Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] 07.08.2014 року звернулася до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача [PERSON] про надання дозволу для тимчасового виїзду дитини за кордон без згоди та супроводу батька. Позов обґрунтовано тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, на даний час шлюб розірвано і відповідач проживає окремо. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], який проживає з нею. Дитина перебуває на обліку в Апостолівській ЦРЛ, потребує санаторно-курортного лікування, у зв'язку з чим їй необхідно виїжджати до санаторно-курортних закладів АР Крим. Станом з березня 2013 року АР Крим вийшла з територіального складу України, при перетині кордону між Україною та АР Крим застосовуються всі вимоги та правила, яких необхідно дотримуватись при перетині державного кордону України. На підставі викладеного статей 33 Конституції України, ст.. 313 ЦК України, ЗУ «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» від 21.01.94 року, Постанови КМУ від 27.01.95 року «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31.03.95 року», ст.. 155 СК України, просила суд надати дозвіл на виготовлення проїзного документу неповнолітньої дитини [PERSON] для тимчасового виїзду за межі України у супроводі його матері без згоди батька; надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини [PERSON] для тимчасового виїзду за межі України (за кордон) строком на три роки у супроводі його матері без згоди батька. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити, оскільки з відповідачем вони спілкуються лише по телефону, вихованням сина займається вона, вона має намір розширювати світогляд дитини, возити його за межі України, відповідач проти цього не заперечує, однак постійно не з'являється до нотаріуса у призначений час для вчинення нотаріальної дії. Конкретно визначити країну прямування та строк перебування у іншій країні вона не може, оскільки на даний час це не визначено і проти уточнення позовних вимог шляхом визначення конкретної держави та конкретного строку перебування заперечувала. Просила суд позов задовольнити згідно вказаних позовних вимог і з зазначених підстав. Представник позивача адвокат [PERSON] позов підтримав, пояснив, що відповідач не заперечує проти виїзду позивачки з їх сином за межі України, проте неодноразово не з'являється до нотаріуса у призначений час, при видачі довіреності нотаріуса визначення країни та строку перебування у іншій країні не передбачено, тому просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся, надав суду заяву згідно якої просив справу слухати у його відсутність, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Органом опіки та піклування Апостолівської райдержадміністрації надано висновок про те, що є доцільним надати дозвіл на виготовлення проїзного документу неповнолітньої дитини [PERSON] для тимчасового виїзду за межі України у супроводі його матері без згоди батька; надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини [PERSON] для тимчасового виїзду за межі України (за кордон) строком на три роки у супроводі його матері без згоди батька. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши докази, надані сторонами, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження, свідоцтвом про розірвання шлюбу. Сторони є батьками неповнолітнього [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Неповнолітній [PERSON] проживає з позивачкою, що підтверджується довідкою про склад сімї. Позивачка позитивно характеризується за місцем проживання, що підтверджується довідкою міського голови, актом депутатського обстеження. Міською лікарською амбулаторією загальної практики сімейної медицини надано довідку для одержання путівки на санаторно-курортне лікування в санаторіях АРКрим [PERSON] Відповідач [PERSON] засуджений вироком суду від 09.04.13 року, має заборгованість по сплаті аліментів, позивачкою порушено питання про позбавлення його батьківських прав, що підтверджується доданими до позову довідками. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Стаття 313 ЦК України визначає, що Фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка є громадянином України, має право на безперешкодне повернення в Україну. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до вимог ст.141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки до дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьківські права, згідно вимог ч.2 с.155 СК України, не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. За вимогами ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків на виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон такий виїзд може бути дозволено на підставі рішення суду. Не зважаючи на те, що у тексті позовної заяви [PERSON] посилалась на необхідність тимчасового виїзду [PERSON] за межі України з метою його оздоровлення, лікування, у позовних вимогах чітко не визначила країну до якої просить надати дозвіл на виїзд [PERSON], фактично заявлені вимоги щодо надання дозволу на виїзд сина за межі України до будь-якої країни. За таких обставин не має можливості встановити до якої конкретної країни має намір виїхати позивачка разом з дитиною та визначити відповідає це інтересам дитини чи ні. Заявлені таким чином позовні вимоги та задоволення їх судом може призвести до виїзду дитини без згоди батька у будь-яку країну на будь-який час без дослідження того, чи дійсно такий виїзд буде в інтересах дитини, чи навпаки, буде їм суперечити. Надана позивачкою у якості доказу позовних вимог копія довідки на отримання путівки до санаторіїв АР Крим не свідчить про необхідність виїзду [PERSON] за межі України, оскільки згідно ст.. 3 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій є тимчасово окупованою територією України. Порядок в'їзду осіб на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї визначені ст.. 10 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» у якому зазначено, що громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в'їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти в'їзду-виїзду за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Враховуючи встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити.

Outcome: dismissed