Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 11 травня 2011 року в розмірі 21\~567 грн. 92 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1\~218 грн.. Свої вимоги мотивує тим, що 11 травня 2011 року між [PERSON] акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір б/н. Відповідно до умов зазначеного договору банк надав відповідачу кредит в розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У порушення норм Цивільного кодексу України та умов договору відповідачка зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, у звязку із чим утворилась заборгованість у сумі 21 567 грн. 92 коп., яка складається з: 7\~801 грн. 92 коп. заборгованість за кредитом; 10\~848 грн. 77 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитом; 1\~414 грн. 00 коп. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штраф (фіксована частина); 1003 грн. 23 коп. штраф (процентна складова). Представник позивача [PERSON] акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в судове засідання не з»явився, проте надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково в частині суми заборгованості за кредитом та відсотками за користування коштами, щодо сплати пені та штрафу позовні вимоги не визнала в зв»язку з пропуском строку позовної давності, просила застосувати наслідки пропущення строку позовної давності. Судом встановлені слідуючі обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 11 травня 2011 року між [PERSON] акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір б/н. Відповідно до умов зазначеного договору банк надав відповідачу кредит в розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У порушення норм Цивільного кодексу України та умов договору відповідачка зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, у звязку із чим утворилась заборгованість у сумі 21 567 грн. 92 коп., яка складається з: 7\~801 грн. 92 коп. заборгованість за кредитом; 10\~848 грн. 77 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитом; 1\~414 грн. 00 коп. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штраф (фіксована частина); 1003 грн. 23 коп. штраф (процентна складова). У відповідності до\~ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно із частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язаннями є правовідношенями, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитор) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Договір є обов'язковим для виконання сторонами згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 536 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Частиною 1статті 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Судом встановлено, що відповідач в порушення умов чинного законодавства, у визначений Кредитним договором строк не виконала свої зобов'язання, а саме: не здійснювала щомісячні платежі в рахунок погашення суми кредиту та не сплатила нараховані проценти за користування кредитом, тому суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення суми заборгованості за кредитом, яка складає - 7\~801 грн. 92 коп. та суми заборгованості за відсотками, яка складає - 10\~848 грн. 77 коп., підлягає задоволенню. Відповідно до статей 546, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до частини 2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов»язання. Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За загальним правилом період, за який нараховується пеня та штраф за прострочення виконання зобовязання, не може перевищувати один рік (пункт перший частини другої статті 258 ЦК України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з матеріалів справи, останній платіж відповідачем було здійснено 27 червня 2014 року. Оскільки право на стягнення пені та штрафу в кредитора виникло з наступного дня після 27 червня 2014 року, а до суду він звернувся лише 16 вересня 2015 року, то позов в частині стягнення пені та штрафу задоволенню не підлягає в зв»язку зі сплином строку позовної давності. Крім того, відповідно до вимог \~ст. 88 ЦПК України з відповідача \~на користь позивача підлягають стягненню понесенні витрати по сплаті судового збору в сумі 1218, 00 грн..

Outcome: partial