Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

Позивач 16.06.2014 року звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що 29.04.2008 року Закрите акціонерне товариство «Альфа-Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір №490065242. Закрите акціонерне товариство «Альфа-Банк» 19.08.2009 року було перейменовано у Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк». Позивач свої зобов»язання виконав, надавши позичальнику [PERSON] кредит у сумі 87645 грн. 20 коп. У порушення умов Договору, позичальник [PERSON] свої зобов»язання належним чином не виконав. В забезпечення виконання зобов»язань позичальника, яким є [PERSON], що випливають з Основного договору, відповідно до ст. 553 ЦК України, 29.04.2008 року позивач та [PERSON], уклали договір поруки №490065242-П. Відповідно до умов договору поруки відповідач як поручитель поручається за виконання позичальником обов»язків, що виникла на підставі Основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. Поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №490065242 від 29.04.2008 року в сумі 313 157 грн. 60 коп., а також судові витрати у розмірі 3131 грн. 58 коп. Представник позивача належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій підтримав позов, та не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлена про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з'явилася. Третя особа [PERSON], належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з'явився. Відповідно положень ст. 224 ЦПК України, зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Донецькій області від 23.06.2014 р., які надішли до Селидівського міського суду Донецької області 02.07.2014 року, [PERSON], [INFO], змінила прізвище на «[PERSON]», зареєстрована за адресою:[ADDRESS]. Відповідно кредитного договору №490065242 від 29.04.2008 року [PERSON] 29.04.2008 року отримав у Закритому акціонерному товаристві «Альфа-Банк» кредит у розмірі 87645 грн. 20 коп., номінальна процентна ставка 13,99 % річних, дата остаточного повернення кредиту 29.04.2015 року. Згідно п.3 кредитного договору, позичальник зобов»язується в порядку та на умовах, що визначені даним договором повертати кредит, виплачувати банку проценти за користування кредитом, сплачувати комісії за дії банка, які вчиняються на користь позичальника з митою сприяння останньому у виконанні ним своїх зобов»язань за договором, сплачувати неустойки та інші передбачені Договором платежі та виконувати інші обов»язки що передбачені Договором. Повернення кредиту та сплата процентів за користування ним здійснюється позичальником в порядку та на умовах, що визначені у Додатку №1 до цього Договору, який є його невід»ємною частиною. 29.04.2008 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено договір поруки №490065242-П. Згідно ст. 3.1. договору поруки боржник та поручитель відповідають перед Банком за порушення обов»язків, перелічених у статті 2 цього Договору, як солідарні боржники. Відповідно ст. 3.2. передбачена ст. 3.1. цього договору відповідальність поручителя наступає у випадку, якщо боржник допустить прострочення виконання будь-якого з обов»язків, зазначених у п. 2.1. цього договору. 19.08.2009 р. відповідно копії свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи Закрите акціонерне товариство «Альфа-Банк» змінило найменування на Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк». Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» підлягає задоволенню частково. Даний висновок суду ґрунтується на наступному. Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, на підставі ч. 2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватись виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Статтею 554 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ст.543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. На підставі ст.544 Цивільного кодексу України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Таким чином, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду справи встановлено, що відповідач [PERSON] є поручителем перед позивачем за виконання року [PERSON] умов кредитного договору №490065242 від 29.04.2008 року. У зв'язку з невиконанням позичальником вимог зазначеного кредитного договору у позивача виникло право вимагати від відповідача виконання зобов'язань по кредитному договору. Тому є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу по несплаченому кредиту. Суд визнає правильним представлений позивачем розрахунок періоду і суми заборгованості, що утворилася у відповідачів. Розрахунок відповідає умовам укладеного договору. Однак, визначаючи суму пені, яка підлягає стягненню, суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» в цій частині підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідач порушив зобов'язання за кредитним договором і станом на 29.03.2014 року відповідач має заборгованість заборгованість за кредитом - 32838 грн. 62 коп.; заборгованість за відсотками - 30375 грн. 60 коп., заборгованість по комісії 7362 грн. 00 коп., пеня - 242581 грн. 38 коп., що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості. Таким чином, за період невиконання відповідачем зобов'язання за кредитним договором банком нарахована пеня в сумі - 242581 грн. 38 коп., що значно перевищує суму заборгованості по тілу кредиту. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин які мають істотне значення. Суд вважає, що суми штрафних санкцій значно перевищують розмір збитків та враховуючи, що банк при відсутності тривалий час платежів з боку відповідача ніяким чином не вирішував питання повернення заборгованості за кредитним договором, тим самим, на думку суду, допустив недобросовісність у здійсненні прав, що призвело до нарахування пені у розмірі, який значно перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту. Таким чином, суд вважає за можливе застосувати положення ч. 3 ст. 551 ЦК України до даних правовідносин і зменшити розмір пені за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором до 32838 грн. 62 коп., тобто до суми заборгованості за тілом кредиту. Виходячи з наведеного суд приходить до висновку, що в іншій частині позовних вимог, щодо стягнення пені на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» необхідно відмовити. У відповідності зі ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В судовому засіданні документально підтверджені витрати позивача на сплату судового збору у розмірі 3131 грн. 58 коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial