Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

Позивач 26.01.2017 звернувся до Криворізького районного суду та в обґрунтування позовних вимог вказував, що 10.12.2011 між ним та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] передав, а відповідач [PERSON] прийняла грошові кошти в сумі 30800,00 грн., факт отримання грошових коштів підтверджується розпискою написаною власноручно [PERSON] Відповідач [PERSON] взяла на себе на добровільних засадах, зобовязання перед позивачем відповідати за зобовязання відповідача [PERSON], які виникають з умов договору позики від 10.12.2011, укладеного між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] У звязку з чим 10.12.2011 між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки. 10.09.2013 рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з відповідачів солідарно стягнуто на користь позивача суму заборгованості за договором позики від 10.12.2011 у розмірі 30600,00 грн., а також достроково розірвано договір позики у звязку з істотним порушенням умов договору. З моменту ухвалення зазначеного рішення, його виконання у добровільному та примусовому порядку не здійснено, що позбавляє позивача можливості користуватися своїми коштами та отримувати економічну вигоду, тому просить стягнути з відповідачів солідарно на його користь суму в розмірі 2962,75 грн. розмір 3% річних від суми позики та 31059,00 грн. - проценти індексу інфляції, а всього 34021,75 грн. за період з 15.10.2013 (день набрання рішенням законної сили) по 04.01.2017 (день направлення позовної заяви до суду), а також судовий збір в розмірі 640,00 грн. Позивач правом на участь в судовому засіданні не скористався, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позов підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с.53). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання повторно не зявилися, причини неявки суду не повідомили, про день, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, про що свідчать розписка [PERSON] про явку до суду та її особистий підпис у поштовому повідомленні, яке направлялося за її зареєстрованим місцем проживання (а.с.46,48), а також поштові повідомлення, які направлялися за зареєстрованим місцем проживання відповідача [PERSON] та [PERSON], але повернулися на адресу суду (а.с.49,50,54,55). Зі згоди позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, надавши їм належну оцінку, прийшов до наступного висновку. Як встановлено судом, 10.12.2011 між [PERSON] та [PERSON] укладений договір позики, згідно п.1.2 якого позивач [PERSON] передав, а відповідач [PERSON] прийняла у власність 30800,00 грн., строком до 10.12.2014 (а.с.4-5), факт отримання грошових коштів підтверджується розпискою написаною власноруч [PERSON] (а.с.6). У забезпечення зобовязань відповідача [PERSON] між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 10.12.2011 укладено договір поруки, відповідно до умов якого остання на добровільних засадах взяла на себе зобовязання відповідати за зобовязанням позичальника, відповідача [PERSON], які виникають з умов договору позики від 10.12.2011, укладеного між [PERSON] та [PERSON], та згідно з яким позичальник отримав позику в розмірі 30800,00 грн. строком до 10.12.2014, в повному обсязі цих зобовязань (а.с.7-8). У звязку з невиконання зобовязань за договором позики, рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10.09.2013 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], ТОВ «Ковбасні вироби «Словянські» про дострокове розірвання договору позики та стягнення суми боргу за договором позики задоволені, договір позики від 10.12.2011, укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано, та з [PERSON] та [PERSON] солідарно стягнуто на користь [PERSON] сума заборгованості за договором позики 10.12.2011 у розмірі 30600 грн. (а.с.9-12). Рішення набрало законної сили 14.10.2013, про що зазначено у виконавчих листах, виданих Дніпровським районним судом Дніпропетровської області 10.09.2013 (а.с.14-15). Проте з моменту винесення рішення його виконання у добровільному та примусовому порядку не здійснено, що підтверджується постановами про повернення виконавчого документа стягувачу, а також листом Криворізького районного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 01.12.2016 № 03-14/2476, в яких зазначено, що згідно з актом державного виконавця та відповідей реєструючих інстанцій, у боржника відсутнє майно на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу (а.с.13,16). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі, встановлених договором або законом. Зокрема, ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість свого зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Отже, оскільки з моменту винесення судом рішення про примусове виконання боржником грошового зобов'язання до його фактичного виконання договірні відносини між сторонами не припиняються, позикодавець має право на стягнення з позичальника та поручителя додаткових санкцій за весь цей період. Підсумовуючи викладене, можливо зробити висновок, що діюче законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з наявністю судового рішення чи відкриття провадження по його примусовому виконанню, а стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних, нарахованих окремо на встановлену в судовому рішенні суму боргу за період невиконання відповідного судового рішення, є цілком правомірним і обґрунтованим. Відтак, сума інфляційних витрат та трьох процентів річних за період з 15.10.2013 (набрання рішенням суду законної сили) до 04.01.2017 (день направлення позовної заяви до суду), яка підлягає стягненню з відповідача, згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, складає відповідно 31059,00 грн. та 2 962,75 грн. При цьому суд зробив наступний розрахунок щодо індексу інфляції: 1,004 х 1,002 х 1,005 х 1,002 х 1,006 х 1,022 х 1,033 х 1.038 х 1.010 х 1.004 х 1,008 х 1,029 х 1,024 х 1,019 х 1,030 х 1,031 х 1,053 х 1,108 х 1,140 х 1,022 х 1,004 х 0,990 х 0,992 х 1,023 х 0,987 х 1,020 х 1,007 х 1,009 х 0,996 х 1,010 х 1,035 х 1,001 х 0,998 х 0,999 х 0,997 х 1,018 х 1,028 х 1,018 = 2,015. Таким чином, індекс інфляції становить - (2,015), що в грошовому значенні становить 31059,00 грн.: (30600 грн. х 2,015 30600). Щодо розрахунку трьох відсотків річних, то він здійснюється за кожен день прострочення за формулою - сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) * кількість днів прострочення. Відтак, 3 % річних від простроченої суми, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача за договором від 10.12.2011 становить 2962,75 грн., виходячи з наступного розрахунку: 30600 грн. х 3 % / 365 днів х 1178 дні (з 15.10.2013 по 04.01.2017). Враховуючи вищевикладене, з відповідачів солідарно підлягає стягненню 3% річних від суми позики в розмірі 2962,75 грн. та інфляційні витрати в розмірі 31059,00 грн., а всього 34021, 75 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 640, 00 грн. (а.с.32), тому суд в порядку ч. 1 ст. 88 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати в розмірі 640,00 грн., в рівних частках, тобто по 320,00 грн. з кожного.

Outcome: approved