Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

Позивач [PERSON] Акціонерне Товариство «Альфа-Банк» (далі за текстом ПАТ «Альфа-Банк» або Банк) звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого вказав, що 29.05.2008 між відповідачем та Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», яке у наступному було перемейновано у ПАТ «Альфа-Банк», був укладений кредитний договір № 490073411, згідно якого відповідачу були надані кредитні кошти у сумі 16175,85 доларів США. Відповідач зі свого боку зобовязався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші платежі згідно умов договору. Між тим, за станом на 20.04.2017 відповідач свої зобовязання щодо погашення кредитної заборгованості не виконав, у звязку з чим кредитна заборгованість склала: за тілом кредиту у сумі 15292,52 доларів США, за відсотками у сумі 10171,60 доларів США, а всього 25464,12 доларів США, які позивач просить стягнути на свою користь з відповідача разом з понесеними ним судовими витратами у сумі 10116 грн 56 коп. судового збору. До початку розгляду справи по суті представник Банку двічі звертався до суду з заявами про уточнення позовних вимог. Так, відповідно до заяви від 27.10.2017 Банк зазначив, що у звязку з тим, що відповідач не виконував зобовязання за кредитним договором, Банк був вимушений звернутися до Шахтарського міськрайонного суду Донецької області із заявою про видачу судового наказу. 27.08.2009 судом було видано судовий наказ № 2н-220/2009 про звернення стягнення на автомобіль марки Chevrolet Aveo TC 58U, номерний знак [NUMBER], який належить [PERSON], у рахунок стягнення кредитної заборгованості на користь ПАТ «Альфа Банк» у розмірі 135641,21 грн за період з 29.05.2008 по 09.07.2009. Розмір заборгованості складався із: заборгованості за тілом кредиту у сумі 116597,83 грн, що еквівалентно 4352,78 дол.США, заборгованості по відсоткам у сумі 8704,56 грн, що еквівалентно 324,95 дол.США, та пені на момент звернення до суду із заявою від 09.07.2009 про видачу судового наказу у сумі 10338,82 грн. На підставі вказаного судового наказу ВДВС Ясинуватського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області було відкрито виконавче провадження. 08.08.2012 ВДВС був складений акт опису та арешту заставного автомобіля. Однак, всі матеріали виконавчих проваджень та матеріально-технічна база залишені за місцем їх попередньої реєстрації на непідконтрольній Україні території, доступ до автоматизованої системи виконавчих проваджень заблоковано. До Приморського ВДВС м.Маріуполя виконавчі документи за даною справою не надходили. Тому Банк був вимушений звернутися до суду про стягнення кредитної заборгованості у розмірі, відповідному наданому суду розрахунку станом на 20.04.2017. У звязку з існуванням вказаного судового наказу Банк зменшує позовні вимоги на 4677,73 дол.США ( 4352,78 + 324,95) та просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за тілом кредиту у сумі 10939,74 дол.США, за відсотками у сумі 9846,65 дол.США, а всього 20786,39 дол.США та понесені позивачем судові витрати у сумі 10116 грн 56 коп. судового збору. Відповідно до заяви від 15.12.2017 представник Банку просив стягнути з відповідача на користь Банку суму курсової різниці за тілом кредиту у розмірі 10939,74 дол.США, суму курсової різниці за відсотками у розмірі 9846,65 дол.США, а всього 20786,39 дол.США та понесені позивачем судові витрати у сумі 10116 грн 56 коп. судового збору. У своїх запереченнях на уточнені позовні вимоги від 27.10.2017 представник відповідача [PERSON], який, як і відповідач [PERSON], у наступному до судового засідання не зявилися, будучи належним чином сповіщеними про час і місце розгляду справи, зазначив, що він не згоден з вимогами Банку у повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції вказав, що загалом відповідачем за тілом кредиту сплачено 883,33 дол.США, у звязку із чим позивачем предявлено за тілом кредиту 15292,52 дол. США (16175,85 - 883,33 = 15292,52). За судовим наказом Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 27.08.2009 з відповідача стягнуто за тілом кредиту 116597,83 грн, що з урахуванням курсу долару США за станом на 09.07.2009 - 7,6245 грн за 1 долар США становить 15292,52 дол.США. Отже з відповідача вже стягнуто тіло кредиту у повному обсязі, крім того у рахунок погашення заборгованості за договором звернуто стягнення на предмет застави автомобіль. На виконання судового наказу відповідач 17.04.2012 передав, а ПАТ «Альфа-Банк» прийняв у рахунок погашення заборгованості за договором вказаний автомобіль, про що було складено відповідний акт. Одночасно [PERSON] звернувся до суду із заявою про застосування загального строку позовної давності у три роки, вказавши, що дії, які свідчать про визнання боргу відповідачем, які б були підставою для переривання перебігу позовної давності, з боку останнього не вчинялися, що не спростовується позивачем. Тому просить у задоволенні позовних вимог Банку відмовити. У поясненнях на заперечення на заяву про уточнення позовних вимог від 27.10.2017 представник Банку, який також у судове засідання не зявився, письмово повідомив суд про розгляд справи у його відсутність, не погоджуючись з доводами представника відповідача, зазначив, що за судовим наказом від 27.08.2009 з позичальника дійсно була стягнута вся сума заборгованості за тілом кредиту, але у грівневому еквіваленті (на той час стягнення було передбачено тільки у гривні). На теперішній час вищенаведений судовий наказ існує, але з приводу того, шо кредит надавався [PERSON] у доларах США, у зв'язку зі збільшенням курсу валют залишилася курсова різниця між стягнутою сумою по судовому наказу та заборгованістю, яка залишилася на теперішній час у зв'язку з невиконанням своїх зобов'язань відповідачем за кредитним договором. Так, стягнута сума за тілом кредиту по судовому наказу у розмірі 116597,83 грн за курсом 1 дол.США = 7,6245 грн (станом на 09.07.2009) складає 15292,52 дол.США, що повністю відповідає сумі залишку заборгованості за тілом кредиту станом на 20.04.2017, коли Банк звернувся з позовом до суду. Таким чином, 1) 15292,52 дол.США х 26,787 (курс на 20.04.2017) = 409640,73 грн - заборгованість за тілом на 20.04.2017; 2) 409640,73 грн - 116597,83 грн = 293 042,09 грн; 3) 293 042,9 грн : 26,787 = 10939,07 дол.США - сума, яка підлягає стягненню з [PERSON] станом на теперішній час у звязку з курсовою різницею за тілом кредиту, заявлена у заяві про уточнення позовних вимог № 1 від 15.12.2017. Так саме, Банк розрахував заборгованість по курсової різниці й за відсотками. Таким чином, Банк ніяк не пропустив строк позовної давності до основної вимоги. До того ж, згідно за п.2.3. кредитного договору дата останнього повернення кредиту 29.05.2015, тому й строк позовної давності у три роки відраховується з 29.05.2015 та діє до 29.05.2018. Після набрання чинності нової редакції ЦПК України і визначення судом виду позовного провадження на підставі ухвали суду від 04.01.2018 представником відповідача [PERSON] надано відзив на позов, відповідно до якого уточнені позовні вимоги про стягнення курсової різниці за тілом кредиту та відсоткам не визнає у повному обсязі, оскільки за судовим наказом від 27.08.2009 з відповідача стягнуто тіло кредиту у повному обсязі, а вимоги позивача щодо стягнення з [PERSON] суми курсової різниці за тілом кредиту у розмірі 10939,74 дол.США не ґрунтуються на законі. Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності як до заборгованості за тілом кредиту, так і за відсотками. У зв'язку із чим представник відповідача просить суд застосувати загальний строк позовної давності до вказаних вимог позивача та у їх задоволені відмовити у повному обсязі. У своїх поясненнях на відзив позивач вказав, що оскільки кошти за кредитним договором у належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом підлягають стягненню з відповідача в межах строку позовної давності. На підтвердження факту переривання перебігу позовної давності послався на ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22.05.2014 у справі № 235/3047/14-ц про залишення позову без розгляду. У свою чергу відповідач [PERSON] подав заперечення на пояснення Банку до відзиву, відповідно до якого зазначив, що наведеною позивачем ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22.05.2014 позовну заяву ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON], а не до нього, було повернуто Банку, а не залишено без розгляду, з підстав непідсудності та рекомендовано позивачу звернутися до суду за місцем проживання відповідача, тобто до Димитровського міського суду Донецької області. До того ж відповідно до ч.1 ст.265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Відповідач у черговий раз просить застосувати строк позовної давності, стверджуючи, що позивачем пропущено цей строк