Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

позивач [PERSON] акціонерне товариство «Кредобанк», як правонаступник прав та обовязків Відкритого акціонерного товариства «Кредобанк», звернувся до суду з позовом до відповідачів, просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором №365/ПФ у розмірі 9109 грн. 12 коп. Свої вимоги мотивує тим, що 12.09.2008 [PERSON] уклала з ВАТ «Кредобанк» кредитний договір №365/ПФ, відповідно до умов якого відповідачу було встановлено кредитний ліміт у розмірі 6000 грн. [PERSON] зобовязалася в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав, однак станом на 22.09.2016 заборгованість [PERSON] за кредитним договором №365/ПФ складає 9109,12 грн., з яких: 3999,04 грн. неповернута сума кредиту, 1419,29 грн. прострочені відсотки, 3690,79 заборгованість по пені. З метою забезпечення виконання зобовязання за вказаним кредитним договором, 12.09.2008 з [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання умов основного зобовязання. Враховуючи наведене просить позов задовольнити та стягнути з відповідачів солідарно вищевказану заборгованість. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Подав заяву про розгляд справи без його участі, заяву про застосування позовної давності (а.с.41-43) та письмові заперечення проти позову (а.с.33-35). Вважає, що оскільки кредитний договір укладено у 2008 році та таким визначено обовязок позичальника повернути весь борг частинами, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а тому і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення його погашення. Враховуючи те, що загальний строк позовної давності встановлено у три роки, вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду, що є підставою для відмови у позові. Крім цього, ст.559 ЦК України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Оскільки у кредитному договорі строк виконання основного зобовязання чітко визначений - строк повного погашення кредиту 01.09.2010, вважає, що на час звернення банку до суду із вимогою до нього як поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором, порука вже припинилася, тому підстави для стягнення з нього заборгованості відсутні. Враховуючи наведене, в задоволенні позову просить відмовити повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, причин неявки суду не повідомила. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд встановив наступне. 12.09.2008 між ВАТ «Кредобанк» та [PERSON]Є укладено кредитний договір №365/ПФ (а.с.4-5), відповідно до п.2.1 якого банк видає позичальнику кредит в сумі 6000 грн. на строк до 01.09.2010. Крім цього, відповідно до п.4.1 договору, повернення суми кредиту здійснюється щомісячно рівними частинами по 250 грн. (24 транші), шляхом внесення готівки в касу банку або шляхом безготівкового перерахунку, не пізніше останнього робочого дня поточного місяця. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] взяті на себе зобов'язання за кредитним договором виконувала не належним чином, що призвело до утворення заборгованості, яка згідно з розрахунком заборгованості (а.с.7-10) станом на 22.09.2016 становить 9109,12 грн., з яких: 3999,04 грн. неповернута сума кредиту, 1419,29 грн. прострочені відсотки, 3690,79 заборгованість по пені. Разом з тим, відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Як вбачається з п.2.1 кредитного договору, банк видав відповідачу [PERSON] кредит на строк до 01.09.2010 (а.с.4). Крім цього, як вбачається з представленої позивачем виписки про рух коштів по рахунку [PERSON] (а.с.11-13) останній платіж нею здійснено ще 07.10.2009, в той час як з позовною заявою до суду позивач звернувся лише 16.12.2016 (а.с.16). За вказаних обставин суд приходить до висновку, що позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості із відповідачів за вказаним кредитним договором після спливу позовної давності. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Разом з тим, як вбачається з роз'яснень пленуму Верховного Суду України, наданих у п.11 Постанови від 18 грудня 2009 року N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Судом встановлено, що 12.09.2008 між ВАТ «Кредобанк» та відповідачами укладено договір поруки (а.с.6), відповідно до умов якого [PERSON] зобовязався відповідати перед банком за виконання [PERSON] зобовязань в повному обсязі за кредитним договором №365/ПФ від 12.09.2008. Згідно з п.4.6 договору поруки він діє до повного виконання сторонами зобовязань по кредитному договору №365/ПФ від 12.09.2008. Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Як вбачається з висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобовязань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобовязаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обовязок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором. Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобовязань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобовязання застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості предявити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобовязання за договором поруки слід предявити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем). Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Враховуючи вищенаведене, оскільки, умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Як зазначалося вище, п.2.1 кредитного договору встановлено строк виконання основного зобовязання до 01.09.2010, з позовною заявою до суду позивач звернувся лише 16.12.2016, тобто після припинення дії поруки. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ПАТ «Кредобанк» до [PERSON] слід відмовити у зв'язку з пропуском строку звернення до суду, оскільки відповідачем подано клопотання про застосування позовної давності, а в задоволенні позовних вимог до [PERSON] у зв'язку з недоведеністю.

Outcome: dismissed