Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] в серпні 2019 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про виселення без надання іншого житла. Позов мотивований тим, що [PERSON] є власником 13/25 частини житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , та власником земельної ділянки, кадастровий номер 0510100000:01:037:0171, площею 0,0372 га, за адресою: [ADDRESS] , на якій розташований означений будинок. [PERSON] зареєстрована та проживає у належному їй на праві приватної власності будинку за адресою: [ADDRESS] , яка відповідає реальній частці позивача у праві спільної часткової власності на означений будинок. У вищезазначеній квартирі разом з позивачем проживають відповідачі [PERSON] та [PERSON] . Позивач зазначає, що відповідачі заселились та почали проживати в даній квартирі за відсутності будь яких договорів майнового найму (оренди) чи інших правочинів, не за ордером, а лише з усної згоди позивача, висловленої нею на час вселення відповідачів. Спільного господарства позивач з відповідачами не веде. Також позивач вказує, що останнім часом у сторін склалися неприязні стосунки, відповідачі ображають позивачку, вчиняють щодо неї протиправні дії, які шкодять моральному та фізичному здоров`ю позивачки. [PERSON] як власник житла, в якому проживають відповідачі, протягом червня липня 2019 року висловлювала неодноразові усні прохання до відповідачів добровільно виселитися із її квартири та знятись з реєстрації, однак останні прохання позивача ігнорують та протиправно продовжують проживати. У зв`язку з вищенаведеним позивач звернулася до суду та просила виселити [PERSON] та [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого житла. Позивач та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити його в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , яка діє також в інтересах відповіача [PERSON] , в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову. Також надала суду відзив, який мотивований тим, що разом із позивачем в спірній квартирі проживають не лише відповідачі, а також їх син та онук позивача [PERSON] . Дійсно між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] не укладалися договори майнового найму (оренди) чи інших правочинів, у зв`язку з тим, що [PERSON] та [PERSON] є кровними родичами і знаходяться у родинних стосунках, а відповідач [PERSON] й [PERSON] є членами сім`ї [PERSON] . Крім того, [PERSON] є не лише рідною сестрою батька [PERSON] , тобто рідною тіткою, а й хрещеною матір`ю. Від моменту народження і до шести років [PERSON] проживала у кв. [ADDRESS] як у постійному місці проживання разом із своїми батьками. У той період у квартирі проживали її власник [PERSON] його дружина [PERSON] й позивач [PERSON] . Відповідач зазначає, що будинок, у якому знаходиться квартира, в якій на теперішній час проживають позивач й відповідачі був побудований [PERSON] й [PERSON] , які є батьками позивача й батька відповідача [PERSON] , а також дідусем і бабусею [PERSON] Реєстрація відповідачів у даній квартирі була за згодою позивача. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що являється племінником позивача [PERSON] . Остання проживає в спірній квартирі з самого дитинства. Кілька років підряд сторони по справі проживали добре. Свідок пояснив, що незабаром почали виникати конфлікти між сторонами, відповідачі створюють нежитлові умови для проживання. З приводу ведення спільного господарства зазначив, що позивач сама собі готує, більшість продуктів знаходиться у її кімнаті, продукти купують окремо. [PERSON] неодноразово просила відповідачів виселитися з квартири, зверталася в поліцію. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що являється сином відповідачів та внуком позивачу. Відносини виникли з народження, завжди робили уроки з бабусею разом, коли свідок навчався в академії, [PERSON] передавала передачі йому, гроші висилала, завжди були гарні сімейні відносини між сторонами. Разом з батьком та братом розбирали гараж, дах перекривали. За час його проживання у спірному будинку претензій від позивача до відповідачів не було. Також свідок зазначив, що його рідна бабка мати відповідача не хотіла спілкуватися з ним та його братом, а тому позивач [PERSON] зайняла її місце. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з сторони по справі перебуває у сусідських відносинах. Коли відповідач [PERSON] переїхала до [PERSON] в них були прекрасні відносини, всі сімейні свята святкували разом. [PERSON] готує їсти, прибирає, пере одяг. Разом з чоловіком купили котел, пральну машину. Коли позивач захворіла, [PERSON] допомагала їй, приносила продукти. Причину конфлікту між сторонами по справі свідок не знає. До конфлікту вели разом спільне господарство, і вних були завжди гарні відносини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він являється сином відповідачів. З позивачем він перебуває не в родинних відносинах, а відносинах як внук і бабка з самого дитинства. Також вказав, що сторони ведуть спільне господарство, мати відповідач [PERSON] готовить їсти, також пропонує [PERSON] їсти. Коли сторони проживали жити разом у спірній квартирі, свідок [PERSON] , його брат [PERSON] та батько відповідач [PERSON] , на прохання [PERSON] знесли гараж, який був у неналежному стані, перекрили дах, брали участь у облаштуванні будинку. Мати [PERSON] веде книгу по оплаті комунальних послуг, сплачують комунальні послуги разом. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для відмови в задоволенні позову, з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Відповідно до частин першої та третьої статті 47 Конституції України кожен має право на житло. \~ \~ \~ \~ Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. \~ \~ \~ \~Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (частина четверта статті 9 ЖК\~Української РСР). \~ \~ \~ \~У частині першій статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) закріплено, зокрема, право кожної особи на повагу до свого житла. \~ \~ \~ \~Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. \~ \~ \~ \~У пункті 27 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом», не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8, і не вважається «необхідним у демократичному суспільстві». Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування (пункти 42, 43). Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування (пункт 44 та рішення від 17 жовтня 2013 року у справі «Вінтерстайн та інші проти Франції», заява № 27013/07, підпункт\~«д» пункту 148 та пункт 155). Відповідно до ст. ст.\~316,\~317 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 391 ЦК України\~передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 2\~ст.\~64\~ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. 156\~ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі),\~що\~йому належить, користуються жилим приміщенням\~на рівні\~з власником\~будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх\~неповнолітніх дітей згоди власника непотрібно. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і при домової території та\~проведенню ремонту.\~Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені\~статтею 162 цього Кодексу. Відповідно до положень\~ст.\~65\~ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 13/25 частини житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, а також свідоцтвом про право на спадщину за законом від 18.11.2014 року. Позивач також є власником земельної ділянки, кадастровий номер 0510100000:01:037:0171, площею 0,0372 га, за адресою: [ADDRESS] на якій розташований даний будинок, що підтверджується інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 08.07.2019 року. Відповідачі також проживають та зареєстровані за даною адресою, а саме: [ADDRESS] , що підтверджується довідками з Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради. У 2008 році у відповідачів виникло важке матеріальне становище й позивач запропонувала відповідачам переїхати жити до неї, а квартиру, яка належала відповідачам, здавати для отримання додаткового доходу. У 2011 [PERSON] зареєструвала відповідачів у кв. [ADDRESS] . Реєстрація місця проживання відповідачів відбулася за згоди позивача [PERSON] . Як встановлено в судовому засіданні, відповідачі вселилися у спірну квартиру за згоди позивача, яка є одинокою особою похилого віку та сприймала відповідачів та їх дітей як членів своєї родини. З часу вселення у спірну квартиру позивач не зверталася ні до суду, ні в правоохоронні органи про самоправне вселення відповідача у квартиру чи чинення їй перешкод в користуванні такою. Після вселення відповідача в квартиру між сторонами склався порядок користування такою. Крім того, в судовому засіданні позивач не заперечила про проведення з її згоди відповідачами ремонтних робіт, знесення гаражу, перекриття даху. Підтвердила, що відповідачі починаючи з 2015 року, частково надавали кошти на оплату комунальних послуг. Наведене, на думку суду, свідчить про те, що відповідачі вселилися в спірну квартиру зі згоди позивача як племінниця та її чоловік, тривалий час проживають та зареєстровані. З урахуванням всіх обставин справи суд приходить до переконання, що сторони постійно проживали разом з наймачем і вели з ним спільне господарство В судовому засіданні встановлено, що позивач сприймає дітей відповідачів [PERSON] та [PERSON] як своїх онуків, а відносини між позивачем та даними особами погрішились лише протягом кількох місяців перед подачею позову до суду. При цьому [PERSON] зареєстрований та проживає в будинку, належному позивачеві на праві власності, водночас позивач не ставить питання про його виселення. Посилання позивача на створення їй відповідачами перешкод у користуванні належним їй житловим будинком свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, оскільки доказів створення таких перешкод позивачем не надано. При цьому слід критично оцінювати пояснення свідка [PERSON] , оскільки вони є суперечливими. Зважаючи на викладене, суд не вбачає передбачених законом підстав для виселення відповідачів, незаконність користування якими спірним житлом в суді не доведена. Суд зазначає, що з моменту вселення [PERSON] та [PERSON] до спірного житлового приміщення пройшло більше десяти років, відповідачі були належним чином зареєстровані у спірному житлі протягом восьми років, добросовісно користуються ним, іншого житла не мають, що позивачем не спростовано. Доводи позивача про існування між сторонами неприязних стосунків, що є на її думку підставою для задоволення позову, суд вважає безпідставними, оскільки вони виникли незадовго до подачі позову до суду, а позов до відповідача пред`явлено з підстав, передбачених\~ЦК України. Крім того, при умові наявності доказів систематичного порушення відповідачем правил співжиття, що роблять неможливим для інших проживання з нею в одній квартирі, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, позивач не позбавлена права звернення до суду з позовом про виселення відповідачів з підстав, передбачених\~ст. 116 ЖК України. Водночас такі обставини судом не встановлені. Суд вважає, що ухваливши рішення про виселення відповідачів зі спірного будинку без надання іншого житла, не буде враховано\~пропорційність їх виселення, на важливості врахування якої наголошував\~ЄСПЛ (рішення від 24 квітня\~ 2012 року у справі «Йорданова та інші проти Болгарії», заява № 25446/06, пункт 123, та рішення від 17 жовтня 2013 року у справі «Вінтерстайн та інші проти Франції», заява № 27013/07, пункт 156). В зв`язку з відмовою в задоволенні позову суд вважає за необхідне понесені позивачем судові витрати залишити без відшкодування.

Outcome: dismissed