Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

Позивач 19.08.2020 р. звернувся до суду з позовом до ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта «Котляревська» про відшкодування моральної шкоди. Позивач зазначив, що перебував у трудових відносинах з ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта «Котляревська» з 1978 року. 26.05.2014 року звільнений за станом здоров`я на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП. 10.07.1999 року під час виконання трудових обов`язків позивач отримав травму, у результаті чого йому встановлено 20% втрати працездатності. Також, у результаті праці на ВП «Шахта «Котляревська» він отримав професійне захворювання. Висновком МСЕК серії 10 ААА №243480 від 26.05.2014 року йому встановлено втрату професійної працездатності за сукупністю у розмірі 40% втрати працездатності. Внаслідок отриманої травми та професійного захворювання позивач зазнав матеріальну і моральну шкоду, яку пов`язано з фізичним болем, переживаннями, дратівливістю, порушенням звичайного укладу життя, постійним лікуванням і погіршенням фінансового становища його сім`ї. Просить суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди на його користь 170000 грн. 00 коп. Відповідно до ст. 274 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Від відповідача відзиву на позовну заяву не надходило. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта «Котляревська». Дані обставини підтверджуються трудовою книжкою [NUMBER] . Актом про нещасний випадок, пов`язаного з виробництвом №36 від 10.07.1999 року, затвердженого 13.07.1999 року встановлено, що 10.07.1999 року виконуючи наряд по проходженню вибірки був травмований шматком породи, у результаті чого отримав забій 3-го і 4-го пальців та відкритий перелом 5-го пальця. Відповідно до довідки серії 2-18 АЕ № 031352 від 28.03.2001, виданої Міжрайонною МСЕК №2 м. Донецьк, [PERSON] встановлено ступінь втрати професійної працездатності 20% з 22.03.2001 року безстроково. Згідно з актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08.05.2014 р., затвердженого начальником Селидівського міжміського Відділу Головного управління Держсанепідслужби у Донецькій області 08.05.2014 року, [PERSON] встановлено діагноз: «Хронічний бронхіт пилової етіології. Легенева недостатність першого ступеня. Захворювання професійне, встановлено вперше. Супутній діагноз: Гіпертонічна хвороба друга стадія, друга ступінь, ризик помірний, ІХС: атеросклеротичний кардіосклероз. Мінімальна мі тральна недостатність СН один, ФК два. Захворювання загальне (і 25,1). Професійне захворювання виникло за обставин тривалої роботи в умовах запиленості повітря робочої зони прохідника дільниці ПР-3, яка перевищує ГДК пилу: підземний стаж 27 років 7 міс., в тому числі ВП «Шахта «Росія» - прохідник 27 років 4 міс., електрослюсар підземний - 2 міс, ш/у «Новогродівське». Перевищення ГДК пилу на робочому місці прохідника дільниці ПР-3 в 3- 22 рази. Недосконалість технологічних процесів. Невиконання у повному обсязі заходів по боротьбі з пилом на дільниці ПР-3 ВП «Шахта «Росія». Причиною виникнення професійного захворювання концентрація пилу на робочому місці прохідника дільниці ПР-3 ВП «Шахта «Росія» складала - від 30мг/м? до 220 мг/м? , при ГДК - 10 мг/м?». Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 26.05.2014 р. серія 10ААА №243480, виданої Обласною профпатологічною МСЕК м. Донецьк, [PERSON] встановлено ступінь втрати професійної працездатності за сукупністю 40% з 26.05.2014 року безстроково. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. При вирішенні питання про право позивача на відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно - побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Виходячи з положення ст. 23 ЦК України, при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, суд бере до уваги характер завданої моральної шкоди, глибину і тривалість моральних та фізичних страждань потерпілого, настання негативних змін у його житті, можливість відновлення стану, який мав потерпілий до нещасного випадку чи професійного захворювання. Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Як зазначив Конституційний Суд України в п. 4.1. свого Рішення від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. При встановлених судом обставинах, оцінюючи надані в силу ст.ст. 76,77 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що професійне захворювання, встановлене у позивача, заподіює йому моральні страждання, тому що через нього він змушений докладати додаткових зусиль для утримання себе, одержання повноцінного і своєчасного лікування. Втрата працездатності привела до порушення звичайного ритму життя, через відсутність можливості реалізації своїх потреб і здібностей у повному обсязі. Внаслідок професійного захворювання, позивач зіткнувся з труднощами побутового плану. Він продовжує хворіти, потребує лікування. Зазначені обставини приводять суд до переконання, що моральна шкода позивачу дійсно заподіяна. З урахуванням конституційної значимості здоров`я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від народження й охороняється державою, суд вважає що заявлена позивачем вимога обґрунтована і підлягає частковому задоволенню. Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступень вини відповідача, стан здоров`я позивача, важкість змушених змін у його життєвих і виробничих зв`язках, неможливість їх поновлення, те, що позивач постійно відчуває хворобливі відчуття, має потребу в медикаментозному, санаторно-курортному лікуванні. Таким чином, суд вважає, що розмір моральної шкоди у сумі 40000,00 гривень є достатнім для відшкодування завданої позивачеві моральної шкоди, спричиненої йому стійкою втратою працездатності у розмірі 40 відсотків внаслідок професійного захворювання та отриманої травми. У задоволенні решти позовних вимог позивача необхідно відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю. На підставі п. 2 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Згідно із ст. 141 ЦПК України, оскільки позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір з відповідача в дохід держави у розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial