Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

Позивач 26 серпня 2015 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вказаним позовом в якому зазначив, що 19.08.2012 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, згідно якого останній отримав від позивача грошові кошти у розмірі 20\~000,00 грн., підтвердженням чого є власноруч написана відповідачем розписка. Згідно розписки [PERSON] повинен був повернути позивачу вказану суму до 01.09.2012 року. Однак у встановлений строк і до теперішнього часу зазначене зобов`язання відповідачем не виконано. Позивач просив стягнути з відповідача суму основного боргу за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 35\~741,59 грн., три відсотки річних у розмірі 1791,78 грн., що загалом складає 37533,37 грн. та судовий збір. Від позивача надійшла заява письмова про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню по наступних підставах. Судом встановлено, що 19 серпня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, згідно умов якого відповідач отримав від позивача грошові кошти у борг у розмірі 20\~000,00 грн., з кінцевим поверненням 01 вересня 2012 року, про що відповідачем була написана розписка /а.с.5/ Встановлено, що заборгованості за договором позики відповідач у встановлений строк не повернув і ухиляється від її повернення до теперішнього часу. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України підтвердженням укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. В силу ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума боргу за розпискою у розмірі 20 000,00 гривень та позовні вимоги в цій частині є законними та такими, що підлягають задоволенню. Згідно сч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахування ч. 2 ст. 625 ЦК України, інфляційні за період з 01.09.2012 року по 26.08.2015 року складають 15\~741,59 грн. При визначенні трьох відсотків річних від простроченої суми за 1090 днів (з 01.01.2012 року по 26.08.2015) суд виходив з наступного розрахунку: 20 000 х 3 % х 1090 : 365 : 100 % = 1791,78 гривень. Тобто, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що загалом заборгованість відповідача за договором позики складає 37\~533,37 гривень, яка підлягає стягненню з нього на користь позивача. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача, слід стягнути витрати понесені позивачем по сплаті судового збору у розмірі 375,34 грн.

Outcome: approved