overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] 02 серпня 2018 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя. 03 жовтня 2018 року ухвалою суду провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] в частині позовних вимог про поділ майна подружжя закрито, у звязку з укладанням мирової угоди, яка затверджена судом. Позовні вимоги в частині розірвання шлюбу обґрунтовані тим, що шлюб між сторонами зареєстровано 15 лютого 1987 року Відділом ЗАГСу Новороздольського МВК Миколаївського району Львівської області. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей [PERSON] та [PERSON]. Спільне життя сторін не склалося, оскільки відповідач не приділяє уваги сімї, не допомагає матеріально їй та дітям. Між подружжям склалися неприязні відносини, спільне господарство не ведеться та шлюбні відносини припинені. З наведених підстав [PERSON] просить розірвати шлюб. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, подавши попередньо заяву про розгляд справи у його відсутності, щодо задоволення позову не заперечив. Суд, заслухавши позивача, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 15 лютого 1987 року сторони вступили у зареєстрований шлюб, про що зроблено актовий запис № 38 Відділом ЗАГСу Новороздольського МВК Миколаївського району Львівської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-СГ № 496959. Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Як слідує з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги, спільне життя сторін не склалося, оскільки відповідач не приділяє уваги сімї, не допомагає матеріально їй та дітям. Між подружжям склалися неприязні відносини, спільне господарство не ведеться та шлюбні відносини припинені. Сім'я сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхній дітей, що має істотне значення. За вказаних обставин судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, відповідач щодо задоволення позову не заперечив, тому відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання. Окрім того, на підставі 141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір за вимогу про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

Позивач [PERSON] 02 червня 2014 р. звернулася до Дружківського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 21 жовтня 2006 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню дитину, сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, в зв'язку з тим, що у них різні погляди на життя, на підставі чого постійно виникають непорозуміння. Сумісне життя і збереження сім'ї стали неможливими . Позивачка вважає, що шлюб зберегти неможливо, просить розірвати шлюб. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, підтримує позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи його було повідомлено належним чином, про що в справі є розписки, заяву з клопотанням розглядати справу у його відсутності суду не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 21 жовтня 2006 року, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції Донецької області зроблено актовий запис № 382 (а.с 13). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. У відповідності зі ст.. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом було встановлено, що спільне життя у сторін не склалось, в зв'язку з тим, що у них різні погляди на життя, на підставі чого постійно виникають непорозуміння. Сумісне життя і збереження сім'ї стали неможливими Сторони не ведуть спільного господарства, шлюбні відносини припинили та разом не мешкають. Шлюб існує лише формально, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] необхідно залишити на виховання матері [PERSON] . Таким чином, позов задоволено повністю.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

Позивач [PERSON] 02 червня 2015 року звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою що втратила право користування жилим приміщенням. Посилався на те, що в 1985 році згідно ордеру від 19 серпня 1983 року № 523 на склад сімї одержав квартиру [ADDRESS]. Вказував, що відповідач [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], яка є його донькою. З травня 2014 року відповідач [PERSON] в квартирі не проживає, участі в утриманні житла не приймає. Посилаючись на норми ст.ст. 71, 72 ЖК України просив суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. В судове засідання позивач не зявився, подавши попередньо заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання неодноразово не зявився, хоча повідомлявся судом про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотань до суду не подавав. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні підтримала вимоги позовної заяви та просила задовольнити. Суд, заслухавши пояснення третьої особи, дослідивши зібрані в справі докази, приходить наступних до висновків. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] згідно ордеру № 523 від 19 серпня 1983 року на сімю з чотирьох осіб, до якої входили: [PERSON] дружина, [PERSON] донька, [PERSON] - донька, було надано право на заняття квартири [ADDRESS]. [PERSON], яка є донькою позивача, 04 серпня 2001 року зареєструвала шлюб з [PERSON], прізвище після одруження [PERSON]. Згідно з рішенням Київського районного суду м. Полтави від 28 серпня 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України наймач або член його сімї може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням, зокрема, за умови, що не проживає в ньому без поважних причин понад шість місяців. Обовязковою умовою визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є відсутність особи без поважних на те причин. Як встановлено судом, відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрований в [INFO], але не проживає з травня 2014 року. Поважність причин відсутності відповідача за даною адресою не знайшла підтверджень, тому суд вважає за необхідне визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. Позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

Позивач [PERSON] 02 червня 2015 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В поданій до суду позовній заяві посилалася на те, що подружнє життя не склалося через несумісність характерів, втрати поваги один до одного. В судовому засіданні позивач повністю підтримала позовні вимоги, посилаючись на викладені в заяві обставини, на розірванні шлюбу наполягала. Відповідач в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений судом про час та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомив. Клопотань не подавав. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази в справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] (до шлюбу Пелецька) [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з 25 січня 2003 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, мають доньку [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд приходить до висновку, що збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам сторін та моральним засадам суспільства. При вирішенні справи суд також виходить з того, що з урахуванням фактичних взаємин подружжя відсутні підстави для надання терміну для примирення оскільки такі дії не зможуть привести до збереження сімї, а матимуть виключно формальний характер, що не допоможе зберегти сім'ю. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

