Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

Позивач 28 серпня 2018 року звернулась до суду з названим позовом, вказуючи, що вона з відповідачем [PERSON] перебувала у шлюбі, та від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO], який навчається на в Національному університеті харчових технологій. Позивач зазначає, що добровільно матеріальну допомогу на утримання чина [PERSON] відповідач не надає, тому просить суд стягнути з [PERSON], [INFO], аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення 23 річного віку на період навчання. Позивач подала до суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила суд розглядати справу без її участі. Відповідач до суду не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Відзив до суду не направляв. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі, та рішенням Володарського районного суду Київської області від 06 грудня 2010 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.10-11). Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO], що стверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.8). [PERSON], [INFO], є студентом Національного університету харчових технологій Міністерства освіти і науки України, що стверджено відповідною довідкою (а.с.12) та договором про надання освітньої послуги (а.с.13-14). Даючи оцінку дослідженим в судовому засіданні письмовим доказам, що містяться в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що позовну заяву слід задовольнити, виходячи із тих міркувань, що непорушним конституційним правом дитини є право на утримання батьками. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Верховний Суд України дійшов висновку, що у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги в зв'язку з навчанням до досягнення нею 23 років, правила ст. 185 СК не застосовуються; зазначені правовідносини регулюються ст. 199 цього Кодексу. Про це йдеться в Постанові Судової палати в цивільних справах ВСУ від 24 лютого 2016 року №6-1296цс15. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з врахуванням обставин зазначених у ст. 182 СК України. Згідно із ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Тож враховуючи зазначене, суд дійшов до переконання, що позов слід задовольнити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави.

Outcome: approved