Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON], в особі представника [PERSON], звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 01 вересня 2014 р. передав відповідачу [PERSON] у власність 2 (дві) тони дизельного палива за договірною вартістю 2000 доларів США, строком на 3 місяці, а саме до 01 листопада 2014 року, в підтвердження чого, відповідач надав власноруч написану розписку від 01 вересня 2014 року. Проте, у визначений договором строк, відповідач [PERSON] дві тони дизельного палива або грошових коштів у розмірі 2000 доларів США не повернув. А тому, просив суд стягнути з відповідача завдані збитки на свою користь у сумі 2000 доларів США, що в еквіваленті національної валюти становить 43 240 гривень, на які нараховано 3% річних у розмірі 989,40 гривень та витрати пов'язані із сплатою судового збору. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов з підстав, зазначених у поданій до суду заяві, підтримав повністю. При цьому додатково пояснив, що сума нарахованих 3/% річних була визначена на підставі ст. 625 ЦК України. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, хоча про час та місце такого був повідомлений у визначеному законом порядку. Причини неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи, чи розгляд такої у його відсутності до суду не подав. За таких обставин, враховуючи згоду представника позивача, суд вважає за можливе ухвалити у справі заочне рішення, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, відповідно до якої у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1046, 1049 Цивільного Кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками; позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Як встановлено судом, що сторонами не оспорювалось, 01 вересня 2014 року позивач [PERSON] передав у власність відповідачу [PERSON] 2 (дві) тони дизельного палива, які останній зобов'язався повернути до 01 листопада 2014 року. При цьому сторони дійшли згоди, що вартість майна, переданого [PERSON] складає 2000 доларів США. Зазначені обставини також були стверджені власноручною розпискою відповідача [PERSON], виконаною ним в присутності позивача [PERSON] Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що між сторонами був укладений договір позики і його слід вважати таким, що відбувся, його чинність сторони не заперечують та жодна із сторін не ставила питання про визнання його таким, що не укладався. Крім цього, як встановлено судом, що сторонами не оспорювалося, відповідач [PERSON] на виконання умов договору щодо погашення позики, таку у визначений строк не повернув, від виконання взятих на себе зобов'язань тривалий час, - з 01 вересня 2014р. по 06 серпня 2015р., ухиляється. В зв»язку з чим, виконання [PERSON] своїх зобов»язань за договором позики, а саме повернення 2 (двох) тонн дизельного палива, втратило для позивача будь-який інтерес, а тому, останній вважає, що йому спричинено збитки у розмірі договірної вартості майна, яке було передано у позику, тобто на суму 2000 доларів США, що еквівалентно 43 420 грн., згідно офіційного курсу НБУ станом на 04.08.2015р. Відповідно до ст. 612 Цивільного Кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Аналізуючи всі дослідженні в судовому засіданні докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] взяті на себе зобов'язання за договором позики, який мав місце 01 вересня 2014 року, перед [PERSON] не виконав, в зв»язку з чим, на даний час виконання [PERSON] своїх зобов»язань за договором позики втратило для позивача будь-який інтерес, а тому, його вимоги щодо стягнення збитків у розмірі договірної вартості майна переданого у позику в сумі 43240 грн., знаходить підставними, такими, що ґрунтуються на вимогах закону, а отже підлягаючими задоволенню. При цьому суд не приймає та відхиляє твердження позивача в тій частині, що з відповідача на його користь підлягає стягненню сума в розмірі 3% річних від простроченої суми - 2000 доларів США, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Так, ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачає що, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як встановлено судом, відповідно до умов договору позики, яка була укладена між сторонами 01.09.2014 року позивач передав відповідачу не грошові кошти, а інші речі, а отже, між сторонами з цього приводу грошові зобов»язання відсутні. Як слідує зі змісту самого договору позики, в такому сторони обумовили виключно вартість предмету, переданого у позику, будь-яких грошових зобов»язань відповідач на себе за спірним договором не брав. В зв»язку з чим, суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача суми в розмірі 3% річних від простроченої суми - 2000 доларів США, оскільки приходить до висновку, що обґрунтовуючи свої вимоги позивач допустив вільне трактування норм ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо спірних правовідносин. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати щодо сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог - у сумі 430,05 грн. Враховуючи наведене вище, на підставі ст.ст. 526, 612, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: approved