Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON] в жовтні 2021 року звернувся до суду з позовом до Вінницької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно. Позов мотивовано тим, що [PERSON] працював фрезувальним в інструментальному цехові Вінницького ДПЗ-18 та з листопада 1987 року був членом ЖБК «Жовтень» і перебував на облікові складом сім`ї з 5 чоловік на отримання трикімнатної квартири [ADDRESS] . 23.02.1988 року ним [PERSON] було сплачено 30% вартості квартири в сумі 3429,07 карбованців. Повну сплату пайових внесків за отримання квартири [ADDRESS] позивачем було здійснено у вересні 1992 року. Однак свідоцтво про право власності на вказану квартиру не видавалось та державна реєстрація цього права не здійснювалася у зв`язку з тим, що відповідно до раніше діючого законодавства право власності члена житлово будівельного кооперативу на квартиру виникло з моменту виплати паю і не вимагало реєстрацію. На даний час позивач не може розпорядитися своїм житлом, тому що відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухомість підлягає обов`язковій державній реєстрації. Позивач зазначає, що він звернувся 02.09.2021 року до державного реєстратора прав та нерухоме майно виконавчого комітету Вінницької міської ради із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень для проведення державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] , однак рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 08.09.2021 року № 60234202 йому було відмовлено в державній реєстрації права власності на квартиру у зв`язку з відсутністю в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань відомостей щодо реєстрації Вінницького відомчого житло будівельного кооперативу «Октябрь», у зв`язку з чим не має можливості встановити повноваження представника фізичної або юридичної особи щодо вчинення дій, направлених на набуття, зміну чи припинення речових прав, обтяжень таких прав. У зв`язку з вищенаведеним позивач звернувся до суду та просив визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 65,3 кв.м., житловою площею 38,2 кв.м. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. Представник Вінницької міської ради в судовому засіданні при вирішенні спору поклався на думку суду. Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] працював фрезувальним в інструментальному цехові Вінницького ДПЗ-18 та з листопада 1987 року був членом ЖБК «Жовтень» і перебував на облікові складом сім`ї з 5 чоловік на отримання трикімнатної квартири [ADDRESS] , що підтверджується списком громадян, що отримують житлову площу в кооперативному 108 квартирному будинку по [ADDRESS] . 23.02.1988 року ним [PERSON] було сплачено 30% вартості квартири в сумі 3429,07 карбованців, що підтверджується квитанцією від 23.02.1988 року. Повну сплату пайових внесків за отримання квартири [ADDRESS] позивачем було здійснено у вересні 1992 року, що підтверджується довідкою голови правління ЖБК «Жовтень» від 18.09.1992 року. Згідно довідки Департаменту житлового господарства МКП «УК «Київська» від 19.08.2021 року № 1299 позивач [PERSON] проживає і постійно зареєстрований у [ADDRESS] . Станом на березень 2021 року позивачу виготовлено технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до довідки КП «ВМБТІ» від 02.04.2021 року № 2138, згідно матеріалів інвентаризаційної справи № 123 на будинок [ADDRESS] станом на 29.12.2012 року зареєстрований за ЖБК «Октябрь» заводу ГПЗ 18 на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради народних депутатів від 31.03.1989 року за № 97. Реєстрація права приватної власності на квартиру [ADDRESS] в КП «ВМБТІ» станом на 29.12.2012 року не проводилась. До матеріалів справи додано звіт про оцінку майна № LV-210918-01 від 18.09.2021 року, яким визначено, що ринкова вартість трикімнатної квартири [ADDRESS] власником якої є [PERSON] (1/1 зі слів замовника) становила на дату оцінки: 493420,00 грн. Рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 08.09.2021 року № 60234202 йому було відмовлено в державній реєстрації права власності на квартиру у зв`язку з відсутністю в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань відомостей щодо реєстрації Вінницького відомчого житло будівельного кооперативу «Октябрь», у зв`язку з чим не має можливості встановити повноваження представника фізичної або юридичної особи щодо вчинення дій, направлених на набуття, зміну чи припинення речових прав, обтяжень таких прав. Відповідно ст. 16 ЦК України\~одним із способів захисту судом цивільних прав і інтересів є визнання права. Відповідно ч. 1, 6 ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається власністю на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Згідно із ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 4\~ЖК УРСР жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд. Житловий фонд включає жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів). Таким чином, при прийнятті в члени кооперативу позивач [PERSON] мав право тільки на пай та паєнагромадження, а не на квартиру. Відповідно до п. 19\~постанови Ради Міністрів УРСР «Про затвердження Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу» № 186 від 30 квітня 1985 року\~жилий будинок (будинки) і надвірні будівлі належать житлово-будівельному кооперативу на праві кооперативної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 384 ЦК України\~будинок, споруджений або придбаний житлово-будівельним (житловим) кооперативом, є його власністю. Таке ж положення закріплено і в частині третій\~статті 19 Закону України «Про кооперацію», згідно з якою кооператив є власником будівель, споруд, грошових і майнових внесків його членів, виготовленої продукції, доходів, одержаних від її реалізації та провадження іншої передбаченої статутом діяльності, а також іншого майна, придбаного на підставах, не заборонених законом. Член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою,яку він займає в будинку кооперативу,якщо він не викупив її. Тобто внесення паю і саме по собі членство в ЖБК ще не дає підстав для отримання квартири у власність членом кооперативу. Лише у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником (ч. 2, 3\~ст. 384 ЦК України). Такий викуп, як правило, здійснюється шляхом зустрічних дій: оформлення повернення паю членові кооперативу і продажу йому квартири на суму поверненого паю. По суті, відбувається міна паю на квартиру. Пунктом 6 частини 1\~статті 147 ЖК УРСР\~передбачено, що у випадку несплати пайового внеску члена житлово-будівельного кооперативу може бути виключено з кооперативу. Тоді як відповідно до ч. 1 ст. 148 ЖК УРСР\~член житлово-будівельного кооперативу, виключений з кооперативу, втрачає право користування квартирою в будинку кооперативу і в разі відмови звільнити її підлягає виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. З огляду на викладене, зважаючи на те, що [PERSON] було сплачено 30% вартості квартири в сумі 3429,07 карбованців, що підтверджується квитанцією від 23.02.1988 року, а також те, що позивач проживає з 1989 року по даний час у спірній квартирі, користуються нею, сплачує плату за житлово-комунальні послуги, є всі достатні підстави вважати, що позивач набув право власності на дану квартиру. Також як зазначалось вище повну сплату пайових внесків за отримання квартири [ADDRESS] позивачем було здійснено у вересні 1992 року, що підтверджується довідкою голови правління ЖБК «Жовтень» від 18.09.1992 року. Таким чином, моментом виникнення права власності на таке майно є момент фактичного внесення платежів на погашення кредиту, використаного на будівництво квартири чи іншого об`єкта. Відповідно до ч. 1 ст. 15\~Закону України «Про власність»\~ член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно, а відтак набуває всіх правомочностей, які мають власники іншого житла. Згідно із ст. 392 ЦК України\~власником майна може бути пред`явлений позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що засвідчує його право власності. Розглядаючи даний спір суд враховує положення статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (1950 року), про те, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення ЄСПЛ у справі «Ятрідіс проти Греції» від 25.03.1999 року). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення ЄСПЛ у справі «Кушоглу проти Болгарії» від 10.05.2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» від 23.09.1982 року). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986 року). У рішенні ЄСПЛ від 23.01.2014 року «East/West Alliance Limited» проти України» суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Ятрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Кушоглу проти Болгарії»). Суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження у наявних матеріалах справи, а відтак позов підлягає задоволенню. Крім того, судові витрати необхідно залишити за позивачем, як на тому наполягали останні.

Outcome: approved