Позивач [PERSON] 02 червня 2016 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Посилалася на те, що є власником квартири [ADDRESS], відповідач [PERSON] в зазначеній квартирі знаходиться на реєстраційному обліку, але не проживає. В поданій до суду позовній заяві просила суд визнати відповідача [PERSON] такими, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач повністю підтримала подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду, звернувся з заявою, в якій зазначив про звою згоду з позовними вимогами. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить наступних до висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до договору дарування від 10 квітня 2001 року є власником квартири [ADDRESS]. Також встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 22 лютого 2016 року по справі № 552/492/16-ц, яке вступило в законну силу, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідач [PERSON] знаходиться в квартирі [ADDRESS] на реєстраційному обліку, але не проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Норми ст. ст. 386, 391 ЦК України передбачають умови та порядок захисту права власності. Відповідно до ст. ст. 386, 391 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оцінивши досліджені судом докази, суд приходить до висновку, що відповідач не проживає в [ADDRESS], наявність реєстрації відповідача в квартирі, власником якої є позивач, порушує її права на вільне володіння та користування приватною власністю. З цих підстав порушене право підлягає захисту. Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд виходить з того, що порушення прав позивача не пов'язане з позбавленням власності, тому вважає за можливе визначити спосіб захисту порушеного права шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Тому позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

Позивач [PERSON] 02 червня 2017 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/6 частини. Сторони звернулись до суду з заявами про розгляд справи в їх відсутності, позивач позовні вимоги підтримала, відповідач позовні вимоги визнав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 29 серпня 2014 року, мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], батьками якого записані [PERSON], [PERSON] (а.с.9). Відповідач, добровільну матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини не надає, чим ставить позивача в скрутне матеріальне становище. Згідно\~ст. 180 СК України\~батьки повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до\~ст. 183 СК України\~частка заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів, суд\~\~відповідно до\~ст. 182 СК України, враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та відомості про відповідача, а тому вважає, що на користь позивача необхідно стягнути аліменти\~\~у\~\~розмірі 1/6\~\~частини з всіх видів доходів відповідача. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому у відповідності зі ст. 88 ЦПК України судовий збір в дохід держави в розмірі 640,00 гривень, підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON] 03.02.2014 року звернувся до районного суду з позовом до відповідача і прохав стягнути з нього борг по оплаті праці в сумі 2322,24грн і 1000грн моральної шкоди, спричиненої невиплатою заробітної плати. При цьому вказував, що працював у відповідача токарем 4-го розряду зварювально-складального цеху відповідно до наказу №123-П від 06.08.2013 року. Наказом №165-П від 11.11.2013 року він звільнений за угодою сторін. При розрахунку позивачу не виплачена заробітна плата в сумі 2322,24 грн. Відповідач з до цього часу з моменту звернення до суду не розрахувався з позивачем і відмовив у видачі довідки про розмір боргу по заробітній платі. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої вимоги підтримував і наполягав на їх задоволенні, посилаючись на тривалу затримку в часі у виплаті заробітної плати, створення через невиплату зарплати складних умов для існування, примушенням позичати кошти для існування, лікування дитини. Представник відповідача в судове засідання не з»явився про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, направив листа, в якому прохав справу розглядати без представника, заперечував проти відшкодування моральної шкоди. Суд, вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач наказом №123-П від 06.08.2013 року прийнятий на роботу на посаду токарем 4-го розряду зварювально-складального цеху на ПАТ «Галещинський машинобудівний завод сільськогосподарських машин та обладнання» і звільнений 11.11.2013року за угодою сторін.. Із наданої відповідачем довідки вбачається, що заборгованість по заробітній платі становить 2322,24 грн. Із медичної документації, наданої позивачем, вбачається, що його малолітня донька [PERSON], [INFO], протягом вересня 2013 - лютого 2014року хворіла і потребувала лікування, яке їй не міг надати батько, не отримуючи заробітну плату. Відповідно до ст.115 КЗпП України відповідач обов»язаний виплачувати заробітну плату працівнику двічі протягом місяця. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Дані вимоги закону відповідач не виконав, через що утворилась заборгованість, яку не виплачено позивачу по цей час, чим спричинено моральні страждання, порушено нормальні життєві зв»язки і створена загроза нормальному існуванню, а тому вимога про стягнення боргу по заробітній платі підлягає задоволенню у повному обсязі, а розмір моральної шкоди підлягає зменшеню. З урахуванням перенесених моральних страждань і обмежень, пов»язаних з необхідністю організовувати своє життя і життя близьких у складних умовах, суд оцінює розмір моральної шкоди в сумі 400грн і вважає її достатньою для компенсації перенесених позивачем моральних страждань З урахуванням викладеного, ст.ст. 115, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] 03.02.2014 року звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача [PERSON], посилаючись на те, що вони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 12.11.1994 року. Спільне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на сімейне життя. З 2012 року разом не проживають, спільне господарство не ведуть. Оскільки подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливе, позивач просила шлюб розірвати. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей. Сторони в судове засідання не з'явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Позивач в поданій заяві позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в поданій заяві проти розірвання шлюбу не заперечує. Так судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований у відділі РАЦС Балаклавського району м.Севастополь 12.11.1994 року, актовий запис №346. Подружжя не проживають спільно та не ведуть спільного господарства. Надії на збереження сім'ї також немає. Причини, які спонукали позивача наполягати на розлученні обґрунтовані. Відповідно до ст.112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] 03.02.2015р. звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати його спадкоємцем права [PERSON] на земельну ділянку площею 0,9109 га, кадастровий номер 2324810100:12:003:0104, угіддя-сіножаті, із земель ДП «СП «Надія», яка розташована на території Приморської міської ради Запорізької області. В суд сторони не прибули, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності: представник позивача на позові наполягає, інші учасники проти позову заперечень не мають. Тому суд розглядає справу без участі сторін та без технічної фіксації. Вивчивши докази по справі, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову. Так, за свідоцтвом про смерть [PERSON] померла [INFO]. в м.Приморську Запорізької області (а.с. 20). Згідно заповіту, посвідченого 08.07.2009р. державним нотаріусом Ракітянською Н.А., [PERSON] усе своє майно, що буде належати їй на день смерті заповіла [PERSON] (а.с. 4). Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 15.09.2011р. державним нотаріусом Ракітянською Н.А., [PERSON] прийняв спадщину на земельну ділянку розміром 6,1029 га, розташовану на території Приморської міської ради, після [PERSON] (а.с. 6), що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 7). Згідно довідки відділу Держкомзему у Приморському районі Запорізької області про правовий статус земельної ділянки, [PERSON] виділено земельну ділянку площею 0,9109га, за кадастровим номером 2324810100:12:003:0104 (а.с. 8-9). Розпорядженням голови Приморської РДА № 662 від 14.12.2010р. затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності членів ДП «СП «Надія» на земельні ділянки для ведення товарного сільського господарського виробництва, (а.с. 10). Розпорядженням голови Приморської РДА № 108 від 13.03.2012р. внесено зміни до додатку вищевказаного розпорядження, в тому рахунку в списку є [PERSON] (а.с. 11). За ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. З викладеного вбачається, що дійсно [PERSON] є спадкоємицею [PERSON], за заповітом, яка за життя набула право на отримання у власність земельної ділянки площею 0,9109 га, кадастровий номер 2324810100:12:003:0104, угіддя-сіножаті, із земель ДП «СП «Надія», яка розташована на території Приморської міської ради Запорізької області, однак не встигла оформити право власності на вказану земельну ділянку. Таке право спадкується, а неможливість його оформити нотаріально, дає право на визнання його в судовому порядку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

Позивач [PERSON], 03.04.1996 р.н, яка мешкає в м. Балта Одеської області, звернулась 06.06.2016 року в суд з цим позовом та просила постановити рішення суду, яким стягувати з відповідача [PERSON], [INFO], аліменти на її утримування до закінчення навчання, у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітків щомісяця, оскільки матеріальної допомоги на час її навчання батько не надає, хоча має таку можливість. Позивачка судове засідання не зявилась, але надала заяву про розгляд справи у її відсутність та на позові наполягала. Відповідач у судовому засіданні проти позову не заперечував. Вислухавши відповідача та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Згідно ч.1 ст.199 СК України батьки зобовязані утримувати повнолітню дитину, якщо вона продовжує навчання, але не більше ніж досягнення нею 23-х річного віку за умови, що вони можуть надавати таку допомогу. У відповідності зі ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батько і (або) у твердій грошовій сумі. Встановлено, що відповідач у справі є батьком повнолітньої [PERSON], [INFO], яка навчається на 3 курсі Вищого навчального комунального закладу «Балтське педагогічне училище», денної форми навчання. Термін навчання з 01 вересня 2013 року по 30 червня 2017 року. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказів неможливості надання відповідачем матеріальної допомоги позивачу на період її навчання, відповідачем не представлено. Оскільки питання матеріальної допомоги на утримання позивачки на час навчання між сторонами у позасудовому порядку не врегульовано, тому з відповідача слід стягнути аліменти у судовому порядку у розмірі визначеному у позові. Згідно ч.1 ст.191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Тому стягнення аліментів слід рахувати з 06.06.2016 року. Судові витрати у справі про стягнення аліментів при подачі до суду позову позивачем у відповідності до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не сплачуються, а стягуються з сторони по завершенню розгляду справи. У відповідності до положень ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 551,20 грн. З урахуванням всіх обставин справи, суд вважає за необхідне допустити стягнення аліментів негайно у межах платежу за один місяць.

Outcome: approved