Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

Позивач 16.04.2014р. звернулася в суд із зазначеним позовом, яким просить стягнути з відповідача заподіяну його протизаконними діями матеріальну шкоду в сумі 19.077грв. 40коп. і моральну шкоду в сумі 1грв., мотивуючи свої вимоги тим, що вона має на утриманні неповнолітню дитину - [PERSON] [INFO], у зв*язку з чим з 02.06.2011року перебувала на обліку в УСЗН райдержадіністрації як не застрахована особа в системі загальнообов*язкового державного соціального страхування і отримувала щомісячну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в сумі 130грв. Вважає вказану суму незаконною, оскільки постановою райсуду від 26.02.2014року дії відповідача були визнані незаконними і вони були зобов*язані перерахувати їй вказану суму за період з 19.06.2013р. по 16.02.2014р. (з урахуванням ухвали апеляційного суду по справі), але вона просить стягнути з відповідача спричинену їй матеріальну шкоду в розмірі позову за період з 02.06.2011року по 19.06.2013року, тобто з дня її перебування на обліку по день, з якого відповідач зобов*язаний рішенням суду виплатити їй вказані суми. Позивач подала заяву про розгляд справи без неї, на позові наполігає Представник відповідача позовні вимоги не визнала, показала суду, що позовні вимоги взагалі не обгрунтовані і не доведені, оскільки це не матеріальна чи моральна шкода, а не виплата соціальної допомоги, щодо якої по-перше, є рішення суду про зобов*язання зробити їй перерахунок лише в період з з 19.06.2013року по 16.02.2014р., по-друге такі вимоги заявляються в порядку КАС України, по-третє на такі вимоги сплинув строк позовної давності у порядку КАС України (6 місяців), і позивачка безпідставно звернулася з вимогою в порядку ЦПК України, оскільки це не шкода внаслідок незаконних дій державного органу. Під час розгляду справи в порядку КАС України позивачка вказані вимоги взагалі не заявляла. Вислухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають по наступних підставах. Згідно зі ст.ст.1166-1167 ЦК України, на які посилається позивачка в обгрунтування своїх вимог, у випадку заподіяння шкоди особа, винна в її заподіянні, повинна відшкодувати заподіяні цим матеріальні та моральні збитки. При цьому в судовому засіданні встановлено, що позов позивачки витікає фактично з адміністративного спору з органом державної влади. [INFO] позивачка народила дитину [PERSON] і з 02.06.2011р. вона перебуває на обліку в УСЗН Волноваської РДА, та отримує щомісячну державну соціальну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі 130 грн. Позивачка в порядку КАС 19.12.2013р. зверталась до Волноваського райсуду з позовом про зобов*язання перерахувати їй суми щомісячної виплатина дитину і постановою райсуду від 14.01.2014року у задоволенні позовних вимог їй було відмовлено (а.с.13-14), але постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 26.02.2014року вказане рішення райсуду змінено і відповідач був зобов*язаний здійснити перерахунок і виплату допомоги на дитину позивачці за період з 19.06.2013р. по 16.02.2014р. (а.с.8-9). Звернення позивачки до суду з вказаним позовом в порядку цивільного судочинства є необгрунтованим, тим більше, що вона взагалі ніяк не обгрунтувала свої вимоги і не надала суду доказів вини відповідача у спричиненні їй шкоди і також не надала доказів самої шкоди (предмету позову), зробивши розрахунок шкоди без будь-якого посилання на Закон (а.с.4). Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Закон України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» № 2811-XII від 21 листопада 1992 року відповідно до Конституції України встановлює гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім'ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім'ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення. Ч.1 ст.1 вказаного Закону встановлено, громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України. Ст.13 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» передбачено, що право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за цим Законом має особа (один з батьків дитини, усиновитель, опікун, баба, дід або інший родич), яка фактично здійснює догляд за дитиною. Закон України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року є спеціальним законом, що регулює правовідносини, пов'язані з призначення та виплатою державної допомоги на неповнолітніх дітей. Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» від 28.12.2007 року № 107, який набрав чинності з 01.01.2008 року внесено зміни до частини 1 статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», відповідно до яких допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень. Внесені зміни не розглядались Конституційним Судом України щодо їх конституційності, а тому частина 1 статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»у редакції Закону України від 28.12.2007 р. N 107-VI є чинною. Згідно ст. 95 Конституції України виключно Законом «Про державний бюджет України» визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Ст. 1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» встановлено, що порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Порядок призначення і виплати держаної допомоги сім'ям з дітьми був затверджений постановою Кабінету Міністрів України 27 грудня 2001 року № 1751 на виконання Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми». Таким чином, судом встановлено, що заявлені позивачкою позовні вимоги фактично є спором з адміністративного судочинства. Її звернення в порядку ЦПК України з цим позовом єбезпідставним. Суд не може прийняти до уваги посилання позивачки на ст. 46 Конституції України з наступних підстав. Так, згідно з ч. 3 ст. 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Між тим, допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку не може бути основним джерелом існування родини, оскільки, крім цієї допомоги позивач має право на допомогу при народженні дитини, допомогу у зв'язку з вагітністю та пологами, якщо позивач одинока мати, вона має право на допомогу як одинока мати, а також у інших випадках на інші соціальні виплати. Відомостей про те, чи отримувала позивач або члени її родини якісь інші виплати, пенсії, чи допомоги, крім допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, у суду не має. В порядку КАС України позивачка до відповідача із позовом про визнання неправомірною відмови у нарахуванні їй і зобов*язання нарахувати їй допомогу на утримання дитини за період з 02.06.2011р. по 18.06.2013р., за який вона зараз просить стягнути матеріальну як вона вважає шкоду, не зверталася, дії відповідача судом не визнані неправомірними в цій частині. Тому вимоги позивачки необгрунтовані і задоволенню не підлягають. Доказів своїх вимог вона ніяких суду не надала. У відповідності зі ст.88 ЦПК України з позивачки, який відмовляється у задоволенні позову, слід стягнути судові витрати - судовий збір 243грв.60коп. На підставі ст.ст.1166-1167 ГК України,

Outcome: approved