Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

Позивач 18 вересня 2015 року звернувся до суду з позовом до відповідача про поновлення строку позовної давності, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, що залишилося після смерті баби - [PERSON], померлої 15 серпня 2003 року. В позовній заяві позивач [PERSON] посилається на те, що після смерті баби [PERSON], яка померла 15 серпня 2003 року, відкрилася спадщина земельна ділянка, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,69 га на території Загнітківської сільської ради за межами села, на підставі державного акту на право власності на землю серії І-ОД №007254. Спадкоємцем за заповітом став він. Фактично вступив в управління спадковим майном. До нього перейшов будинок, у якому разом жили, та предмети звичайної домашньої обстановки. Спадщину у вигляді земельної ділянки він також прийняв, але згодом державний акт на право власності на землю втратив і довгий час не міг знайти. Лише в теперішній час знайшов цей правовстановлюючий документ. З означених причин не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. До суду з позовом не міг звернутися в силу того, що довгий час не знаходив оригіналів правовстановлюючих документів та є юридично не освіченою людиною. Просить визнати причину пропуску строку позовної давності поважною та поновити його. Встановити факт прийняття ним спадщини після смерті [PERSON] земельної ділянки, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,69 га, вартістю 41480,71 грн., на території Загнітківської сільської ради за межами села, на підставі державного акту на право власності на землю серії І-ОД №007254. В судове засідання позивач не з»явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, надавши заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутністю. Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Позов визнає. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно свідоцтва про смерть серії І-ЖД №363015, виданого Загнітківською сільською радою Кодимського району Одеської області 16 серпня 2003 року, [PERSON] померла 15 серпня 2003 року. Згідно інформації відділу Держгеокадастру в Кодимському районі №29-28-0ю 13-1287/2-15 від 14.09.2015 року, [PERSON], видавався державний акт на право власності на землю серії І-ОД № 007254, як власнику земельної ділянки площею 1,69 га вартістю 41480,71 грн.. Згідно довідки Загнітківської сільської ради Кодимського району Одеської області №1536 від 07 вересня 2015 року [PERSON] проживав в одному домогосподарстві разом зі своєю бабою [PERSON] до дня смерті останньої в с. Загнітків. Згідно заповіту від 25 січня 2002 року зареєстрованому в реєстрі за №13 по Загнітківській сільській раді, Кодимського району Одеської області, [PERSON] на випадок своєї смерті заповідала все своє майно [PERSON]. Дослідивши вимоги позивача, та матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов може бути задоволеним в повному обсязі з наступних підстав. Згідно ч.3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частина 1 статті 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи встановлено наступне. [PERSON] померла 15 серпня 2003 року (свідоцтво про смерть серії І-ЖД №363015, видане 16 серпня 2003 року Загнітківською сільською радою Кодимського району Одеської області). Спадкодавець та позивач на час відкриття спадщини проживала в одному помешканні в с. Загнітків та вели спільне господарство (довідка Загнітківської сільської ради №1536 від 07 вересня 2015 року). На випадок своєї смерті [PERSON] заповідала все своє майно [PERSON] (заповіт від 25 січня 2002 року, зареєстрований в реєстрі за №13 по Загнітківській сільській раді). Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина: земельна ділянка, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,69 га на території Загнітківської сільської ради за межами села, на підставі державного акту на право власності на землю серії І-ОД №007254. Пунктом четвертим Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2004 року передбачено, що цивільні правовідносини, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов»язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (п.1), відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. З огляду на вище зазначені приписи Закону та роз»яснення Верховного Суду України, у правовідносинах, що виникли слід застосовувати положення Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Частиною першою статті 534 ЦК Української РСР передбачено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам, як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Отже, суд констатує, що позивач на час смерті спадкодавця відносився до числа спадкоємців за заповітом. Згідно ст. 549 ч.1 п.1 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. В судовому засіданні з»ясовано, що після смерті спадкодавця позивач фактично вступив у володіння спадковим майном земельною ділянкою, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,69 га на території Загнітківської сільської ради за межами села, на підставі державного акту на право власності на землю серії І-ОД №007254. Діючи таким чином, позивач набув тим самим право власності на спадкове майно. Стосовно вимоги позивача поновити строк позовної давності, то суд, задовольняючи її, виходив за такого. Пунктом шостим Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2004 року передбачено, що правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред»явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Згідно статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як убачається з досліджених матеріалів справи, позивач спадкує після смерті [PERSON], яка померла 15 серпня 2003 року. Строк пред»явлення позову [PERSON] сплив у 2004 році. Втрату правовстановлюючого документу, суд вважає поважними причинами у недотриманні позовної давності позивачем, а тому поновлює позовну давність. Враховуючи викладене,

Outcome: approved