Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

позивач 17 листопада 2015 року звернулася до суду з позовом про поділ майна подружжя вказавши, що перебувала з відповідачем у шлюбі з 12 грудня 1987 р. по 03 лютого 2003 року. За час перебування у шлюбі вони вступили до житлово-будівельного кооперативу «Восток-9» та будучи членом ЖБК після введення будинку в експлуатацію відповідач отримав ордер на квартиру [ADDRESS]. Їх сім'я за спільні кошти набуті під час перебування у шлюбі, повністю виплатила пайовий внесок за вказану квартиру, тому відповідачем було отримано технічну документацію на квартиру та свідоцтво про право особистої власності від 19.09.1991 р. на квартиру № 59, право власності зареєстровано в бюро технічної інвентаризації. Вона була зареєстрована та фактично проживала в спірній квартирі з 04 квітня 1988 р. по 10 липня 2014 р., відповідач не проживав у квартирі з 1998 року, не сплачував комунальні платежі за неї. Оціночна вартість квартири станом на 31.08.2015 р. становить 98603,00 грн. Оскільки згоди на добровільний поділ спільно нажитого нерухомого майна вона від відповідача не отримала, просить визнати двохкімнатну квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя, поділити у рівних частках вказану квартиру між нею та відповідачем, визнавши за кожним із співвласників право власності по 1/2 частці квартири, судові витрати стягнути з відповідача. 01 грудня 2015 року позивач заявлені вимоги уточнила, змінивши підстави та розмір заявлених вимог, вказавши, що на підставі рішення виконкому районної Ради народних депутатів від 24 червня 1988 року видано свідоцтво про право особистої власності від 19 вересня 1991 року на квартиру за адресою: [ADDRESS]. Свідоцтво зареєстровано в КГІ ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації», про що зроблено запис в реєстрову книгу за № 52 сторінка 59 запис № 59. Вказане свідоцтво про право особистої власності видано як на житловий будинок, що суперечить дійсним обставинам, оскільки свідоцтво видавалось на квартиру, також у зазначеному свідоцтві відсутній підпис посадової особи завідуючого районним відділом комунального господарства виконавчого комітету Довгинцівської районної Ради народних депутатів м. Кривого Рогу та печатка. Відповідно до ч. 1 ст. 128 ЦК Української PCP 1963 р. моментом виникнення права власності у набувача майна за договором є передача речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно ч. 2 статті 191 Закону України «Про кооперацію» від 10.07.2003. № 1 уразі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщене житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. Майно, що набуте позивачем та відповідачем у період шлюбу та належать їм на спільної сумісної власності згідно ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю. Згідно ст. 15 Закону України «Про власність», чинного на дату виникнення спірних правовідносин, одержання громадянином у власність квартири та іншого майни член житлового, житлово-будівельного кооперативу який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Позивач просить визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], визначити частку [PERSON] у праві спільної сумісної власності на квартиру в розмірі ? частки, визнати за нею та відповідачем право власності по ? частці квартири за кожним та стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати (а.с. 23-24). 11 липня 2016 року позивач заявлені вимоги уточнила, доповнивши, що в період з 04.04.1988 року по 10.07.2014 року вона постійно проживала спірній квартирі та сплачувала витрати за комунальні послуги. До 2014 року право власності позивача ніким не оскаржувалось, в 2014 роді відповідач [PERSON] одружився з [PERSON] В липні 2014 року позивачка у зв'язку з перешкоджанням в користуванні нерухомим майном переїхала мешкати за іншою адресою та з цього часу позивачу та її сину [PERSON] почали перешкоджати в користуванні власністю, тому саме з 2014 року порушено право власності позивача. Як встановлено рішенням суду від 03.08.2015 року в справі за № 211/7878/14-ц в жовтні 2014 року відповідач [PERSON] змінив замки на вхідних дверях та перестав впускати в квартиру [PERSON] В грудні 2014 року співвідповідач [PERSON] без дозволу як співвласниці квартири самоправно без належного права чи дозволу оформленого документально та без реєстрації місця проживання вселилась в житлове приміщення за адресою: [ADDRESS]. Співвідповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] оскільки є співвласницею зазначеної квартири. Таким чином, відповідач [PERSON] зберегла за собою право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Співвідповідач: [PERSON], яка вселилась як член сім'ї відповідача [PERSON], не набуває права користування займаним нею приміщенням, якщо вона зберігає за собою право користування іншим жилим приміщенням або постійне місце проживання за місцем своєї реєстрації та не отримала згоди співвласника (позивача). Позивач просить визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю її та [PERSON], визначити її частку у праві спільної сумісної власності на квартиру в розмірі ? частки у праві власності, визнати за нею та відповідачем право власності по ? частці квартири за кожним та стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати (а.с. 123-127). Ухвалою суду від 24 травня 2016 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, житлово-будівельний кооператив «Восток-9» (а.с. 109 - ухвала суду). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] на заявлених вимогах наполягав з підстав, викладених в уточненому позові в останній редакції. Позивач [PERSON] в суд не з'явилася. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] заявлені вимоги не визнали з підстав, викладених в письмових запереченнях (а.с.27-28). Представник третьої особи [PERSON] суду пояснила, що на теперішній час документи в кооперативі по вказаній квартирі не збереглися, є лише поточні документи. Довідку про виплату пайового внеску по спірній квартирі вона давала відповідачу по документам, які вони надали. Вислухавши представників сторін, відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що згідно контрольного талону до ордеру [PERSON], матері [PERSON], було надано в 1967 році в користування квартиру [ADDRESS], яку вона отримала будучи членом житлово-будівельного кооперативу (а.с. 30-32 - копії талону, зобов'язання, свідоцтва про народження). Вказане підтверджується довідкою ЖБК «Восток-9», який був створений на підставі рішення № 240 від 13.04.1966 р. виконкому Дзержинської районної Ради народних депутатів трудящих м. Кривого Рогу. Згідно вказаної довідки, позику на будівництво 2-кімнатної квартири в сумі 3066 карбованців брала [PERSON]. Первинний пайовий внесок 09 серпня 1966 року по квартирі № 59 внесла [PERSON] в сумі 1226 карбованців 40 копійок в розмірі 40% вартості квартири. При створенні кооперативу [PERSON] була першою прийнята в члени кооперативу та на неї був виписаний ордер. Погашення позики відбулося з 01.05.1967 р. по 01.05.1982 р. протягом 15-ти років поквартально в сумі 30,66 карбованців. Останній внесок був зроблений [PERSON] в травні 1982 року (а.с. 34-36 - копії довідок, виписки). Однак згідно довідки ЖБК «Восток-9» від 21 березня 2016 р. платіжні документи про сплату пайових внесків за квартиру [ADDRESS] не збереглися (а.с. 106 - довідка). Згідно протоколу засідання загальної житлової комісії виконкому Довгинцівської районної Ради народних депутатів від 23 червня 1986 р. вирішено на підставі заяви [PERSON] дозволено внести зміни в умови договору найму житлових приміщень за клопотанням ЖБК, - [PERSON] на 2-кімнатну квартиру [ADDRESS] площею 42,8 кв.м., склад сім'ї 1 чол. за заявою матері (а.с. 68 - копія протоколу). [PERSON] перебувала з відповідачем у шлюбі з 12 грудня 1987 р., який рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 27.12.2002 р. між ними розірвано (а.с. 7, 29 - копії свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду). Відповідач [PERSON] отримав ордер № 119 серія Н на право користування квартирою [ADDRESS] виданого на підставі рішення № 164 від 24.06.1988 р., в ордері зазначено - переоформлення (а.с. 8 - копія ордеру). Тобто квартиру в ЖБК, він отримав по заяві матері вже після повної сплати нею пайових внесків. [INFO] [PERSON] померла (а.с. 42 - копія свідоцтва про смерть). Згідно свідоцтва про право власності від 19 вересня 1991 р. виданого на підставі рішення виконкому районної Ради народних депутатів від 24 червня 1988 р. № 164, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с. 13 - копія свідоцтва). Згідно довідки ЖБК «Восток-9» від 07.12.2014 р. [PERSON] була зареєстрована та проживала з 04.04.1988 р. по 10.07.2014 р. [ADDRESS] (а.с. 73 - копія довідки). Згідно із частиною першою Прикінцевих положень Сімейного кодексу України цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року. Правовідносини, що виникли між сторонами до вказаної дати врегульовані ЦК України 1963р., Законом України «Про власність», Кодексом про шлюб та сім'ю України, які діяли на час виникнення правовідносин. Згідно із п. 4 ст. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України 2003 року). Згідно частини першої статті 182 ЦК України 2003 року право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно статті 128 ЦК України (в редакції 1963р.) право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до статті 22 КпШС України, який був чинним до 1 січня 2004 року, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них (ст.24 КпШС України). Згідно статті 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 № 697-XII, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, об'єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення, набуті з передбачених законом підстав. Відповідно до статті 15 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 № 697-XII член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі 6-138цс13, згідно статті 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на цю квартиру. За змістом частини першої статті 17 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 № 697-XII кооперативна квартира набуває статусу спільної сумісної власності лише за умови внесення паю в ЖБК за рахунок спільних коштів члена ЖБК та членів його сім'ї, яким ця квартира надана. Інші особи права власності на пай та квартиру не набувають і можуть претендувати лише на відшкодування членом кооперативу коштів, наданих йому для внесення паю. У пп. «б» п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз'яснено, що при вирішенні спорів про право власності на жилий будинок, на квартиру в житлово-будівельному або житловому кооперативі, на інші будівлі судам слід виходити з роз'яснень, які дані Пленумом Верховного Суду України у прийнятих ним постановах з цих питань. Відповідно до пункту шостого Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 18 вересня 1987 року «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, судові слід керуватися ст.146 ЖК України, ст.15 Закону України «Про власність», п.43 Примірного статуту ЖБК і чинним законодавством про шлюб та сім'ю (статті 22, 24, 28, 29 КпШС України) - пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах, до повної сплати пайового внеску за квартиру суд вирішує питання про право власності на частку в паєнагромадженні, а після завершення сплати - про право на частку в праві власності на квартиру залежно від належної особі частки у паєнагромадженні. Внесений одним з подружжя до вступу в шлюб пай є його особистим майном. Якщо паєнагромадження згодом збільшилися за рахунок коштів, одержаних одним з подружжя у дар або в порядку спадкування чи за рахунок дошлюбного майна, то ці кошти також є особистою власністю того з подружжя, який їх одержав. При поділі квартири на цю суму може бути збільшена його частка в паєнагромадженні. До повної сплати пайового внеску за квартиру суд вирішує питання про право власності на частку в паєнагромадженні, а після завершення сплати - про право на частку в праві власності на квартиру залежно від належної особі частки у паєнагромадженні. У п. 43 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР №186 від 30 квітня 1985 року, зазначено, що поділ квартири між членом житлово-будівельного кооперативу і його дружиною допускається в разі розірвання шлюбу між ними, якщо пай є спільною власністю подружжя і якщо кожному з колишнього подружжя можливо виділити ізольоване жиле приміщення в займаній ними квартирі. Поділ квартири провадиться за згодою між колишнім подружжям, а при відсутності згоди - за рішенням суду. Згідно вимог частини першої статті 146 ЖК України поділ квартири у будинку житлово-будівельного кооперативу між членом кооперативу і його дружиною допускається у разі розірвання шлюбу між ними, якщо пай є спільною власністю подружжя і якщо кожному з колишнього подружжя є можливість виділити ізольоване жиле приміщення у займаній ними квартирі. Судом встановлено, що пайові внески за квартиру повністю внесла мати відповідача [PERSON], яка на момент отримання ордеру на квартиру була членом житлово-будівельного кооперативу. Згодом за її заявою було внесено зміни в умови договору найму житлового приміщення та видано ордер на відповідача [PERSON] Тому йому на підставі статей 13,15 Закону України «Про власність» було видано свідоцтво про право власності на спірну квартиру. Доводи позивача, що суду не надано фінансових документів, підтверджуючих сплату пайових внесків за квартиру, суд не бере до уваги, оскільки перерахування вказаних грошей підтверджено видачею належної довідки ЖБК «Восток-9». Сама ж позивач, посилаючись на те, що вона з відповідачем сплачувала пайові внески, не надала жодного документу, жодного доказу в підтвердження того, що нею вносилися пайові внески. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він батько відповідача. В 1964 році вони з [PERSON] одружилися, в 1965 році народився [PERSON]. В 1966 вступили в кооператив, внесли перший внесок 40% від загальної вартості квартири. Закінчили виплачувати за квартиру пайові внески в 1982 році. В 1986 році [PERSON] переписала квартиру на сина. Внески вносили поквартально в банк, за квитанціями, які надавала бухгалтер ЖБК. Перший внесок був в сумі 1400 карбованців. Дружину виключили з кооперативу за її заявою в 1981 році. З 1992 року син жив в Кривому Розі, періодично їздив у Росію на заробітки. Останній раз повернувся в минулому році. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] її сусід, вона проживає в квартирі № 57 з 1967 року. Після реєстрації шлюбу вона виїхала з квартири, повернулася в 1993 році. Була бухгалтером ЖБК з 1993 р. по 2007 р. [PERSON] періодично виїжджав в Росію на заробітки з 1995 року. Пайові внески за квартиру виплачені в 1982 році. Дружина [PERSON] зверталася до суду з заявою про визнання його безвісно відсутнім. В 1993 році коли вона почала працювати бухгалтером всі пайові внески за квартиру були виплачені. Квитанції по квартирі [PERSON] по сплаті пайових внесків були виписані на ім'я [PERSON] за її заявою вона була виключена з членів ЖБК коли переоформляла квартиру на сина, а він був прийнятий в члени ЖБК. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено (частина перша статті 88 ЦПК України). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги (частина перша статті 84 ЦПК України). Відповідачем понесено витрати на правову допомогу в сумі 2000 гривень, які документально підтверджені (а.с. 46-48, 70), які відповідач просить стягнути з позивача на його користь.

Outcome: approved