Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON], 09 лютого 2018 року, звернулась до суду з позовом до відповідача про встановлення факту родинних відносин, факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, що залишилося після смерті тітки [PERSON], померлої 25 березня 2003 року. В позовній заяві позивач [PERSON] посилається на те, що 25 березня 2003 року померла її тітка [PERSON], яка проживала в [INFO]. Відкрилась спадщина у вигляді земельної частки (паю) розміром 2.29 га із земель Загнітківської сільської ради Кодимського району Одеської області на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0235318, виданого Кодимською районною державною адміністрацією та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) 15 серпня 1996 року. Відповідно до пунктів 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року, норми цього Кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто, після 01 січня 2004 року. Правила Книги шостої цього Кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилась до 01 січня 2004 року та не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим Кодексом чинності. Таким чином, правила Книги шостої ЦК можуть бути застосовані до спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року і не була прийнята ніким із спадкоємців. Станом на 01 січня 2004 року, спадщина померлої тітки не прийнята ніким, і нею теж. Крім неї, спадкоємців більше немає. Вона є племінницею померлої [PERSON], яка доводилась рідною сестрою її батька. В той же час, правовстановлюючі документи, які підтверджували її родинні стосунки зі спадкодавцем відсутні. Просить встановити цей факт. В грудні 2017 року державним нотаріусом на підставі її заяви заведене спадкова справа №497/2017. Тобто, діючи таким чином, вона є спадкоємцем, який прийняв спадщину. Відповідно до статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, зобовязаний звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Виконуючи зазначений припис Закону вона звернулась до нотаріуса з відповідною заявою, однак, листом нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю оригіналу сертифікату на земельну частку (пай) померлої. Цей документ вона втратила. Про втрату правовстановлюючого документу вона публікувала оголошення в газеті «Вісті Кодимщини». Це до позитивного результату не призвело. Все вище викладене і змусило її звернутися до суду за захистом свого права. Просить встановити факт родинних відносин між нею, [PERSON], [INFO] та померлою 25 березня 2003 року [PERSON], як між племінницею та тіткою та визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], право власності на земельну частку (пай) у розмірі 2,29 умовних кадастрових гектари із земель Загнітківської сільської ради Кодимського району Одеської області на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0235318, виданого Кодимською районною державною адміністрацією Одеської області та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) 15 серпня 1996 року померлій 25 березня 2003 року [PERSON], який був утрачений. В судове засідання позивач не зявилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надавши заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутністю. Відповідно до ч. 3\~ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх учасників справи) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно письмових пояснень свідків [PERSON] і [PERSON], вони підтверджують той факт, що [PERSON] доводилась тіткою [PERSON] (до шлюбу «Мазур»), як рідна сестра тої батька. Про це вони знають як односільчани. Згідно запису акту про смерть №18 від 26 березня 2003 року, складеного Загнітківською сільською радою Кодимського району Одеської області, [PERSON] померла 25 березня 2003 року. Згідно свідоцтва про смерть серії ІІІ-ЖД №417326, виданого 23 вересня 1991 року Загнітківською сільською радою Кодимського району Одеської області, [PERSON], помер 23 вересня 1991 року, актовий запис №62. Згідно свідоцтва про народження серії ІІІ-УР №637929, виданого 26 липня 1961 року Загнітківською сільською радою Кодимського району Одеської області, батьком народженої 28 травня 1961 року [PERSON] є [PERSON], актовий запис №53. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІ-БК №362070, виданого 09 серпня 1980 року Шевченківським відділом ЗАГС міста Києва, після укладення шлюбу з [PERSON], [PERSON] присвоєне прізвище «Клімчук», актовий запис №802. Згідно інформації Кодимського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області №2030/66-103 від 24 листопада 2017 року актові записи цивільного стану, які б могли підтвердити родинні відносини між [PERSON] і [PERSON] відсутні. Згідно оголошення в газеті «Вісті Кодимщини» №52 від 30 грудня 2017 року, втрачений сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0235318, виданий Кодимською РДА по Загнітківській сільській раді на імя [PERSON], вважати недійсним. Згідно інформації відділу Держгеокадастру в Кодимському району Одеської області №53/139-18 від 05 лютого 2018 року, [PERSON] видавався сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0235318, розміром 2,29 в умовних кадастрових гектари, вартістю 74597,88 грн. по території Загнітківської сільської ради Кодимського району Одеської області. Згідно листа №1820/02-14 від 26 грудня 2017 року Державного нотаріуса Кодимської державної нотаріальної контори, видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] (спадкова справа №497/2017) не є можливим, оскільки не надано доказів родинних стосунків та оригіналу правовстановлюючого документу. Дослідивши вимоги позивача, та матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов може бути задоволеним у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно статті 10 ЦПК України (ч.1-4) суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені\~Конституцією\~та законами України. Суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи встановлено наступне. 25 березня 2003 року померла [PERSON], що вбачається з дослідженого в судовому засіданні запису акту про смерть №18 від 26 березня 2003 року, складеного Загнітківською сільською радою Кодимського району Одеської області. У спорі, що виник, суд вважає правильним застосування положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, виходячи з наступного. Прикінцевими та перехідними положеннями Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року (п.п.4,5) передбачено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Станом на 01 січня 2004 року, спадщина, що відкрилась після смерті [PERSON] не прийнята ніким, відумерлою не визнавалась, а тому до цього часу є відкритою. Згідно пункту 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10листопада 1994 року, право на земельну частку (пай) є обєктом спадкування. Відповідно до ст. 1223 ЦК України (ч.1,2) право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265цього Кодексу. Згідно частини 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Позивач, як спадкоємець за законом (племінниця спадкодавця), звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. У звязку з тим, що [PERSON] не надано доказів родинних стосунків зі спадкодавцем та оригіналу правовстановлюючого документу у видачі свідоцтва було відмовлено. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами. Як убачається з письмових пояснень свідків [PERSON] і [PERSON], вони підтверджують той факт, що [PERSON] доводилась тіткою [PERSON] (до шлюбу «Мазур»), як рідна сестра тої батька. Про це вони знають як односільчани. Отже, судом достовірно встановлено, що позивач доводиться спадкодавцеві племінницею, а тому є спадкоємцем за правом представлення (ст.1266 ч.3 ЦК України), оскільки рідний брат спадкодавця і батько позивача [PERSON] помер 23 вересня 1991 року (свідоцтво про смерть серії ІІІ-ЖД №417326). Згідно ч.3 статті 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Інші спадкоємці як за законом так і за заповітом - відсутні. Позивач, як спадкоємець за законом від спадщини не відмовилася. До спадщини, що відкрилася після смерті спадкодавця ввійшла земельна частка (пай) розміром 2,29 в умовних кадастрових гектари, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0235318, виданого Кодимською районною державною адміністрацією та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) 15 серпня 1996 року, що вбачається з дослідженої в судовому засіданні інформації відділу Держгеокадастру в Кодимському району Одеської області №53/139-18 від 05 лютого 2018 року. Своїм правом спадкоємця за законом позивач скористалась, подавши заяву до нотаріуса про прийняття спадщини, однак, отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину з огляду на те, що не надано доказів родинних стосунків зі спадкодавцем та відсутній оригінал правовстановлюючого документу на земельну частку (пай) (лист державного нотаріуса №1820/02-14 від 26 грудня 2017 року). В пункті 23 постанови №7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року розяснюється, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Підтвердженням того, що сертифікат на право на земельну частку (пай) був позивачем утрачений є досліджена в судовому засіданні публікація оголошення про це в газеті «Вісті Кодимщини» №52 від 30 грудня 2017 року. Докази, надані позивачем є належними, допустимими, достовірними і достатніми (ст.ст.77-80 ЦПК України). Отже, звернення до суду за захистом свого права (ст. 16 ЦК України) позивачем є обґрунтованим, оскільки воно продиктоване тою обставиною, що при зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, зясувалося, що відсутні документи на спадкове майно, а також відсутні відомості про родинні відносини зі спадкодавцем. З огляду на викладене суд констатує, що позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON], набувши тим самим право власності на спадкове майно: земельну частку (пай) у розмірі 2,29 умовних кадастрових гектари із земель Загнітківської сільської ради Кодимського району Одеської області на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0235318, виданого Кодимською районною державною адміністрацією Одеської області та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) 15 серпня 1996 року померлій 25 березня 2003 року [PERSON], який був утрачений. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 1266 ч.3, 1268 ч.5 ЦК України,

Outcome: approved