Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

Позивач [PERSON] 29.11.2016 року звернулася до суду з зазначеним позовом. Мотивувала тим, що її мати - [PERSON], яка померла 08.04.2000 року, на підставі сертифікату серії ПЛ № 0326827 мала право на земельну частку (пай) в землях КСП «Росія» розміром 3,70 умовних кадастрових гектари, розташовану на території Глобинської міської ради . За життя [PERSON] передала свій сертифікат у відповідні державні органи для виготовлення державного акту. Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ПЛ № 036520 на її ім»я було видано 24 жовтня 2002 року, тобто вже після смерті матері. Вона (позивач) є спадкоємцем майна [PERSON] за законом, і прийняла спадщину. Проте, приватний нотаріус Глобинського районного нотаріального округу [PERSON] відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, мотивуючи тим, що право власності на вказане майно зареєстровано після смерті власника земельної ділянки. Посилаючись на викладене, позивач прохала визнати за нею право на земельну частку (пай), розміром 3,70 умовних кадастрових га, розташовану на території Глобинської міської ради, в порядку спадкування за законом після померлої [PERSON]. У судове засідання позивач [PERSON], її представник [PERSON] не зявилися, направили до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, вказали, що позовні вимоги підтримують. Представники відповідачів - Глобинської міської ради, Глобинської райдержадміністрації, представники третіх осіб - відділу Держгеокадастру у Глобинському районі, сектору державної реєстрації Глобинської районної державної адміністрації, третя особа приватний нотаріус Глобинського районного нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не зявилися, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. В заявах, адресованих суду, прохали розглянути справу у їх відсутності, заперечень на позов не надали. Суд, дослідивши та оцінивши надані письмові докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємного звязку встановив наступне. 08.04.2000 року померла мати позивача [PERSON]. Згідно інформації, наданої приватним нотаріусом Глобинського районного нотаріального округу [PERSON], після померлої 8.04.2000 року [PERSON] заведена спадкова справа № 125 за 2016 рік, єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом є дочка померлої [PERSON] ( в порядку ст. 529 ЦК УРСР від 16.07.1963 року та Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2004 року). За життя [PERSON] отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0326827, згідно якого, на підставі розпорядження Глобинської райдержадміністрації від 9 квітня 1998 року № 196, мала право на земельну частку (пай) розміром 3,70 умовних кадастрових гектари у землях колективного сільськогосподарського підприємства «Росія» на території Глобинської міської ради Полтавської області. Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ПЛ № 036520 на ім»я [PERSON] було видано 24 жовтня 2002 року, тобто після її смерті. Приватний нотаріус Глобинського районного нотаріального округу Полтавської області [PERSON] постановою від 23.11.2016 року відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, мотивуючи тим, що право власності на вказане майно зареєстроване після смерті власника земельної ділянки. Відділ Держгеокадастру у Глобинському районі довідкою від 25.11.2016 року № 34-1609-99.3-1662/28-16 підтвердив, що вищеназваний сертифікат дійсно видавався на імя [PERSON], про що свідчить запис в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 803 від 18.05.1998 року. Грошова оцінка земельної частки (паю) станом на 01.01.2016 року по бувшому КСП «Росія» на території Глобинської міської ради становить 136509,41 грн. (з урахуванням коефіцієнтів індексації 4,796 та 1,756). Видача правовстановлюючого документу на померлу [PERSON] неможлива, оскільки, згідно ч.4 ст. 25 ЦК України, правоздатність особи втрачається зі смертю, тому спір може бути вирішено лише в судовому порядку. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. У відповідності до ст. ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.190 ЦК майном як особливим обєктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обовязки. Правовідносини по спадкуванню в конкретному випадку виникли на час дії Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року. Згідно ч.1 ст. 529 названого Кодексу при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Достовірно встановлено, що за життя [PERSON] набула право на земельну частку (пай) у землях КСП, членом якого вона була. Вказане право підлягає спадкуванню. Позивач, як спадкоємець першої черги спадкування за законом, яка прийняла спадщину, має право на успадкування вказаного права. Спадщина відумерлою не визнана. Особи, які б претендували на обовязкову частку у спадщині, відсутні. З огляду на викладене, позов ґрунтується на законі і підлягає задоволенню.

Outcome: approved