Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

Позивач [PERSON] 1.09.2016 року звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що 15.04.2016 року між нею та відповідачами та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Відповідачі звільнили квартиру, однак не знялись з реєстрації. Її права власника порушені. Просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житлом у квартирі [ADDRESS]. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала суду письмове клопотання про розгляд справи без її участі, проти винесення заочного рішення не заперечила, позовні вимоги просила задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, заперечень суду не надали, у зв'язку з чим у відповідності до ст.224 ЦПК України за згодою позивача, суд розглядає справу без присутності відповідача, постановляючи заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Конституцією України (ст.41) та ст..1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року №475/97 -ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів №2,№4, №7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку квартири визначені ст.383 ЦК України та ст..150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливо лише на підставах, передбачених законодавством. Судом встановлено, що власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 15 квітня 2016 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лучко І.Я. в реєстрі за № 810, є позивач по справі [PERSON]. Згідно довідки ЛКП «Сяйво » від 17.08.2016р. у зазначеній квартирі зареєстровані відповідачі [PERSON], [PERSON], квартира складається з 2-х кімнат, жилою площею 31,8 кв.м. Згідно до акту від 11.08.2016 р., складеного комісією ЛКП «Сяйво», вбачається, що відповідачі [PERSON], [PERSON] зареєстровані, але не проживають в квартирі власника, а саме у квартирі [ADDRESS]. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на свій розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування майном. Реєстрація відповідачів, які не є членом сім'ї власника, у квартирі, що належить позивачу на праві власності перешкоджає у реалізації ним права власності у повному обсязі, тому позовні вимоги позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право на житло підлягають задоволенню.

Outcome: approved