Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

Позивач 26.01.2021 року звернувся до суду з вказаною позовною заявою. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 13.01.2021 року позивач отримав рекомендований поштовий лист приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Манікіна Д.С. з постановою від 07.12.2020 року про відкриття виконавчого провадження №63836096 за написом приватного нотаріуса Хара Н.М. №26837 від 11.11.2019 року про стягнення на користь АТ «Альфа-банк» заборгованості за кредитним договором №630275613 від 28.05.2015 року в сумі 14604,01 грн. Також отримав простим листом копії постанов від 07.12.2020 року про стягнення з боржника 1261,50 грн основної винагороди та 400 грн витрат виконавчого провадження. Постанови про арешт коштів не отримував, але 14.01.2021 року отримав пенсію на 333 грн. нижчу. Позивач заперечує отримання позики від банку та вважає виконавчий напис безпідставним. Анкету-заяву позивач не підписував, при цьому приєднання до публічної оферти не відбулося, так як позивач не отримував належної інформації щодо кредиту, з умовами ознайомлений не був. Нотаріус не мав підстав вважати, що вимоги відповідача щодо заборгованості перед ним є безспірними, так як він не мав ніяких доказів про видачу відповідачем кредиту позивачу. У зв`язку з цим, позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 11.11.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., зареєстрованого в реєстрі за №26837, про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Альфа-банк» заборгованості за кредитним договором №630275613 від 28.05.2015 року в сумі 14604,01 грн. Ухвалою суду\~від 08.02.2021\~року відкрито\~провадження у\~справі та\~розгляд справи\~призначено в\~порядку спрощеного\~позовного провадження\~з викликом\~сторін.\~ 28.05.2021 року АТ «Альфа-банк» надав до суду відзив, згідно якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог, позов не визнає. Зазначив, що з матеріалів справи вбачається, що нотаріусу для вчинення виконавчого напису були надані необхідні документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку. Доказів того, що розмір заборгованості, зазначений стягувачем, завищений чи не відповідає умовам кредитного договору, позивачем не надано. Фактично, доводи позивача за позовом зводяться до незгоди з умовами кредитного договору, вважаючи їх несправедливими відносно нього, а не до обґрунтування вимог, виходячи з предмета спору, а саме невідповідності дій нотаріуса щодо вчинення оспорюваного виконавчого напису в порядку, визначеного чинним законодавством. Ухвалою суду від 10.06.2021 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Ухвалою суду від 16.09.2021 року виправлено описку в ухвалі суду від 10.06.2021 року про витребування доказів. На виконання ухвали суду про витребування доказів, листом від 11.10.2021 року Київський державний нотаріальний архів повідомив, що станом на 11.10.2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. не передавала документи нотаріального діловодства та архіву на державне відповідальне архівне зберігання до Київського державного нотаріального архіву. Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні. В останнє судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги просив залишити без задоволення. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася у вставленому законом порядку. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 11.11.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за №26837, щодо звернення стягнення з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором №630275613 від 28.05.2015 року, укладеним ним із АТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором №630275613 від 28.05.2015 року. Строк платежу за кредитним договором №630275613 від 28.05.2015 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 28.04.2019 року по 08.10.2019 року. Сума заборгованості складає 13954,01 грн, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 6098,57 грн; прострочена заборгованість за комісією та процентами 0,00 грн; строкова заборгованість за сумою кредиту 7801,34 грн; строкова заборгованість за комісією та процентами 5410 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто плати із стягувача АТ «Альфа-банк» в розмірі 650 грн. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника, яким є [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк» складає 14604,01 грн. Приватним виконавцем виконавчого округу Херсонської області Манікіним Д.С. винесено постанову від 07.12.2020 року про відкриття виконавчого провадження №63836096 за вказаним виконавчим написом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно зі ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За приписами ч.10 ст.84ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 № 3425-ХІІ (в редакції чинній на час вчинення виконавчого напису) передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року було відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року. Тобто редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Судом встановлено, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 11.11.2019 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Подібні правові висновки Верховний Суд викладав, зокрема, у постановах: від 12.03.2020 року у справі №757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19), від 15.04.2020 року у справі №158/2157/17 (провадження № 61-14105св18), від 21.10.2020 року у справі № 172/1652/18 (провадження № 61-16749св19), від 21.09.2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21). Крім того, за результатами аналізу вищенаведених норм суд приходить до наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням зазначеного та приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог боржника. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 05 .07.2017 року у справі № 6-887цс17. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. При цьому, дії нотаріуса при вчиненні виконавчого напису мають бути спрямовані на перевірку безспірності заборгованості. До цього слід зазначити,що у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 Розділу ІІ Порядку). Дійсно, на сьогодні чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Таке повідомлення (заява, претензія, лист-вимога тощо) передається позикодавцем позичальнику у порядку, визначеному статтею 84 Закону України «Про нотаріат». Слід зазначити, що оскільки у нотаріальному процесі бере участь лише одна сторона правочину, то нотаріус оцінює документи як докази лише однієї заінтересованої сторони - стягувача, який звернувся до нотаріуса за захистом своїх цивільних прав, при цьому, останній повинен здійснити перевірку всіх документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії - виконавчого напису, які, зокрема, підтверджують наявність зобов`язання та їх безспірність. Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору, зокрема, щодо її розміру, строків, за яких вона нарахована тощо, а відтак, і документів, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріус вчиняє виконавчий напис. Документи, що встановлюють заборгованість, насамперед мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05.07.2017 року по справі №754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вирішуючи позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд, встановивши відсутність доказів отримання боржником листа-вимоги про повернення боргу, оскільки приватним нотаріусом витребувані копії нотаріальної справи не надано (ч.10 ст.84 ЦПК України), приходить до висновку про те, що встановлена законом процедура стягнення боргу за нотаріально не посвідченим кредитним договором на підставі виконавчого напису нотаріуса не була дотримана (виконана), а саме боржник не був повідомлений про вимогу повернути заборгованість, що є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. У своїй позовній заяві [PERSON] наполягав саме на відсутності безспірності заборгованості і на тому, що про вчинення виконавчого напису дізнався лише після відкриття виконавчого провадження. Виходячи з цього, доводи АТ «Альфа-Банк» щодо безспірності заборгованості суд не може прийняти до уваги. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта (статті 263 ЦПК України). Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13.10.2021 року у справі № 554/6777/17. У разі наявності заборгованості АТ «Альфа-Банк» не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.08.2020 року по справі №554/6777/17 (провадження №61-19494св18) зроблено висновок, що «у нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню». Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат». Визнання Постанови Кабінету міністрів незаконною та нечинною свідчить проте, що усі дії, які було здійснено на підставі цієї норми закону є відповідно незаконними та не чинними, а тому нотаріус не мав передбачених законом підстав для вчинення виконавчого напису. Договір нотаріально не посвідчено. Дотримання нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису спростовується викладеним вище. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved