Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

Позивач [PERSON]\~19\~червня 2018\~року предявила\~до суду\~позов до\~відповідача [PERSON]\~[PERSON]\~про розірвання\~шлюбу,\~зареєстрованого 19\~лютого 2009\~року у\~Відділі реєстрації\~актів цивільного\~стану Тернопільського\~міського управління\~юстиції,\~про що\~складено актовий\~запис №168\~та стягнення\~із відповідача\~на її\~([PERSON]С.)\~користь аліментів\~на неповнолітніх\~дітей:\~[PERSON]\~[PERSON],\~[INFO],\~[PERSON],\~[INFO],\~[PERSON],\~[INFO]\~та [PERSON] [PERSON],\~[INFO]\~у твердій\~грошовій сумі\~у розмірі\~по 10000\~(десять\~тисяч)\~гривень на\~кожну дитину,\~але не\~менше 50%\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку,\~щомісячно і\~до досягнення\~дітьми повноліття.\~В обґрунтування\~позовних вимог\~покликається на\~те,\~що спільне\~життя з\~відповідачем не\~склалося,\~часті сварки\~та конфлікти,\~які негативно\~впливають на\~їх неповнолітніх\~дітей призвели\~до того,\~що між\~ними припинились\~подружні відносини,\~вони перестали\~вести спільне\~господарство та\~проживають окремо. За таких обставин просить шлюб розірвати, проти примирення категорично заперечує, оскільки перебування у шлюбі суперечить її інтересам та інтересам дітей, що мають істотне значення. Також вказує, що їх неповнолітні діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON] [PERSON], [INFO] проживають разом із нею та перебувають на її утриманні. Однак, самостійно вона не спроможна забезпечити дітей усім необхідним, оскільки перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, а її дохід складається лише із виплат державної соціальної допомоги, приблизний розмір якої становить 4500 гривень в місяць. Натомість, відповідач ухиляється від свого обовязку по утриманню неповнолітніх дітей, хоча зобовязаний і має можливість забезпечувати своїх дітей, оскільки є директором та співзасновником ТОВ «ЛАМАРДІНА» із часткою у статутному капіталі в розмірі 45%. З цих підстав, вважає за доцільне стягувати із відповідача на її користь аліменти у розмірі по 10000 (десять тисяч) гривень на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дітьми повноліття. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно до суду не з'явився, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позовну заяву не подавав. За вказаних обставин, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення в порядку ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Судом установлено: Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] [PERSON] вступили у зареєстрований шлюб 19 лютого 2009 року, про що складено актовий запис №168 Відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції та 03 червня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції повторно видано свідоцтво про шлюб серії І-ИД №105653. Сторони [PERSON] та [PERSON] [PERSON] є батьками [PERSON], який народився 08 вересня 2001 року у м. Одеса, що стверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖД №369882 виданим 29 листопада 2001 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Одеського обласного управління юстиції, актовий запис №178. Також, 15 квітня 2009 року від шлюбу сторін народилась дочка [PERSON], про що складено актовий запис №848 Відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, яким 21 квітня 2009 року видане свідоцтво про народження серії 1-ИД №092839. 03 вересня 2014 року у сторін [PERSON] та [PERSON] [PERSON] народилася дочка [PERSON], про що складено актовий запис №2203 Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, яким 12 вересня 2014 року видане свідоцтво про народження серії І-ИД №201793. Також, від шлюбу сторін 02 березня 2016 року народився син [PERSON] [PERSON], про що зроблено актовий запис №504 Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по місту Тернополю Тернопільського міськрайонного управління юстиції Тернопільської області, яким 04 березня 2016 року видане свідоцтво про народження серії І-ИД №232741. Спільне життя з відповідачем не склалося, часті сварки та конфлікти призвели до того, що між ними припинились подружні відносини, вони перестали вести спільне господарство та проживають окремо. Сім'я сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Натомість позивачем зазначено, що перебування у шлюбі суперечить її інтересам та інтересам дітей. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя - проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. За вказаних обставин судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення, тому відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання. Щодо вимог\~про стягнення\~із відповідача [PERSON] [PERSON] на її користь аліментів на неповнолітніх дітей: [PERSON] [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON] [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі по 10000 гривень на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, суд зазначає наступне: Судом установлено, що неповнолітні діти сторін: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON] [PERSON], [INFO] проживають разом із матірю (позивачем по справі [PERSON]С.) та перебувають на її утриманні. Відповідно із випискою по картковому рахунку позивача в АТ «Ощадбанк», позивачу [PERSON] нараховується матеріальна допомога, розмір якої із січня 2018 року по червень 2018 року становить 33442,48 гривень. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідач [PERSON] [PERSON] займається підприємницькою діяльністю та є співзасновником товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАМАРДІНА», вид діяльності: виробництво щитового паркету; виробництво інших дерев'яних будівельних конструкцій і столярних виробів; виробництво дерев'яної тари; виробництво інших виробів з деревини; виготовлення виробів з корка, соломки та рослинних матеріалів для плетіння. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ст. 141 Сімейного кодексу України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Натомість позивач [PERSON] у повному обсязі надає матеріальне утримання неповнолітнім дітям і фактично одноособово несе батьківські обовязки обох сторін . Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 8 Закону України Про охорону дитинства передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно із ч. 3 ст. 18 \~ \~ \~ \~1 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено, що у 2018 році прожитковий мінімум на дітей: віком до 6 років становить: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень; від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Згідно ч. 2 ст. 184 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Частиною 1 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст.76\~ЦПК України\~доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року). Проаналізувавши встановлені\~обставини справи,\~беручи до\~уваги те,що\~відповідачем не\~надано,\~ будь-яких\~доказів на\~підтвердження того,\~ що\~він за\~станом здоровя\~чи майновим\~становищем не\~може надавати\~утримання своїм\~неповнолітнім дітям:\~[PERSON],\~[INFO],\~[PERSON],\~[INFO],\~[PERSON],\~[INFO]\~та [PERSON] [PERSON],\~[INFO],\~а також,\~зважаючи на\~те,\~що стороною\~позивача не\~надано,\~а судом\~не здобуто\~доказів про\~розмір доходів\~відповідача [PERSON]\~[PERSON],\~виходячи із\~засад розумності\~та справедливості,\~а також\~враховуючи необхідність забезпечення\~прав неповнолітніх\~дітей сторін\~на рівень\~життя,\~достатній для\~їх фізичного,\~інтелектуального,\~морального,\~культурного,\~духовного і\~соціального розвитку,\~суд приходить\~до переконання,\~що позовні\~вимоги про\~стягнення аліментів\~підлягають до\~часткового задоволення\~шляхом стягнення\~із відповідача [PERSON] [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON] [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі по 2000гривень\~на кожну\~дитину, щомісячно, починаючи із 19 червня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття. При цьому, вказана сума є наближеною до визначеного законом мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, повязані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі наведеного та

Outcome: partial