Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та Тарутинської селищної ради Тарутинського району Одеської області про визнання за [PERSON] права власності на спадкове нерухоме майно, яке складається з 3/5 частки квартири № 15, розташованої по вул. Красна, 169 (колишній номер 157) в смт Тарутине Одеської області, що залишилось після смерті [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Позивач в судове засідання не зявилася, на розгляд суду від неї надійшла заява про підтримання позовних вимог та з проханням розглянути справу за її відсутності. Відповідачі в судове засідання не зявилися, надали суду заяви про згоду з позовними вимогами позивача та з проханням розглянути справу у їх відсутності. Ці обставини відповідають вимогам ч. 2 ст. 158 ЦПК України. В звязку з цим в силу положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України «Про нотаріат», «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Статтею 1216 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто (ст.ст. 1233, 1234 ЦК України). Частинами 2, 4 статті 1236 Цивільного кодексу України встановлено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів (ч. 1 ст. 1248 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ст. 1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у випадку відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Положеннями ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а спадкування за законом є однією з підстав набуття права власності. Так, з матеріалів справи вбачається, що 15 липня 1993 року Тарутинським агентством по приватизації житла [PERSON] та членам його сімї [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які є його дружиною, сином, невісткою та онучкою, відповідно, на підставі розпорядження від 29 червня 1997 року № 207 було видано Свідоцтво про право власності на житло, а саме квартиру № 15, загальною площею 41,2 кв. м, розташованої по вул. Красна, 169 (колишній номер 157) смт Тарутине Одеської області та зареєстрованої Тарутинською селищною радою за зазначеними особами на праві приватної спільної часткової власності про що зроблено запис у реєстровій книзі за № 283 (а.с. 23). 14 березня 1999 року [PERSON], який був зареєстрований за адресою: [INFO] помер (а.с. 13). 21 квітня 2001 року [PERSON] який був зареєстрований за адресою: [INFO] помер, спадкоємицею якого була його дружина [PERSON], яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових справ (а.с. 17). 20 травня 2014 року [PERSON], яка була зареєстрована за адресою: [INFO] померла (а.с. 17). За життя [PERSON] 11 червня 2002 року склала на імя позивача [PERSON] заповіт, яким заповідала все своє майно (а.с. 20). 09 жовтня 2010 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] і змінила прізвище на прізвище чоловіка «Гайдаржи» (а.с. 11). При зверненні до Тарутинської районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом їй було відмовлено по перше у звязку з тим, що надане нею Свідоцтво про право власності на житло, видане Тарутинським агентством по приватизації 15.07.1993 року, на підставі розпорядження № 207 від 29.06.1993 року не відповідає вимогам законодавства, а саме в графі «прізвище імя по батькові» членів сімї зазначені лише прізвище та ініціали [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та по друге у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно, оскільки дане Свідоцтво не зареєстроване у відповідному органі БТІ, тому право власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] на 3/5 частки квартири № 15, розташованої в Одеській області, Тарутинському районі, смт Тарутине, вул. Красна, 169 (колишній номер 157) не підтверджує (а.с. 21-22). Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 05.10.2015 року встановлено, що вищезазначене Свідоцтво про право власності на житло належить [PERSON] та членам його сімї [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 24-25). Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved