Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-27 00:00:00

Позивач 17.07.2020 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Державного підприємства «Дніпропетровський електровозобудівний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь суму нарахованої, але невиплаченої заробітної плати в розмірі 53 573,31 грн. В обґрунтування вимог зазначає, що з 01 жовтня 1997 року вона перебуває у трудових відносинах з відповідачем. У зв`язку із невиконанням відповідачем вимог оплати праці та колективного договору, станом на теперішній час нарахована заробітна палата та компенсація за невикористану відпустку ДП «ДЕВЗ» позивачеві не виплачені та становлять 52 573,31 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.07.2020р. відкрито провадження у вказаній справі, ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.07.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження із повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивач до суду надала письмову заяву, в якій просить розгляд справи проводити без застосування засобів фіксації. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач відзив не надав; інформації про поважність причин неподання відзиву від відповідача також не надходило. Тобто, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву. На підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. [PERSON] з 01 жовтня 1997 року працює в Державному підприємстві «Дніпропетровський електровозобудівний завод», про що свідчать записи в трудовій книжці (а.с.4-5). Положеннями статті 21 КЗпП України встановлено, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до статті 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим, зокрема при укладенні трудового договору з фізичною особою. Крім того, відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до частини статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до довідки Державного підприємства «Дніпропетровський електровозобудівний завод» №304 від 10.06.2020р., заборгованість підприємства перед [PERSON] по виплаті нарахованої заробітної плати станом на 10.06.2020р. складає 52 573,31 грн. (а.с.6). В матеріалах справи відсутні докази повного розрахунку по заробітній плати відповідача з позивачем, тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Зокрема, в графі «примітки» вказаної довідки зазначено, про те, що заборгованість з лютого 2018 року по жовтень 2019 року стягується Новокодацьким ВДВС у м. Дніпрі, але суд не приймає це до уваги так як до матеріалів справи жодною зі сторін не надано з цього приводу будь-яких доказів. Згідно з ч. ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Таким чином, аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. Вирішуючи питання щодо судових витрат, згідно із вимогами ст. 141 ЦПК України, зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору, інші учасники справи судових витрат не зазнали, у зв`язку із чим, судові витрати покласти на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved