Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] 11.02.2019 р. звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва із зазначеною позовною заявою до ТОВ «ЮК «ПІК», третя особа: ПАТ «Дельта Банк» про захист прав споживачів та визнання зобов`язаньприпиненими в якій, з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 16.07.2019 р. просив: - визнати припиненими зобов`язання в розмірі 1671574,63 грн. (один мільйон шістсот сімдесят одна тисяча п`ятсот сімдесят чотири гривні 63 копійки) за кредитним договором № 44.29/106/08-Сн від 24.03.2008 р., який укладено між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк». Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до до ТОВ «ЮК «ПІК», третя особа: ПАТ «Дельта Банк» про захист прав споживачів та визнання зобов`язань частково недійсними, позивач [PERSON] посилається на наступне. Так, 24 березня 2008 р. між позивачем, [PERSON] та ВАТ «Кредитпромбанк» було укладено кредитний договір № 44.29/106/08-Сн. В якості забезпечення за Кредитним договором, 24 березня 2008 р. між позивачем та ВАТ «Кредитпромбанк» було укладено Іпотечний договір № 49.12/106/І252/08, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., який зареєстрований в реєстрі за № 7456. 26.06.2013 р. між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, всі права за Кредитним договором та Договорами забезпечення перейшли до ПАТ «Дельта Банк». 18.11.2014 р. заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва 13.11.2017 р. у справі № 760/21910/14, з позивача на користь Банку було стягнуто 621865,13 грн. (шістсот двадцять одну тисячу вісімсот шістдесят п`ять гривень 13 копійок) заборгованості за Кредитним договором. Як на підставу своїх вимог, позивач [PERSON] вказує на те, що 18.12.2018 р. відбулися електронні торги з продажу активів ПАТ «Дельта Банк» за лотом F11GL36289 (Право вимоги за кредитним договором № 44.29/106/08-Сн від 24.03.2008 р., укладеним з фізичною особою. Забезпечення: двокімнатна квартира, загальною площею 65,30 кв.м., житловою площею 35,20 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS].). Переможцем торгів став відповідач, який придбав право вимоги за кредитним договором за ціною 577061,00 грн. (п`ятсот сімдесят сім тисяч шістдесят одна гривня 00 копійок), що підтверджується укладеним Договором № 1086/К купівлі-продажу майнових прав між Банком та відповідачем. Відповідно до Публічного паспорту активу за лотом F11GL36289 загальний залишок заборгованості (без штрафів та пені) складає 1667823,96 грн. (один мільйон шістсот шістдесят сім тисяч вісімсот двадцять три гривні 96 копійок). Таким чином, як вказує позивач, заборгованість яка підлягає стягненню за Кредитним договором, що була передана від Банку до відповідача щонайменше дорівнює вищезазначеній сумі. Отже, позивач вважає, що Кредитор за кредитним договором уже використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів та пені за порушення умов договору, звернувшись у 2014 р. до суду з позовом про примусове стягнення цих коштів у судовому порядку, тому різниця між сумою боргу, що «нібито» передана Банком та фактично встановленою рішенням суду є недійсною. Позивач, як на підставу своїх вимог, посилається на те, що згідно п. 4.6 Кредитного договору, Банк має право у разі недотримання Позичальником умов цього Договору, а також у разі погіршення фінансового стану Позичальника, вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів за користування ним, відшкодування збитків, заподіяних Банку внаслідок невиконання або неналежного виконання Позичальником умов цього Договору. За ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повергнення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Однак, як зазначає позивач, 18.11.2014 р. заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13.11.2017 р. у справі № 760/21910/14, з позивача на користь Банку було стягнуто 621865,13 грн. (шістсот двадцять одну тисячу вісімсот шістдесят п`ять гривень 13 копійок) заборгованості за Кредитним договором. Таким чином, Кредитор за кредитним договором уже використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів та пені за порушення умов договору, звернувшись у 2014 р. до суду з позовом про примусове стягнення цих коштів у судовому порядку. Позивач посилається на те, що Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. В силу положень ч. 9 ст. 17 Закону України «Про банки та банківську діяльність» забороняється здійснювати банківську діяльність без отримання банківської ліцензії. Відповідно до ст.ст. 47, 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність» видача банком кредитів під проценти є видом банківської діяльності. За правилами ч. 2 ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» нарахування відсотків за вкладами припиняється в останній день перед початком процедури виведення Фондом банку з ринку (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - у день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку). Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачає повноважень Фонду гарантування вкладників фізичних осіб на здійснення банківської діяльності по нарахуванню відсотків за договором кредиту, штрафу, комісії при ліквідації банку. Таким чином, виходячи із системного аналізу наведених норм закону та враховуючи положення ч. 1 ст. 8 ЦК України, позивач вважає, що з моменту прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та відкриття ліквідаційної процедури ПАТ «Дельта Банк», останній втрачає право на здійснення банківської діяльності, зокрема, нарахування процентів за кредитним договором, штрафу, комісії. Відповідно сума, яка була нарахована Банком, з моменту відкликання у нього ліцензії (02.10.2015 р.), підлягає визнанню такого зобов`язання недійсним. Однак, відповідач цього не визнає, тому позивач звертається до суду з зазначеним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 11.02.2019 р. зазначена цивільна справа передана в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 08.04.2019 р., відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮК ПІК», третя особа: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кадирова В.В. про захист прав споживачів та визнання зобов`язань частково недійсними, та призначено підготовче судове засідання. 03.07.2019 р. до суду від представника відповідача ТОВ «ЮК ПІК» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнає, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, тому просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. У поданому відзиві на позовну заяву, представник ТОВ «ЮК ПІК», як на підставу своїх заперечень, вказав на те, що, 24.03.2008 р. між [PERSON] та ВАТ «Кредитпромбанк» було укладено кредитний договір № 44.29/106/08-Сн. В якості забезпечення за кредитним договором, 24.03.2008 р. між [PERSON] та ВАТ «Кредитпромбанк» було укладено іпотечний договір № 49.12/106/І252/08, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., який зареєстровано в реєстрі за № 7456. 26.06.2013 р. між ПАТ «Кредитпромбанк» та Пат «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, всі права за кредитним договором та договором забезпечення перейшли до ПАТ «Дельта Банк». На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015 р. №664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, 02.10.2015 р. прийнято рішення № 181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», відповідно до якого розпочато процедуру ліквідації АТ «Дельта Банк» та призначено Уповноважену особу Фонду на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. 11.01.2019 р. за результатами відкритих торгів (аукціону), між ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кадирова В.В. та ТОВ «ЮК ПІК» було укладено Договір № 1086/К купівлі-продажу майнових прав. Згідно договору купівлі-продажу майнових прав до ТОВ «ЮК ПІК» перейшли майнові права за Кредитним договором та Іпотечним договором. Відповідно до Додатку № 1 до Договору № 1086/К від 11.01.2019 р., загальний залишок заборгованості за Кредитним договором № 44.29/106/08-Сн складав 2293439 (два мільйони двісті дев`яносто три тисячі чотириста тридцять дев`ять) гривень 76 копійок, що підтверджується розрахунками заборгованості від 11.01.2019 р. за договором кредиту № 44.29/106/08-Сн. Звертаючись до суду із зазначеним позовом, [PERSON] не довів своє порушене право, оскільки він не є стороною оскаржуваного договору відступлення прав вимоги. Цим договором жодним чином не порушуються його права, оскільки до нового кредитора перейшли права первісного кредитора. Щодо твердження позивача про неправомірність нарахування відсотків за кредитним договором після відкликання ліцензії ПАТ «Дельта Банк», представник ТОВ «ЮК ПІК» зазначив, що згідно п. 6.1 Кредитного договору сторони встановили, що розрахунок процентів за кредитами здійснюється на фактичну суму заборгованості за кредитами починаючи з дня їх надання Позичальнику. Відповідно до п. 6.2 Кредитного договору проценти за користування кредитами нараховуються Банком щомісячно в останній робочий день місяця та в день повного погашення кредитів Позичальником. При нарахування процентів враховується фактична кількість календарних днів в розрахунковому періоді, виходячи з фактичної кількості днів у році. При розрахунку процентів враховується перший день та не враховується останній день користування кредитом. Згідно п. 7.6 Кредитного договору, цей договір набуває чинності з моменту надання Позичальнику кредитних коштів та діє до повного погашення Позичальником заборгованості за кредитами та процентами за користування ними. Таким чином, підписанням Кредитного договору сторони встановили обов`язок Позичальника сплачувати відсотки за користування кредитом до дня його повернення. Не заслуговує на увагу посилання позивача на норми ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», як на підставу неправомірності нарахування відсотків за користування кредитом після відкликання банківської ліцензії ПАТ «Дельта Банк», оскільки вказана стаття передбачає тільки припинення нарахування відсотків за вкладами, а в разі кредитних правовідносин зобов`язання має виконуватися належним чином. В момент укладання кредитного договору банк не знаходився в ліквідаційній процедурі і норми чинного законодавства не передбачають припинення зобов`язання у разі початку процедури ліквідації Банку. Таким чином, з відкликанням ліцензії та початком ліквідаційної процедури, Банк не втрачає право нараховувати відсотки за укладеними договорами. Згідно ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 7.5 Кредитного договору Сторони погодили, що всі зміни та доповнення до цього Договору дійсні лише у тому разі, якщо вони здійснені в письмовій формі і підписані уповноваженими на це представниками обох сторін. Отже, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником вчасно, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, оскільки зобов`язання залишається невиконаним. Верховний Суд у своїй постанові від 18.01.2018 р. у справі № 309/4208/13-ц зазначив «…При цьому, суд не врахував правовий висновок, який міститься у постановах Верховного Суду України від 23.09.2015 р. № 6-1206цс15 та від 25.05.2016 р. № 6-157цс16 про те, що виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу…». Таким чином, представник відповідача ТОВ «ЮК ПІК» вважає, що посилання позивача на існування рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 18.11.2014 р. усправі № 760/21910/14 про стягнення заборгованості, як на підставу втрати банком права нараховувати відсотки, не має правових підстав. Позовна заява [PERSON] всупереч приписам чинного законодавства не містить вказівок на порушене (невизнане, оспорене) відповідачем право. Враховуючи викладене, позовні вимоги не підлягають задоволенню. 07.08.2019 р. до суду від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої представник позивача підтримує заявлені позовні вимоги, з урахуванням поданої 16.07.2019 р. заяви про зміну предмету позову, просить задовольнити та визнати припиненими зобов`язання в розмірі 1671574,63 грн. (один мільйон шістсот сімдесят одна тисяча п`ятсот сімдесят чотири гривні 63 копійки) за кредитним договором № 44.29/106/08-Сн від 24.03.2008 р., який укладено між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк», наголошуючи, як на підставу своїх вимог, на те, що укладений між Банком та Товариством Договір № 1086/К купівлі-продажу майнових прав у частині розміру переданих прав вимог за кредитним договором № 44.29/106/08-Сн не відповідає чинному законодавству, а тому оспорюється Позичальником у рамках даної справи. Крім того, Кредитор за кредитним договором уже використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів та пені за порушення умов договору, звернувшись у 2014 р. до суду із позовом про примусове стягнення цих коштів у судовому порядку. 04.09.2019 р. до суду від представника відповідача ТОВ «ЮК ПІК» надійшли заперечення на заяву позивача про зміну предмету позову. Ухвалою суду від 21.10.2019 р., постановленою на місці та занесеною до протоколу судового засідання, прийнято до розгляду заяву представника позивача про зміну предмету позову та залучено до участі у справі в якості третьої особи ВАТ «Кредитпромбанк». Ухвалою суду від 13.02.2020 р., постановленою на місці та занесеною до протоколу судового засідання, за клопотанням представника позивача залучено до участі у справі в якості співвідповідача ВАТ «Кредитпромбанк». Ухвалою суду від 23.06.2020 р., постановленою на місці та занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 07.12.2021 р., провадження у справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮК ПІК», ВАТ «Кредитпромбанк», третя особа: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про визнання зобов`язань припиненими, в частині позовних вимог до ВАТ «Кредитпромбанк», - закрито. В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені у позовній заяві, відповіді на відзив, та надані докази. Представник відповідача ТОВ «ЮК ПІК» в судовому засіданні проти заявлених вимог заперечував, просив відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Представник третьої особи ПАТ «Дельта Банк» до суду не з`явився, будь-яких пояснень щодо заявлених позовних вимог, від третьої особи до суду не надійшло. Заслухавши пояснення учасників процесу, врахувавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд приходить до наступного висновку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 24.03.2008 р. між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 44.29/106/08-Сн, за умовами якого Банк відкрив Позичальнику траншеві кредитну лінію на споживчі цілі у розмірі 600000 (шістсот тисяч) гривень 00 копійок строком по 23 березня 2018 р. включно (п. 1.1. Кредитного договору). Відповідно до п. 1.5 Кредитного договору, забезпеченням виконання зобов`язань за цим Договором є іпотека двохкімнатної квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , згідно з іпотечним договором № 49.12/106/І252/08 від 24 березня 2008 р. В цей же день між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки № 49.12/106/І252/08, згідно умов якого, з метою забезпечення виконання зобов`язання, що витікає із кредитного договору, останній передає в іпотеку двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , вартість предмета іпотеки визначена у 883750,00 (вісімсот вісімдесят три тисячі сімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок. 26.06.2013 р. між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, всі права за Кредитним договором та Договорами забезпечення перейшли до ПАТ «Дельта Банк». 18.11.2014 р. заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва 13.11.2017 р. у справі № 760/21910/14, позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, - задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 44.29/106/08-Сн від 24.03.2008 р. в розмірі 621865,13 грн. (шістсот двадцять одну тисячу вісімсот шістдесят п`ять гривень 13 копійок). Встановлено, що 11.01.2019 р. між ПАТ «Дельта Банк», та ТОВ «ЮК ПІК» укладено договір № 1086/К купівлі-продажу майнових прав, згідно умов якого за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом № UA-EA-2018-10-31-000163-b від 18.12.2018 р., в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Продавець передає у власність Покупцеві, а Покупець приймає у власність майнові права, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому та які включають: -право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами та/або на інших підставах наведених у додатку № 1 до цього Договору; -право оскаржувати недійсність або припинення Прав вимоги, а також припинення/ліквідацію будь-якого з Боржників у судовому та позасудовому порядках; -право звернення до державних органів, установ та організацій всіх форм власності в межах прав та повноважень власника Прав вимоги та/або кредитора за Правами вимоги, які передбачені законодавством та Укладеними договорами, включаючи, але не обмежуючись Боржників, органів нотаріату, правонаступників/спадкоємців Боржників, тощо; -право власності на Права вимоги, а також інші права кредитора за Правами вимоги, в тому числі ті, які виникнуть в майбутньому у разі скасування рішень про їх недійсність чи припинення або у разі скасування припинення/ліквідації Боржника, на підставі цього Договору; -право набути у власність гроші та/або майно на підставах наведених у додатку № 1 до цього Договору або отримати грошові кошти/відшкодування за наслідками недійсності/нікчемності Укладених договорів, тощо; -інші права, що пов`язані або випливають із Прав вимоги (п. 1.1. Договору № 1086/К купівлі-продажу майнових прав). Згідно Додатку № 1 до Договору № 1086/К купівлі-продажу майнових прав від 11.01.2019 р., ПАТ «Дельта Банк» передав у власність ТОВ «ЮК ПІК», а ТОВ «ЮК ПІК» прийняв у власність права вимоги до позичальника за кредитним договором №44.29/106/08-Сн від 24.03.2018 р. та Іпотечним договором № 49.12./106/І252/08 від 24.03.2008 р. Загальна сума заборгованості за Договором купівлі продажу майнових прав становить 2293439,76 грн. Звертаючись до суду з позовом до ТОВ «ЮК «ПІК», позивач [PERSON] просить визнати припиненими зобов`язання в розмірі 1671574,63 грн. (один мільйон шістсот сімдесят одна тисяча п`ятсот сімдесят чотири гривні 63 копійки) за кредитним договором № 44.29/106/08-Сн від 24.03.2008 р., який укладено між ним та Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк», наголошуючи, як на підставу своїх вимог, на те, що укладений між Банком та Товариством Договір № 1086/К купівлі-продажу майнових у частині розміру переданих прав вимог за кредитним договором № 44.29/106/08-Сн не відповідає чинному законодавству, а тому оспорюється Позичальником у рамках даної справи. Крім того, Кредитор за кредитним договором уже використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів та пені за порушення умов договору, звернувшись у 2014 р. до суду із позовом про примусове стягнення цих коштів у судовому порядку. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У частині 1 ст. 516 ЦК України передбачено, що зміна кредитора у зобов`язані здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. З аналізу положень ст.ст. 512, 514, 516 ЦК України вбачається, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки це не впливає на обсяг, характер і порядок виконання боржником своїх зобов`язань, не порушує інтересів боржника та не погіршує його становище. До того ж, положення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України передбачають, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору, і таке виконання буде вважатися належним. Позивач (боржник) не позбавлений права висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора на підставі ст. 518 ЦК України. Таким чином, оскільки відступлення права вимоги не змінює суті зобов`язання боржника за кредитним договором, а також обсягу його прав і обов`язків. Заміна кредитора новим законодавчо врегульована і в іпотечному зобов`язанні. Згідно із частиною першою статті 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Якщо предметом і метою договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу (пункт 51 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18). Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторонни у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути зумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не означає наявність фінансової послуги, яку новий кредитор надає попередньому (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18). У постанові від 08 червня 2021 року у справі № 346/1305/19-ц (провадження № 14-181цс20) Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок про те, що продаж і відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання у процедурі ліквідації банку може відбутися на конкурсних засадах на користь будь-якої особи. Договір № 1086/К купівлі-продажу майнових прав від 11.01.2019 р. є відступленням права вимоги вже утвореної заборгованості [PERSON] на стягнення якої ТОВ «ЮК ПІК» не потребується отримання спеціальної ліцензії, оскільки новий кредитор набув лише право вимагати виконання зобов`язань за кредитним договором (пункт 24 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 346/1305/19 (провадження № 14-181цс20). Отже, придбавати право вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання за результатами проведення відкритого конкурсу мають право не тільки банки та небанківські фінансові установи, а й інші юридичні особи, які не віднесені до банків та небанківських фінансових установ, а також фізичні особи. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України ). Тобто договірні правовідносини виникають саме на підставі договорів. Водночас поняття правочину (зокрема поняття договору) і поняття правовідносин не є тотожними. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Правовідносинами є відносини, змістом яких є права та обов`язки сторін. Зокрема, змістом зобов`язальних правовідносин є обов`язок однієї сторони (боржника) вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії та кореспондуюче право кредитора вимагати від боржника виконання цього обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості свідчить, що суд дійшов висновку про те, що строк виконання зобов`язання настав, причому саме за тією вимогою, яку задоволено судом, та встановив наявність обов`язку відповідача (відповідачів) сплатити заборгованість. Рішення суду про стягнення заборгованості, у тому числі з поручителя, не змінює змісту у відповідного правовідношення - характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати. Отже, саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ані кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення. Як заначив позивач в судовому засіданні рішення суду від 18.11.2014 р. про стягнення заборгованості в розмірі 621865,13 грн. ним не виконано. Окремо слід наголосити на Постанові Верховного Суду від 07 липня 2021 року у цивільній справі № 629/4356/20, (провадження № 61-5667св21), згідно якої ВС наголосив: « - звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором процент за користування кредитом, а також обумовлену договорі неустойку припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення внмог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник тривалий час не виконував, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Окрім того, під час розгляду справи судом не було встановлено яке суб`єктивне цивільне право (інтерес) позивача, [PERSON] було порушене, не визнане чи оспорене. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права. Задоволення позову про визнання відсутності права вимоги в особи, що вважає себе кредитором, і відсутності кореспондуючого обов`язку особи-боржника у відповідних правовідносинах є спрямованим на усунення правової невизначеності. Тобто, відповідне судове рішення має забезпечити, щоби обидві сторони правовідносин могли у майбутньому знати про права одна одної та діяти, не порушуючи їх. А тому такий спосіб захисту є виключно превентивним. Ефективним способом захисту буде той, який спрямований на захист порушеного права, а не на превентивний захист інтересу. Припущення позивача про можливість порушення відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮК ПІК» прав позивача у майбутньому не може бути підставою для висновку для судового захисту прав позивача. Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора. Після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов, боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора. Отже, з викладеного вбачається, що на теперішній час факту порушення відповідачем прав позивача судом не встановлено, а тому підстав для здійснення судового захисту та поновлення таких прав не має, оскільки не можливо поновити права, якщо їх не було кимось порушено. За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи встановлені судом обставини справи, приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed