Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-20 00:00:00

Позивач 12.02.2015 року звернувся до суду з позовом до Генеральної прокуратури України, Державної казначейської служби України, про відшкодування шкоди завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Позов обґрунтовано тим, що 18.01.2012 року стосовно позивача, як директора ТОВ «Кримкомплекс», слідчим з ОВС ВРКС СВ ПМ ДПА в АР Крим Мяснянкіним Ю.В. було порушено кримінальну справу за ч. 3 ст. 212 КК України за фактом ухилення від сплати податків в особливо великому розмірі. 01 червня 2012 року стосовно позивача, як директора ТОВ «Кримкомплекс» старшим слідчим з ОВС СУ ДПС в АР Крим [PERSON] було порушено ще одну кримінальну справу за ч.3 ст. 212 КК України також за фактом ухилення від сплати податків в особливо великому розмірі. 09 липня 2012 року старшим прокурором відділу прокуратури АР Крим Асановим У.С. стосовно позивача, як директора ТОВ «Кримкомплекс» було порушено ще одну кримінальну справу за ч.4 ст. 358 КК України та ч.1 ст. 366 КК України за фактами використання завідомо неправдивого документу та внесення посадовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей. Всі ці кримінальні справи перебували в провадженні старшого слідчого з ОВС СУ ДПС в АР Крим [PERSON], який відповідною постановою від 11 липня 2012 року притягнув позивача як обвинувачуваного у кримінальній справі за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України. В подальшому позивачу було пред'явлено обвинувачення й у вчиненні злочинів передбачених ч.4 ст. 358 та ч. 1 ст. 366 КК України. Під час проведення досудового розслідування у згаданій кримінальній справі на рухоме та нерухоме майно, а також грошові кошти ТОВ «Кримкомплекс» слідчим та судом 30.05.2012 року та 01.06.2012 року було накладено арешт. Від позивача було відібрано зобов'язання з'являтися до слідчого та суду для виконання слідчих та процесуальних дій. Позивачем зазначено, що із самого початку розслідування згаданих кримінальних справ, до позивача, як фізичної особи, що перебуває під слідством, слідчим застосовувались незаконні заходи психологічного впливу з метою отримання зізнання у вчиненні перелічених злочинів, а також з метою отримання від позивача хабара. Психологічний тиск, зокрема виражався в погрозах насильницького припинення роботи підприємства ТОВ «Кримкомплекс», псування репутації позивача, розповсюдження стосовно позивача недостовірної принизливої інформації. Вироком Київського районного суду міста Сімферополя АР Крим від 07 жовтня 2013 року позивача, повністю виправдано у вчиненні злочинів передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 4 ст. 358 та ч. 1 ст. 366 КК України за відсутністю в діях складу правопорушення. Законність виправдувального вироку суду першої інстанції було підтверджено ухвалою Апеляційного суду АР Крим від 03 грудня 2013 року. Численні звернення позивача до органів прокуратури, зокрема і до Генеральної прокуратури України, залишені без реагування, не було притягнуто до відповідальності жодного слідчого та прокурора. Всі зазначені вище дії мали сильний психологічний вплив на позивача, від яких останній неодноразово зазнавав стресових ситуацій, життєві плани позивача щодо розвитку бізнесу та заведення нових бізнес-проектів було зруйновано, оскільки ділова репутація позивача була зруйнована. Всі ці дії також негативно позначились на родині позивача. Під час обшуку 01.12.2011 року у приміщенні займаних ТОВ «Кримкомплекс» за адресою: АР Крим, м. Сімферополь, вул. Куйбишева/Московська, 60/24, слідчими вилучено грошові кошти у розмірі 49160 грн., 6090 доларів США та 19115 Євро. На сьогоднішній день ці кошти не повернуті позивачу. Рішенням Київського районного суду міста Сімферополя АР Крим від 30 січня 2014 року заяву позивача було задоволено та знято арешти з його майна, цінностей та речей, а також майна, цінностей (грошових коштів), речей, що належать ТОВ «Кримкомплекс». Так, отримавши рішення суду, що набрало законної сили, позивач звернувся до податкового органу із відповідною заявою про повернення вилучених грошових коштів, речей та інших цінностей, на що отримав відмову. Через цю обставину, позивач змушений був повторно звертатись до суду за відповідними роз'ясненнями та уточненнями. За результатами розгляду заяви позивача рішенням Київського районного суду міста Сімферополя АР Крим від 08.04.2014 року було надано певні роз'яснення. Однак, через те, що в кінці березня 2014 року територія Криму анексована Російською Федерацією, то рішення виносилось судом на підставі закону Російської Федерації. Після звернень до державних органів України, позивачу стало відомо, що грошові кошти, які незаконно вилучені під час обшуку в ТОВ «Кримкомплекс» і передані для зберігання на депозитні рахунки, продовжують зберігатись на рахунках Державної казначейської служби України та ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», однак, отримати їх позивач може лише за письмовою вказівкою того органу, що передав кошти для зберігання, тобто за вказівками СУ ДПС України в АР Крим. Разом з тим, з об'єктивних причин ні позивач, ні ТОВ «Кримкомплекс» не можуть отримати такі листи чи дозволи на отримання грошових коштів. Таку ж інформацію позивач отримав і від ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та Державної фіскальної служби. З огляду на зазначені обставини, позивач змушений був звернутися до суду за захистом свого порушеного права з відповідним позовом у якому просив суд стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України 58 000, 00 грн. - відшкодування моральної шкоди та 15 000,00 грн. - відшкодування витрат понесених за проведення судово-економічної експертизи. У судовому засіданні 21.08.2015 року представник позивача [PERSON] позов підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача - від Генеральної прокуратури України Конакова В.О. у судовому засіданні 21.08.2015 року заперечувала щодо наявності підстав для задоволення позову. Представник відповідача - від Державної казначейської служби України в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, з'ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, дослідивши письмові докази по справі, дійшов висновку, про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч.1 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно пунктів 1-4 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається із матеріалів справи, постановою Київського районного суду м Сімферополя АР Крим від 11.03.2013 року призначено судово-економічну експертизу, проведення якої доручено ТОВ «Судова експертиза» (а.с. 59). За проведення зазначеної експертизи, позивачем відповідно до квитанції від 21.05.2013 року сплачено 15 000,00 грн. (а.с. 60-61). Вироком Київського районного суду міста Сімферополя АР Крим від 07 жовтня 2013 року позивача, повністю виправдано у вчиненні злочинів передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 4 ст. 358 та ч. 1 ст. 366 КК України за відсутністю в діях складу правопорушення (а.с. 15-29). Ухвалою апеляційного суду АР Крим від 03.12.2013 року вирок Київського районного суду міста Сімферополя АР Крим від 07 жовтня 2013 року - залишено без змін (а.с. 30-58). Згідно з ч.1 та 2 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», встановлено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відповідно до ст. 1 та 4 Положення про Державну казначейську службу України, яке затверджено Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, Казначейство України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України відповідно до покладених завдань (окрім іншого) здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Таким чином, виходячи з положень зазначених вище нормативних актів, Державне казначейство України є належним відповідачем у справі. Відповідно до п.3 ч.1 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку відмови в порушенні кримінальної справи або закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину. Як вбачається із матеріалів справи, кримінальна справа відносно позивача закрита у зв'язку з недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину. Таким чином, позивач має право на відшкодування шкоди, як це передбачено ст. 1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Разом з тим, вимога позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 58000,00 грн. судом визнається такою, що підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. З матеріалів справи вбачається, що позивач перебував під слідством 23 місяців, розмір мінімальної заробітної плати становить 1218,00 грн.. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує, що в зазначений період позивач був обмежений в своїх правах та свободах, що негативно відобразилося на його душевному спокої та позбавило можливості вести нормальний спосіб життя. Виходячи з принципу розумності та справедливості, а також з мінімального розміру встановленого ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду», суд вважає за можливе стягнути на користь позивача моральну шкоду в сумі 28014,00 грн. Вимоги позивача про завдання йому моральних страждань на суму 58 000,00 грн. не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи, та не підтверджені відповідними доказами. Відповідно до п.3) ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем, задля доведення своєї невинуватості оплачено 15 000,00 грн. - витрат понесених за проведення судово-економічної експертизи (а.с. 60-61), яка була призначена постановою Київського районного суду м Сімферополя АР Крим від 11.03.2013 року (а.с. 59). Дані витрати також підлягають стягненню на користь позивача. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: partial