Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

Позивач 29.11.2019 р. звернувся в суд з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 14563,18 грн. Заявлений позов обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного між сторонами договору б/н від 09.09.2014 р. відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у сумі 1200 грн. Договір між сторонами укладено у порядку ч.1 ст.634 ЦК України шляхом приєднання, відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, викладеними на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою зобов`язань станом на 16.07.2019 р. утворилась заборгованість у сумі 14563,18 грн., що складається із 7045,32 грн. заборгованості за тілом кредиту, 5872,50 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 475,68 грн. заборгованості за відсотками, 500 грн. штраф (фіксована частина), 669,68 грн. штраф (процентна складова). Просив стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у поданій суду заяві просив справу розглянути за його відсутності, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, не повідомила суду про причини неявки, не подала відзиву. За наявності сукупності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що відповідно до укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та відповідачкою [PERSON] кредитного договору б/н від 09.09.2014 р. відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у сумі 1200 грн. Договір між сторонами укладено шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 09.12.2017 р. (а.с.8), у якій зазначено, що відповідачка погоджується, що підписана нею заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, викладеними на банківському сайті, складає між нею і банком договір про надання банківських послуг; що вона ознайомилась з договором про надання банківських послуг до його укладення та згодна з його умовами, а також, що екземпляр договору про надання банківських послуг вона згодна отримати шляхом роздруківки з офіційного сайту www.privatbank.ua. До кредитного договору банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.9) та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms (а.с.10-26). У зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою зобов`язань за кредитним договором позивач заявив до стягнення заборгованість станом на 16.07.2019 р. у розмірі 14563,18 грн., що складається із 7045,32 грн. заборгованості за тілом кредиту, 5872,50 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 475,68 грн. заборгованості за відсотками, 500 грн. штраф (фіксована частина), 669,68 грн. штраф (процентна складова), згідно наданих позивачем розрахунків (а.с.7). Відповідно до вимог ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу,інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позивач посилається на те, що договір між сторонами укладено у порядку ч.1 ст.634 ЦК України шляхом приєднання, що відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає між нею та банком договір. Умови та правила надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв'язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до вимог ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Судом встановлено, що в анкеті-заяві від 09.09.2014 р. процентна ставка за користування кредитними коштами, а також розміри штрафів та підстави стягнення штрафних санкцій не зазначені. Обґрунтовуючи право вимоги у частині стягнення заборгованості за відсотками та штрафних санкцій, позивач, крім самого розрахунку заборгованості, посилався також на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, як невід`ємних частин спірного договору. Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи, Умови та правила надання банківських послуг розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також того, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати штрафів, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, за змістом яких договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 03.07.2019 р. у справі № 342/180/17 (провадження №14-131цс19), без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Згідно з вимогами ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. З огляду на викладене, з урахуванням підтвердження факту отримання відповідачкою кредитних коштів і користування ними та обставини щодо наявності у відповідачки заборгованості за кредитним договором, які підтверджуються анкетою-заявою (а.с.8), випискою за договором (а.с.74-75), розрахунком заборгованості (а.с.7), суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за тілом кредиту, у тому числі за простроченим тілом кредиту, яка підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, максимальний розмір кредитного ліміту становив 1200 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с.76). При цьому банк заявив до стягнення заборгованість за тілом кредиту в розмірі 7045,32 грн., у тому числі 5872,50 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту. З розрахунку заборгованості (а.с.7), який підтверджується випискою за договором, судом встановлено, що станом на 22.06.2017 р. у відповідачки відсутня заборгованість. За період з 22.06.2017 р. до 16.07.2019 р. відповідачка зняла з кредитної картки 7878,14 грн., погасила 4471 грн. кредитних коштів, різницю складає фактично отриманий нею та непогашений кредит у розмірі 3407,14 грн.; більше кредитних коштів станом на 16.07.2019 р. відповідачка не витрачала і не погашала. Таким чином, фактична заборгованість відповідачки за тілом кредиту, у тому числі за простроченим тілом кредиту, становить 3407,14 грн. Як вбачається з даного розрахунку, позивач, починаючи з серпня 2017 р. до липня 2019 р., погасив за рахунок тіла кредиту відсотки на загальну суму 9510,68 грн. При цьому, як зазначено вище, розмір та порядок стягнення відсотків з відповідачкою погоджено не було. Тобто, заявлена банком до стягнення заборгованість за тілом кредиту у 7045,32 грн., 5872,50 грн. за простроченим тілом кредиту фактично являє собою дійсну заборгованість відповідачки за тілом кредиту, у тому числі за простроченим тілом кредиту у сумі 3407,14 грн., до якої банк доплюсував погашені за рахунок тіла кредиту відсотки на загальну суму 9510,68 грн. Позивач у порушення вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надав належних, допустимих, достовірних і достатніх у своїй сукупності доказів на підтвердження заявленої до стягнення суми заборгованості за тілом кредиту у 7045,32 грн., у тому числі 5872,50 грн. за простроченим тілом кредиту. З урахуванням викладеного суд визначає до стягнення з відповідачки 3407,14 грн. заборгованості за кредитним договором, що складається із 3407,14 грн. заборгованості за тілом кредиту, у тому числі за простроченим тілом кредиту. З урахуванням вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з огляду на часткове задоволення судом заявленого банком позову на суму 3407,14 грн., що становить 23,39 % від заявленої суми позову, стягненню з відповідачки на користь позивача підляють судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 449,32 грн. На підставі наведеного, відповідно до ст. 207, 526, 625, 634, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: dismissed