Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

Позивач [PERSON] 20 жовтня 2015 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 05 квітня 2014 року уклала з відповідачем шлюб. Від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON], народження 18 квітня 2014 року. Спільне життя з відповідачем не склалось у звязку з постійними сварками, систематичним вживанням відповідачем алкогольних напоїв, що негативно впливало на вихованні їх дитини. На даний час сторони проживають окремо. Спір про поділ майна відсутній. Позивач уважає збереження шлюбу неможливим та просить його розірвати. У судовому засіданні позивач позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач у судове засідання не зявився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлений у встановлений законом спосіб. Суд уважає, що особисті пояснення відповідача в судовому засіданні необовязкові, справа може бути розглянута в його відсутність. Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини: Сторони знаходяться у шлюбі, зареєстрованому 05 квітня 2014 року виконавчим комітетом Моспинської міської ради м. Донецька, актовий запис № 11 (а.с. 7). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], народження 18 квітня 2014 року, яка проживає разом зі своєю матірю [PERSON] на [ADDRESS]. (а.с. 3 ). Спільне життя сторін не склалось у звязку з постійними сварками, систематичним вживанням відповідачем алкогольних напоїв, що негативно впливало на вихованні дитини. На даний час сторони проживають окремо. Спір про поділ майна відсутній. За змістом положень ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України (далі СК) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 56 СК кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Частинами 3, 4 ст. 56 СК передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 109 СК передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з роз'ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З огляду на викладене, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що примирення між подружжям неможливе, подальше збереження сімї суперечитиме інтересам обох сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати.

Outcome: approved