВБР» про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором. Представник позивача в судовому засіданні основний позов підтримав в повному обсязі з підстав, вказаних в позовній заяві, проти задоволення зустрічної позовної заяви заперечував. Представник відповідача та третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги зустрічної позовної заяви підтримав в повному обсязі з підстав, вказаних в зустрічній позовній заяві з урахуваннях додаткових пояснень, проти основного позову заперечував. Суд дослідивши матеріали справи, з урахуванням доводів позовної заяви, зустрічної позовної заяви та наданих суду доказів, вважає, що порука [PERSON] є припиненою, а тому правові підстави для задоволення позовних вимог ПАТ «ВБР» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відсутні з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.12.2012 року між [PERSON] акціонерним товариством «[PERSON] РОЗВИТКУ» та третьою особою Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-технічним підприємством «ТЕПЛОЕНЕРГОПРОМ», було укладено кредитний договір № MKLVU1.69162.004, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-технічним підприємством «ТЕПЛОЕНЕРГОПРОМ» отримало кредит в сумі 1\~740\~000 грн. і зобовязалось щомісячно сплачувати суму кредиту та нараховані відсотки відповідно до графіку платежів з датою остаточного повернення кредиту 20.06.2014 року. Період сплати процентів та комісії з «01» по «20» число кожного місяця. 21.12.2012 року між [PERSON], Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-технічним підприємством «ТЕПЛОЕНЕРГОПРОМ» та [PERSON] акціонерним товариством «[PERSON] РОЗВИТКУ» було укладено договір поруки № РХ0290031.68947.001, відповідно до якого [PERSON] зобовязався солідарно з позичальником відповідати перед кредитором за повне і своєчасне виконання усіх зобовязань за кредитним договором. Частиною першою статті 553 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). За змістом частини четвертої стаття 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Порука це строкове зобовязання, і незалежно від установлення строку її дії договором чи законом сплив цього строку припиняє субєктивне право кредитора. Договором поруки № РХ0290031.68947.001 від 21.12.2012 року не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що договір діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором (п. 14 Договору поруки). При вирішенні таких спорів судом враховується, що згідно статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Тобто, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором, строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту порушення позичальником строку виконання зобовязання згідно з такими умовами або у звязку із застосуванням банком права на вимогу про повернення кредиту достроково порушення встановленого банком строку дострокового повернення позичальником кредиту. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] акціонерним товариством «[PERSON] РОЗВИТКУ»19.03.2014 року на адресу [PERSON] було направлено вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту й повязаних із ним платежів, якою банк вимагав в 5-ти денний термін з моменту її отримання достроково повернути заборгованість за кредитним договором № MKLVU1.69162.004 від 21.12.2012 року та погасити прострочені відсотки за користування кредитом, яку отримано останнім 27.03.2014 року. При цьому предявивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й міг предявити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від дати порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту, тобто до 02 жовтня 2014 року, однак фактично звернувся до суду з таким позовом до поручителя лише 15 грудня 2015 року. Верховний Суд України у постановах від 21 січня 2015 року (№ 6-190цс14) та від 27 січня 2016 року (№ 6-990цс15) висловив правову позицію про те, що, предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й протягом трьох років зобовязаний предявити позов до боржника, а до поручителя протягом шести місяців (частина четверта статті 559 цього Кодексу) від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. Також суд враховує правові позиції Постанови Верховного Суду України від 02.09.2015 року у справі № 6-1077 цс 15таПостанови Верховного Суду України від 22.06.2016 року у справі № 6-368цс16. Заслуговують на увагу посилання позивача за зустрічною позовною заявою про те, що відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, що визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобовязань боржника не означають, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу.\~ При цьому суд не приймає до уваги посилання відповідача за зустрічним позовом на те, що відповідно до п. 16 Договору поруки № РХ0290031.68947.001 від 21.12.2012 року порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну виконання основного зобовязання виходячи із наступного. Відповідно з ч. 4 ст. 559 Цивільного Кодексу України вбачається, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Згідно зі статтею 526 ЦК зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобовязання перед кредитором не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Встановлення в п. 15, 16 договору поруки строку, протягом якого сторона договору має право звернутися до суду з позовом про захист прав та інтересів 5 років, не означає, що порука припиняється після закінчення пяти років з дня настання терміну повернення кредиту, оскільки пункти15, 16 договору не містять зазначення строку, коли порука припиняється. Отже, договором поруки не встановлений строк, коли припиняється цей договір, і відповідно позивач за основним позовом мав право вимоги до відповідача [PERSON] протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Крім того, судом встановлено, що в провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова перебувала цивільна справа за позовом ПАТ «[PERSON] РОЗВИТКУ» до ТОВ «ТЕПЛОЕНЕРГОПРОМ», [PERSON]А, [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № MKLVU1.69162.004 від 21.12.2012 року, за яким [PERSON] виступав поручителем (справа № 644/4503/14-ц). Відповідно до матеріалів вказаної цивільної справи, 20.08.2014 року позивачі надали заяву про зменшення розміру позовних вимог, при цьому [PERSON] було виключено з числа відповідачів із позову (Т. 1 а.с. 81 справа № 644/4503/14-ц). Таким чином, банк скористався своїм правом, щодо звернення із вимогою до поручителя [PERSON] ще в 2014 році і, в подальшому, знову до суду звернувся лише 08.12.2015 року, тобто з пропуском строку в розумінні ст. 559 ЦК України. За встановлених обставин суд дійшов висновку про те, що порука [PERSON] є припиненою, а тому правові підстави для задоволення позовних вимог ПАТ «ВБР» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відсутні, а тому суд відмовляє в позові ПАТ «ВБР» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором і задовольняє позовні вимоги [PERSON] про визнання поруки припиненою за договором поруки № РХ0290031.68947.001 від 21.12.2012 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] акціонерним товариством «[PERSON] РОЗВИТКУ».

Outcome: dismissed