Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

Позивач [PERSON], в інтересах якого діє представник по довіреності [PERSON], 27 березня 2017 року звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] «Вересень» про визнання розірваним в односторонньому порядку договір №109 оренди земельної ділянки, розташованої на території Гориславської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, кадастровий номер 5322480800:03:000:0157, загальною площею 3,40 га, укладений 01.09.2008 року між ним та [PERSON] «Вересень», який зареєстровано у Кременчуцькому районному центрі Полтавської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України», запис за №041056700189 від 05.05.2010 року, покладення обовязку на [PERSON] «Вересень» передати йому за актом приймання-передачі вище вказану земельну ділянку в стані, в якому вона була передана в оренду та стягнення судового збору. В обґрунтування позову вказував, що він є власником вказаної земельної ділянки, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії І-ПЛ №036953, виданого 14.12.2001 року на його ім'я, Гориславською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області та зареєстрованого в Книзі записів за №2. 01 вересня 2008 року, між ним та відповідачем [PERSON] «Вересень» було укладено договір №109 оренди вищезазначеної земельної ділянки, який зареєстровано у Кременчуцькому районному центрі Полтавської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України», про що 05.05.2010 року, зроблено запис за №041056700189 . Обидві сторони на час укладення правочину мали необхідний обсяг цивільної дієздатності. Пунктом 36 вказаного договору передбачено, що допускається розірвання договору в односторонньому порядку. Даний пункт договору був у тексті договору на момент його підписання, а отже сторони на час укладення цього договору погоджувалися на таку умову щодо одностороннього розірвання будь-якою стороною договору. Він має намір самостійно обробляти земельну ділянку, а тому звернувся до відповідача з листом про розірвання договору та повернення земельної ділянки, який було отримано відповідачем 14 лютого 2017 року, але відповіді не надав, земельна ділянка йому не повернута, що свідчить про небажання відповідача виконати вказані вимоги добровільно. Вважає, що пункт 36 договору, виходячи зі змісту та логіки інших пунктів договору, не повязаний, не суперечить та не спростовує їх. Так, підпунктами 34,35 договору передбачені підстави його припинення, а пунктом 36 передбачено розірвання договору без обумовлення права на його застосування настанням будь-яких подій чи взаємозвязку з пуктами 34 та 35 договору. Посилаючись на статтю 152 Земельного кодексу України, ч.1 статті 2, статтю 13 Закону України «Про оренду землі», статті 11,13,15,203,215,651 Цивільного кодексу України, вважає, що вказаними нормами передбачено розірвання договору в односторонньому порядку в разі, якщо це передбачено умовами договору. Він вважає мотивованим та обґрунтованим своє волевиявлення, спрямоване у вигляді листа до відповідача про розірвання договору оренди в односторонньому порядку з вимогою про повернення йому земельної ділянки. В даному випадку сторони договором від 01 вересня 2008 року в двосторонньому порядку погодили таке право, а тому це є її правом. Оскільки відповідач добровільно відмовляється повертати земельну ділянку, він вимушений звернутися з вказаним позовом до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Представник позивача по довіреності адвокат [PERSON] в судове засідання не зявився, подав письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та участі позивача, позов підтримали в повному обсязі, не заперечували проти заочного розгляду справи. Представник відповідача [PERSON] «Вересень» в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про що свідчить зворотна поштова розписка на а.с.27, своїх пояснень чи заперечень проти позову не подав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам статті 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Установлено і не заперечується сторонами, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки №63, розташованої на території Гориславської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, кадастровий номер 5322480800:03:000:0157, загальною площею 3,40 га, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії І-ПЛ №036953, виданим 14 грудня 2001 року Гориславською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області (а.с.9). 01 вересня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] «Вересень» був укладений договір №109 оренди земельної ділянки №63, загальною площею 3,40 га, у тому числі ріллі - 3,40 га, кадастровий номер 5322480800:03:000:0157. Договір укладено на 10 років. Орендна плата вноситься орендарем у розмірі 3% вартості земельної ділянки (паю) на дату укладення договору і складає суму 1111,65 гривень. Договір зареєстровано у Кременчуцькому районному центрі Полтавської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України», запис за №041056700189 від 05.05.2010 року. Пунктом 36 договору передбачено, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається (а.с.4-7). Згідно акту прийому-передачі земельної ділянки від 01 вересня 2008 року [PERSON] передав [PERSON] «Вересень» земельну ділянку в строкове платне користування для сільськогосподарського користування (а.с.11). 09 лютого 2017 року позивач [PERSON] повідомив [PERSON] «Вересень» про розірвання з 15 березня 2017 року договору оренди земельної ділянки та вимагала повернення земельної ділянки №63, загальною площею 3,40 га, у тому числі рілля 3,40 га, кадастровий номер 5322480800:03:000:0157, яка розташована на території Гориславської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області в термін до 15 березня 2017 року включно (а.с.13,14,15). Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Статтею 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до ч.1 статті 6 цього Закону орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Згідно статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: обєкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. За змістом частин 1,4 статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Відповідно до ч.1 статті 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відповідно до статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно статей 11,13,15 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини; цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1-5 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За приписами ч. 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ч. 3 статті 651 Цивільного кодексу України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Укладаючи спірний договір оренди землі, сторони узгодили усі умови (пункти) договору, визначились з їх змістом, а тому спірний договір оренди землі є укладеним. Пункт 36 договору №109 оренди землі передбачав розірвання договору в односторонньому порядку, який був в тексті договору на момент його підписання, а отже сторони на час укладення цього договору погоджувалися на таку умову щодо одностороннього розірвання будь-якою стороною договору. Даний пункт, виходячи зі змісту та логіки інших пунктів договору від 01 вересня 2008 року, не повязаний, не суперечить та не спростовує їх. Так, пунктами 34,35 Договору передбачені підстави його припинення, а п.36 передбачено розірвання договору без обумовлення права на його застосування настанням будь-яких подій чи взаємозвязку з п.34 та 35 Договору. Враховуючи волевиявлення обох сторін, про що свідчать підписи орендаря та орендодавця на а.с.7 договору, суд вважає мотивованим та обґрунтованим волевиявлення [PERSON], спрямованого у вигляді листа від 09 лютого 2017 року до АФ «Вересень» про розірвання договору оренди в односторонньому порядку з вимогою про повернення йому земельної ділянки. Враховуючи, що договір фактично розірвано позивачем, що зафіксовано в його письмовому зверненні до відповідача, але це не визнається відповідачем, слід встановити це в судовому порядку, з зобовязанням відповідача повернути позивачу [PERSON] належну йому на праві приватної власності земельну ділянку. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до ч.1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно квитанції позивач [PERSON] сплатив судовий збір в сумі 1280 гривень (а.с.1), тому суд присуджує до стягнення з відповідача [PERSON] «Вересень» на користь позивача [PERSON] судові витрати в сумі 1280 гривень.

Outcome: approved