Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] ( [ADDRESS] ) звернулася до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] ( [ADDRESS] ), про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 18 серпня 2015 року в Дзержинському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківському міському управлінні юстиції, між сторонами було укладено шлюб, актовий запис № 804, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію шлюбу від 18.08.2015 року [NUMBER] . Від спільного подружнього життя мають доньку [PERSON] [INFO] . Після реєстрації шлюбу між сторонами склалися нормальні подружні відносини, вони поважали один одного, підтримували один одного в складених життєвих ситуаціях, складали плани на майбутнє. Але з часом відносини в сім`ї погіршились частково через роботу відповідача [PERSON] . У зв`язку з проходження військової служби [PERSON] дома буває рідко, також з травня 2020 року проживає однією сім`єю з іншою жінкою. В силу різних причин подружнє життя між [PERSON] та [PERSON] не склалося, зокрема через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на шлюб та сім`ю, втрати почуття поваги та любові один до одного. Ситуація що склалася тягнеться вже більше трьох років, що постійно виводить позивачку з рівноваги, і через це вона перебуває у стані емоційного стресу та побоюється за своє здоров`я. Враховуючи наведене позивачка стверджує, що примирення та подальше подружнє життя між нею і [PERSON] є неможливим, сім`я розпалася остаточно, збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. Користуючись ст.ст. 160, 161 Сімейного кодексу України після розірвання шлюбу місцем проживання малолітньої доньки [PERSON] просить визначити разом з [PERSON] . Позивач в судове засідання не прибула, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи була судом належним чином повідомлена. Однак позивачем було подане клопотання про розгляд справи за її відсутності із зазначенням, що позовні вимоги вона підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не прибув, проте через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Судове засідання у справі було призначене на 30.11.2020 року на 15 год. 50 хв., однак через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. У відповідності до ч. 6 ст. 259 ЦПК України складання рішення суду було відкладено на строк не більш як п`ять днів, тому у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, якою є 03.12.2020 року. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 18 серпня 2015 року позивач - [PERSON] та відповідач - [PERSON] уклали шлюб в Дзержинському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 804, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію шлюбу від 18.08.2015 року серії [NUMBER] . Від спільного подружнього життя мають доньку [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). В силу різних причин подружнє життя між [PERSON] та [PERSON] не склалося, зокрема через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на шлюб та сім`ю, втрати почуття поваги та любові один до одного. Ситуація що склалася тягнеться вже більше трьох років. Відповідно до ч. 1 ст.\~21\~СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно\~ст. 112 Сімейного Кодексу України\~при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч. 3 ст.\~105\~Сімейного Кодексу\~України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу. Стаття 51\~Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч. 3 та ч. 4 ст.\~56\~СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно з ч. 4 ст.\~206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи вищенаведені\~обставини справи,\~визнання відповідачем\~позовних вимог,\~суд приходить\~до висновку,\~що подальше\~спільне проживання\~подружжя і\~збереження шлюбу\~суперечить їх\~спільним інтересам,\~а тому\~шлюб між\~ [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Як зазначено у ч. 1 ст. 160\~СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Враховуючи те, що позивач просила залишити доньку проживати із нею, та те що, відповідач не заперечував проти цього, суд вважає, що місцем проживання [PERSON] слід визначити місце проживання її матері [PERSON] . Як зазначено у ч. 1 ст. 141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст.\~142\~ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, в силу вимог ст.ст. 141, 142 ЦПК України, позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого при поданні позову судового збору, що становить 840 грн. 80 коп., а з відповідача підлягає стягнення 840,80 грн., сплаченого позивачем судового збору при зверненні до суду з вказаним позовом. На підставі викладеного, ст.ст. 56, 110, 112, 160 Сімейного кодексу України\~та,

Outcome: approved