Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

Позивач 31.08.2017 року звернувся до суду з вищенаведеним позовом. До відкриття провадження по справі позивач подав суду уточнену позовну заяву, якою змінено підстави позову. До початку розгляду справи по суті позивач подав додаткову позовну заяву про зміну підстав позову. В обґрунтування позовних вимог як на підставу позову посилається на наступне. Домоволодіння по вул. Ентузіастів №82 в с. Молниця Герцаївського району Чернівецької області побудоване 1980 року. Станом на 01.07.1990 по 15.04.1991 року відносилось до категорії робочих дворів, головою двору якого була записана [PERSON], у звязку з чим остання мала право особистої власності на дане домоволодіння згідно норм ст.ст. 100, 101 ЦУ УРСР року. У травні 1980 року [PERSON] розпочала будівництво будинку за позичені кошти у її братів: [PERSON] 2500 руб., [PERSON] 3000 руб., [PERSON] 2000 руб. Старий будинок був зруйнований у березні-квітні 1979 року. Земельна ділянка відведена під спірним домоволодінням, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд, а також для ведення особистого селянського господарства, у 1998 році приватизувала [PERSON] Позивач у 1981 році, після проходження військової служби, повернувся та допомагав матері закінчити будівництво житлового буднику. На той час, чоловік [PERSON] [PERSON] не приймав участь у будівництві даного домоволодіння, так як 15.04.1980 року був засуджений до позбавлення волі строком два роки і шість місяців за ч.1 ст. 84 КК УРСР. [PERSON], після того як був звільнений з тюремного заключення, у серпні 1981 року до [PERSON] не повернувся, а жив у свого брата [PERSON] в с Молниця. Допомагати віддати борг за побудований будинок відмовився та сказав, що до неї не повернеться. У 1981 році [PERSON] купив будинок в с. Лунка Герцаївського району. [PERSON] вибув з спірного домоволодіння з с.Молниця у с. Лунка Герцаївського району у 1987 році до іншої жінки [PERSON], з якою зареєстрував шлюб 15.09.1991 року. У день вибуття [PERSON] написав розписку про те, що не претендує на свою частку в домогосподарстві, яке він будував разом з [PERSON] та вимог до майна він предявляти не буде, заходити в господарство не буде. З 1987 року по день смерті, 14.05.2006 рік, вимог до спірного домоволодіння не предявляв та не витребував свою частку в спірному майні подружжя та вважається таким, що втратив свою частку у спільному майні. З життя [PERSON] в сільській раді написав розписку, що після розірвання шлюбу з [PERSON], частина його майна залишається сину [PERSON]І та претензій до свого майна він не буде мати. Розписка посвідчена головою сільської ради. Після смерті [PERSON], спадщину прийняла його дружина [PERSON], яка в свою чергу померла 15.01.2008 року. Після її смерті спадкоємцем являється [PERSON]. Так як спадкове домоволодіння по вул. Ентузіастів, 82, в с. Молниця Герцаївського району Чернівецької області було побудоване матірю позивача [PERSON] у 1980 році за її особисті кошти, позичені у братів, на той час її чоловік [PERSON] не брав участь у його будівництві, в погосподарських книгах Молницької сільської ради [PERSON] записана у якості голови двору з 1987 року, а тому дане домоволодіння належало [PERSON] на праві особистої владності та не є спільним майном подружжя. 27.05.1998 року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина на вищевказане домоволодіння. Спадщину прийняв її син позивач [PERSON] шляхом вступу в управління спадковим майном, так як з дня смерті матері користувався та володів спадковим майном. За життя [PERSON] не зареєструвала належним чином право власності на вказане домоволодіння та у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно. Про інших спадкоємців, які прийняли спадщину, позивачу не відомо. У вимогах позовної заяви позивач просив суд визнати за ним право власності на спадкове домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті його матері [PERSON] Позивач в судовому засіданні пояснив, що в травні 1979 році по 1981 рік він не знає хто будував будинок, так як в 1981 році повернувся з армії додому. Представник позивача в судовому засіданні дала пояснення аналогічні змісту позовної заяви та просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Також пояснила суду, відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного суду РСФРР від 21.02.1973 року №3 «Про деякі питання, які виникали в практиці застосування судами Кодексу про шлюб та сімю» з доповненнями внесеними 27.09.1977 року, майно, яке набуте в шлюбі, але на особисті кошти одного з подружжя, спільним не є. Так як [PERSON] побудувала спірний житловий будинок сама у 1980 році, він належав спадкодавцю на праві особистої власності. Свідок [PERSON] пояснив суду, що він працював в колгоспі на транспортному засобі «Самосвал» та транспортний засіб був з колгоспу виписаний на три ходки гравію. Від приніс чотири ходки гравію до домоволодіння [PERSON], яка платила за гравій. В подальшому також привозив їй глину та пісок від імені колгоспу. Свідок [PERSON] Радувич пояснив, що 1980 року він разом з [PERSON] та іншими особами розбирали старий будинок по вул. Ентузіастів №82 в с. Молниця Герцаївського району. Потім заливали бетон, а в вересні місяці вже штукатурили приміщення будинку. За роботу розплачувалась мати позивача. Батько позивача не брав участі у будівництві даного будинку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає по сусідству з спадковим домоволодінням. В 1979 року був залитий фундамент даного домоволодіння, а в 1980 року побудований будинок. В даний період часу [PERSON] в той період часу перебував в тюрмі. Будинок не будувала [PERSON], так як була похилого віку. Будував її син [PERSON] з його дружиною, а матір помагала. [PERSON] Миколайович в судовому засіданні пояснив, що мати позивача була його сестрою. Будинок в с. Молниця Герцаївського району побудувала його сестра [PERSON]. Він позичив [PERSON] 2000 рублів для будівництва будинку у 1980 році. Остання потім повернула кошти. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] являється його рідною сестрою. У 1979 році він допомагав сестрі заливати фундамент будинку по вул. Ентузіастів №82 в с. Молниця Герцаївського району. Її чоловік в той період відбував покарання в тюрмі, після чого пішов жити до іншої жінки. Він позичив сестрі 2000 рублів для будівництва. Не памятає чи гроші були повернуті. Свідок [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] являється її рідним батьком У 1979 році її батьки [PERSON] та [PERSON] залили фундамент для будівництва спірного будинку. Її мати, поки батько відбував покарання, позичала грошові кошти у її братів для того щоб побудувати новий будинок. Після проходження позивачем військової служби, він повернувся додому та помагав матері будувати будинок, в якому і проживав в подальшому. Весною 1980 року будинок був побудований. Помагали будувати родичі, брати матері, її покійний чоловік. Батько [PERSON] після відбування покарання додому не повернувся, а жив у свого брата в с. Молниця, після чого купив будинок в с. Лунка. В сільській раді він написав розписку про те, що все що йому належить він залишає сину та претензій не має. Свідок [PERSON] пояснила суду, що їй не відомо хто будував спадковий житловий будинок. Вона працювала секретарем Молницької сільської ради з 1991 року по 2006 рік. Приблизно в 2004 року були надані назви вулиць в с. Молниця. Назви вулиць не мінялися. Їй не відомо, що чи [PERSON] писав розписки в сільській раді відносно передачі майна сину. [PERSON] в судовому засіданні пояснив, він в 1981-1982 роки був головою сільської ради в м. Молниця. Спірний будинок був побудований матірю позивача в 1981-1982 роки особисто, так як її чоловік відбував покарання. Після того як відбув покарання, певний період проживав у його старшого брата в с. Молниця. Свідок [PERSON] пояснив суду, що спірний будинок побудований в 1980 році. [PERSON] цей будинок не будував, так як відбував покарання, після чого він жив у нього дома. Батько свідка [PERSON] являється братом [PERSON] Претензій до будинку не предявляв. Відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, свого представника в судове засідання не направляв. Однак подав суду заяву, в якій просив розглянути справу у їхній відсутності, також зазначивши, що не заперечують щодо задоволення позовних вимог. Повістки про виклик у судові засідання, направлені третій особі [PERSON], разом з ластом повернулися до суду з відміткою про відмову адресата від одержання, у звязку з чим вважається належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила. Справу розглянуто у її відсутності. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні обставини справи дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17.05.1998 року померла [PERSON] (а.с. 87). Відповідно до ст.548 ЦК УРСР 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийняття спадщини визначається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст.525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини вважається день смерті спадкодавця. Ст.549 ЦК УРСР визначає 2 способи прийняття спадщини: 1) шляхом подачі заяву про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, та 2) шляхом вступу в управління або володіння спадковим майном. Зазначені дії повинні були вчинятись протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. З матеріалів спадкової справи відносно спадкового майна останньої №165/2000 судом встановлено, що [PERSON] постійно проживала з 1933 по день смерті в с. Молниця Герцаївського району Чернівецької області (а.с. 88). На день смерті з нею проживав в одному господарстві онук [PERSON], [INFO] (а.с.24). За життя [PERSON], 06.05.1992 року склала заповіт на користь [PERSON], яким заповіла їй усе своє майно на випадок своєї смерті (а.