Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

Позивач, [PERSON] , 05.01.2021 звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визначення місця проживання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом із ним, за адресою [ADDRESS] . Відповідач у поданому до суду 23.03.2021 відзиві на позов (а.с. 109) заявляла клопотання про надання їй можливості подати докази понесених витрат на професійну правничу допомогу протягом 5 календарних днів після ухвалення рішення суду. 20.08.2021 у справі ухвалено рішення, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено у повному обсязі. Крім того, на виконання вимог п.5 ч.7 ст. 265 ЦПК України, судом на 25.08.2021 призначено судове засідання з розгляду клопотання відповідача щодо розподілу судових витрат, відповідачу надано п`ять календарних днів на подання доказів понесених нею витрат на професійну правничу допомогу. 19.08.2021 до суду надійшла заява представника відповідача, яка була направлена засобами поштового зв`язку 16.08.2021, тобто у визначені судом строки, про долучення до справи доказів судових витрат, понесених відповідачем, [PERSON] , та стягнення з позивача, [PERSON] , на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 43130,00 грн. В обґрунтування розміру витрат на професійну правничу допомогу, представником відповідача до суду надано копію договору №16-Б про надання правової допомоги від 02.03.2021 із додатком, копію акту прийому-здачі наданих послуг №1 від 15.08.2021, додаткової угоди №1 до договору від 02.03.2021. 25.08.2021 від представника позивача у справі надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. В обґрунтування вказаного клопотання адвокат Биченко А.О. вказував на те, що заявлені до стягнення витрати на правничу допомогу не відповідають критеріям реальності, дійсності та необхідності, оскільки вартість однієї години роботи адвоката - 2270,00 грн є суттєво завищеною та неспівмірною у порівнянні із ринковими цінами адвокатських послуг. Крім того, вказував, що матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем витрат на правничу допомогу у сумі 43130,00 грн, а також доказів того, що відповідач взагалі має можливість її сплатити з урахуванням її фінансового стану. Також представник позивача у клопотанні посилався на ті обставини, що [PERSON] отримує невелику заробітну плату, що підтверджено довідками, наявними у справі, з якої сплачує 1\\3 частину як аліменти відповідачу, тобто його фінансовий стан не надає йому можливості сплатити 43130,00 грн судових витрат. Також представник позивача посилався на необґрунтоване збільшення розміру судових витрат, заявлених до стягнення у порівнянні із їх орієнтовним розміром, зазначеним у відзиві на позов. З урахуванням наведеного у клопотанні представник позивача просив суд відмовити [PERSON] у стягненні з позивача на її користь витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, представники сторін подали до суду заяви про розгляд питання про стягнення судових витрат за відсутності сторін та їх представників. Суд, ознайомившись із заявами представників сторін, дослідивши надані докази дійшов наступного. Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI«Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За частиною першою статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Частина друга та третя статті 137 ЦПК України передбачає, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Стаття 141 ЦПК України передбачає, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як уже зазначалося, відповідач, подаючи до суду відзив на позовну заяву навела у ньому попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона зазнала і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, та вказала розмір таких витрат - 14714,00 грн. В заяві, поданій до суду представником відповідача після ухвалення рішення у справі, в обґрунтування збільшення розміру витрат на правничу допомогу зазначено, що обсяг наданих адвокатом послуг у зв`язку із розглядом справи виявився більшим, ніж відповідач розраховував при подачі відзиву, а фактичний розмір витрат на правничу допомогу збільшився. В обґрунтування розміру витрат представником відповідача до суду надано договір №16-Б про надання правової допомоги від 02.03.2021, із додатком, копію акту прийому-здачі наданих послуг №1 від 15.08.2021, додаткової угоди №1 до договору від 02.03.2021. Суд не може в повній мірі погодитись із наведеними представником відповідача розрахунками, зокрема в частині витрат робочого часу адвоката на складання Заперечення на клопотання про виклик свідків (а.с. 148), яке по суті складається з 15 строк, з яких дві строки - назва позову, інші дві строки - виклад статті ЦПК України, в зв`язку із чим затрати на їх складання однієї години робочого часу адвоката є досить сумнівними. Не зовсім вірним є і розрахунок часу тривалості судових засідань, яких, як вказано представником відповідача дійсно було 4, та виходячи з даних, що містяться у відповідних протоколах судового засідання, їх загальна тривалість склала 3 години 5 хвилин, а з урахуванням витрат часу на дорогу до суду, які, як слушно вказував представник відповідача, дійсно мають враховуватись судом, участь у 4 судових засіданнях, на думку суду, не могла зайняти більше 7 годин робочого часу представника відповідача. Разом із тим, суд відхиляє доводи представника позивача про те, що відповідачем взагалі не надано доказів сплати витрат на правничу допомогу у розмірі 43130,00 грн, оскільки п.2 Додаткової угоди №1 від 02.03.2021 передбачений строк оплати послуг адвоката - впродовж 20 банківських днів з дня складання сторонами Акту прийому-передачі наданих послуг (15.08.2021), який наразі не сплинув, тобта вказані витрати є такими, що підлягають сплаті у строк до 05.09.2021. Отже, суд вважає встановленим і доведеним той факт, що відповідачу надавались послуги у загальному обсязі, відображеному в Акті прийому-здачі наданих послуг №1 від 15.08.2021. Разом із тим, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії»(Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). Частина четверта статті 137 ЦПК України передбачає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За частиною третьою статті 141 ЦПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. З наявної в матеріалах справи інформації (а.с. 182-183) вбачається, що позивач у справі - [PERSON] офіційно працевлаштований та отримує за місцем роботи заробітну плату в середньому 7000,00 грн на місяць, з якої здійснюються відрахування аліментів та податкових платежів, тобто фактично позивач отримує на місяць суму, що не перевищує 3000,00 грн, отже твердження його представника щодо фінансової неспроможності позивача сплатити на користь відповідача витрати в розмірі 43130,00 грн є обґрунтованими. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про те, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, про стягнення яких відповідачем заявлено вимогу, не є обґрунтованим та співмірним зі складністю справи і виконаних адвокатом робіт, та не в повній мірі відповідає критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін, в зв`язку із чим вважає за доцільне, з урахуванням положень ч.5 ст. 137 ЦПК України, за клопотанням представника позивача зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. При цьому, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору при зверненні до суду, суд залишає за позивачем. З урахуванням наведеного вище,

Outcome: partial