Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

Позивач [PERSON] 15.03.2018 р. звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON], укладений 11 листопада 2006 р. та зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося з різних причин, через протилежні погляди на спосіб життя та сімейний побут, через відсутність взаєморозуміння, що призвело до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], які проживають з позивачем. З огляду на те, що вони з відповідачем протягом певного часу спільно не проживають як подружжя, не ведуть спільне господарство, позивач не вбачає можливим будь-яке подальше збереження шлюбу, оскільки шлюб носить формальний характер. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити та розірвати шлюб з відповідачем. Пояснила, що вони з відповідачем з грудня 2016 р. мешкають окремо, шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, а тому примирення позивач вважає не можливим. Діти після розірвання шлюбу будуть проживати з нею. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів, проти чого не заперечувала позивач в судовому засіданні. Так, дослідивши матеріали справи‚ суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 11.11.2006 р., зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Сторони тривалий час не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбні стосунки. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад в сім'ї має не тимчасовий характер, а подальше спільне проживання в шлюбі стало неможливим, оскільки взаєморозуміння між сторонами втрачено, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. При таких обставинах шлюб підлягає розірванню. З урахуванням наведеного‚ на підставі ст.ст. 24, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved