Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

Позивач 20.02.2018р. звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом про виселення відповідача з квартири [ADDRESS]. Позовна заява мотивована тим, що позивач є власником вищевказаного будинку, проте відповідач без правових на те підстав займає спірну квартиру та у добровільному порядку відмовляється її звільнити. Представником ДМР, - Романчук М.М. надано суду заяву, у якій вона позовні вимоги підтримує та просив задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач, - [PERSON] у судове засідання не з'явилась, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Відзив на позовну заяву суду не надала. КЖЕП «Центральний» ДМР явку свого представника у судове засідання не забезпечило, проте матеріали справи містять від його представника заяву, у якій він просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. Відповідно до відповіді № 3/5-5023, наданої 07.12.2017р. Департаментом житлового господарства ДМР, станом на 01.12.2017р. у комп'ютерній базі приватизованого житлового фонду Департаменту відсутня інформація щодо передачі у власність, шляхом приватизації, квартир [ADDRESS]. Зазначений будинок був переданий до комунальної власності територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради на підставі рішень виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 20.05.2004р. № 1435. Раніше будинок, розташований в [ADDRESS], належав обласному житлово-комунальному підприємству «Центральне» (а.с.18). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник, або уповноважена ним особа, має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом виселення, однак виселення є категорією житлового законодавства, а тому при розгляді справи предметом доказування є втрата житлового права або взагалі його відсутність. Відповідно до акту, який складений 30.03.2017р. начальником КЖЕП «Центральний», [PERSON] самовільно займає квартиру [ADDRESS] (а.с.15). Вказаний акт підписано в присутності [PERSON], яка зауважень до нього не зазначила. З листа Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 29.08.2017р. № 2/5-589 вбачається, що на теперішній час тривають заходи щодо передачі картотек з питань реєстрації фізичних осіб. КП «Жилсервіс-2» ДМР свої картотеки та інші архівні документи з питань реєстрації фізичних осіб до Департаменту на передавало (а.с.16). Згідно з ст.398 ЦК України Право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Відповідно до ст.58 ЖК Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Відповідач всупереч вимогам ст.81 ЦПК України не надала суду жодних доказів, які б підтверджували правомірність вселення у спірну кімнату. Враховуючи вищевказане, суд доходить висновку, що позивачем у даній справі доведено факт неправомірності вселення відповідача у спірну квартиру, а відтак і факт відсутності у відповідача права користування таким майном. Відповідно до ч.1 ст.109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Згідно з ч.3 ст.116 ЖК Української РСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Оскільки позивачем доведено факт неправомірності вселення відповідача у квартиру [ADDRESS], тоді як відповідачем не надано суду жодних доказів які б спростовували дану обставину, суд доходить висновку про достатність правових підстав для задоволення позовних вимог. За змістом ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved