Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

Позивач [PERSON] 01.07.2016 року звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він проживає в будинку, що знаходиться за адресою: вул. Молодіжна, 48, с.Коблеве Березанського району Миколаївської області, і є власником цього будинку. У даному будинку також зареєстрований відповідач [PERSON] З 2005 року по день звернення до суду [PERSON] у вказаному будинку не проживає без поважних причин, і всі обовязки, повязані з утриманням будинку та сплатою платежів, передбачених законодавством, виконує він один. На даний час відповідач [PERSON] проживає в іншому невідомому йому місці. Будь-яких письмових та усних домовленостей з [PERSON] про його проживання в будинку позивача не існує. На усні прохання позивача щодо зняття з реєстрації відповідач ніяким чином не відреагував. В звязку з цим, позивач вважає, що [PERSON] втратив право на користування житловим приміщенням, і просить суд, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: вул. Молодіжна, 48, с.Коблеве Березанського району Миколаївської області. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач та представник відповідача позов не визнали, вважаючи його безпідставним. Заслухавши сторони, та дослідивши наявні у справі письмові докази, суд встановив наступні обставини. Згідно досліджених судом копії технічного паспорту від 02.04.1992 року (а.с.5-9) та Свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 09.04.1992 року, зареєстрованого в Березанській філії Миколаївського МБТІ 09.04.1992 року під реєстровим номером № 367 (а.с.15), витягу з рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області №10 від 11.11.2005 року (а.с.17) позивач [PERSON] є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: с. Коблеве Березанського району Миколаївської області, вул.Молодіжна, 48. Як вбачається з довідки Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області №806 від 27.05.2016 року (а.с.10), відповідач [PERSON] значиться зареєстрованим у домоволодінні, що належить позивачеві [PERSON] на праві власності. Позивач, вважає, що відповідач втратив право на користування вказаним житловим приміщенням, оскільки він більше одного року не проживає в зазначеному житловому приміщенні без поважних причин. Проте, з такими доводами позивача суд не погоджується, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні житловий будинок який знаходиться за адресою: с. Коблеве Березанського району Миколаївської області, вул.Молодіжна, 48, є спільною сумісною власністю позивача та матері відповідача [PERSON], які перебували у зареєстрованому шлюбі. Після смерті 10.09.2004 року [PERSON] відповідач є її спадкоємцем за законом першої черги, який фактично прийняв спадщину в порядку, передбаченому ч.3 ст.1268 ЦК України. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи: копією свідоцтва про народження позивача (а.с.61), копією свідоцтва про смерть матері позивача (а.с.88), копією рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 11.01.2017 року (а.с.89), яким встановлено, що відповідач [PERSON] є сином [PERSON], довідкою Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області від 26.01.2017 року (а.с.90). Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, відповідач [PERSON] має право на частину житлового будинку за адресою: с. Коблеве Березанського району Миколаївської області, вул.Молодіжна, 48, в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] Частиною 1 ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому згідно зі ст.321 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. За змістом ч.3 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Отже, відповідно до встановлених обставин справи, суд дійшов до висновку, що для визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, не має підстав. На підставі викладеного

Outcome: dismissed