Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-25 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», яке відповідно до листа від 07.07.2018 року змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі\~АТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за укладеним кредитним договором № KRXRFD00230609 від 06.07.2007 року в розмірі 10271,65 грн., яка виникла через неналежне виконання взятих на себе зобов'язань за вказаним договором [PERSON], померлою 25 червня 2010 року. Ухвалою суду від 31 травня 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання сторони не з'явилися. В матеріалах справи міститься заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином в порядку, встановленому п. 2 ч. 7\~ст. 128 ЦПК України, не повідомив причини неявки, відзиву не подав. Згідно вимог\~ст. 280 ЦПК України\~суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не зявився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Згідно зі\~ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до\~ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Як встановлено судом, відповідно до укладеного договору № KRXRFD00230609 від 06.07.2007 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 2324,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 06.05.2008 року (а.с. 6 -\~копія анкети-зави). Позивач свої зобов'язання виконав, надавши [PERSON] кредит. 25 червня 2010 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КИ № 350138 (а.с. 14). Станом на дату смерті [PERSON] заборгованість за кредитним договором № KRXRFD00230609 від 06.07.2007 року становить 10271,65 грн. (а.с. 5 - розрахунок), з яких: 6202,78 гривень заборгованість за відсотками, 4068,87 гривень заборгованість з пені. Відповідно до норм ст.ст.\~11,\~525 ЦК України\~підставами для виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договір, акти цивільного законодавства, а також із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обовязково укладається в письмові формі (ст.ст.\~1054,\~1055 ЦК України). Нормою\~ст. 1054 ЦК України\~визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України\~передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Відповідно до ч. 1\~ст. 530 ЦК України\~якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями ст.ст.\~610,\~611 ЦК України\~визначено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 1\~ст. 608 ЦК України\~зобовязання припиняються смертю боржника, якщо воно є нерозривно повязаним з його особою і у звязку з цим не може бути виконане іншою особою. Згідно з нормою\~статті 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав i обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять yсі права i обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав i обов'язків, що зазначені у\~статті 1219 ЦК України\~(статті\~1218,\~1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга\~статті 1220 ЦК України). Перелік зобов'язань, які не входять до складу спадщини, визначений\~статтею 1219 ЦК України, отже зобов'язання за кредитним договором входять до складу спадщини. За змістом\~статті 1281 ЦК України\~спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців вiд дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно вiд настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав i не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року вiд настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.32\~Постанови від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів щодо виконання зобовязань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке. З урахуванням положення\~статті 1282 ЦК\~спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобовязання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальником за життя. Інші нараховані зобовязання фактично не повязані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Виходячи з викладеного, надавши належну оцінку представленим у справі доказам у їх сукупності, приймаючи до уваги, що, оскільки зі смертю боржника зобов'язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то підлягають застосуванню норми\~ст. 1282 ЦК України, відповідно до положень якої спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. Аналіз норм статей\~1216,\~1218,\~1219,\~1231,\~1268,\~1269,\~1296,\~1297 ЦК України\~дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим обєктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним. Відсутність у спадкоємця, який прийняв спадщину, свідоцтва про право власності на спадкове нерухоме майно не позбавляє кредитора спадкодавця звернутися на підставі відповідних норм Закону до такого спадкоємця, що зволікає з отриманням свідоцтва з вимогами про стягнення заборгованості, в даному випадку за кредитним договором. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року, справа № 6-33цс15. Оскільки зі смертю боржника зобов'язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми\~ст. 1282 ЦК України, відповідно до положень якої спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. Згідно з ч. 3\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. На час відкриття спадщини відповідачі [PERSON], [PERSON] були зареєстровані за однією адресою з померлою [PERSON] (а.с. 11-13 -\~копії паспортів) та відповідно до частини 3\~статті 1268 ЦК України\~прийняли спадщину, оскільки спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Однак, спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за договором, а саме заборгованості за відсотками та пенею, після спливу передбаченого договором строку кредитування. \~\~\~\~\~\~\~ Поняття «строк договору», «строк виконання зобов'язання» та «термін виконання зобов'язання» згідно з приписами\~ЦК України\~мають різний зміст. Відповідно до частини першої\~статті 251 ЦК України\~строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина перша\~статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати\~з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта\~статті 631 ЦК України). \~ \~ \~ \~ Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов'язків під час дії договору. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов'язання. У цій справі сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов'язання. Так, суд встановив, що 6 липня 2007 року сторони уклали договір, за умовами якого відповідач отримав строком на 10 місяців до 06 травня 2008 року включно, кредитні кошти у національній валюті у розмірі 2324,00 грн, які зобов'язався повернути зі сплатою відсотків у розмірі 0,12 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Повернення кредиту та сплату відсотків відповідач мав здійснювати щомісячними платежами, надаючи позивачеві з «11» по «6» число кожного місяця кошти у сумі 232,53 грн (щомісячний платіж) упродовж строку кредитування. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов'язання. \~Відтак, у межах строку кредитування до 06 травня 2008 року спадкодавець мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами. Починаючи з 07 травня 2008 року [PERSON] мала обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Враховуючи викладене, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання (стаття\~610, пункт 3 частини першої статті\~611 ЦК України). \~За змістом приписів параграфу 2\~глави 49 ЦК України\~особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов'язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов'язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов'язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої\~статті 258 ЦК України\~до вимог\~про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути\~неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності. Позовна вимога про стягнення неустойки може бути додатковою як до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, так і до вимоги про стягнення процентів за кредитом. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 28 березня 2018 року, справа № 444/9519/12. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1\~ст. 2 ЦПК України). Згідно\~ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оскільки належним чином повідомлені про дату слухання справи відповідачі\~відзиву на позов та доказів на його підтвердження, суду не надав, враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81ЦПК\~України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини,на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову,з найшли своєпідтвердження у судовому засіданні,тому суд дійшов висновку,що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за відсотками та пені солідарно з відповідачів слід задовольнити частково,стягнувши солідарно з відповідачів на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № KRXRFD00230609 від 06.07.2007 року в межах строку кредитування за період з 06.07.2007 року по 06.05.2008 рік в розмірі: 777,62 гривень заборгованість за відсотками, 94,58 гривень заборгованість з пені та в межах вартості майна одержаного у спадщину. Згідно частини 1\~статті 141 ЦПК України\~ \~ \~ \~ \~судовий збір\~покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 1762,00 грн., сплачений ним при подачі позову, тому оскільки позов підлягає задоволенню частково, суд з врахуванням положень\~ст. 141 ЦПК України\~вважає необхідним відшкодувати позивачу понесені витрати у розмірі 149,62 гривні.

Outcome: partial