с. 109-110). Остання у встановлений законом термін спадщину не приймала та на спадкове майно по заповіту не претендує, що підтверджується відповідною заявою від 04.05.2017 року (а.с. 106). Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] являються: син [PERSON], донька [PERSON]. З них спадщину прийняв [PERSON] шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном (а.с.28, 86-88). [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], зареєстрованого Молницької сільською радою 25.10.1956 року, актовий запис №13 (а.с.23), який в свою чергу розірваний 25.04.1989 року, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію актів громадян про розірвання шлюбу (а.с.65). Як вбачається з матеріалів справи, державним нотаріусом Герцаївського районного нотаріального округу [PERSON] встановлено, що до складу спадкового майна, яке належало [PERSON] входить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами №82 по вул. Ентузіастів в с. Молниця Герцаївського району Чернівецької області. Постановою відповідного нотаріуса №125/02-31 від 04.08.2017 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на наведене спадкове майно у звязку з відсутністю право встановлюючих документів на будинок, необхідних для вчинення нотаріальних дій (а.с. 149-150). Згідно характеристики будинку, господарських будівель і споруд яка міститься у технічному паспорті а також Довідки ФОП [PERSON] №15 від 03.05.2017 року, домоволодіння №82 по вул. Ентузіастів в с. Молниця Герцаївського району Чернівецької області складається з житлового будинку літ. «А» загальною площею 85,90 кв.м., у тому числі житловою площею 68,20 кв.м., літньої кухні літ. «Б», сараїв літ. літ. «Б», «В», «Е», літньої кухні літ. «Г», гаражу літ. «Д», погребу літ. «Пг», криниці №1, воріт №2, огорожі №3, вигрібної ями №4, вартістю в цінах 2017 року 377664,00 грн. Житловий будинок повністю побудований та закінчений в 1975 році та не являється самочинним. З витягів з погосподарських книг по спадковому домоволодінню Молницької сільської ради станом на 1980-1990 роки особовий рахунок №363, станом на 1991-1995 роки особовий рахунок №375, станом на 1996-2000 роки особовий рахунок №392 встановлено, що до 1990 року головою відповідного домогосподарства був записаний [PERSON]. З 1991 року головою домогосподарства була записана [PERSON]. [PERSON] вибув з даного домоволодіння в с. Лунка 27.11.1987 року. Спірний житловий будинок першочергово був побудований 1957 року (погосподарська книга станом на 1980 рік та станом на 1986 рік а.с.42-43). З погосподарської книги станом на 1990 рік встановлено, що житловий будинок перебудований 1965 року. Як вбачається з книги погосподарського обліку Молницької сільської ради станом на 2011-2015 роки, номер обєкта погосподарського обліку 387-1, домоволодіння по вул. Ентузіастів №82 в с. Молниця Герцаївського району побудоване 1975 року. Як вбачається з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Як вбачається з ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи пояснення свідків як доказ по справі на підтвердження факту перебудови спірного житлового будинку у 1980 році, суд не бере їх до уваги, так як відрізняються одні від одного та з їхніх поясненнях неможливо встановити якого саме року був побудований житловий будинок. Одні свідки стверджували про побудову житлового будинку в 1979 році, інші стверджують про рік побудови будинку в 1980-1982 роках. Пояснення свідка [PERSON] про будівництво будинку особисто позивачем та його дружиною у 1980 році не співпадають з поясненнями самого позивача, який стверджував в судовому засіданні, що за період часу з 1979 по 1981 рік проходив військову службу, а тому не знає хто будував будинок, однак запевнив, що не він будував, у звязку з чим суд не бере їх до уваги. \~\~Із змісту\~статті 129 Конституції України\~вбачається, що однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] про те, що позичали у 1980 році [PERSON] грошові кошти у сумі по 2000 рублів для будівництва будинку суд не бере до уваги, так як вони не співпадають з обставинами наведеними у позовній заяві, в якій зазначено, що [PERSON] позичив 2500 руб. Окрім того, за змістом п.12 постанови Пленуму ВС від 6.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» не може доводитися показанням свідків виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Випадки, коли показання свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, прямо визначені у\~ЦК, зокрема у ч.2\~ст.937 ЦК, ч.3\~ст.949 ЦК. Розписка від 21.12.1987 року датована [PERSON]І, в якій вказав, що після розірвання шлюбу з [PERSON], частика його майна залишається сину [PERSON] на все життя та ніяких претензій на його частину майна вчиняти не буде, згідно норм ЦК УРСР 1963 року, який діяв в період складання розписки, не тягне за собою настання певних юридичних наслідків, так як не носить характер правочину та укладення договору.

Outcome: partial