Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] 04.06.2019 звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовом, в якому просив розірвати шлюб між ним та відповідачкою [PERSON] , який зареєстрований 24 квітня 2010 року виконавчим комітетом Острівської сільської ради Рокитнянського району Київської області, про що зроблено актовий запис № 1 (свідоцтво серії [NUMBER] від 24.04.2010). Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 06.10.2020 цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , про розірвання шлюбу, передана за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Рокитнянського районного суду Київської області для розгляду. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що спільне життя з відповідачкою не склалося та шлюбні відносини припинено з червня 2014 року. Спільне господарство не ведеться, подальше спільне проживання неможливе. Від шлюбу мають дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які проживають з відповідачкою. На даний час позивач проживає в іншій сім`ї та має дитину від цивільного шлюбу. Позивач [PERSON] подав до суду заяву, відповідно до якої він підтримує позовні вимоги, просить розглянути справу у його відсутності та просить не давати часу для примирення, оскільки має нову сім`ю. Відповідач позовні вимоги визнала та подала заяву щодо розгляду справи у її відсутності. Крім того зазначила, що після розірвання шлюбу має намір залишити шлюбне прізвище. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступного. У відповідності до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу, та під час його розірвання. Відповідно до частини 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За змістом статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 24 квітня 2010 року виконавчим комітетом Острівської сільської ради Рокитнянського району Київської області, про що зроблено актовий запис № 1 (свідоцтво серії [NUMBER] від 24.04.2010). Від шлюбу мають трьох дітей, які проживають з відповідачкою: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане повторно 03.06.2011 виконавчим комітетом Острівської сільської ради Рокитнянського району Київської області), [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 03.11.2010 виконавчим комітетом Острівської сільської ради Рокитнянського району Київської області), [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 11.04.2012 виконавчим комітетом Острівської сільської ради Рокитнянського району Київської області). На даний час шлюб між ними носить формальний характер, оскільки сторони фактично припинили сімейно-шлюбні відносини і з 2014 року спільне господарство не ведуть та проживають окремо. Між ними втрачені всі фізичні та духовні зв`язки. Позивач проживає в іншій сім`ї та має дитину від іншої жінки - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 19.01.2019 Ірпінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області. Між сторонами досягнуто згоди з приводу виховання їх спільних дітей, які проживають з відповідачкою. Примирення між сторонами стало неможливим. Збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам дітей. Застосування заходів щодо примирення подружжя у їх ситуації буде суперечити моральним засадам суспільства, оскільки позивач фактично проживає в іншій сім`ї та має з іншою жінкою спільну дитину. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свобод чи інтересів інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та інтересам дітей, а тому відповідно до статті 112 Сімейного кодексу України шлюб між сторонами необхідно розірвати. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки, відповідачем позов визнано до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 384,2 гривень. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved