overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

Позивач [PERSON] 02 грудня 2016 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Зазначені позовні вимоги обґрунтовує тим, що шлюб між ними зареєстровано 05 січня 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського районного управління юстиції, про що видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], та зроблено актовий запис № 1. Від шлюбу у сторін немає дітей. Позивач зазначає, що у них різні погляди на побутові, матеріальні та етичні проблеми. На даний час відповідач відбуває покарання в Городищинській виправній колонії. Збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. З цих підстав позивач [PERSON] просить розірвати шлюб. В судове засідання позивач [PERSON] подала заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги підтримала, просила розглянути справу в її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач [PERSON] в порядку, передбаченому ч. 6 ст. 76 ЦПК України, був належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, письмові пояснення останнього до суду не надходили. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач, згідно з поданою нею заявою, не заперечила проти такого вирішення справи, та відповідно до вимог ст. 225 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 05 січня 2016 року сторони вступили у зареєстрований шлюб, про що зроблено актовий запис № 1 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського районного управління юстиції. Судом встановлено, що від даного шлюбу у сторін немає дітей. Як слідує з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги, у сторін різні погляди на побутові, матеріальні та етичні проблеми, відповідач відбуває покарання у виправній колонії, тому вони не ведуть спільного господарства. Таким чином, шлюб сторін носить формальний характер. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхній дітей, що має істотне значення. За вказаних обставин судом установлено, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, тому відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

Позивач [PERSON] 02 жовтня 2014 р. звернулася до Дружківського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на навчання . Свої позовні вимоги мотивувала тим, що вона знаходилась в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу народилась дитина син [PERSON], [INFO] . На теперішній час шлюб між сторонами розірвано. На даний час син навчається на третьому курсі Дружківського житлово-комунального коледжа . Він мешкає разом з позивачкою, яка надає йому матеріальну допомогу, але забезпечити всім необхідним для навчання не може. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини в розмірі 1/3 частини від доходу відповідача. Позивач [PERSON] у судове засідання з'явилася, позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та просить їх задовольнити . Відповідач [PERSON] у судове засідання прибув та пояснив , що він згоден платити аліменти на навчання сина, але не згоден з розміром 1/3 частина. Вважає, що аліменти повинні бути в розмірі 1/4 частини. Суд, вислухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] , що підтверджує актовий запис № 310 від 28.10.1996 року зроблений Калінінским відділом реєстрації актів громадянського стану м. Донецька (а.с.8) . [PERSON] досяг повноліття, але продовжує навчання у Дружківському житлово-комунальному коледжі , що підтверджується довідкою про навчання від 05.09.2014 року (а.с.10) У зв'язку з навчанням дитина несе матеріальні витрати на учбову літературу, канцтовари, проїзд до міста навчання та інш. Суд вважає, що [PERSON] потребує матеріальної допомоги батьків. Згідно зі ст.. 199 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх дітей, якщо вони продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, за умови, що батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує матеріальне становище відповідача, розмір його заробітної плати, його стан здоров'я, можливість надання дитині матеріальної допомоги його матір'ю, яка працює, отримує заробітну плату, відсутність на утриманні відповідача ще одної неповнолітньої дитини і вважає, що аліменти на користь позивача підлягають стягненню з відповідача в розмірі 1/4 частини його доходу на місяць. Згідно зі ст.ст. 81, 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню у державний бюджет м.Дружківка судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп..

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON] 02 жовтня 2018 року звернулась в Київський районний суд м. Полтави з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Посилалася на те, що з відповідачем з 18 вересня 1999 року перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 17 квітня 2007 року, мають сина [PERSON], [INFO], на утримання якої відповідач допомоги не надає. В поданій до суду позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно до повноліття на утримання дитини [PERSON], [INFO]. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 03 жовтня 2018 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач [PERSON], будучи повідомленим про розгляд справи судом, відзив на позовну заяву не подавав, з жодними клопотаннями до суду не звертався. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з матірю та знаходиться на її утриманні. Відповідно до ст.ст. 141, 155, 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, проживання батьків окремо від дитини не звільняє їх від обовязків щодо дитини. Статтею 182 СК України передбачено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому суд, враховуючи обставини, передбачені ст.182 СК України, в тому числі стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів та одержувача, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів підлягають задоволенню. Суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття. При цьому суд враховує вимоги ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства щодо права кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до норм ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Також з відповідача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути судовий збір на користь держави за розгляд справи в суді в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

Позивач [PERSON] 02 квітня 2014 р. звернулася до Дружківського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що з 21 жовтня 2006 року вона знаходилась із відповідачем у зареєстрованому шлюбі . [INFO] народився син [PERSON]. Спільне життя з відповідачем не склалось. Дитина мешкає разом з нею, відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання сина не оказує. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини. В судове засіданні позивачка [PERSON] не з'явилася, надала заяву з клопотанням розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, надав заяву з клопотанням розглядати справу у його відсутності, не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Сторони з 21 жовтня 2006 року знаходилися у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до актового запису № 535 від 14 грудня 2007 року, батьком [PERSON], [INFO] є [PERSON] (а.с. 3 ) Згідно зі ст..180 Сімейного Кодексу батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В наступний час відповідач проживає окремо від сім'ї, матеріально сім'ю не підтримує та грошей на утримування неповнолітньої дочки не надає. Згідно зі ст.. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде сплачуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Позивач просить стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини. Відповідно до ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що відповідач працює, інших неповнолітніх дітей на його утриманні не має. Враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, що він не має інших неповнолітніх дітей, інші обставини, суд вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти на свою неповнолітню дитину в розмірі 1/4 частини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-08 00:00:00

Позивач [PERSON] 02 квітня 2015 року звернувся до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до Кодимської міської ради про визнання права власності на спадкове майно у вигляді жилого будинку в м.Кодима по вул.Шевченка, 170 та земельної ділянки, на якій цей будинок розташований, які залишились після смерті його дружини [PERSON]. \~ Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 09 липня 2015 року позов [PERSON] був задоволений, зокрема визнано за ним в порядку спадкування за законом право приватної власності на спадкове майно у вигляді жилого будинку в м.Кодима по вул.Шевченко, 170 Одеської області, який належав померлій 29 серпня 2014 року [PERSON]. 20 липня 2015 року вказане судове рішення набрало законної сили. 06 жовтня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення в частині заявленим ним, але не розглянутих судом позовних вимог про визнання права власності на земельну ділянку в м.Кодима по вул.Шевченка, 170, Одеської області, на якій розташований присуджений йому жилий будинок. Відповідно до п.1 ч.1 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, з власної ініціативи чи за заявою сторони може ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази, не ухвалено рішення. Встановлено, що 02 квітня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Кодимського районного суду Одеської з позовом до Кодимської міської ради Одеської області про визнання права власності на спадкове майно у вигляді жилого будинку в м.Кодима по вул.Шевченко, 170 та земельної ділянки, на якій цей будинок розташований, які залишились після смерті його дружини [PERSON]. Ухвалюючи рішення, суд визнав за позивачем право власності лише на належний померлій [PERSON] жилий будинок, не розглянувши, при цьому, заявлені позивачем позовні вимоги про визнання права власності на земельну ділянку, на якій розташований спірний будинок. Так, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ЯА №137651, виданого 14 жовтня 2009 року Кодимською міською радою, за життя [PERSON] була власником земельної ділянки площею 0.1000 га. для будівництва і обслуговування жилого будинку, яка розташована в м.Кодима по вул.Шевченка, 170. Вказана земельна ділянка, разом з розташованим на ній жилим будинком, ввійшла до спадкового майна померлої [PERSON], яке у передбаченому законом порядку було прийняте її спадкоємцем позивачем [PERSON] Відтак, внаслідок успадкування зазначеного спадкового майна, в т.ч. і земельної ділянки, позивач [PERSON] набув на це майно право власності, у звязку з чим його позов і в цій частині підлягає задоволенню, позаяк відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України він прийняв спадщину померлої дружини, що є способом набуття права власності на це майно. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 02 липня 2014 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24 жовтня 1992 року. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Однією сім'єю вони прожили 21 рік. На даний час шлюбно-сімейні відносини припинені, оскільки не має взаєморозуміння та довіри один до одного. Чоловік зловживає спиртними напоями, не працює, постійно погрожує їй та дітям фізичною розправою, піднімає на них руки, постійно ганьбить при людях. Тому вже близько року вони проживають окремо, сім'я існує формально, лише на папері. Вважає, що подальше спільне проживання з відповідачем та збереження шлюбу є безперспективним і суперечить її інтересам та інтересам її дітей. Після розірвання шлюбу місце проживання малолітнього сина [PERSON] просила визначити з нею. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала, в їх обґрунтування пояснила так, як викладено в описовій частині рішення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, погоджується на розірвання шлюбу та визначення місця проживання сина [PERSON] з матір'ю, але не погоджується з викладеними у позовній заяві підставами для розірвання шлюбу. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази справи, суд прийшов до висновку, що позов є законний, обґрунтований доказами, а тому підлягає задоволенню. Установлено, що сторони перебувають у шлюбі з 24 жовтня 1992 року. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Шлюб сторін виявився невдалим. Через відсутність взаєморозуміння та довіри один до одного, конфлікти у сім'ї, сторони фактично припинили сімейні стосунки, спільного господарства не ведуть, на протязі приблизно одного року проживають окремо за різними адресами. Бажання та наміру відновити сімейні стосунки та помиритися у сторін відсутні. Судом надавався строк для примирення подружжя, який бажаних результатів не приніс. Сторони просили суд не призначати їм повторного строку для примирення, так як збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Шлюб розпався з вини обох сторін. Згідно статті 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Цих вимог сторони не дотрималися, що призвело до руйнування сім'ї. За таких обставин суд з підстав статей 110-112 Сімейного кодексу України постановляє рішення про розірвання шлюбу між сторонами, місце проживання дитини за домовленістю сторін суд визначає з матір'ю.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

Позивач [PERSON] 02 липня 2015 року звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивує тим, що шлюб з відповідачем зареєстрували 17 березня 2006 року. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO], якиє проживає разом з позивачем. Подружні відносини з відповідачем припинили з лютого 2014 року за тими обставинами, що відповідач став порушувати подружню вірність , на грунті чого в сім»ї постійно виникали лайки та непорозуміння. Така поведінка відповідача привела до того , що позивач втратила до нього почуття поваги та любові, проживати з ним однією сім»єю не бажає , і вважає , що сім»я розпалася повністю та зберегти її вже неможливо. Позивач та відповідач в судове засідання не з»явились , надав суду заяви з проханням розглянути справу у їх відсутності. Відповідач у заяві зазначив , що позов визнає . Суд знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу , якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей , що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 17 березня 2006 року , що підтверджується свідоцтвом про шлюб ( а.с. 9). Від спільного життя мають сина - [PERSON] , [INFO] ( а.с.10). Сторони припинили подружні відносини з лютого 2014 року, наполягають на розірванні шлюбу. Таким чином, судом встановлено, що сім'я сторін розпалася та не може бути поновлена. Суперечок про розподіл майна не має. З'ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя та зберігання шлюбу суперечить маючим істотне значення інтересам кожного з них. За такими обставинами шлюб між сторонами слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

Позивач [PERSON] 02 липня 2016 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18 листопада 1995 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, різних поглядів на життя, ведення спільного побуту. Вони припинили спільне проживання і на даний час вони проживають окремо. Переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Тому просила розірвати шлюб, визначити місце проживання дитини з нею, залишити [PERSON] та покласти витрати на неї. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала частково, в їх обґрунтування пояснила так, як викладено вище в описовій частині рішення, просила розірвати шлюб, не призначати строк для примирення, так як повністю втратила почуття любові до чоловіка, збереження шлюбу суперечить її інтересам, шлюб розпався остаточно, вони не підтримують подружніх стосунків понад рік. Вимогу про визначення місця проживання дитини та залишення її шлюбного прізвища не підтримала та не наполягала на стягненні понесених нею судових витрат з відповідача на її користь. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, погоджується на розірвання шлюбу, вважає, що шлюб розпався остаточно, просив не призначати строку для примирення, так як збереження шлюбу суперечить його інтересам, шлюбні стосунки між ними розладилися вже давно і вони тривалий час разом не проживають. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази справи, суд прийшов до висновку, що позов є законний, обґрунтований доказами, а тому підлягає задоволенню. Установлено, що сторони перебувають у шлюбі з 18 листопада 1995 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сторони припинили сімейні стосунки і впродовж більше одного року проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть, так як не знаходять взаєморозуміння між собою. Просили суд не призначати їм строку для примирення, так як втратили один до одного почуття, збереження шлюбу суперечить їх інтересам, бажання відновити сімейні стосунки у них відсутні. Шлюб розпався з вини обох сторін. Згідно статті 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Цих вимог сторони не дотрималися, що призвело до руйнування сім'ї. Згідно ч.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.\~ За таких обставин суд з підстав статей 110-112 Сімейного кодексу України постановляє рішення про розірвання шлюбу між сторонами. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

Позивач [PERSON] 02 липня 2018 року звернулася в Київський районний суд м. Полтави з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Вказувала, що у травні 2018 року припинили сімейно-шлюбні відносини, так як втратили почуття любові та поваги один до одного, а також перестали вести спільне господарство. Просила суд розірвати шлюб, зареєстрований з відповідачем 30 січня 2016 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції. Згідно з ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 03 липня 2018 року відкрито провадження в справі за позовом [PERSON] та призначено підготовче судове засідання на 14 серпня 2018 року. В підготовчому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримала подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини, на розірванні шлюбу наполягала. Вважає неможливим подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу. Відповідач в підготовче судове засідання не з'явився, відзив на позовну заяву не подавав, з жодними клопотаннями до суду не звертався. Згідно з ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 14 серпня 2018 року закрито підготовче провадження в даній справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] звернулася в суд з заявою про розгляд справи 29 серпня 2018 року без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в поданій до суду заяві зазначив, що позовні вимоги визнає. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з 30 січня 2016 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушення жінки чи чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Враховуючи вищевикладене, а також те, що сім'я сторін розпалась остаточно і зберегти її неможливо, оскільки позивач миритися не бажає, наполягає на розірванні шлюбу, а також приймаючи до уваги, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя, позов необхідно задовольнити, а шлюб зареєстрований між сторонами - розірвати.

Outcome: approved