Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] 22.05.2018 звернулася до суду з вищезазначеною позовною заявою та просить стягнути з відповідача на її користь 7000 грн. як частину вартості лікування спільного з відповідачем сина [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 22.01.2000 по 05.12.2007. Від шлюбу мають спільного сина - [PERSON], [INFO], з яким відповідач з моменту розлучення не спілкується, участі у його вихованні не бере, але на підставі рішення суду сплачує на утримання сина аліменти. Оскільки в дитинстві син дуже часто хворів на гострі респіраторні захворювання, які супроводжувались постійним закладенням носа ти диханням ротом, у дитини сформувався неправильний прикус. Починаючи з десятирічного віку син постійно лікується у лікаря ортодонта, дитині показано лікування брекет-системою. У вересні 2017 року дитині було встановлено брекет-системи на обидві щелепи. Вартість міні брекет-системи без врахування оплати консультацій лікарів та рентгенівських знімків склала 13000 грн. Вважає, що ця сума є для неї досить значною, оскільки вона є мамо зайнятою особою і останнім часом її заробітки є нестабільними та недостатніми. Зазначила, що вона зверталася до відповідача за допомогою, але він надати допомогу на лікування сина добровільно відмовився, посилаючись на відсутність вільних грошей. Тому вона сплачувала отримані послуги частинами до березня 2018 року, а на цей час ще триває лікування. Вважає, що відповідач має можливість нести дотикові витрати на лікування дитини, передбачені ст.185 СК України, оскілки працює, отримує стабільні та пристойні заробітки, тому просить стягнути половину витрачених нею коштів з відповідача. Ухвалою від 06.07.2018 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. 07 листопада 2018 року підготовче провадження у справі закрито, справа призначена до судового розгляду, який продовжено. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач в установлений судом строк подав відзив на позовну заяву, викладені в ньому обставини підтримав в судовому засіданні. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В обгрунтування заперечень зазначив, що не погоджується з аргументами позивача, оскільки його раніше ніколи не інформували про часті хвороби сина, про отримані позивачем консультації. Крім того, вважає, що позивачем не надано належних доказів як до хвороби сина, так і стосовно необхідності встановлення йому брекет - системи, зокрема - висновку МСЕК. Також просив врахувати, що позивач оцінює вартість міні брекет - системи у 13000 грн., але надала докази сплати тільки 8000 грн. Зауважив, що медицина в Україні безкоштовна, тому позивач повинна була спочатку звернутися з питання установки брекет системи сину до державного закладу охорони здоровя, або вибрати матеріал для брекет - системи за іншою, більш приємною ціною. Вислухавши сторони, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] є матірю, а відповідач [PERSON] батьком [PERSON], [INFO] /а.с.6/. Після розірвання шлюбу між батьками, дитина проживає з матірю позивачем у справі, відповідач сплачує на утримання сина аліменти згідно із судовим рішенням, що відповідачем не оспорювалось. Копією наданою позивачем податкової декларації про майновий стан і доходи підтверджується, що у 2017 році [PERSON] доходів не мала /а.с.17-18/. Згідно з наданою позивачем консультативною картою, виданою ДЗ «Дніпропетровська медична академія міністерства охорони здоровя України», [PERSON], [INFO], знаходився на лікуванні у лікаря стоматолога 29 та 30 серпня 2017 року /а.с.8/. Довідкою ФОП [PERSON] від 06.11.2018 підтверджується, що [PERSON], [INFO], звернувся до стоматолога [PERSON] 12.09.2017. Останньому було поставлено діагноз «дистольний глибокий травмуючий прикус…», призначене лікування міні брекет-системою, яке проводиться до цього часу /а.с.55/. Відповідно до Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], зареєстрована як ФОП /а.с.16/. Відповідно до наданих позивачем товарних чеків, протягом вересня 2017 березня 2017 року позивачем сплачено 13000 грн. В товарних чеках зазначено, що кошти сплачено ФОП [PERSON] як оплата курсу лікування міні брекет-системами на двох щелепах /а.с.9-15, 76-77/. Однак, чек на суму 7000,00 грн. /а.с.9, 76/ не містить підпису особи, якою було прийнято кошти у зазначеній сумі, у звязку з чим цей документ не може бути прийнятий судом в якості належного доказу. Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] працює, його середній заробіток складає 17305,31 грн., із заробітної плати щомісяця стягуються аліменти у розмірі 25 % на користь позивача. Згідно з наданої відповідачем довідки, середній розмір аліментів, які позивач сплачує на утримання дитини, становить 3481,52 грн. /а.с.40/. Крім спільного з позивачем сина, у відповідача на утриманні є неповнолітня дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про її народження /а.с.41/. З довідки Широківської районної філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості дружина відповідача [PERSON] з 23.07.2018 року перебуває на обліку центру як безробітна /а.с.42/. Допитаний в якості свідка у справі син сторін [PERSON], [INFO], пояснив суду, що з батьком майже не спілкується, хоч конфліктів не має. Приблизно з 9 років у нього виявили неправильний прикус, з того часу він декілька разів звертався з мамою до стоматолога, носи капу, а потім лікар-ортодонт приписав для виправлення прикусу носити брекети. Але батько надати кошти для їх оплати відмовився. Відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. В пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено: передбачені ст.185 СК додаткові витрати на утримання дитини, викликані особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо) можуть стягуватись лише з батьків і у разі фактичних витрат і їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Відповідно до\~ч.1\~ст.81\~ЦПК України,\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається,\~як на\~підставу своїх\~вимог чи\~заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Суд враховує, що рішення приймається на підставі наданих сторонами доказів та вважає, що в звязку з встановленням сину сторін вищевказаного діагнозу, та необхідністю проведення лікування за допомогою брекет-системи, у позивача виникли додаткові витрати, що складаються, зокрема, із сплати витрат на придбання брекет-системи. Ці витрати зумовлені особливими обставинами, оскільки спрямовані на лікування дитини та відповідають рекомендаціям лікарів. Суд вважає, що оскільки додаткові кошти на утримання дитини витрачено позивачем, вони можуть бути компенсовані за рахунок відповідача. Суд також бере до уваги, що понесення інших витрат, повязаних з лікуванням сина, позивачем не доведено. Водночас, суд враховує, що позивачем доведена сплата нею коштів за брекет-системи у розмірі 6000 грн. При цьому, суд критично ставиться до заперечень відповідача стосовно неможливості надати разову допомогу позивачу, оскільки дослідженими доказами встановлено, що відповідач працює, має стабільний дохід, який перевищує доходи позивача, а тому має можливість взяти участь у додаткових витратах на дитину. Водночас, суд враховує, що відповідачем щомісячно сплачуються аліменти на утримання дитини у середньому розмірі 3481,52 грн., що значно більше, ніж розмір прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років, який з 1 січня 2018 року становив 1860 грн., з 1 липня 1944 грн., з 1 грудня 2027 грн. Крім того, позивач не заперечувала в судовому засіданні, що відповідач сплатив половину вартості за навчання сина у навчальному закладі. Виходячи з вищезазначеного, з врахуванням сплати додаткових витрат позивачем, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача половину понесених нею додаткових витрат на дитину в сумі 3000,00 грн. Отже позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у звязку з чим, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вважає, що підлягає стягненню з відповідача в дохід держави 302,06 грн. судового збору. При цьому іншу частину судових витрат слід віднести на рахунок держави, оскільки позивача від сплати судового збору звільнена.

Outcome: partial