Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

Позивач [PERSON], [INFO], яка проживає в [INFO], звернулась 18.08.2015 року в суд з цим позовом та просила постановити рішення суду, яким надити їй додатковий строк тривалістю 03 місяці для звернення до нотаріалн6ої контори із заявою про прийняття спадщини яка відкрилась після смерті батька [PERSON]. Підставою цьому зазначала те, що 03 березня 2014 року помер її батько [PERSON], який на день смерті проживав у [INFO]. Після його смерті відкрилася спадщина яка складається з 1/3 частини житлового будинку у м. Котовськ Одеської області, вул. Калініна 38, яка належала батьку на підставі договору купівлі-продажу від 15.09.1984 року, посвідченого державним нотаріусом Котовської міської державної нотаріальної контори. Відповідач [PERSON] періодично мешкала з її батьком однією родиною без реєстрації шлюбу, тому вважає останню також спадкоємицею після смерті батька. У зв'язку із низкою хвороб, оскільки є інвалідом дитинства, тяжким матеріальним становищем та юридичною неосвіченістю, вчасно до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звернулася. Через деякий час, поспілкувавшись с юристами зрозуміла, що пропустила строк на звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Оскільки вирішити цей спір в позасудовому порядку не має можливості, змушена звернутись в суд з цим позовом. Представник позивача за довіреністю [PERSON] в ході судового розгляду справи на позові наполягала у повному обсязі. Відповідач [PERSON], [INFO], та її представник за довіреністю [PERSON], позов не визнали у повному обсязі. Стверджували, що з 09 серпня 2000 року уклала повторно шлюб [PERSON], який 03 грудня 2013 року розірвали за сімейними обставинами та однак проживали разом до дня смерті останнього 03 березня 2014 року. [PERSON] тривалий час тяжко хворів. Погано пересувався. Потребував постійного стороннього догляду. На правах дружини вона постійно опікувалася та доглядала за ним. Позивач та її мати, колишня співмешканка померлого, жодного разу не провідали його за місцем проживання та під час лікування в лікарні. Коли [PERSON] помер то вони також на похорон, 9, 40 днів і на рік смерті не приїздили. Всі витрати на похорони та відповідні поминальні обряди вона, відповідач, проводила за свої кошти. Також доводили, що поважних причин пропуску строку для подачі заяви до нотаріуса позивач не навела, оскільки не мала захворювання, яке б не дозволяло їй вчинити це, тому у позові просили відмовити у повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, покази свідків та дослідивши письмові докази по справі суд приходить до висновку про відмову у позові, виходячи з такого. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Як вбачається з матеріалів справи і ці обставини не заперечуються сторонами 03.03.2014 року у м. Котовську Одеської області у віці 65 років помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва по смерть І-ЖД №363793 від 04.03.2014 року (а.с.10). Після його смерті відкрилася спадщина яка складається з 1/3 частини житлового будинку у м. Котовськ Одеської області, вул. Калініна 38, яка належала батьку на підставі договору купівлі-продажу від 15.09.1984 року, посвідченого державним нотаріусом Котовської міської державної нотаріальної контори (а.с.7). Позивач [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) [PERSON] (а.с.8) є спадкоємцем першої черги за законом, як рідна дочка спадкодавця, що підтверджується Свідоцтвом про встановлення батьківства серії І-ЖД №301681 від 27.02.1990 року (а.с.6) свідоцтвом про народження (повторне) серії І-ЖД №438674 від 22.07.2015 року (а.с.4). Відповідач [PERSON] прийняла спадщину [PERSON]. як спадкоємець четвертої черги за законом та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на спірну частину будинку 04.06.2015 року (а.с.22). Вирішуючи питання поважності позивачем попуску строку на право подачі заяви до нотаріуса на прийняття спадщини батька, суд бере до уваги наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 59, ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею ст.1268 ч.1 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною першою ст.1269 цього кодексу встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до положень ч.І ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. В цьому випадку законом встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно даних паспорту позивача (а.с.8) та довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб виданої виконкомом Цеханівської сільради Краснокнянського району Одеської області №217 від 21.05.2012 року (а.с.62) вона зареєстрована і проживає в [INFO] з 2006 року. Таким чином у відповідності до ч.1 ст.1269 ЦК України для прийняття спадщини батька їй необхідно було подати з цього приводу заяву до нотаріуса. Шестимісячний строк на право подачі заяви до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті [PERSON]., який помер 03.03.2014 року, для його спадкоємців закінчився 03.09.2014 року. Статтею 1272 ч.3 ЦК України визначено, що за позовом спадкодавця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для прийняття спадщини. Згідно розяснення абзацу 6 п.24 Пленуму Верхновго Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкуування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій». Аналогічна позиція викладена також в Узагальнення судової практики розгляду судами цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року в якому зазначається, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Доводи позивача, що вона є інвалідом 3 групи (з дитинства) та має захворювання за діагнозом «Вроджена судинна мальфармація (ангіодистонія) спини, шиї, грудної клітки, лівої верхньої кінцівки» (а.с.9, 48-51) на переконання суду не можуть слугувати поважною причиною пропуску строку на право подачі заяви до нотаріуса про прийняття спадщини, оскільки як свідчить із наданих позивачем медичних документів, ця хвороба є триваючою (з дитинства) і ця обставина не свідчить про її тяжкий хворобливий стан у період з 03.03.2014 року по 03.09.2014 року, який би унеможливлював її здатність подати заяву до нотаріуса. Також суд вважає бездоказовим твердження позивача про її тяжке матеріальне становище, оскільки сама по собі подача заяви до нотаріуса не потребує будь-яких значних фінансових затрат. Юридична необізнаність позивача щодо строків подачі заяви до нотаріуса про прийняття спадщини не може визнаватись судом поважною з огляду на вищезазначене розяснення ВССУ з цього приводу. Таким чином суд вважає, що позивачем не представлено будь-яких доказів, які б свідчили про поважність попуску нею строку для подачі заяви до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини батька. Покази допитаних судом свідків з боку відповідача - [PERSON], [PERSON]І, [PERSON], і [PERSON] доводили обставини спільного проживання відповідача зі спадкодавцем однією сімєю, її (відповідача) догляд за хворим [PERSON], та відсутність у них свідчень про наявність у спадкодавця дочки, яка є позивачем у справі. Вказані свідчення суд не вважає відповідними доказами, що відносяться до предмету доказування у цьому спорі. З урахуванням всіх обставин справи підстав для задоволення позову суд не вбачає.

Outcome: dismissed