Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-27 00:00:00

Позивач [PERSON] 04.07.2018 року звернулася до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, посилаючись на те, що вона власник будинку за адресою: [ADDRESS], на підставі договору дарування будинку від 21.08.1990 року. Відповідач [PERSON] була зареєстрована у зазначеному будинку з 24.10.2001 року, але з 1 січня 2015 року там не мешкає. Відповідач [PERSON] була зареєстрована у зазначеному будинку з 24.10.2001 року, але з 15 серпня 2014 року там не мешкає. Відповідачі покинули будинок та поїхали у невідомому позивачу напрямку. Де мешкають на теперішній час позивачу не відомо. Крім відповідачів у зазначеному будинку зареєстрована донька позивача [PERSON], яка мешкає в цьому будинку. Оскільки відповідачі не виявляють бажання повернутися у будинок в якому значаться зареєстрованими, не проживають без поважних причин, не роблять платежів за комунальні послуги, не приймають участі в ремонті, то це свідчить про те, що вони втратили інтерес до даного житлового приміщення. Позивач [PERSON] у судове засідання не з» явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. На задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідачі [PERSON], [PERSON] про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, в судове засідання не з'явилися без повідомлення причин, відзив не подавали. Згідно ст.281 ЦПК України по справі ухвалено заочне рішення на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріли справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача законні, обгрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі за наступних підстав: Судом встановлено, що відповідно договору дарування від 21.08.1990 року позивач [PERSON] є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Як вбачається з довідки, виданої сектором реєстрації місця проживання фізичних осіб ЦНАП м.Покровська 02.07.2018 року позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], також за вказаною адресою зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.9). Відповідно акту від 02.07.2018 року відповідач [PERSON], зареєстрована за зазначеною адресою, але фактично не проживає з 01.01.2015 року, а відповідач [PERSON] зареєстрована за зазначеною адресою, але фактично не проживає з 15.08.2014 року (а.с.13). Позивач вважає, що відповідачі повинні бути визнані такими, що втратили право користування жилим приміщенням, оскільки не проживають у спірному будинку понад один рік без поважних причин. Згідно статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст.. 391 ЦК України «Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном». Відповідно до частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно статті 5 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстраційного обліку здійснюється протягом семи днів на підставі рішення суду про позбавлення права користування жилим приміщенням. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved