Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

Позивач [PERSON], 08.10.2015 року, звернулася з даним позовом до суду, в якому зазначає, що після смерті свого батька [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.09.2013 року, реєстр № 1-1305 (спадкова справа № 653/2012 Кобеляцька ДНК), вона є власником 1/2 частки квартири [ADDRESS]. Дана квартира розташована на першому поверсі двоповерхового будинку, має загальну пл. 59,3 кв.м., житлову площу 41,1 кв.м., складається із трьох кімнат площею: 14,3 кв.м., 16,6 кв.м. та 10,2 кв.м., кухні площею 6,4 кв.м., вбиральні площею 0,9 кв.м., ванної кімнати площею 2,5 кв.м., коридору площею 8,4 кв.м. Державна реєстрація її права власності на 1/2 частку цієї квартири вчинена 16.09.2013 року. Співвласником даної квартири є відповідач [PERSON], який користується нею разом з членами своєї сім»ї. дружиною та двома дітьми. Відповідач перешкоджає їй у користуванні даною квартирою, не впускає її до квартири, не дає від неї ключів, не бажає в добровільно встановити порядок користування квартирою, чим обмежує її законні права. Виділити в натурі 1/2 частку спірної квартири, неможливо з технічних причин, і з цього приводу є рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області за 2014 рік. З вини відповідача, в даний час, вона не взмозі користуватися належною часткою квартири. Просить суд вселити її в дану квартиру та виділити їй для проживання в ній кімнату пл.16,6 кв.м., зобов»язати відповідача усунути перешкоди в користуванні даною квартирою, шляхом надання їй ключів від вхідних дверей квартири. Стягнути з відповідача різницю вартості житлової площі, а також понесені нею судові витрати по оплаті судового збору в сумі 551,20 грн. та 2000 грн. за надання правової допомоги. (а.с.1-6). В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала свої позовні вимоги і пояснила, що згодна на виділення їй у користування кімнати пл.10,20 кв.м. згідно варіанта будівельно-технічної експертизи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позов заперечують, оскільки вважають, що позивач не має наміру там проживати, має інше житло. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], будучи належним належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, повторно, в судове засідання не з»явилися, про причину неявки, суд не повідомили. При цьому, інтереси неповнолітньої [PERSON], в судовому засіданні представляє її мати відповідач [PERSON] Представник третьої особи Білицької селищної ради Кобеляцького району Полтавської області в судове засідання не з»явився, однак селищний голова подав заяву про розгляд справи у відсутність їх представника (а.с.125). Суд розглянувши матеріали справи, заслухавши сторін вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст.41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3 та ст.321 ЦК України, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків встановлених Конституцією та законом. Згідно ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.358 ЦК України, Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно ч. 1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.16 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Як вбачається із матеріалів справи, позивач [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.03.2016 року, виданого Кобеляцькою ДНК, реєстр 1-1305, спадкова справа № 653/2012, є власником 1/2 частки квартири №, 4, що знаходиться в смт. Білики вул. Миру, 17 Кобеляцького району Полтавської області, житловою площею 41,1 кв.м., загальною площею 59,3 кв.м., після померлого 22.10.2012 року, свого батька [PERSON] (а.с.7-9). Згідно технічного паспорта, дана квартира розташована на першому поверсі двоповерхового будинку складається із трьох кімнат площею: 14,3 кв.м., 16,6 кв.м. та 10,2 кв.м., кухні площею 6,4 кв.м., вбиральні площею 0,9 кв.м., ванної кімнати площею 2,5 кв.м., коридору площею 8,4 кв.м. (а.с.8-11). Співвласником іншої 1/2 частки даної квартири, є відповідач [PERSON], який проживає в даній квартирі разом із своєю сім»єю дружиною [PERSON] та двома дітьми [PERSON], [INFO] та сином [PERSON], [INFO] (а.с.35-37, 42-43, 53, 55-56, 59-65, 79-80). Згідно акту за участю депутатів Білицької селищної ради вбачається, що відповідач [PERSON] не допускає позивача до квартири [ADDRESS] (а.с.15). Вказані обставини в судовому запсіданні не заперечували і самі відповідачі [PERSON]та [PERSON], оскільки позивач має інше житло. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно правової позиції ЄСПЛ, відповідно до п.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Насамперед воно охоплює право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Відповідно до цього, на Україну, в особі її державних органів, покладається зобов»язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.09.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986), так і наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999). Відповідно до висновку експерта № 99-15 від 25.01.2016, співвласникам спірної квартири [ADDRESS], можливо встановити порядок користування даною квартирою з виділенням конкретних приміщень в натурі, що не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об»єкт самостійної власності кожного із них і запропоновано варіант такого порядку користування, де в спільному користуванні співвласників (на плані жовтого кольору) пропонується залишити: частину приміщень квартири пл.38,80 кв.м., (8,40+16,60+6,40+2,5+0,90), (на плані жовтого кольору), в тому числі: коридор «1» - пл.8,40 кв.м., кімн. «3» - пл. 16,6 кв.м., кухню «5» - пл.6,40 кв.м., ванну кімнату «6» - пл.2,5 кв.м., вбиральню «7» - пл.0,90 кв.м. Першому співвласнику пропонується виділити (на плані червоного кольору) в індивідуальне користування: частину приміщень квартири пл.13,70 кв.м., в тому числі кімн. «2» пл.14,30 кв.м. Усього першому співвласнику пропонується виділити в користування приміщень у квартирі загальною площею 34,61 кв.м., що на 4,96 кв.м. більше (59,3х1/2-34,61). Другому співвласнику пропонується виділити (на плані синього кольору) в індивідуальне користування: частину приміщень квартири пл.10,20 кв.м. Усього ІІ-ому співвласнику пропонується виділити в користування приміщень у квартирі загальною площею 24,69 кв.м., що на 4,96 кв.м. менше (59,3х1/2-24,96) (а.с.94-98). В судовому засіданні позивач [PERSON] погоджується на виділення їй в користування частини приміщень квартири пл. 10,20 кв.м. (на плані позначено синім кольором). Відповідачі [PERSON] та [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої доньки [PERSON], не заперечували проти такого варіанту. Оскільки вимоги позивача [PERSON] про вселення її в спірну квартиру та виділення їй у користування частини приміщень даної квартири як співвласнику 1/2 її частки, а також щодо зобов»язання відповідачів не чинити їй перешкод у користуванні даною квартирою, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні належними та допустимими доказами, грунтуються на законі, то позов в цій частині, підлягає задоволенню. Разом з тим, позовні вимоги позивача в частині стягнення з [PERSON] на її користь різниці вартості житлової площі,задоволенню не підлягають, оскільки в даному випадку право спільної часткової власності на спірне майно, не припиняється і реальний його поділ не проводиться. Посилання відповідачів, як на заперечення позову на те, що позивач [PERSON] має у власності інше житло, не може бути прийняте судом до уваги, оскільки позивач на законних підставах є співвласником даної спірної квартири і має незаперечне право на її володіння та користування . Судові витрати по справі, відповідно до ст.88 ЦПК України, підлягають віднесенню на користь відповідачів.

Outcome: partial