Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

Позивач [PERSON] в жовтні місяці 2010 року звернулась до суду із позовом про визнання недійсним спадкового договору, укладеного 21.12.2007 року між нею та [PERSON] Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21.12.2007 року між нею з одного боку та відповідачем - з іншого, укладено спадковий договір, який посвідчений нотаріусом Світловодської районної державної нотаріальної контори. При укладенні вказаного договору, позивачка була впевнена, що укладає договір довічного утримання, оскільки саме про такий договір домовлялась із [PERSON] Про те, що було укладено спадковий договір замість договору довічного утримання, позивач дізналась від самого [PERSON] вже в 2010 році. Таким чином, вважає, що спадковий договір підписала внаслідок помилки, а саме помилялась в природі правочину, правах та обовязках сторін, (а.с. 3-6) В судове засідання позивач не зявилася, надала суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує, (а.с. 24, 25) Відповідач до суду не зявився, в своїй письмовій заяві просив суд справу розглядати без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує, (а.с. 23) Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, суд, у разі визнання відповідачем позову, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про визнання позову. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. За [PERSON] зареєстровано житловий будинок, розташований по вулиці Куйбишева, 72 села Глинськ Світловодського району, (а.с. 10-13) Спадковий договір між позивачем та відповідачем укладено 21.12.2007 року. Відповідно до п. 2.1 договору, в разі смерті [PERSON] ([PERSON]С.), Набувач ([PERSON]І.) зобовязаний здійснити комплекс заходів та обрядових дій з поховання [PERSON] згідно його віросповідання, відзначити роковини смерті [PERSON]. (а.с. 14) Частинами 3, 5 ст. 203 ЦК України, встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч.З ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін. Згідно п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. З огляду на викладене, враховуючи, що помилка позивача щодо природи правочину, прав та обовязків сторін мала місце саме на момент вчинення правочину і вона має істотне значення, позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved