Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

Позивач 16.09.2014 року звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 24.03.2007 року він та [PERSON] зареєстрували шлюб. Від спільного шлюбу є неповнолітній [PERSON], [INFO], який на даний момент проживає та після розірвання шлюбу залишиться проживати з матір'ю. Спільне життя з відповідачкою не склалося, за час спільного проживання у них виявилися різні погляди на життя, на вирішення питань, пов'язаних з побутовими проблемами, з вихованням дитини. Все це призвело до того, що з січня 2013 року вони фактично припинили подружні стосунки та ведення спільного господарства, стали проживати окремо. Суперечок про поділ майна не мають. Подальше спільне життя як подружжя та збереження шлюбу буде суперечити нашим інтересам. При таких обставинах вважає, що їх шлюб підлягає розірванню та примирення між ними неможливе. В судове засідання 13.10.2014 року з'явився позивач [PERSON] та його представник [PERSON].(діє на підставі довіреності від 04.07.2014 року), які підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити та шлюб між сторонами розірвати. При цьому позивач пояснив, що збереження сім'ї неможливо, відповідачка вже подавала до суду позов на розлучення, але забирала його, з грудня 2012 року разом не проживають, подружніх стосунків не підтримують. На підставі рішення суду він сплачує аліменти на утримання сина, відповідачка з сином зареєстровані та проживають у його квартирі. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позов підтримала, просила шлюб розірвати. При цьому пояснила, що з 31.01.2013 року вони з позивачем не підтримують шлюбних стосунків, за час спільного життя позивач пив, бив її, вигнав з дитиною з дому. На підставі рішення суду вони з дитиною вселилися у квартиру позивача, на підставі рішення суду позивач сплачує аліменти на дитину. Між ними немає розуміння, тому подальше спільне життя не можливе. Також, просила залишити шлюбне прізвище. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (надалі сторони) 24.03.2007 року зареєстрували шлюб у Відділі запису актів цивільного стану адміністрації муніципального району «Козельський район» Калужської області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, яке видано повторно вказаним відділом 26.12.2013 року, актовий запис № 44 (а.с.4). З свідоцтва вбачається, що дошлюбне прізвище відповідачки [PERSON]. Від шлюбу у сторін народилася дитина - син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 11.06.2008 року Третім відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м.Одеси, актовий запис № 628 (а.с.5). Подружнє життя сторін не склалося, що підтверджується поясненнями сторін у судовому засіданні. З січня 2013 року сторони не підтримують шлюбних відносин, не ведуть разом спільного господарства та спільно не проживають. На час розгляду справи майнові вимоги, будь кого з сторін, суду не пред'явлені. Питання щодо проживання та утримання дитини сторонами узгоджено. Відповідно до вищезазначеного суд вважає, що майнового спору між сторонами не має, примирення між ними неможливе. Згідно ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідачка визнала позов та не заперечувала проти винесення судового рішення. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім'ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини, як це передбачено ст. 112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved