Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] 17 грудня 2020 року звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 28 лютого 2019 року ним було помилково здійснено грошовий переказ з його банківської картки [NUMBER] /АТ КБ «Приватбанк»/ на банківську картку відповідача [PERSON] [NUMBER] /АТ КБ «Приватбанк»/ у сумі 189000 гривень. Вказує, що жодних домовленостей, договорів, чи інших правочинів, які могли б стати правовою підставою для набуття відповідачем його грошових коштів, між ними не укладалося. Тому правова підстава для набуття відповідачем його грошових коштів відсутня, тобто кошти є безпідставно набутими. Посилаючись на норми ч. 2 статті 625 ЦК України, вважає, що відповідач зобов`язаний сплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, що становить 10017 гривень, а також 3 % річних від простроченої суми, що становить 8139,94 гривень. Загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 207156,94 гривень. В судовому засіданні представник позивача адвокат Черниш О.В., що діє на підставі ордеру, адвокатського договору /а.с.22-27/, позовні вимоги підтримав та пояснив, що позивач помилково перерахував кошти в сумі 189000 грн з мобільного телефону дружині одного з його контрагентів через Приват 24, для оформлення земельної ділянки. Неодноразово телефонував відповідачу з мобільного телефону, щоб вона повернула кошти, але та відмовилася. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не прибула, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи відповідно п. 4 ч.8 ст. 128 ЦПК України та ч. 11 ст. 128 ЦПК України, про причину неявки суд не повідомила, відзив на позовну вимогу не надала /а.с. 68,72,77, 95, 109/. З урахуванням думки представника позивача, який не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку, суд вважає за можливо розглянути справу відповідно до норм статті 280 ЦПК України у заочному порядку без участі відповідача. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що 28 лютого 2019 року [PERSON] відправив переказ на картку [PERSON] в сумі сто вісімдесят дев`ять тисяч гривень за оформлення земельної ділянки, що підтверджено дублікатом квитанції АТ КБ «Приватбанк» № 96766974213727546936 від 28.02.2019 /а.с. 5/. Під час розгляду справи по суті представник позивача подав копію розписки /а.с. 143/ [PERSON] , мешканця [ADDRESS] , від 28 лютого 2019, яка дана [PERSON] про те, що [PERSON] , паспорт серії [NUMBER] взяв у [PERSON] , паспорт [NUMBER] суму у сумі 189000 грн /сто вісімдесят дев`ять тисяч/ в рахунок виконання робіт по оформленню земельної ділянки 41 га в Барвінківському районі та пояснив, що позивач, коли дізнався, що кошти в сумі 189000 грн помилково перерахував відповідачу, колишній дружині [PERSON] , в цей же день дав йому гроші готівкою в сумі 189000 грн. Ці кошти взяв у батька, який є фермером і заможною людиною. Відповідно до частин 1, 5-7 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконання обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин 1-2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи /потерпілого/ без достатньої правової підстави /безпідставно набуте майно/, зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути це майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою /набувачем/ за рахунок іншої /потерпілого/; набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. За змістом приписів глави 83 ЦК України характерним є для кондикційних зобов`язань приріст майна в набувача без достатніх правових підстав, для яких вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття /збереження/ майна однією особою за рахунок іншої. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного суду від 20 листопада 2018, справа № 922/3412/17. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте /збережене/ майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув /зберігав/, або вартість цього майна. Предметом позову в цій справі є стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів. Проте, позивачем не надано доказів у підтвердження своїх позовних вимог, а саме, що кошти відповідачу він перевів помилково і вона ними заволоділа безпідставно. Так, позивач після помилкового перерахування коштів відповідачу не звертався з заявою до Приватбанку, через який перераховувалися кошти, про їх повернення з рахунку відповідача. До суду з відповідним позовом звернувся майже через два роки. Розписка [PERSON] ніяким чином не підтверджує, що кошти безпідставно перераховані відповідачу [PERSON] . Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний вплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Норми статті 625 ЦК України не можуть бути застосовані до стягнення безпідставно набутого майна, оскільки нею передбачена відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Відповідно до платіжного доручення № 6765 від 21 грудня 2020 року позивачем було сплачено судовий збір у сумі 2071,57 грн /а.с. 11/. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в зв`язку з цим судові витрати залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed