Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

Позивач 11 жовтня 2017 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору нікчемним та застосування наслідків недійсності правочину. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2018 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору нікчемним - залишено без розгляду. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 грудня 2018 року ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2018 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Уточнивши позовні вимоги в редакції від 12 березня 2019 року, позивач в обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що в серпні 2016 року вона мала намір придбати земельну ділянку. Через оголошення позивач знайшла земельну ділянку площею 0,0500 га за адресою: СТ «Маяк», Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, Новоолександрівська сільська рада. 23 серпня 2016 року між позивачем та власником земельної ділянки [PERSON] , від імені якого діяла [PERSON] , було укладено договір про наміри купівлі-продажу земельної ділянки, та позивачем було здійснено передачу грошових коштів в сумі 26000 грн., еквівалент 1000 доларів США в якості авансової суми. За умовами договору продавець зобов`язувався до 01 жовтня 2016 року оформити нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки. У встановлений в договорі про наміри від 23 серпня 2016 року термін основний договір купівлі-продажу земельної ділянки укладено не було з причин невиконання своїх зобов`язань [PERSON] Згодом від підписанта договору за довіреністю (дружини власника [PERSON] ) та його сина в жовтні 2016 року позивач довідалась, що [PERSON] помер ще [INFO] . Позивачу було повідомлено, що основний договір може бути укладено після вступу спадкоємцями у спадок, на що позивач не погодилась, однак відповідачі суму авансу не повертають. В договорі про наміри купівлі-продажу земельної ділянки від 23 серпня 2016 року відсутні істотні умови, що є необхідним. Крім того, вказаний договір не був посвідчений нотаріально, тому є нікчемним. Позивач просила суд визнати договір про наміри (попередній договір) купівлі-продажу земельної ділянки від 23 серпня 2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , від імені якого підписантом виступила [PERSON] за довіреністю, посвідчений 22 серпня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лопатою О.О. реєстровий № 425 - нікчемним. Застосувати наслідки недійсності правочину, стягнути з відповідачів на користь позивача аванс за оспорюваним договором про наміри від 23 серпня 2016 року у розмірі 26000 грн. солідарно. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Попружко О.В. позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні. У своїх запереченнях посилались на те, що в провадженні суду також перебуває справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики та за зустрічним позовом [PERSON] про визнання недійсним договору позики від 13 квітня 2017 року. Договір про наміри від 23 серпня 2016 року втратив чинність зі смертю [PERSON] , а 21 вересня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір щодо земельної ділянки за адресою: СТ «Маяк», Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, Новоолександрівська сільська рада. Зобов`язання, що існували за попереднім договором були обов`язковими лише для його сторін, але відповідачі не були сторонами договору. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Судом встановлено, що 23 серпня 2016 року між [PERSON] , від імені якого на підставі довіреності від 22 серпня 2016 року, посвідченої приватним нотаріусом Лопатою О.О. за реєстровим № 425, діяла [PERSON] , та [PERSON] було укладено договір наміру купівлі-продажу земельної ділянки, за умовами якого сторони зобов`язались в строк до 01 жовтня 2016 року укласти в письмовій формі та нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої на території Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області (а.с. 6-7). На виконання п. 2.2 Договору позивачем було здійснено передачу грошових коштів [PERSON] в сумі 26000 грн., еквівалент 1000 доларів США в якості авансової суми. У встановлений в договорі про наміри від 23 серпня 2016 року термін основний договір купівлі-продажу земельної ділянки укладено не було. В жовтні 2016 року позивач довідалась, що [PERSON] помер ще [INFO] (а.с. 8). Спадкоємцем після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , є його син [PERSON] (а.с. 63-97). 21 вересня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір, за умовами якого [PERSON] зобов`язався продати [PERSON] земельну ділянку, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, СТ «Маяк», Новоолександрівська сільська рада (а.с. 40-41). Судом встановлено, що договір про наміри від 23 серпня 2016 року укладено в простій письмовій формі, а основний договір між сторонами так і не було укладено. Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до вимог статті 635 ЦК України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Статтею 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Частинами 1 та 2 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За вимогами частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. У випадку недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина перша статті 220 ЦК України). Частиною першою статті 236 ЦК України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Враховуючи, що договір про наміри від 23 серпня 2016 року був укладений у простій письмовій формі, суд дійшов висновку про те, що він є нікчемним в силу закону, а отже підлягають застосуванню наслідки, передбачені статтею 216 ЦК України. Передані за цим договором кошти підлягають поверненню. Оскільки грошові кошти в сумі 26000 грн. передавались позивачем саме [PERSON] , що не заперечувалось сторонами і не потребує доказування в силу ст. 82 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь позивача аванс за договором про наміри від 23 серпня 2016 року в сумі 26000 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, тому з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1797,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial