Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

Позивач 18.04.2019 року звернувся до суду з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси та просив визнати незаконним та скасувати рішення Квартино-експлуатаційного відділу м. Одеси, викладене в листі від 18.03.2019 року №1168, про відмову в погодженні рішення військового прокурора Південного регіону України від 12.03.2019 року про взяття полковника юстиції [PERSON] на облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими житловими приміщеннями (службовою жилою площею) у складі сім`ї три особи з 12.03.2019 року; зобов`язати Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси погодити рішення військового прокурора Південного регіону України від 12.03.2019 року про взяття полковника юстиції [PERSON] на облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими житловими приміщеннями (службовою жилою площею) у складі сім`ї три особи з 12.03.2019 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] проходить службу за контрактом осіб офіцерського складу у військовій прокуратурі Південного регіону України у військовому званні «полковник юстиції». Вважає рішення Кварирно-експлуатаційного відділу м. Одеси в частині відмови у погодження подання військового прокурора про взяття позивача на облік військовослужбовців, що потребують поліпшення житлових умов, незаконним, адже житлова площа позивача є меншою ніж встановлено чинним законодавством. Адже квартира позивача загальною площею 31.9 кв.м., проте житловою 15,7 кв.м., в той час як передбачено 8,5 кв.м. на одного члена сім`ї, проте сім`я позивача складається з трьох осіб. Ухвалою суду від 19.04.2019 року провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 01.07.2019 року. До суду 14.05.2019 року надійшов відзив на позовну заяві, згідно якого Квартирно-експлуатаційний відділ просив відмовити у задоволенні позовних вимог, виходячи з того, що [PERSON] вже забезпечений службовим жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] .Вказують, що акт обстеження житлових умов не відповідає вимогам чинного законодавства, адже у ньому відсутня мотивувальна частина, тобто на якій підставі позивач потребує поліпшення житлових умов, не вказана дата перевірки. Представник відповідача вважає, що норму житлової площі слід відрізняти від норми надання громадянам житлових приміщень, що передбачено ст. 48 ЖК України. Зазначена норма не збігається з рівнем фактичної забезпеченості громадян житлом. До суду 20.05.2019 року надійшла відповідь на відзив, де [PERSON] вказав, що потребує поліпшення житлових умов, у зв`язку з тим, що площа квартири в якій він проживає менша, ніж перебачено чинним законодавством. Протокол житлової комісії, відповідає вимогам чинного законодавства, адже в ньому чітко відзначено, що позивача потребує поліпшення житлових умов, оскільки забезпечений житлом нижче рівня середньої забезпеченості. У підготовчому засіданні протокольною ухвалою від 01.07.2019 року було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду на 21.08.2019 року. У судове засідання 21.08.2019 року учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на наступне. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що полковник юстиції [PERSON] проходить військову службу за контрактом осіб офіцерського складу у військовій прокуратурі Південного регіону України на посаді начальника відділу (а.с.17). [PERSON] звернувся до військового прокурора Південного регіону України та голови об`єднаної житлової комісії військових прокуратур Південного регіону України та Одеського гарнізону з рапортом про надання службового житлового приміщення (а.с.14). На засіданні об`єднаної житлової комісії військових прокуратур Південного регіону України та Одеського гарнізону було вирішено клопотати перед військовим прокурором Південного регіону України про взяття на облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом забезпечення службовим жилим приміщенням (службовою житловою площею) полковника юстиції [PERSON] у складі сім`ї особи (він, дружина [PERSON] , син [PERSON] ), що вбачається з Протоколу комісії №3/2019 від 12.03.2019 року (а.с. 13). Військовий прокурор Південного регіону України Немешкало Р.М. дозволив взяття [PERSON] на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов та вказав погодити рішення з КЕВ м. Одеси (а.с.12). Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси листом №1168 від 18.03.2019 року не погодив прийняте рішення військового прокурора Південного регіону України, у зв`язку з тим, що полковник [PERSON] забезпечений службовим жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Згідно довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) [PERSON] проживає з дружиною [PERSON] та сином [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS] , що складається з однієї кімнати площею 15,70 кв.м., загальною площею 31.9 кв.м. (а.с.15). З листа Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси №1403 від 01.04.2019 року вбачається, що [PERSON] в узагальнених списках обліку осіб Одеського гарнізону, які набули права та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, перебуває в загальній черзі з 13.10.2003 року, в першочерговій черзі з 14.05.2018 року як учасник бойових дій (а.с.19). Згідно інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не мають нерухомого майна. З свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 03.07.2019 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, вбачається, що [INFO] у [PERSON] народився син [PERSON] (а.с.59). Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Так, згідно з частиною першою статті 12 цього Закону держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК УРСР та іншими нормативно-правовими актами; порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пункту 24 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081, військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини; у рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства. Згідно п. 7 Розділу ІІ Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказ Міністерства оборони України 1 липня 2018 року № 380 Житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) має право приймати рішення щодо: взяття військовослужбовців та членів їх сімей на облік і зняття з обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою жилою площею). Заперечуючи проти позову, КЕВ м. Одеси вказує на те, що [PERSON] наділений жилим приміщенням. Такі твердження не заперечуються позивачем. Проте, позивач як і комісія об`єднаної житлової комісії військових прокуратур Південного регіону України та Одеського гарнізону вказує на необхідність поліпшення житлових умов сім`ї позивача, оскільки розмір жилої площі не відповідає мінімальному. Згідно ст. 48 Житлового кодексу Української РСР жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. При цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки. Згідно п. 1 Розділу ІV Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказ Міністерства оборони України 1 липня 2018 року № 380 Військовослужбовці та члени їх сімей, крім осіб, які звільнені з військової служби в запас або відставку та члени їх сімей, за відсутності за місцем проходження служби житла для постійного проживання, забезпечуються службовими жилими приміщеннями. Службові жилі приміщення надаються в межах не менше визначеного в установленому порядку рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в цьому населеному пункті, але не більше 13,65 квадратного метра жилої площі на одну особу. Службове жиле приміщення може бути надане з перевищенням зазначеного вище максимального розміру виключно у випадках, передбачених законодавством, менше встановлених норм - тільки за наявності письмової згоди військовослужбовця та повнолітніх членів його сім`ї. Згідно Постанови Виконкому Одеського обласної ради народних депутатів та Президіума обласної ради федерації профспілок №378 від 17.09.1991 року внесено зміно до Постанови Виконкому Одеського обласної ради народних депутатів та Президіума обласної ради федерації профспілок від 16.01.1985 року №52 «Про порядок надання жилих приміщень» та встановлено, що розмір середньої забезпеченості громадян жилою площею складає в населених пунктах областей 8,5 кв. метрів. Відповідач вважає, що загальний розмір квартири, в якій проживає сім`я позивача у 31,9 кв.м. є таким, що відповідає вимогам. Суд, не погоджується з таким твердженням відповідача, адже площа жилого приміщення становить 15.7 кв.м. на трьох членів сім`ї, а віднедавна чотирьох, адже у позивача народився син. Розмір середньої забезпеченості становить 8,5 кв.м. на одну особу, тобто на трьох осіб 25.5 кв.м. Таким чином, жила площа квартира, яка надана позивачу як службова не відповідає мінімальним стандартам, а твердження відповідача про те, що береться до уваги загальна площа квартири, а не житлова не беруться судом до уваги, як безпідставні. Ведення обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов не входить до кола обов`язків квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси. В свою чергу, згідно п. 6 Наказу Міністерства оборони України №380 від 31.07.2018 року «Про затвердження Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» відповідно до визначених завдань житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія): щороку до 01 грудня надає до КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району список військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими житловими приміщеннями (службовою житловою площею), за формою, наведеною у додатку 1 до цієї Інструкції, та список військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання за формою, наведеною у додатку 2 до цієї Інструкції. Таким чином, квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси не займається веденням обліку осіб, зокрема військовослужбовців, що потребують поліпшення житлових умов, шляхом забезпеченням приміщенням. Не приймається судом до уваги посилання КЕВ м. Одеси про можливість тимчасового надання житла, що не відповідає санітарним вимогам та щодо недотримання вимог законодавства при складенні довідки при перевірці житлових умов, оскільки не стосуються предмету доказування. Таким чином, дії КЕВ м. Одеси щодо відмови у взяття [PERSON] на облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов є незаконним. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частина 7 ст. 81 ЦПК України передбачає, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 263 ЦПК України закріплено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved