Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

позивач 12 липня 2016 року звернувся до суду з позовом про захист прав споживача, вказавши, що 26 грудня 2014 року між ним та ПП «Асоль» було укладено договір № 368 купівлі-продажу майнових прав на квартиру в будинку за адресою: м. Одеса, вул. Маршала Говорова,8. Відповідно до пункту 2.2. даного договору плановий строк введення обєкта будівництва в експлуатацію і передача продавцем обєкта купівлі-продажу по акту приймання-передачі 2-ий квартал 2015 року тобто не пізніше 31.06.2015 р. Однак на дату подання позову акт прийому-передачі не підписано сторонами з незалежних від нього обставин. Оплату згідно п. 5.3 вказаного договору він вніс на рахунок ПП «Асоль» у повному обсязі в сумі 727260 грн., будинок введено в експлуатацію за попередніми даними у першому кварталі 2016 року, тобто прострочення зобовязання ПП «Асоль» допустило на півроку. 24.05.2016 року він звернувся до ПП «Асоль» з письмовою заявою про укладення з ним як споживачем акту прийому-передачі обєкта купівлі-продажу з дотриманням основних положень та істотних умов договору № 368, на які відповіді він не отримав. Вважає, що спір виник внаслідок порушення відповідачем не грошового зобовязання, а саме порушення строків, встановлених договором купівлі-продажу майнових прав передачі обєкта будівництва, тому відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» неустойка за порушення строків передачі обєкта будівництва буде складати: 727260 грн. х 3% (розмір пені) = 21817,80 х 180 днів прострочення = 3\~927\~204 грн. Крім того, порушення строку укладення акту приймання-передачі обєкта будівництва ПП «Асоль» порушило суттєву умову договору, згідно з п. 1 предметом угоди виступає квартира № 59. Однак 23 травня 2016 року ПП «Асоль» звернулося до нього з пропозицією укласти акт прийому-передачі, в якій предметом угоди вже виступає квартира № 66, що не відповідає основній умові договору. 24 травня 2016 року він звернувся до відповідача з листом щодо добровільного виконання договірного зобовязання, а саме укладення акту прийому-передачі обєкта будівництва квартири № 59. Пропозиції щодо зміни предмету угоди відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України до нього не надходили, чим було суттєво порушено його права стосовно предмета договору. Тому позивач просить зобовязати ПП «Асоль» укласти з ним акт приймання-передачі квартири згідно з п. 5.1. договору № 368 та передати йому весь пакет документів, що потрібні йому для встановлення права власності; зобовязати відповідача внести зміни до технічного паспорта і відновити номер квартири на «59» згідно якого квартирі № 59, що була предметом договору № 368 присвоєно порядковий номер «66». Зобовязати ПП «Асоль» сплатити суму неустойки за прострочення виконання зобовязання у розмірі 3\~927\~204 грн. (а.с. 1-3). 21 липня 2016 року (а.с. 18-19), 25 липня 2016 року (а.с. 26-27), 18 січня 2017 року (а.с. 52-54) позивач вимоги уточнив, згідно заявлених вимог в останній редакції [PERSON] просить стягнути з ПП Фірма «Асоль» нараховану пеню за прострочення виконання зобовязань в сумі 21817,80 гривен, відшкодування за моральну шкоду в сумі 5000 грн. та сплачений судовий збір в сумі 1318 грн. В обґрунтування вимог зазначив, що 02 грудня 2016 року між ним та відповідачем було підписано акт приймання-передачі майнових прав та акт приймання-передачі квартири, а також додаткову угоду. Проте окрім порушення строків передачі майнових прав ПП Фірма «Асоль» проігнорувала його права споживача, зазначивши в акті номер квартири як «66» всупереч умові, закріпленій в п. 1 договору № 368, в якому зазначався саме номер «59». Для підписання документів він змушений був поїхати до м. Одеса, де представник відповідача пояснив, що інший номер квартири вони передавати не збираються, а підписання акту приймання-передачі майнових прав можливе лише за умови підписання додаткової угоди № 1, відповідно до якої змінився номер квартири на номер «66» та п.п. 2.2. договору № 368 викладений в наступній редакції: «Плановий строк введення обєкту будівництва в експлуатацію та передачі продавцем обєкту купівлі-продажу покупцю за актом приймання-передачі до 4 кварталу 2015 року, тобто не пізніше 31 грудня 2015 року». Таким чином, він був змушений підписати зазначений акт, але свої права як споживач стосовно визначення номеру квартири вважає порушеними. Штрафні санкції позивач розраховує за період прострочення виконання зобовязання з 31.12.2015 р. по 02.12.2016 р. по момент укладення акту приймання-передачі згідно з виконанням умов договору. Прострочка виконання зобовязання складає 337 днів, тому 727260 грн. х 3% = 21\~817,80 гривень. Крім того позивач на підставі ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» просить також стягнути з відповідача моральну шкоду, оскільки він змушений був неодноразово звертатися до відповідача з вимогою щодо виконання договору, витрачати свій час та кошти для захисту порушеного права, звертатися до суду. Не зважаючи на такий тривалий час залишення людини без оселі, уклавши акт приймання-передачі відповідач ще й змінив порядковий номер квартири, що спричинило йому страждання, він почувався безпорадним та безпомічним, до сих пір «без даху над головою». В судовому засіданні позивач на заявлених вимогах наполягав з підстав, викладених в уточненому позові в останній редакції, просив задовольнити позов. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] заявлені вимоги не визнали з підстав, викладених в письмових запереченнях (а.с.93-96), суду пояснили, що відповідно до умов укладеного між сторонами договору строк здачі в експлуатацію будинку 4-й квартал 2015 року. В листопаді-грудні 2015 року на загальних зборах інвесторів/вкладників всім покупцям було повідомлено про необхідність прибути в ППФ «Асоль» для підписання актів і складання всіх необхідних для подальшого оформлення права власності документів. [PERSON] потрапив в першу чергу покупців і з ним почалася робота зі складання документів. Однак 23 травня 2016 року [PERSON] відмовився підписувати акт прийому-передачі квартири і отримувати квартиру в травні 2016 року в звязку зі своїми релігійними переконаннями так як його не влаштовував номер квартири 66, який був присвоєний квартирі за результатами технічної інвентаризації всього будинку № 8. 29.11.2016 р. [PERSON] В,Ю. своєю заявою підтвердив, що ППФ «Асоль» виконало свої зобовязання за договором в повному обсязі і він претензій до ППФ «Асоль» щодо договору № 368 не має. 02 грудня 2016 року між сторонами підписано акти прийому-передачі квартири за змістом яких сторонами підтверджено, що претензій, в тому числі фінансових одна до одної по договору № 368 не мають. Таким чином виходячи з викладеного з вини самого позивача сталось прострочення підписання актів приймання-передачі. Крім того слід врахувати, що спірні правовідносини полягають в наданні послуг з будівництва, а не придбання товару. Договір будівельного підряду не підпадає під споживчі правовідносини оскільки будівництво за своєю сутністю не підпадає під дану категорію, висновок про те, що Закон України «Про захист прав споживачів» регулює правовідносини між будівельною компанією й громадянами щодо будівництва житла, є помилковим. Спір між [PERSON] та ППФ «Асоль» не є інвестуванням, атому не підлягають застосуванню вимоги Закону України «Про інвестиційну діяльність» та даний спір не стосується захисту прав споживача та не може врегулюватись ні Законом України «Про інвестиційну діяльність», ні Законом України «Про захист прав споживачів», тому позовні вимоги про стягнення пені згідно ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» задоволенню не підлягають. Оскільки позивачем не доведений факт завдання йому моральної шкоди, не підтверджений визначений ним розмір відшкодування моральних витрат в сумі 5000 грн., відсутні неправомірні дії ППФ «Асоль» та вина, що позов в частині відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню. Тому просять в задоволенні позову відмовити повністю. Вислухавши позивача, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенн. У судовому засіданні встановлено, що 26 грудня 2014 року між приватним підприємством фірмою «Асоль», як продавцем, та [PERSON], як покупцем, було укладено договір № 368 купівлі-продажу майнових прав на квартиру в споруджуваному житловому будинку за адресою: м. Одеса, вул. Маршала Говорова, 8 (а.с. 4-5 копія договору). Згідно розділу 1 договору, за своєю правовою суттю цей договір являється договором купівлі-продажу майнових прав. Обєкт нерухомості споруджуваний житловий будинок за адресою вул. Маршала Говорова № 8 в м [PERSON]. Квартира квартира № 59 в обєкті будівництва з наступними технічними характеристиками: кімнат 1, поверх 14, секція 1, площа 52,7 кв.м. Об'єкт купівлі-продажу - майнове право покупця на квартиру яка буде використуватись покупцем як місце проживання. Право власності на квартиру як на об'єкт нерухомості виникає у покупця з моменту державної реєстрації у відповідності з встановленим цивільним законодавством України порядком після введення обєкта будівництва в експлуатацію. Пунктом 2.1. договору сторони погодили, що продавець зобов'язується виконати комплекс робіт з будівництва та введення в експлуатацію обєкту будівництва і передати покупцеві об'єкт купівлі-продажу з подальшою передачею в натурі квартири покупцеві після здачі об'єкту будівництва в експлуатацію. Покупець зобовязується сплатити продавцю договірну ціну обєкту купівлі-продажу та прийняти квартиру на умовах цього договору. До моменту реєстрації покупцем права власності на квартиру як на нерухомість покупець не має права розпоряджатися квартирою як нерухомістю. Згідно п. 2.2. плановий строк вводу обєкта будівництва в експлуатацію та передачі продавцем обєкта купівлі-продажу покупцеві згідно акту прийому-передачі: 2 квартал 2015 року. Після закінчення будівельно-монтажних робіт та підписання акту державної комісії про прийняття закінченого будівництва обєкта будівництва в експлуатацію, за умови повної оплати покупцем загальної вартості обєкту купівлі-продажу, продавець зобовязується передати покупцеві вільний від прав та зобовязань перед третіми особами обєкт купівлі-продажу згідно акту прийому-передачі, а покупець зобовязується прийняти даний обєкт купівлі-продажу шляхом підписання акту приймання-передачі (п. 5.1. договору). На виконання пунктів 3.1. та 3.2. договору позивачем на рахунок відповідача було перераховано суму 727260 грн., що підтверджується довідкою ППФ «Асоль» (а.с. 9 копія довідки). Будинок, складовою частиною якого є спірна квартира, було введено в експлуатацію 19 серпня 2015 року згідно акту готовності обєкту до експлуатації 6-ти секційного 16-ти поверхового житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями магазинів, кафе, паркінгу, РП-ТП та низьковольтних кабельних мереж за адресою: м. Одеса, вул. Маршала Говорова, 8 (а.с. 55-56 копія акту), про що свідчить також сертифікат відповідності від 31 серпня 2015 року (а.с. 57 копія сертифіката). 02 грудня 2016 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до договору № 368 купівлі-продажу майнових прав на квартиру в споруджуваному житловому будинку за адресою: м. Одеса, вул. Маршала Говорова, 8 від 26 грудня 2014 року (а.с. 8 копія угоди). Згідно зазначеної угоди сторони дійшли згоди викласти термін «Квартира» в договорі в наступній редакції: квартира квартира № 66 в обєкті будівництва з наступними технічними характеристиками: кімнат: 1, поверх: 14, площа 52,4 кв.м. Викласти п.п. 2.2. договору в наступній редакції: «Плановий строк вводу обєкта будівництва в експлуатацію та передачі продавцем обєкта купівлі-продажу покупцеві згідно акту приймання-передачі: 4 квартал 2015 року». 02 грудня 2016 року між приватним підприємством фірмою «Асоль» та [PERSON]Ю, було підписано акт приймання-передачі майнових прав на квартиру № 66 та акт прийому-передачі квартири № 66, відповідно до яких ППФ «Асоль» передало, а [PERSON] прийняв майнові права вартістю 727260 грн. в т.ч. 121210 грн. на квартиру № 66 в житловому будинку за адресою: вул.. Маршала Говорова № 8 в м. Одеса. Сторони підтвердили, що претензій,в тому числі фінансових один до одного по договору № 368 …вони не мають (а.с. 58,61 копії актів). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, указана норма встановлює об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Майном як особливим об'єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки (частина перша статті 190 ЦК України). Майновими правами визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Таким чином, майнове право, яке є предметом договору купівлі-продажу, - це обумовлене право набуття в майбутньому права власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, необхідні й достатні для набуття речового права. Аналогічні висновки Верховного Суду України викладені у наданих для порівняння постановах від 4 листопада 2015 року (№ 6-1920цс15) та 30 березня 2016 року (№ 6-265цс16). Відповідно до статей 526, 527, 530 - 532 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобовязанні встановлений строк ( термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (ст. 610 ЦК України). Згідно частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою ( штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, а пенею, відповідно до частини 3 вказаної статті є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання, про що зазначено у частині 1 статті 550 ЦК України. В зазначеному договорі № 368 від 26.12.2014 р. предметом купівлі-продажу була саме квартира [ADDRESS]. Представникам відповідача не надано доказів того, що ППФ «Асоль» намагалося добровільно врегулювати з позивачем спірне питання, повязане з укладенням акту прийому-передачі обєкта нерухомості шляхом внесення змін до договору № 368 чи листування з представниками державних установ щодо внесення змін в технічну документацію будинку враховуючи релігійні переконання позивача, оскільки зміни в нумерації квартири сталася з вини саме відповідача. Позивачем же виконані умови договору в частині оплати майнових прав згідно договору № 368. Відповідно до частини другої 2 статті 627 ЦК України, у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 № 1023-XII (далі Закон № 1023-XII), права позивача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Згідно частини 5 статті 15 Закону № 1023-XII, у разі коли виконавець не може виконати роботу, послугу згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі 3% вартості роботи. У разі, коли вартість роботи не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку у розмірі 3% загальної вартості замовлення. За зазначеним договором загальна вартість інвестування визначена 727260 гривень. При розрахунку суми пені суд враховує період не виконання зобовязання з 31 грудня 2015 р. (строк вводу в експлуатацію та передачі обєкта позивачу, зазначений в додатковій угоді № 1 від 02.12.2016 р.) по 02 грудня 2016 року (дата підписання акту прийому-передачі майнових прав на квартиру № 66). Прострочення зобовязання складає 337 днів. 727260 грн. х 3% = 21817 грн. 80 коп. Вимога про стягнення моральної шкоди регулюється ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII, Законом України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» від 19 травня 2011 року N 3390-VI, Цивільним кодексом України. Так, згідно п. 5 ч.1 ст. 4 Закону № 1023-XII, споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Згідно пунктів 4,6 статті 1 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції», потерпілий - споживач або користувач, якому завдано шкоду внаслідок дефекту в продукції. Шкода - завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект. Частиною 1 статті 5 вказаного Закону встановлено, що продукція є такою, що має дефект, у разі, коли вона не відповідає рівню безпеки, на яку споживач або користувач має право розраховувати виходячи з усіх обставин, зокрема пов'язаних з розробленням, виробництвом, обігом, транспортуванням, зберіганням, встановленням, технічним обслуговуванням, споживанням, використанням, знищенням (утилізацією, переробкою) цієї продукції, а також наданням застережень та іншої інформації про таку продукцію, у тому числі: 1) представлення продукції споживачеві або користувачеві, включаючи її вигляд, склад, упаковку, маркування та іншу інформацію про продукцію, її споживання, використання та знищення (утилізацію, переробку); 2) використання продукції, яке обґрунтовано можна передбачити; 3) час, коли продукцію було введено в обіг. Згідно статті 6 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції», потерпілий повинен довести: 1) наявність шкоди; 2) наявність дефекту в продукції; 3) наявність причинно-наслідкового зв'язку між дефектом в продукції та шкодою. Потерпілий має право вимагати від виробника надання документації на продукцію, внаслідок дефекту в якій завдано шкоду, в обсязі, необхідному для доведення обставин, зазначених у частині першій цієї статті. Позивачем не доведено ні наявність дефекту товару, визначеного частиною 1 статті 5 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції», ні наявність дефекту визначеного пунктом 6 статті 1 вказаного Закону, тому вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Згідно статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 грн. 40 коп. за майнову вимогу.

Outcome: partial