Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-17 00:00:00

Позивач 29.05.2018 звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS], та зняти їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою. За змістом позову, відповідно до ордеру на житлове приміщення, виданого ВАТ «Запорізький сталепрокатний завод» 17.01.2011 відповідачу [PERSON], [INFO], надано у користування житлове приміщення за адресою: [ADDRESS]. Сім'я наймача відповідно до ордеру складається з 3 осіб- [PERSON]., [PERSON] та [PERSON] З 2006 року відповідачі не проживають за вказаною адресою, що встановлено рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 20.10.2015 у справі №336/1482/15-ц, за змістом якого [PERSON] за цією адресою зареєстрована з 26.11.1992. Будинок [ADDRESS] рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради №177/1 від 25.05.2012, яким затверджено акт приймання-передачі будинку, передано до комунальної власності. Про припинення проживання відповідачів свідчать акти, складені 22.06.2016, 16.06.2017, 26.04.2018. Позивач на даний час проживає в цьому житловому приміщенні з сім'єю - дружиною [PERSON] та сином [PERSON], [INFO]. В позасудовому порядку відповідачі за місцем реєстрації не знялись, що створює перешкоди позивачу у користуванні квартирою, оскільки він вимушений нести додаткові витрати на сплату житлово-комунальних послуг, з урахуванням реєстрації у житловому приміщенні [PERSON] та [PERSON] Крім того, відповідачка [PERSON] має борги за кредитами, внаслідок чого на адресу позивача постійно надходять вимоги та листи від колекторів, що створює певну психологічну напругу в родині. З підстав, передбачених ст. ст. 71, 72 Житлового кодексу України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», позивач просить задовольнити позов в повному обсязі. Ухвалами судді Дацюк О.І. від 05.06.2018 у відкритті провадження у цивільній справі відмовлено в частині вимог про зняття відповідачів з реєстрації, а в частині позовної вимоги про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, - позовну заяву залишено без руху із наданням строку для усунення недоліків позовної заяви. 09.07.2018 до суду на виконання ухвали суду від 05.06.2018 надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою судді Дацюк О.І від 12.07.2018 позовну заяву про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, визнано неподаною та повернуто позивачеві. Ухвалою колегії суддів Запорізького апеляційного суду від 22.11.2018 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 12.07.2018 у даній справі скасовано, справу надіслано до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою судді Жупанової І.Б. від 06.12.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено справу до судового розгляду. Зустрічної позовної заяви відповідачі не подали. Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом вчинено не було, відповідні клопотання не заявлено. Позивач в судове засідання не з'явився, згідно з заявою від 18.01.2019 просить розглядати справу без його участі, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі за його відсутності на підставі наявних доказів, підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі, не наполягає на участі у справі третьої особи. Представник третьої особи належним чином повідомлений про розгляд справи, не заявив про своє бажання брати участь під час судового засідання, пояснень щодо позову до матеріалів справи не подав, втім, це є їх правом, передбаченим ч.3 ст. 278 ЦПК України, та не є обов'язковим Під час розгляду цивільної справи відповідачі не скористались своїм правом, передбаченим ч.4 ст. 174 ЦПК України, на подання відзиву, поважних причин його ненадання не повідомили, тому, відповідно до ч.8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. З підстав, передбачених ст.ст. 223, 280 ЦПК України, судом постановлено ухвалу від 18.01.2019 про розгляд справи в заочному порядку. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Як передбачено ч.1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов заявлено на законних підставах, він достатньо обґрунтований письмовими доказами і підлягає задоволенню у повному обсязі у зв'язку з такими встановленими фактичними обставинами справи та відповідними їм правовідносинами. Предметом позову є захист права позивача на користування квартирою [ADDRESS] Підставою для звернення до суду із зазначеним позовом стала наявність перешкод у користуванні позивачем вказаним нерухомим майном, які створюються з боку відповідачів, що відмовляються в позасудовому порядку знятись з реєстрації за вказаною адресою. Судом встановлено, що відповідно до ордеру на житлове приміщення, виданого ВАТ «Запорізький сталепрокатний завод» 17.01.2011 відповідачу [PERSON], [INFO], разом із сім'єю з 3 осіб, надано у користування житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS]. Сім'я наймача відповідно до ордеру складається з 3 осіб - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.70). З 2006 року відповідачі не проживають за вказаною адресою, що встановлено рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 20.10.2015 у цивільній справі №336/1482/15-ц, пр. 2/336/1176/2015 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання втратившою право користування житловим приміщенням, виселення та вселення. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, вказаним судовим рішенням встановлено, що проживання [PERSON] за цією адресою зареєстровано з 26.11.1992 р., проживання [PERSON]за цією адресою зареєстровано з 24.08.2014 р. Будинок за вказаною адресою мав статус гуртожитку, та був прийнятий в експлуатацію після реконструкції як житловий будинок згідно акту державної приймальної комісії, затвердженого розпорядженням міського голови від 25.02.2009 р.№ 201р, зареєстрованого в інспекції державного архітектурно-будівельного контролю після затвердження 03.03.2009 р.№ 304. Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради № 177/1 від 25.05.2012 р.,затверджено акт приймання-передачі до комунальної власності житлового будинку по [ADDRESS] від ПАТ «Запорізький сталепрокатний завод». Таким чином, на час розгляду справи житловий будинок [ADDRESS] перебуває у комунальній власності, а відносини, які виникають у зв'язку з наймом житла, що перебуває у комунальній власності, регулюються ЖК України та іншими актами житлового законодавства (ст.3 ч.1 ЖК України). Також, з рішення видно, що [PERSON] була позбавлена батьківських прав відносно [PERSON], [INFO], котрий в подальшому був усиновлений (рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 10.03.2006). Про припинення проживання [PERSON] за вказаною адресою з 2006 року додатково свідчать акти, складені 22.06.2016, 16.06.2017, 26.04.2018 (а.с.71-73). Задовольняючи позов в повному обсязі, суд виходить з таких норм чинного законодавства. Згідно з ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законодавством Відповідно до ч.1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Випадки, встановлені ч.3 ст. 71 ЖК України, у яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців, судом у цій справі не встановлено. За змістом ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що відповідачі понад 6 місяців не мешкають за вказаною адресою, а саме з 2006 року. З реєстраційного обліку за місцем проживання вони в позасудовому порядку не зняті, житлово-комунальні послуги нараховуються із врахуванням їх реєстрації за вказаною адресою, що порушує права позивача, який змушений здійснювати сплату за них самостійно. Оскільки відсутня правова підстава для збереження подальшої реєстрації відповідачів, як тимчасово відсутніх наймачів вказаного житлового приміщення, вони створюють перешкоди у користуванні позивачем нерухомим майном, судом встановлено підстави для задоволення позову. При обранні способу захисту у здійсненні права власності позивачем суд виходить зі змісту ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» N1382-IV від 11.12.2003 року, у відповідності до якої зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Тому визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, є достатньою підставою для зняття їх з реєстрації. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України на користь позивача, як сторони по справі, чиї позовні вимоги задовольняються в повному обсязі, з відповідачів порівну підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання позову до суду, у сумі 704,80 гривень.

Outcome: approved