як до заборгованості за тілом кредиту, так і за відсотками. Ознайомившись з заявами сторін по суті справи, дослідивши надані на їх обгрунтування докази, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом установлено, що 29.05.2008 між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 490073411 (далі договір), згідно якого Банк надав [PERSON] кредит у сумі 16175,85 доларів США з номінальною процентною ставкою 14,5 % річних у звязку з придбанням позивачем за договором купівлі-продажу, укладеним між позичальником та ТОВ «УкрАвтоЗАЗ-Сервіс», № 5746 від 22.05.2008 автомобіля Chevrolet Aveo TC58U, 2008 року випуску, синього кольору, державний номер [NUMBER], тип легковий седан (свідоцтво про реєстрацію АНС 182422, видане 28.05.2008 РЕВ м.Красноармійськ), з датою остаточного повернення кредиту 29.05.2015. Відповідно до п.п.2.6, 2.8 договору позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування щомісячно, рівними частями у сумах та терміни, визначені договором та відповідно до Графіку платежів: у разі сплати у валюті кредиту 29 числа кожного місяця рівними частинами у сумі 308,00 дол.США; у разі повернення кредиту у валюті відмінній від валюти кредиту таке погашення має здійснюватись не пізніше 28 числа кожного місяця у сумі, розрахованій у порядку та на умовах, визначених цим договором. Для зарахування коштів, спрямованих на повернення заборгованості, позивачем відкрито на імя відповідача рахунок № 29095490073411. Згідно за п.2 договору Банк надає відповідачу кредит та приймає в заставу у забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором придбаний [PERSON] автомобіль. Зазначене підтверджується копіями вказаного договору, Графіку погашення заборгованості, Графіку платежів та розрахунком сукупної вартості споживчого кредиту, що є невідємними частинами договору, випискою з особового рахунку відповідача (а.с.4-6, 7, 8-9, 12-13, 14-15). Підписи сторін під договором, графіком погашення заборгованості та графіком платежів свідчать про досягнення ними згоди за всіма умовами угоди. Відповідно до п.1.2. Статуту позивача, затвердженого загальними зборами акціонерів Банку 12.03.2013, ПАТ «Альфа-Банк» є правонаступником усіх прав та зобовязань ЗАТ «Альфа-Банк» (а.с.18-19). За приписами ст.1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно за ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно за ст.599 ЦК України зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до вимог ч.1 ст.1048, ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо неповернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту та одержання від позичальника процентів від суми позики. Згідно за розрахунком позивача заборгованість відповідача перед позивачем за станом на 20.04.2017 за кредитом складає 15292,52 доларів США, за процентами за користування кредитом 10171,60 доларів США (а.с.12-13). 24.04.2017 ПАТ «Альфа-Банк» рекомендованим відправленням надіслав [PERSON] вимогу про повернення заборгованості за кредитом та відостками у вищенаведених сумах (а.с.16, 17). Судом також встановлено, що відповідно до судового наказу Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 27.08.2009 у справі № 2н-220/2009 з [PERSON] на користь ЗАТ «Альфа-Банк» достроково стягнута виникла за кредитним договором № 490073411 заборгованість за кредитом в сумі 116597 грн 83 коп., по процентам 8704 грн 56 коп., за пенею 10338 грн 82 коп., а всього 135641 грн 21 коп. Також в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 490073411 звернуто стягнення на предмет застави автомобіль Chevrolet Aveo TC58U, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER]. Дана обставина визнається учасниками справи, зазначається в їх заявах по суті справи, а тому відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Відповідно до листа управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 19.10.2017 на виконанні у ВДВС Ясинуватського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області перебувало виконавче провадження з примусового виконання судового наказу № 2н-220/2009 від 27.08.2009, виданого Шахтарським міськрайонним судом Донецької області, про звернення стягнення на автомобіль марки Chevrolet Aveo TC 58U, номерний знак [NUMBER], який належить [PERSON], у рахунок стягнення заборгованості на користь ПАТ «Альфа Банк» у розмірі 135641,21 грн. Оскільки виконавче провадження, матеріально-технічна база та інше майно відділу знаходяться за місцем їх попередньої реєстрації на тимчасово непідконтрольній Україні території, Банк пропонує відповідачу звернутися до суду для отримання дублікату виконавчого документа. Вказану інформацію також підтверджує ВДВС Ясинуватського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області у своєму листі від 18.10.2017 (а.с.92, 93-94, 95, 96). Згідно з актом опису та арешту майна, складеного 08.08.2012 заступником начальника ВДВС Ясинуватського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області у присутності представника стягувача на виконання судового наказу № 2н-220/2009 від 27.08.2009 був описаний автомобіль марки Chevrolet Aveo TC 58U, 2008 року випуску, номерний знак [NUMBER] та на вказаний транспортний засіб накладено арешт (а.с.100-103). Отже, у звязку із неналежним виконанням відповідачем зобовязань за кредитним договором № 490073411 від 29.05.2008 на підставі зазначеного судового наказу з [PERSON] на користь Банку достроково стягнута заборгованість за кредитом та за відсотками, яка була розрахована за станом на 09.07.2009. Відповідно до розрахунку заборгованості, виготовленому Банком за станом на 09.07.2009, вся сума залишку тіла кредиту у гривневому еквіваленті склала 116597,83 грн, яка за курсом 1 дол.США, який за станом на 09.07.2009 дорівнював 7,6245 грн, відповідала 15292,52 дол.США. Сума заборгованості за процентами на дату здійснення розрахунку склала 8704 грн 56 коп., яка за наведеним курсом 1 дол.США відповідала 1141,66 дол.США (а.с.139). Згідно за розрахунком позивача, наданого Банком на підтвердження заявлених позовних вимог, заборгованість відповідача перед позивачем за станом на 20.04.2017 за кредитом складає 15292,52 доларів США, за процентами за користування кредитом 10171,60 доларів США (а.с.12-13). Аналіз наведених розрахунків та зібраних у справі доказів на обґрунтування правових позицій сторін свідчать про те, що Банк вже отримав судове рішення у виді судового наказу про стягнення з [PERSON] на свою користь за тим же кредитним договором всієї заборгованості за тілом кредиту та частину заборгованості за процентами, які знову висунуті до стягнення у примусовому порядку, тоді, як відповідно до ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. А тому вимоги позивача щодо повторного стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредитом є неприпустимими та такими, що не підлягають задоволенню. При цьому суд не бере до уваги позицію Банку про те, що з даними вимогами він був змушений знову звернутися до суду через залишення всіх матеріалів виконавчого провадження, відкритого на підставі судового наказу, на непідконтрольній Україні території, як такі, що не ґрунтуються на законі. Так само і вимоги позивача щодо стягнення з [PERSON] сум курсової різниці за тілом кредиту у розмірі 10939,74 дол.США та за відсотками у розмірі 9846,65 дол.США, розраховані позивачем на власний розсуд, не можуть бути задоволені, як такі, що не ґрунтуються ані на договорі, ані на законі. Що стосується стягнення заборгованості за відсотками, суд виходить з такого. Як вбачається з вищенаведених розрахунків Банку, за судовим наказом з відповідача вже була стягнута заборгованість за процентами, розрахована за період з 29.06.2008 по 09.07.2009, що у доларовому еквіваленті відповідало 1141,66 дол.США (а.с.139). За станом на 20.04.2017 заборгованість за процентами згідно розрахунку Банку у розмірі 10171,60 доларів США розрахована за період з 29.06.2008 по 29.07.2013 (а.с.12-13). Отже, з урахуванням вже стягнутої за судовим наказом суми у позивача виникають правові підстави для стягнення з відповідача різниці виниклої заборгованості за процентами за кредитним договором, а саме: за період з 29.07.2009 по 29.02.2013, оскільки неповерненням отриманого кредиту, відсотків за його користування в обумовлені договором строки відповідач в односторонньому порядку порушив зобовязання, що випливають з його умов. Заходом цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобовязання є стягнення сум відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України. Між тим, позовні вимоги Банку не можуть бути задоволені через пропуск позивачем строку звернення до суду, виходячи з такого. Відповідач і його представник звернулися до суду з заявою про застосування строків позовної давності до заявлених позивачем вимог у порядку ст.267 ЦК України. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права чи інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно за ч.1, ч.5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами ст.1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. До вказаного висновку суд прийшов з урахування правової позиції Верховного Суду України, викладеної 06.11.2013 у справі № 6-116цс13. Згідно з випискою по особовому рахунку [PERSON] (№ 29095490073411), розрахунку заборгованості за кредитом погашення відповідачем кредиту в останнє відбулося 27.02.2009, відсотків за користування кредитом 07.12.2011 (а.с.12-15). Позивач через поштове відділення звернувся з даним позовом до суду 10.05.2017 року, тобто за межами трирічного строку позовної давності (а.с.25). Згідно за п.2.3 договору дата останнього повернення кредиту 29.05.2015. З урахуванням наведеного та трирічного строку позовної давності, який відповідач просить застосувати, у Банка виникає право вимагати повернення заборгованості за відсотками за період з травня 2014 року. Проте заявлена вимога щодо стягнення заборгованості за відсотками позивачем розрахована по 29.07.2013. З огляду на ст.13 ЦПК України, якою регламентовано принцип диспозитивності цивільного судочинства, тобто розгляд цивільних справ не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, суд приходить до висновку, що Банком заявлені позовні вимоги поза межами строку позовної давності. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це закон на право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (рішення від 20.09.2011 року у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; рішення\~ від 22.10.1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Позивачем не заявлено клопотань щодо визнання причини пропуску строку позовної давності поважною та його відновлення. Представник Банку, заперечуючи проти заяви представника відповідача, на підтвердження факту переривання перебігу позовної давності надав ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22.05.2014 у справі № 235/3047/14-ц. Судом встановлено, що зазначеною ухвалою позовна заява ПАТ «Альфа-Банк» до поручителя [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, що є предметом розгляду у даній справі, була повернута Банку через порушення останнім правила підсудності спору до відкриття провадження у справі. Позивачу було рекомендовано звернутися за місцем проживання відповідача до Димитровського міського суду, що у наступному було здійснено Банком, про що свідчить ухвала Димитроського міського суду від 18.06.2015 у справі № 226/1899/14-ц про залишення позову без розгляду за заявою Банку. Відповідно до ч.2 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Відповідно до ч.1 ст.265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Отже, наведені норми вказують на те, що хоча за загальним правилом перебіг позовної давності і переривається в момент предявлення позову, однак у разі залишення позову без розгляду перебіг цього строку продовжується у загальному порядку. Оскільки позов Банку було подано не до боржника, у наступному його було залишено без розгляду за заявою позивача, суд не приймає до уваги пояснення позивача щодо переривання перебігу строку позовної давності. Суд також звертає на таке. Згідно із п.11.3 розділу 2 Загальних умов кредитування фізичних осіб, що є складовою договору, сторони домовилися про збільшення позовної давності до 50 років. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша\~статті 259 ЦК України). Згідно із ч.1, ч.2\~ст.207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до п.7 договору цей договір підписується сторонами шляхом підписання першого та другого аркушів розділу № 1. Інші аркуші потребують додаткового поставлення підписів сторін. Оскільки загальні умови, якими збільшена позовна давність, не містять підписів сторін та судом не встановлено доказів на підтвердження, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи договір, суд не приймає до уваги збільшену позовну давність, а виходить виключно з загального строку у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якого заявлено стороною у спорі, та наявність якого встановлено під час розгляду справи є відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України підставою для відмови у позові. На підставі ст.ст.207, 264, 265, 256, 257, 259, 261, 267, 526, 527, 530,599, 1048, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed