Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] 23 листопада 2015 року звернулась до Кодимського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення грошових коштів (аліментів) на утримання неповнолітніх дітей у розмірі по 250 грн. на кожну дитину щомісяця. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги уточнила та пояснила, що шлюб із [PERSON] уклала 19 січня 2001 року у виконавчому комітеті Гутянської сільської ради Костопільського району Рівненської області. Сімя розпалась, разом не проживають, відносин не підтримують. Від шлюбу мають неповнолітніх синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] і доньок: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідач ухиляється від надання дітям матеріальної допомоги, не утримує їх, матеріально не забезпечує, хоча зобовязаний це робити та має таку змогу. У звязку з цим просила шлюб розірвати та стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання дітей у розмірі по 100 грн. щомісяця на кожну дитину. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище «Власенко». Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав та погодився на розірвання шлюбу. Пояснив, що дійсно є батьком неповнолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], яких зобовязаний утримувати. Пояснив також, що згоден сплачувати аліменти у розмірі 100 грн. щомісяця на кожну дитину. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними письмові докази, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону і не порушує прав та інтересів сторін та третіх осіб, відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України вважає можливим позов задовольнити у повному обсязі з таких підстав. Сторони перебувають у шлюбі, укладеному та зареєстрованому 19 січня 2001 року у виконавчому комітеті Гутянської сільської ради Костопільського району Рівненської області, актовий запис №2, що, крім пояснень сторін, підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ГЮ №029910, виданим 19 січня 2001 року вказаною сільською радою. Згідно із ст.24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч.3 та 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом на підставі пояснень сторін встановлено, що відносини між ними не склалися, сторони не спілкуються, не підтримують між собою ніяких відносин, фактично сімейні відносини між сторонами відсутні. Сторони не мають бажання зберегти сімю та перебувати у шлюбі надалі через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, втрату почуттів. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Згідно ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. \~\~ Отже, встановивши обєктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст.112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату ними почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобовязань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сімї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, що має важливе значення, бажання зберегти сімю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено. Судом також встановлено, що сторони мають спільних дітей: [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії 1-ГЮ №105513, видане 13 квітня 2001 року виконавчим комітетом Гутянської сільської ради Костопільського району Рівненської області), [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії 1-ЖД №010042, видане 04 травня 2005 року виконавчим комітетом Лисогірської сільської ради Кодимського району Одеської області), [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії 1-ЖД №154116, видане 04 грудня 2008 року виконавчим комітетом Лисогірської сільської ради Кодимського району Одеської області) та [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії І-ЖД №295996, видане 14 березня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області). В даний час сторони подружніх відносин не підтримують, між собою не спілкуються, проживають окремо, діти перебувають на утриманні позивача. Отже, відповідач зобовязаний утримувати своїх неповнолітніх дітей, проте свій обовязок належним чином не виконує, що було встановлено в судовому засіданні. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної [PERSON] України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобовязання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав неповнолітніх дітей при ухиленні батьків від обовязку їх утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. Так, згідно ст.181 СК України по рішенню суду кошти на утримання неповнолітньої дитини (аліменти) можуть бути присуджені в частині від доходу (заробітку) платника аліментів, або в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України аліменти у твердій грошовій сумі визначаються, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають важливе значення. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дітей, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника інших дітей, непрацездатних осіб, інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, при визначені розміру аліментів, які підлягають сплаті відповідачем, суд враховує зазначені вище обставини та вважає необхідним визначити аліменти у заявленому позивачем розмірі. Окрім цього, відповідно до ст.88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача [PERSON] та на користь держави підлягає по 487 грн. 20 коп. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved