Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

Позивач 21.10.2016 року звернулася до суду з позовом про визнання договору оренди припиненим та усунення перешкод у здійсненні права власності на майно шляхом звільнення земельної ділянки. До початку розгляду судом справи по суті змінила предмет позову та прохала: - тлумачити зміст абзацу 1 пункту 8 Договору оренди землі, укладеного 9 січня 2012 року між орендодавцем [PERSON] та орендарем виробничим підрозділом Агрофірма «Степове» Товариства з обмеженою відповідальністю інвестиційно-промислова компанія «Полтавазернопродукт», зареєстрований у відділі Держкомзему у Глобинському районі 23 травня 2012 року, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 23 травня 2012 року за № 532060004002986, виклавши в такій редакції : «Договір укладено на 5 (п'ять) років (у разі укладення договору оренди землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва - з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою) з початком строку дії з дати 09 січня 2012 року, але в будь-якому випадку діє до моменту збирання врожаю орендарем»; - усунути перешкоди у здійсненні права власності на майно шляхом звільнення товариством з обмеженою відповідальністю інвестиційно-промислова компанія «Полтавазернопродукт» (код СДРПОУ 31059651) земельної ділянки кадастровий номер 5320684600:00:022:0073 , яка знаходиться на території Кринківської сільської ради Глобинського району Полтавської області та посвідчена Державним актом на право власності на земельну ділянку Серія ПЛ № 127375 та передачі її власнику. - судові витрати покласти на відповідача. Позов обгрунтовано наступним. 09 січня 2012 року між нею (позивачем), як орендодавцем, та Виробничим підрозділом Агрофірма «Степове» ТОВ ІПК «Полтавазернопродукт» (код ЄДРПОУ 31059651), як орендарем, строком на п»ять років було укладено договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер 5320684600:00:022:0073, яка знаходиться на території Кринківської сільської ради Глобинського району Полтавської області, та належить їй на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 127375. Відповідно до умов договору (п.36) дія договору припиняється у разі закінчення строку на який його було укладено. Орендар використовував земельну ділянку для товарного сільськогосподарського виробництва протягом п»яти сільськогосподарських років у 2012, 2013, 2014, 2015, 2016 роках, зібрав врожай у 2016 році. Таким чином, всі умови використання земельної ділянки сторонами виконано. Вона бажає самостійно обробляти власну земельну ділянку. Проте, її пропозиція про повернення земельної ділянки, викладена в листі-повідомленні (з доданими до нього проектом додаткової угоди про дострокове розірвання договору й актом прийому-передачі земельної ділянки), орендарем відхилена. Відповідач вважає, що договір діє протягом 5 років з дати його державної реєстрації, тобто з 23.05.2012 року, а не з дати його укладення, а тому не є припиненим. На її думку (позивача) така позиція суперечить правовій позиції, висловленій у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року у справі № 6-162 цс 13. В зв»язку з цим, спірний 8-ий пункт договору потребує тлумачення, а земельна ділянка повинна бути передана орендарем їй , як власнику. У судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] позов підтримував, посилаючись на обставини та підстави, викладені в ньому. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала. Вказувала, що підстав для повернення земельної ділянки позивачеві немає, так як строк дії договору оренди не закінчився. Його слід обчислювати від дати державної реєстрації договору, а не з моменту укладення. Саме така правова позиція висловлена Верховним судом України в постанові від 18 січня 2017 року у справі № 6-2777 цс 16. Представник третьої особи - відділу Держгеокадастру у Глобинському районі, у судове засідання не з»явився. Належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, заперечень на позов не надав. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані письмові докази, встановив наступне. Відповідно до державного акта на право власності на землю серії ПЛ № 127375 позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 4.42 га, кадастровий номер 5320684600:00:022:0073, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Кринківської сільської ради Глобинського району Полтавської області. 09 січня 2012 року між нею, як орендодавцем, та Виробничим підрозділом Агрофірма «Степове» ТОВ ІПК «Полтавазернопродукт» (код ЄДРПОУ 31059651), як орендарем, було укладено Договір оренди названої земельної ділянки. При підписанні договору від імені відповідача, як юридичної особи, на підставі нотаріально посвідченої довіреності, діяв директор названого виробничого підрозділу [PERSON]. В п. 8 договору було зазначено, що договір укладено на п»ять років (у разі укладення договору оренди землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою), але в будь-якому випадку він діє до моменту закінчення збирання врожаю орендарем. Пунктом 44 договору оренди земельної ділянки передбачено, що цей договір набирає чинності після його державної реєстрації. 23 травня 2012 року договір оренди зареєстровано у відділі Держкомзему в Глобинському районі, про що є відповідна відмітка на договорі. 25 травня 2012 року земельна ділянка відповідно до акту приймання-передачі була передана орендодавцем у строкове платне користування орендарю. На даний час між сторонами виник спір. Позивач рахує строк дії договору з моменту його підписання 9 січня 2012 року і вважає вказаний договір оренди припиненим внаслідок закінчення п»ятирічного строку, на який його було укладено, вимагає повернення земельної ділянки. Відповідач обчислює строк дії договору з моменту його державної реєстрації 23 травня 2012 року, вважає договір не припиненим, а тому не повертає земельну ділянку позивачу. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У ч.2 ст. 213 та ст. 637 ЦК України закріплено, що на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину (умов договору). Відповідно до вказаних норм під час тлумачення змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері правовідносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять , а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з»ясувати зміст окремих частин правочину, останній встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо і в такий спосіб неможливо визначити справжню волю осіб, що вчинили правочин, до уваги береться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, які мають істотне значення. Ч.1\~ст. 638 ЦК України\~передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (ч. 1 ст. 210 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов»язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відповідно до ч.2\~ст. 792 ЦК України\~відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є\~ Закон України «Про оренду землі» від 6.10.1998 року № 161- ХІV ( з наступними змінами та доповненнями ). За змістом статей\~18,\~20\~цього\~Закону\~(у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Отже, строк дії спірного договору оренди землі починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення. Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов'язки по договору, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін. Така правова позиція висловлена Верховним судом України в постанові від 18 січня 2017 року у справі № 6-2777 цс 16. Відповідно до змісту ч.1 ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного суду України, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд поділяє правову позицію, викладену в постанові від 18 січня 2017 року у справі № 6-2777 цс 16 і не вбачає підстав в конкретному спорі відступати від неї. Доводи позивача та його представника в частині того, що строк дії договору слід рахувати з дати його підписання, судом сприйняті критично, виходячи з вищевказаної правової позиції, та припису частини 2 статті 20 Закону України «Про оренду землі» в редакції Закону № 2469-VІ від 8.07.2010 року, що була чинною на час укладення договору оренди землі між сторонами. Так, нормою вказаної статті було чітко встановлено, що право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. З огляду на викладене, з урахуванням зазначених норм матеріального права, суд дійшов висновку, що строк дії спірного договору спливає 23 травня 2017 року. Отже, строк дії договору оренди не закінчився (не припинився), він є чинним, тому на даний час відсутні підстави для звільнення земельної ділянки орендарем і передачі її власникові, а також підстави для тлумачення судом п. 8 договору таким чином, як про це прохає позивач. Врахувавши викладене, суд у задоволенні позову відмовляє повністю.

Outcome: dismissed