Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

Позивач [PERSON] 27 липня 2018 року звернулася до суду з позовом до [PERSON], треті особи: Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON], [PERSON], про визнання права власності на 1/2 частку квартири, виключення 1/2 частки квартири зі спадкової маси, посилаючись на те, що вона є колишньою дружиною померлого [PERSON]. 22 грудня 1975 року житловим будівельним кооперативом «Залізничник» [PERSON] був виданий ордер на двокімнатну кооперативну квартиру з подальшою виплатою паїв, які були виплачені в 1990 році. 30.10.1992 року шлюб розірвано, розподілу майна подружжя не було, однак була домовленість, що квартира перейде дітям, а оскільки [PERSON] 06.04.2013 року склав заповіт на [PERSON], вона змушена була звернутися до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] заперечували проти задоволення позову в повному обсязі, просили відмовити. \~ \~ \~ \~Третя особа [PERSON] позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. \~ \~ \~ \~Від третьої особи [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі, позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. \~ \~ \~ \~Не зявилася третя особа Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу [PERSON], не повідомивши суду про причини неявки, хоча завчасно та належним чином була повідомлена про день та час судового засідання, що підтверджується поштовими повідомленнями, які наявні в матеріалах справи. Судом встановлено, що [PERSON], є колишньою дружиною померлого [PERSON], який помер 20.10.2017 року. ЇЇ шлюб з [PERSON] був зареєстрований Виконавчим комітетом Журавської сільської ради Кіровського району АР Крим 21 травня 1973 року, і вона прийняла прізвище чоловіка «Березовська». Від шлюбу з [PERSON], який тривав 19 років, позивачкою було народжено двоє дітей син [PERSON] [INFO] та донька [PERSON] -[INFO]. 22 грудня 1975 року житловим будівельним кооперативом «Залізничник» [PERSON] був виданий ордер на двокімнатну кооперативну квартиру з подальшою виплатою паїв, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 02 березня 1976 року позивачка разом із чоловіком та дітьми заселилися до цієї квартири та почали сплачувати пай за неї. Під час перебування у шлюбі позивачка працювала і отримувала заробітну плату, яка входила до складу спільного бюджету сімї [PERSON]. Саме із спільного сімейного бюджету, сплачувались кошти за пай за кооперативну квартиру № 64 за адресою: м. Полтава, вул. Б.Хмельницького, будинок 32. У відповідності до довідки ЖБК «Залізничник» від 27.02.2018 р., заборгованість перед кооперативом за пай по даній квартирі була погашена повністю у 1990 році (а.с.13), тобто ще у період перебування у шлюбі позивачки з [PERSON], і також, у цей період у цій квартирі були прописані позивачка - [PERSON], її колишній чоловік - [PERSON] та їх син і донька. У відповідності\~до п.2\~статті 7\~закону «Про\~власність в\~СРСР» N\~1305-1\~від 06.03.1990\~року,\~який діяв\~на моментпогашення\~позивачкою та\~її колишнім\~чоловіком заборгованості\~ перед\~кооперативом за\~пай, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу, який \~ \~ \~ \~повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває право власності на це майно. Відповідно до\~ст.\~60\~ Сімейного\~кодексу України\~майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить дружині\~та чоловіку\~на підставі спільної сумісної власності. \~ \~ \~ \~Згідно із\~частиною четвертою\~пункту 3\~статті 368\~ЦК України\~майно,\~набуте в\~результаті спільної\~праці та\~за спільні\~грошові кошти\~членів сімї,\~є їхньою\~спільною сумісною\~власністю,\~якщо інше\~не встановлено\~договором,\~укладеним у\~письмовій формі. Тому кооперативна квартира № 64 за адресою: м. Полтава, вул. Б.Хмельницького, будинок 32, є спільною\~сумісною власністю[PERSON] та [PERSON], оскільки отримана та виплачена повністю у період шлюбу. Тобто, кожен із них має право на Ѕ частку даної квартири. Даний факт не заперечувався і стороною відповідача, про що вказано у відзиві на позов (а.с.67-68), однак відповідач [PERSON] вказувала, що [PERSON] отримала від свого колишнього чоловіка грошову компенсацію за Ѕ частину квартири № 64 за адресою: м. Полтава, вул. Б.Хмельницького, будинок 32, проте в ході судового розгляду даний факт не знайшов свого підтвердження. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] пояснили, що вони чули від покійного [PERSON], що останній збирався їхати до Автономної Республіки Крим, щоб віддати своїй колишній дружині грошові кошти за половину квартири. Однак документального підтвердження передачі цих коштів, сторонами до суду надано не було. 30\~жовтня 1992 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Феодосійського міського управління юстиції АР Крим було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.8-9). У відповідності\~до статті\~68\~Сімейного Кодексу\~України, розірвання шлюбу\~не припиняє\~права спільної\~сумісної власності\~на майно,\~набуте за\~час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою. Після розірвання даного шлюбу не відбулося розподілу спільного майна подружжя в звязку з тим, що між [PERSON] та [PERSON] була укладена усна угода про те, що після смерті одного із них, усе їх спільне майно спадкують їх діти. Після розірвання шлюбу із [PERSON], діти залишилися проживати із їх матірю у м. Феодосія АР Крим, куди [PERSON] переїхала для проживання до своїх батьків. В подальшому [PERSON] разом із донькою [PERSON] приїхала на проживання до м. Дніпра. Після свого одруження донька [PERSON] прийняла прізвище чоловіка [PERSON]. Син [PERSON] залишився проживати в [INFO], де і на даний час проживає. Після свого одруження прийняв прізвище жінки [PERSON]. В звязку з тим, що після розірвання шлюбу із [PERSON] позивачка повторно одружилася, нею було прийнято прізвище її другого чоловіка «Ксьонз» (а.с.10) . [PERSON] одружився 20.08.2011 р. на громадянці [PERSON], яка після одруження прийняла прізвище [PERSON], і є відповідачем по даній позовній заяві. Від даного шлюбу спільних дітей у [PERSON] та [PERSON] не було. Ними виховувалися лише діти [PERSON] від її першого шлюбу. Після смерті [PERSON] (а.с.15) за заявою його доньки [PERSON] була відкрита спадкова справа приватним нотаріусом Полтавського міського територіального округу [PERSON] (а.с.35) Згідно листа № 20/01-16 від 08.02.2018 року, заяву про прийняття спадщини за померлим [PERSON] надала його друга дружина [PERSON] на підставі заповіту, посвідченим 06.04.2013 року Ковалівською сільською радою Полтавського району, Полтавської області (а.с.34). Таким чином, фактично позивачці стало відомо про порушення її майнового права тільки у лютому 2018 року під час відкриття нотаріусом спадкової справи після смерті її колишнього чоловіка - [PERSON], тобто, коли у спадкову масу була включена квартира з урахуванням інтересів іншої особи, а не інтересів дітей позивачки та померлого спадкодавця. До цього часу [PERSON]\~ було не відомо про наявність заповіту її колишнього чоловіка на користь його другої дружини, який порушує укладену між позивачкою та її померлим чоловіком усну домовленість про перехід їхнього спільного майна (квартири №\~64\~за адресою:\~м.\~Полтава,\~вул.\~Б.Хмельницького,\~будинок 32) у спадок їх дітям. Тому твердження сторони відповідача про пропущення позивачем строку позовної давності є неспроможними та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Дана квартира\~є спільною\~сумісною власністю\~[PERSON] та[PERSON], якій належить її Ѕ частина, яка підлягає виділенню із спадкової маси, та передана позивачці у власність. Згідно пункту 2 ст.72 Сімейного кодексу України до вимоги про поділ майна заявленої після розірвання шлюбу застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права. В звязку з тим, що [PERSON], яка є одним із співвласником спадкового майна, дізналася про порушення свого права лише у лютому 2018 року, то строк позовної давності щодо вимог про поділ майна, не пропущений. Будь-які дії по відчуженню спільної сумісної власності (квартири № 64 за адресою: м. Полтава, вул. Б.Хмельницького, будинок 32), а також інших діях, перешкоджаючих позивачці здійснювати свої права у відношенні до спільної сумісної власності до своєї смерті [PERSON] не вчиняв, а тому не має підстав вважати, що порушено право позивачки на його володіння після розірвання шлюбу із [PERSON] і до його смерті. Відповідно до статті 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном , що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Таким чином\~кооперативна квартира\~за адресою[ADDRESS]. є спільним сумісним нажитим у період шлюбу майном. \~ \~ \~ \~Частина перша статті 70 СК України передбачає, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Частка в спільній сумісній власності того з подружжя, хто пережив спадкодавця, не входить до складу спадщини і не включається до спадкового майна після смерті іншого з подружжя. Оскільки позивачка не відмовляється від свого права на подружню частку у спільному сумісному майні, яке залишилось після смерті [PERSON], включення подружньої частки в спадкову масу, яке їй належить, не може бути визнано законним та порушує її права. У відповідності до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, і має вчинятися у формі, встановленій законом. У відповідності до ст.ст. 215-216 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені положеннями ст. 203 ЦПК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). \~ \~ \~ \~Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов обгрунтований та такий, що підлягає до задоволення. \~ \~ \~ \~На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved