Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

Позивач [PERSON] в лютому 2015 року звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим, що 29 листопада 2013 року він та відповідач [PERSON] уклали договір позики грошових коштів, за яким позивач передав відповідачу у борг 5\~600 доларів США. Договір було укладено у простій письмовій формі у вигляді розписки, складений відповідачем власноруч. Згідно умов договору відповідач повинен був повернути позивачу борг до 10 грудня 2013 року. Проте у зазначений термін. тобто до 10.12.2013 року відповідач борг не повернув, ухиляється від зустрічей із позивачем, свою протиправну поведінку нічим не пояснює та не мотивує. Тому з врахуванням збільшених позовних вимог, позивач просив стягнути з [PERSON] на користь позивача суму боргу в розмірі 118\~348,58 грн. та відсотки в розмірі облікової ставки НБУ в сумі 51\~943,68 грн., а загалом 170\~292,26 грн. та судові витрати. Позивач направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та позов задоволити, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин своєї неявки суду повідомлено не було. За письмовою згодою позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та зібранні в ній докази, знаходить, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1047 ЦК України визначає що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 1048 ЦК України визначає що, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Як встановлено в судовому засіданні, 29.11.2013 року відповідач [PERSON] взяв у [PERSON] суму в розмірі 5\~600 дол. США, та зобовязався їх повернути до 10 грудня 2013 року. Що підтверджується відповідною письмовою розпискою. У визначений договором строк повернення коштів, відповідач свої зобовязання не виконав, чим порушив права позивача і які підлягають захисту в судовому порядку, шляхом стягнення основної суми боргу в розмірі 5\~600 дол. США що згідно офіційного курсу НБУ станом на 26.05.2015 р. становить 118\~348,58 грн. (1 дол. США = 21,13 грн.), а також процентів на рівні облікової ставки Національного банку України що складає 51\~943,68 грн. Стаття 60 ЦПК України визначає що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 88 ЦК України судові витрати суд покладає на відповідача. Відповідно до ст.ст. 15, 16, 525, 526, 625, 1046, 1047, 1048 ЦК України, та

Outcome: approved