Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

Позивач [PERSON] 14.04.2015 року звернулася до суду з зазначеним позовом. Обґрунтувала його наступним. [INFO] померла її мати [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в [ADDRESS]. Вона є спадкоємцем майна померлої за заповітом. При зверненні до нотаріуса виявилося, що при житті [PERSON] не оформила правовстановлюючий документ на домоволодіння. По цій причині Глобинська державна нотаріальна контора відмовила їй (позивачу) у видачі свідоцтва про право на спадщину. Посилаючись на викладене, позивач прохала суд визнати за нею в порядку спадкування - за заповітом [PERSON], право власності на вказане нерухоме майно. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з'явилися, направили до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Вказали, що позовні вимоги підтримують. Представник відповідача - Землянківської сільської ради, представники третіх осіб - відділу Держземагенства у Глобинському районі, Глобинського РУЮ в особі реєстраційної служби, Глобинської держнотконтори, в судове засідання не з'явилися. Належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. Заперечень на позов не надіслали. Суд, дослідивши та оцінивши надані письмові докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємного зв'язку встановив наступне. [INFO] померла [PERSON] - мати позивача. За життя - 21 жовтня 1996 року, вона склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Землянківської сільської ради Магденко А.В. за реєстровим № 91, згідно якого усе належне їй майно заповіла [PERSON]. Заповіт на день смерті не змінено та не скасовано. Згідно дослідженої судом спадкової справи № 40/2005, заведеної Глобинською державною нотаріальною конторою, позивач, як єдиний спадкоємець, в установлений строк прийняла спадщину, подавши 31.01.2005 року відповідну заяву. Глобинська держнотконтора постановою від 09 квітня 2015 року відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований у [ADDRESS], у зв'язку з відсутністю документу на ім'я спадкодавця, який посвідчує її право власності на вказане нерухоме майно. Згідно технічного паспорту, житловий будинок літ. «А» було побудовано в 1958 році, прибудову літ. «а» - в 1969 році, огорожу № 1 - в 1970 році, сарай літ. «Б», сарай літ. «В», убиральню літ. «Д» - в 1987 році, погріб з шийкою літ. «Г» - в 1988 році. Відповідно до Постанови Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про застосування Указу ПВР СРСР від 26.08.1948 року» побудовані громадянами на відведених їм земельних ділянках будинки є їх особистою власністю. Порядок правової реєстрації будинків та господарських будівель і споруд, а також домоволодіння в містах та селищах міського типу був врегульований на Україні Інструкцією про порядок реєстрації будівель в містах, робочих, дачних і курортних селищах України від 23/25.12.1947 року, Інструкцією про порядок реєстрації будинків і домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31.01.1966 року Мінкомгоспом УРСР. Запис в реєстраційній книзі про належність домоволодіння на праві особистої власності певній особі, є офіційним доказом права власності даної особи на це домоволодіння. Згідно Закону «Про сільську Раду депутатів трудящих УРСР» від 02.06.1968 року, кожна сільська рада вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської ради, в особовому рахунку вказувались прізвище, ім'я та по батькові глави сім'ї, на ім'я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку. Згідно записів в погосподарських книгах Землянківської сільської ради [PERSON] була зареєстрована в [ADDRESS] і проживала у ньому до смерті. За нею, останнім часом під № 0031-5, значилося належне на праві власності нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS], на не приватизованій земельній ділянці площею 0,10 га з цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд. Оцінивши надані докази, суд прийшов до висновку, що спадкодавець [PERSON] за свого життя набула право власності на назване нерухоме майно відповідно до закону, що діяв на час створення даного майна, проте, за життя не провела державну реєстрацію права власності на нього, відповідно до закону, що діє на час прийняття позивачем спадщини, в зв'язку з чим і виник спір. Його вирішення можливе лише в судовому порядку. Згідно висновку відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури Глобинської РДА від 25.02.2015 року № 74/02-04, житловий будинок літ. «А», прибудова літ. «а», погріб з шийкою літ. «Г», сарай літ. «Б», сарай літ. «В», убиральня літ. «Д», огорожа № 1, які розташовані в [ADDRESS] збудовані без істотних порушень діючих будівельних норм і правил. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ст. ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Встановивши, що спадкодавець [PERSON] за життя на передбачених законом підставах набула право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в [ADDRESS], суд прийшов до висновку, що позивач, як єдиний спадкоємець, яка прийняла спадщину, має право на успадкування названого майна за заповітом. Визнання права власності за [PERSON] на спадковий житловий будинок з господарськими будівлями не оспорюється відповідачем та не порушує прав чи інтересів інших осіб. Позов ґрунтується на законі, доведений належними доказами, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved