Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

Позивач 26.08.2014 року звернувся до суду із позовом, в якому вказує, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем 26.11.2007 року був укладений кредитний договір за умовами якого, відповідач отримав кредит в розмірі 2400,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік. Позивач вказує, що відповідачем умови договору виконувались не належним чином, у зв`язку із чим, станом на 30.06.2014 року виникла заборгованість в сумі 11061,45 гривень з яких: - заборгованість за кредитом - 2390,85 гривень; - заборгованість зі сплати процентів - 5520,75 гривень; - заборгованість з пені та комісії за користування кредитом - 2146,92; - штраф (фіксована частина) - 500 гривень; - штраф (процентна складова) - 502,93 гривень. У зв`язку із викладеним, просять суд стягнути з відповідача на їхню користь заборгованість за договором кредиту в сумі 11061,45 гривень. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак надав суду письмову заяву, згідно якої вимоги позову підтримують в повному обсязі, просять суд стягнути з відповідача всю суму заявлених позовних вимог за кредитним договором та судовий збір, а також не заперечують щодо винесення заочного рішення. Представник відповідача [PERSON] . в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Подав до суду заяву про застосування строків позовної давності до вимог позивача та відмовити у задоволенні позову, оскільки банківська картка була видана 10.12.2007 року. Згідно пункту 9.12 умов і правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом нього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонговується на такий самий термін. Відповідно до умов договору, укладеного між ПАТ «КБ «ПриватБанк» і [PERSON] , кінцевий термін виконання кредитного зобов`язання відповідає строку дії картки. Строк дії картки в договорі визначений у 1 рік. Відповідно до пунктів 3.1.1. 5.4 правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано па ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці\~ та дія картки закінчилась 10.12.2008 року. Таким чином банк фактично знав про своє порушене право, проте не заявляв про це, і саме з цього моменту і починається перебіг позовної давності, як щодо основного зобов`язання так і до застосування відсотків за його користування та інших передбачених договором сум. Тобто починаючи з 2007 року по сьогоднішній день строк позовної давності, щодо кредитного договору №Б/Н від 26.11.2007 року та стягнення неустойки за вказаним договором сплив. А Банк звернувся до суду за захистом своїх прав лише у серпні 2014 року. Відповідач [PERSON] в судовому засідані позов не визнав.\~ Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги до задоволення не підлягають. Судом встановлено, що згідно укладеного та в установленому порядку підписаного кредитного договору від 26.11.2007 року відповідачу було надано кредит в розмірі 2400,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. З розрахунку видно, що дійсно, внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору, загальна сума заборгованості за кредитним договором станом на 30.06.2014 року становить - 11061,45 гривень. При цьому з розрахунку заборгованості та виписки по рахунку позичальника, наданих позивачем вбачається, що відповідачем останній платіж в рахунок погашення заборгованості було здійснено 24.03.20008 року. Відповідно статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно положень статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В частині 3 статті 267 ЦК України вказано, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Положення ч.4 статті 267 ЦК України передбачають, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представник позивача не надав доказів того, що вони не пропустили строк позовної давності. При цьому судом встановлено, що заява представника відповідача про застосування позовної давності до позовних вимог позивача з проханням повністю відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» у позові у зв`язку зі спливом позовної давності заявлена представником відповідача до винесення рішення і у відповідності до вимог цивільного та цивільно-процесуального законів України. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованного Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» зазначено що при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв`язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв`язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред`явлення окремих вимог у зв`язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Відповідно вимог ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Окрім цього частиною першою статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до п. 3 ст. 3 Цивільного кодексу України свобода договору є однією з головних загальних засад цивільного законодавства. Відповідно до п.1 ст. 6 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні змісту такого договору. Також, відповідно до п. 1. ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Виходячи з вищенаведеного, анкета-заява і умови, і правила надання банківських послуг, що додавались до позовної заяви, є вільною формою кредитного договору узгодженою сторонами, що відповідає вимогам п.1 ст. 634 ЦК України. В анкеті-заяві та [PERSON] та правилах надання банківських послуг міститься інформація про розмір кредиту, порядок його погашення, розмір відсотків та комісій за користування кредитними коштами та порядок їх сплати. Дана інформація була доведена до відповідача, про що свідчить його підпис в заяві. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Відповідно до п.3 Правил користування платіжною карткою, термін дії картки зазначений на лицьовій стороні Картки (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця (п. 3.1.1); по закінченню терміну дії відповідна картка продовжується Банком на новий термін, якщо раніше не надійшла письмова заява Держателя про закриття Картрахунку (п. 3.1.3). При цьому, судом встановлено, що в порушення умов п.3.1.3 Правил користування платіжною карткою строк дії платіжної картки відповідачу позивачем продовженим не був. В свою чергу, з довідки позивача вбачається, що строк дії кредитної карти - до 12 місяця 2008 року. У п.5.4 Правил користування платіжною карткою передбачено, що строк погашення кредиту в повному обсязі здійснюється не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці. При цьому позивачем не надано суду належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, банком з позичальником було узгоджено будь-які інші строки позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів. 26 серпня 2014 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Садгірського районного суду м.Чернівці з вищевказаним позовом. 01 жовтня 2018 року від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про перегляд заочного рішення від 30 жовтня 2014 року. Відповідно до ст. 261 ЦК України, за загальним правилом перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливість реалізації свого права в примусовому порядку через суд. Початок перебігу позовної давності розпочався з 24.03.2008 р. (остання сплата за користування коштами), тобто з цього моменту у позивача виникло право звернутися до суду за захистом свого порушеного права, так як вказаною датою було здійснено останній платіж. Початок перебігу позовної давності розпочався 24.03.2008 р., з цього моменту потрібно розраховувати позовну давність. Тому суд вважає, що 24.03.2011 р. закінчився строк протягом якого позивач мав право звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Тому суд вважає, що позовні вимоги позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» не підлягають задоволенню у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Згідно вимог статті 141 ЦПК України стороні, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір позивачу не відшкодовується.

Outcome: dismissed