Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] 11 листопада 2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 06 липня 2007 року уклав з відповідачем шлюб, від якого мають сина [PERSON], народження [INFO] та [PERSON], народження [INFO] Спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини сторін припинені з 02 серпня 2014 року. Позивач уважає збереження шлюбу неможливим та просить його розірвати. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, посилаючись на обставини, указані в позовній заяві. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 06 липня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Пирятинського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 64 (а.с. 10). Від шлюбу мають сина [PERSON], народження [INFO] та [PERSON], народження [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 6, 7). Спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини сторін припинені з 02 серпня 2014 року. Згідно зі ст. 56 Сімейного кодексу (далі СК) кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Частинами 3, 4 ст. 56 СК передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 109 СК передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з роз'ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя та їх малолітніх дітей, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. Приписами ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), установлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач квитанцією № 1Р11212 від 11.11.2015 сплатив судовий збір у розмірі 487 грн 20 коп (а.с. 1, 2), який суд стягує на користь позивача з відповідача.

Outcome: approved