Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-30 00:00:00

Позивач 17.08.2018 року звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , [PERSON] за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору - Приморська районна державна адміністрація та просила: визнати незаконною реконструкцію квартири [ADDRESS] ; зобов`язати відповідачів своїми коштами демонтувати туалет, душ та інші незаконну реконструкцію в квартирі [ADDRESS] ; стягнути з обох відповідачів моральні збитки у розмірі 120 000 грн. та стягнути судовий збір, сплачений позивачем. Позовні вимоги мотивовані тим, що за адресою: [ADDRESS] проживає позивач зі своєю мамою більше 30 років. Кімнату в комунальній квартирі [NUMBER] що знаходиться поверховим вище над квартирою позивача придбала [PERSON] , яка почала проводити реконструкцію квартири без будь-яких дозвільних документів. Також [PERSON] здійснювала реконструкцію своєї квартири без довільних документів. Над спальнею позивача встановили фекальний насос, який постійно шумить та спати стало неможливо. Ухвалою від 22.08.2018 року позов [PERSON] залишено без руху, позивачу надано 10-денний термін для усунення недоліків. Після усунення недоліків позову, ухвалою суду від 25.09.2018 року провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 27.11.2018 року. У підготовче засідання 27.11.2018 року не з`явилися відповідачі, розгляд справи було відкладено на 20.02.2019 року. У підготовчому засіданні 20.02.2019 року позивач просила надати час для подання доказів, розгляд справи було відкладено на 04.04.2019 року. В результаті проведених підготовчих дій, у підготовчому засіданні 04.04.2019 року було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 18.06.2019 року. У судовому засіданні 18.06.2019 року ухвалено продовжити розгляд справи в заочному порядку та відкласти розгляд справи до 31.07.2019 року. У судовому засіданні 31.07.2019 року [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги та просила задовольнити у повному обсязі. У судове засідання відповідачі та третя особа не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд, у зв`язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачами відзиву на позов, зі згоди позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідачів, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] належить на праві спільної часткової власності Ѕ частина квартири [ADDRESS] , що вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.7-8). Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Так, відповідно до ч. 1 cт. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частина 7 ст. 81 ЦПК України передбачає, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд приходить до висновку, що позивачем не наведено та не надано жодного переконливого та належного доказу, згідно якого вбачалось би, що права [PERSON] порушувались відповідачами. Матеріали справи не містять навіть підтвердження того, що відповідачі є власниками квартир в будинку [ADDRESS] . Посилання позивача на звернення до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради з метою вирішення питання з відповідачами також не підтверджується матеріалами справи, так як і проведення реконструкції квартири, що знаходиться над квартирою позивача. Статтею 263 ЦПК України закріплено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено вчинення відповідачами будь-яких дій, та в цілому належність відповідачам квартири, в якій, зі слів позивача, здійснюється реконструкція. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Тож, вимоги щодо стягнення моральної шкоди, розмір оціненої моральної шкоди, винність осіб, що її завдали не підтверджені, тож в частині стягнення моральної шкоди слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, суд відмовляє у задоволенні основних позовних вимог, вимога про стягнення судового збору з відповідача на користь позивача також не підлягає задоволенню, у відповідності до процесуального законодавства.

Outcome: dismissed