Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

Позивач 30.04.2014 року звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по кредитному договору. В своєму позові позивач зазначив, що 04.05.2006 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №NKG0RК05100031, відповідно до якого, відповідачу було видано кредит у розмірі 5212,00 гривень зі сплатою відсотків за користування цим кредитом у розмірі 24% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Посилаючись на порушення відповідачем умов вищевказаного кредитного договору, на не виконання нею своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, внаслідок чого, станом на 08.04.2014 року, у відповідача виникла загальна заборгованість по кредитному договору, в сумі 14876,35 гривень, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь ПАТ «ПриватБанк» існуючу заборгованість по кредитному договору та судові витрати по справі. В процесі судового розгляду справи, позивач збільшив розмір заявлених позовних вимог. В обґрунтування збільшення позовних вимог, позивач зазначив, що в первинному позові не було враховано те, що загальний розмір заборгованості відповідача по кредиту станом на 08.04.2014 року складає 18915,27 гривень і, що судовим наказом Новоодеського районного суду Миколаївської області від 22.01.2009 року з відповідача на користь банку вже було стягнуто заборгованість по кредиту, виниклу станом на 22.08.2008 року, у розмірі 4038,92 гривні, яка складалася: із заборгованості по кредиту в розмірі 2921,15 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 870,64 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 78,20 гривень, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань по договору в розмірі 168,93 гривні. Посилаючись на те, що стягнення по вищевказаному виконавчому документу було здійснено повністю лише 25.04.2014 року, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по кредитному договору, яка станом на 23.07.2014 року, становить 18476,30 гривень і складається з: 5004,73 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 13471,57 грн. - пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по договору. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але в своїй заяві про збільшення розміру позовних вимог, просив суд розглянути справу у його відсутність та заявив про повне підтримання цих збільшених позовних вимог, з проханням їх задоволення в повному обсязі та не заперечував проти заочного порядку розгляду даної справи, у випадку неявки в судове засідання відповідача. Відповідач в судове не з'явилася, але надала суду свою письмову заяву, в якійпосилаючись на повне погашення нею боргових зобов'язань по кредитному договору та на пропуск позивачем, передбачених законом строків позовної давності, просила суд провести судовий розгляд справи у її відсутність та відмовити позивачу в задоволені позову. Справа, у відповідності з вимогами ст.169 ЦПК України, розглянута судом у відсутність представника позивача та відповідача, на підставі їх письмових заяв та враховуючи наявність у справі достатніх даних про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши в судовому засіданні, в порядку письмового провадження, обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов безпідставний і не підлягає задоволенню. Цей висновок суду ґрунтується на наступному: Як вбачається з матеріалів справи, між відповідачем і позивачем, 04.05.2006 року, було укладено кредитний договір №NKG0RК05100031, відповідно до якого, відповідачу було видано кредит у розмірі 5212,00 гривень зі сплатою відсотків за користування цим кредитом у розмірі 24% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. За заявою ПАТ КБ «ПриватБанк», Новоодеським районним судом Миколаївської області було видано судовий наказ від 22.01.2009 року по справі №2-377/2009, яким було стягнуто з відповідачки [PERSON] на користь банку всю заборгованість по вищевказаному кредитному договору, в загальному розмірі 4038,92 гривні. Обставини вказаної справи свідчать про те, що стягнута судовим наказом від 22.01.2009 року заборгованість в розмірі 4038,92 грн. складалася із: заборгованості по кредиту в розмірі 2921,15 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 870,64 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 78,20 гривень та пені за несвоєчасність виконання зобов'язань по договору в розмірі 168,93 гривні. Постановою головного державного виконавця ВДВС Новоодеського РУЮ від 25.04.2014 року було закінчено виконавче провадження з примусового виконання судового наказу №2-377/2009 від 22.01.2009 року, виданого Новоодеським районним судом, через фактичне, повне виконання боржником [PERSON] рішення суду на користь ПАТ КБ «ПриватБанк». Як вбачається з дослідженого в суді кредитного договору №NKG0RК05100031 від 04.05.2006 року, позичальник [PERSON] отримала у позивача строковий кредит, саме на строк до 04.05.2009 року під передбачені цим договором зобов'язання повернення кредиту. Частиною 3 ст.509 ЦК України, передбачено, що зобов'язання повинні ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Зобов'язання припиняються їх виконанням, проведеним належним чином, що передбачено ст.599 ЦК України. Досліджені в судовому засіданні обставини справи свідчать про те, що зобов'язання які існували між сторонами, внаслідок укладеного між ними кредитного договору, були припинені, у відповідності та розумінні вимог ст.ст.599, 625 ЦК України, а саме через повне їх виконання боржником 25.04.2014 року, що підтверджено постановою державного виконавця від 25.04.2014 року, якою було закінчено виконавче провадження з примусового виконання судового рішення через фактичне, повне стягнення з [PERSON] заборгованості по укладеному кредитному договору. Факт виконання основного зобов'язання боржником [PERSON], а саме повної виплати тіла кредиту, не заперечується, а навпаки, підтверджується і самим позивачем, який у своїх збільшених позовних вимогах, зазначає про відсутність заборгованості за тілом кредиту. Позивач у збільшених позовних вимогах, просить суд стягнути з відповідача [PERSON] 5004,73 гривні заборгованості за відсотками за користування кредитом та 13471,57 гривень пені за несвоєчасність виконання кредитного зобов'язання, а всього просить стягнути 18476,30 гривень. Суд зазначає, що припинення основного зобов'язання, припиняє всі інші додаткові зобов'язання, що були пов'язані з основним і випливали з його суті. Представник позивача в судове засідання не з'явився і, у відповідності до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, не довів в суді розмір заявлених позовних вимог, а саме розрахунок заборгованості по відсоткам і пені. Тому, з урахуванням викладеного, звернення позивача до суду з позовом, в якому ним було нарахована відповідачу заборгованість по відсоткам і пені, після повного виконання нею зобов'язання та погашення тіла кредиту, суд вважає безпідставним, бездоказовим, так як ці дії банку не ґрунтуються на вимогах закону, не відповідають закріпленим в чинному процесуальному законодавстві принципам розумності і справедливості. Крім того, суд зазначає, що з моменту одержання позичальником строкового кредиту та передбаченого договором кінцевого строку його повернення, а саме - 04.05.2009 року, сплинув передбачений законом та договором строк позовної давності. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Так, статтею 252 ЦК України визначено, що строки повинні визначатися роками, місяцями, днями, годинами. Чинним законодавством допускається зміна тривалості позовної давності. Як вбачається з умов кредитного договору, строк позовної давності сторонами при укладені цього договору не збільшувався. Початок перебігу позовної давності, відповідно до ст.261 ЦК України, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплин позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Навіть, якщо припустити, що перебіг позовної давності почався від дня, коли банк довідався або міг довідатися про порушення відповідачем його прав кредитора, то цей строк необхідно рахувати з 22.01.2009 року, тобто з моменту подачі банком до суду заяви про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості по кредитному договору, а тому, цей трирічний строк позовної давності сплинув 22.01.2012 року. Якщо ж відправною датою початку перебігу строку позовної давності брати дату закінчення цього строкового кредитного договору - 04.05.2009 року, то трирічний строк позовної давності закінчився 04.05.2012 року. Позивач, подавши цей позов до суду 30.04.2014 року, пропустив строк позовної давності по цій справі, а відповідач, як на додаткову підставу відмови у задоволені позову, у відповідності з ч.4 ст.267 ЦК України, посилається на пропуск позивачем строку позовної давності. З досліджених в судовому засіданні фактичних обставин, є очевидним той факт, що позивач звернувся до суду з позовом саме 30.04.2014 року, тобто вже з пропуском визначеного строку позовної давності. Тому, з урахуванням встановленого в судовому засіданні, приймаючи до уваги вищевикладені обставини, суд

Outcome: dismissed