Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

\~ \~ \~\~ \~ \~ \~Позивач 18.08.21 р. звернулась до суду з вказаним вище позовом, просить стягнути з відповідача на її користь: - аліменти на утримання неповнолітньої дитини дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2\~500 грн щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; - аліменти на її користь на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн щомісячно до досягнення спільною дитиною сторін - [PERSON] , [INFO] , віку 3 х років. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що сторони з вересня 2018 р. по 12.07.21 р. проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу у будинку відповідача. За час спільного проживання сторін у них народилась вказана вище спільна дитина, батьківство відповідача щодо якої підтверджено ним же нотаріально завіреною заявою від 31.07.19 р.; під час розгляду Ковельським міськрайсудом Волинської обл. справи № 159/4 311/19. Протягом останнього часу спільне проживання сторін погіршувалось та вони остаточно розійшлись 12.07.21 р. після того, як відповідач її побив, щодо факту якого порушено кримінальне провадження № 120\~210\~355\~500\~005 72. З того часу вона почала проживати із дітьми, у т. ч. із [PERSON] , [INFO] , у квартирі своїх батьків. Остання перебуває на повному її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання спільної неповнолітньої дитини сторін добровільно не надає. Вона ж має незначний доход та одній їй матеріально важко утримувати дитину. Покликаючись на ч. 1 ст. 141, ст. ст. 180, 181, 191, ч. 2 ст. 182, ч. 2 ст. 91, ч. 2 ст. 84 СК України, судову практику, Закон України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», зазначає, що відповідач не працює, однак, має сталий значний доход. Тому просить позов задовольнити. \~ \~ \~ \~Провадження у справі було відкрито 01.10.21 р. за ухвалою судді. \~ \~ \~ \~Копію вказаної вище ухвали суду з копією позовної заяви та доданих до неї документів відповідачем отримано під розпис 30.11.21 р.. За станом на 21.12.21 р. відзиву на позовну заяву до суду від відповідача не надійшло. Суд, дослідивши докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення. Положеннями ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про народження вказаної вище неповнолітньої дитини сторін, сторони зазначені її батьками. Відповідно до копії довідки № 19 від 13.08.21 р., ОСББ «Берізка) (м. Ковель Волинської області), позивач фактично проживає спільно з вказаною вище спільною неповнолітньою дитиною сторін. Таким чином позивачеві належить право вимоги за розглядуваним позовом. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.89 р., що ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.91 р. та набула чинності для України 27.09.91 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За приписами ч. 8\~ст. 7 СК України\~регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. У відповідності із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання вказаної вище спільної неповнолітньої дитини, про що свідчить поданий до суду позов, тому кошти на її утримання (аліменти) присуджує суд. Під час судового розгляду встановлено, що відповідач не проживає разом з вказаною вище спільною неповнолітньою дитиною сторін, належну матеріальну допомогу на її утримання не надає, але він зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання цієї неповнолітньої дитини на користь позивача, яка проживає разом з дитиною на даний час. Таким чином, позовні вимоги стосовно присудження на користь позивача аліментів на утримання дитини є обґрунтованими та суд визнає їх підставними та такими, що підлягають до задоволення частково. Визначаючи розмір та порядок стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з такого. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини можуть бути присуджені у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~За змістом ст. 182 СК України,\~ при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 - 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 - 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Як зазначено у ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.\~ У відповідності із ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач має на утриманні вказану вище спільну неповнолітню дитину сторін, батьками якої згідно із свідоцтвом про її народження, є саме сторони; відповідач добровільно коштів на утримання цієї дитини не надає, хоча має обов`язок по її утриманню. Сторони на час звернення з розглядуваним позовом до суду не є подружжям та позивач проживає спільно із дитиною, яка не досягла трирічного віку. Як зазначено у ч. ч. 2, 3 ст. 91\~СК України «Право на утримання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою», жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до\~ч. ч. 2 4 ст. 84\~та\~ст. ст. 86\~і\~88\~цього Кодексу. Право жінки та чоловіка на утримання припиняється з підстав, встановлених\~п. п. 2\~і\~4 ст. 83,\~ст. ст. 85,\~87\~і\~89\~цього Кодексу. Та обставина, що сторони не перебувають у шлюбі між собою, однак, їх спільна неповнолітня дитина дочка [PERSON] , [INFO] , - проживає саме з позивачем фактично, відповідачем не оспорена у встановленому законом порядку. Як зазначено у ч. ч. 2, 4 ст. 84\~СК України «Право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини», дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Однак доказів того, що відповідач має доход, а також про розмір такого доходу, чи наявність у власності відповідача нерухомості чи іншого цінного майна, що могло бути взято судом до уваги при вирішенні розглядуваного спору, позивачем суду не надано. Однак з огляду на те, що відповідач є працездатного віку, доказів наявності протипоказань щодо працевлаштування, відсутності доходу з поважних причин, наявності інших утриманців ним суду не надано, суд, вирішуючи спір, виходить з того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання вказаної вище спільної неповнолітньої дитини сторін, та на утримання позивача як матері такої дитини до досягнення спільною неповнолітньою дитиною сторін віку 3 х років. Вирішуючи спір, суд виходить з непорушності конституційного права неповнолітньої дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття; обов`язок батьків утримувати свою дитину не припиняється із припиненням когось з подружжя як батьків дитини спільного проживання з дитиною. За таких\~обставин суд\~вважає можливим\~позов задовольнити\~частково та визначити розмір аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі по 1 100 грн щомісячно на підставі\~ст. 184 СК України, положеннями якої передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, про що стверджує сама позивач, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому суд враховує, що ч. 2 ст. 182 СК України\~визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що встановлений\~\~Законом України «Про Державний бюджет на 2021 рік»\~\~для дітей віком до 6 років: 1 січня 1 921 гривня, з 1 липня 2 013 гривень, з 1 грудня 2 100 гривень. Відповідно до ч. 1\~ст. 191 СК\~України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача коштів (аліментів) на її утримання як матері спільної неповнолітньої дитини сторін до досягнення дитиною віку трьох років,то суд враховує, що таке право дружини може виникнути за обов`язкової наявності такого юридичного факту як вік дитини до 3 х років; спільне проживання матері та дитини; здатність батька надавати їй матеріальну допомогу. Як вбачається з копії рішення Ковельського міськрайсуду Волинської області від 26.09.19 р. у цивільній справі № 159/4 311/19 провадження № 2/159/1 177/19 за позовом [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, - [PERSON] , до [PERSON] про розірвання шлюбу, що набрало законної сили 05.11.19 р., шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано у судовому порядку з огляду на те, серед іншого, що позивач народила дитину дочку [PERSON] , [INFO] , у шлюбі з [PERSON] , однак, від [PERSON] .. Відповідно до копії довідки № 178 від 19.07.21 р., виданої УСЗН виконкому Ковельської міськради Волинської області, позивач є отримувачем допомоги одноразової при народженні дитини в період із січня по червень 2021 р., у загальній сумі 5\~160 грн, що свідчить про те, що вона має потребу в утриманні з боку батька дитини відповідача у справі. Як визначено ст. 77\~СК України, утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед. Якщо платник аліментів виїжджає на постійне місце проживання у державу, з якою Україна не має договору про надання правової допомоги, аліменти можуть бути сплачені наперед за час, визначений домовленістю подружжя, а у разі спору - за рішенням суду. Як визначено ст. 79\~СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Якщо позивач вживав заходів щодо одержання аліментів від відповідача, але не міг їх одержати внаслідок ухилення відповідача від їх сплати, суд, залежно від обставин справи, може постановити рішення про стягнення аліментів за минулий час, але не більш як за один рік. За змістом ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. \~ \~ \~ \~Однак доказів того, що відповідач має доход, позивачем суду не надано, що позбавляє можливості порівняти доход позивача з доходами відповідача. Будь - яких обставин щодо наявності у власності відповідача нерухомості чи іншого цінного майна, що могло бути взято судом до уваги при вирішенні розглядуваного спору у цій частині, позивачем також суду не наведено. \~ \~ \~ \~Отже з урахуванням наданих доказів та встановлених обставин справи, а також враховуючи, що виплата допомоги позивачеві за змістом норми ст. 91 СК України пов`язана не лише з потребуванням такої допомоги позивачем, а й наявністю у відповідача можливості як у батька народженої позивачем дитини надавати таку допомогу позивачеві, підстави для стягнення аліментів на утримання позивача відсутні. \~ \~ \~ \~Тому у задовленні позову у цій частині слід відмовити. Згідно з п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України\~рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивач за даною категорією справ звільнена від сплати судового збору за Законом, відповідно до ч. 6\~ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 908 грн за вимогою про стягнення аліментів на утримання дитини; в частині вимоги про стягнення коштів на утримання позивача - судові витрати слід віднести на рахунок держави. На підставі наведеного,

Outcome: partial