Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

Позивач 20.11.2019 звернулася до суду з позовом та просить скасувати рішення державного реєстратора комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Верестуна Олексія Івановича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 48370683 від 23.08.2019 на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідача судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11.12.2007 між її дочкою [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №402/101/07. 11.12.2007 між позивачем та ПАТ «Укрсоцбанк» в якості виконання зобов`язань [PERSON] було укладено договір іпотеки №04/1-924. 23.08.2019 рішенням державного реєстратора КП «Агенція адміністративних послуг» Верестуна О.І. проведено державну реєстрацію прав на належну позивачу на праві власності квартиру [ADDRESS] за АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк». Будь-яких повідомлень про вчинення вказаної дії позивач не отримувала. 24.10.2019 представники АТ «Альфа-Банк» змінили замки у вхідних дверях належної позивачу квартири, та остання з того часу не має можливості зайти у вказану квартиру, де знаходяться її особисті речі. Вважає, що дії відповідача про державну реєстрацію прав на спірну квартиру вчинені з грубим порушенням її прав та законних інтересів, а також прав її неповнолітньої онуки, місце проживання якої зареєстроване у вказаній квартирі. Ухвалою суду від 25.11.2019 частково задоволено заяву позивача про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , право власності на яку зареєстроване за Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк». Ухвалою суду від 28.12.2019 до участі в даній справі залучено правонаступника акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - акціонерне товариство «Альфа-Банк». 21.02.2020 судом відмовлено позивачу в задоволенні заяви про залучення до участі в справі в якості третьої особи Переяславської міської ради. За заявою представника АТ «Альфа-Банк» ухвалою суду від 21.02.2020 витребувано від комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» належним чином засвідчені копії матеріалів реєстраційної справи, заведеної на підставі рішення державного реєстратора Верестуна Олексія Івановича, індексний номер 48370683 від 23.08.2019 про державну реєстрацію права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за АТ «Укрсоцбанк». Вказана ухвала суду не виконана. Ухвалою суду від 30.04.2020 витребувано від АТ «Альфа-Банк» оригінали та/або копії всіх документів, що стали підставою для реєстрації права власності за АТ «Укрсоцбанк» на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, просив задовольнити його у повному обсязі з підстав, що викладені в позовній заяві. Відповідач - державний реєстратор Верестун О.І. на виклики суду не з`являвся без поважних причин. Про місце і час слухання справи повідомлявся належним чином, за зареєстрованим місцем проживання не перебуває. Заяв по суті на адресу суду не направляв. Представник третьої особи АТ «Альфа-Банк» (під час судового провадження відбулася заміна відповідача АТ «Укрсоцбанк» на АТ «Альфа-Банк») Артеменко П.М. вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають та в судовому засіданні надав суду письмові пояснення, в яких наголосив на обґрунтованості дій державного реєстратора Верестуна О.І. щодо реєстрації в Держреєстрі речових прав на нерухоме майно право власності за АТ «Укрсоцбанк» на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Крім того зазначає, що АТ «Укрсоцбанк» виконано вимоги ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003, редакція якої діяла на час виникнення спірних правовідносин, згідно з якою у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. Так, банком 27.09.2018 позивачу було направлено повідомлення з вимогою про усунення порушень кредитного договору, а також попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вказаної вимоги. Проте, вказана поштова кореспонденція повернулася із відміткою працівника поштового вузолу зв`язку «за закінчення терміну зберігання», що відповідно до п. 6.3. ст. 6 Іпотечного договору, п.п. 99, 102 Правил поштового зв`язку дає підстави вважати про належне повідомлення позивача про надходження від Т «Укрсоцбанк» письмової вимоги. Крім того, представником третьої особи спростовано доводи позивача про відсутність оцінки іпотечного майна, посилаючись на те, що позивач не надав згоди на таку оцінку. Так, Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12.07.2001 не передбачено такої підстави для зупинення оцінки предмету іпотеки, як ненадання згоди іпотекодавцем. Також представник АТ «Альфа-Банк» вважає, що позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права, оскільки рішення суб`єкта державної реєстрації прав на державну реєстрацію вичерпало свою дію, а відтак належним способом захисту права є скасування запису про проведену державну реєстрацію відповідного права. Крім того, в своїх письмових поясненнях представник третьої особи вважає, що належним відповідачем у даній справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої прийнято оскаржуване рішення про реєстрацію права власності, якою є АТ «Альфа-Банк». Дослідивши наявні у справі докази судом встановлено наступне. Відповідно до копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11.01.2006 [PERSON] на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] . Згідно з копією Відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.09.2019 державним реєстратором КП «Агенція адміністративних послуг» Верестуном Олексієм Івановичем 23.08.2019 внесений запис - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, об`єкт нерухомого майна - квартира [ADDRESS] , власник - АТ «Укрсоцбанк». Згідно з довідкою виконкому Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області за №2819 від 12.11.2019 про склад сім`ї за вказаною вище адресою зареєстровані [PERSON] , [PERSON] - дочка, [PERSON] - онука. 11.12.2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії №402/101/07-Пі, яким [PERSON] надано кредитні кошти в межах максимального ліміту заборгованості у розмірі 42000,00 доларів США, зі сплатою 13.5 відсотків та кінцевим терміном повернення - не пізніше 10.12.2022. 11.12.2007 між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] , як майновим поручителем [PERSON] , був укладений іпотечний договір №04/1-922 (з майновим поручителем), за яким [PERSON] передала банку в іпотеку двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Вказаний іпотечний договір посвідчений 11.12.2007 приватним нотаріусом Переяслав-Хмельницького міського нотаріального округу Київської області Почтарьовим С.О. із накладенням заборони відчуження зазначеного нерухомого майна до припинення чи розірвання договору іпотеки. Судом досліджено копії вказаних договорів; копію повідомлення про звернення стягнення №29/18 від 27.09.2018 (для [PERSON] ); копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 13.11.2018 (для [PERSON] ); копію поштового конверту з довідкою «Укрпошти» про причини повернення поштової кореспонденції (від [PERSON] ); копію повідомлення про звернення стягнення №29/18 від 27.09.2018 (для [PERSON] ); копію поштового конверту з довідкою «Укрпошти» про причини повернення поштової кореспонденції (від [PERSON] ); копію висновку ТОВ «Незалежна експертна компанія» від 05.09.2019 щодо вартості двокімнатної квартири [ADDRESS] . До позову також додано копію Протоколу №4/2019 позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» від 15.10.2019; копію Витягу від 05.12.2019 з ЄДРЮСФОПГФ. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», до повноважень суб`єктів державної реєстрації прав належить, зокрема, забезпечення проведення державної реєстрації прав. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державним реєстратором є громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав. Згідно із ч. 3 вказаної статті державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Зокрема, наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Пунктами 2, 3 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. № 553) визначено, що уповноважена особа - посадова особа чи особа, яка перебуває у трудових відносинах із суб`єктом державної реєстрації прав, а також помічник нотаріуса, що відповідно до законодавства отримали ідентифікатор доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виключно для цілей прийняття та видачі документів під час державної реєстрації прав, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Виходячи зі змісту пункту 61 вищевказаного Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Виходячи зі змісту статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Частинами п`ятою та шостою статті 3 вищевказаного Закону визначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Так, згідно з п. 6.3 ст. 6 Іпотечного договору, укладеного між позивачем та АТ «Укрсоцбанк», всі повідомлення сторін за цим договором здійснюються в письмовій формі шляхом направлення поштою або передачі особисто телеграм та/або листів за зазначеними в договорі адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатись дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділення зв`язку одержувача. Відповідно до Правил надання поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270 в редакції, чинній на момент дії спірних правовідносин, а сам: п. 99 та п. 102 передбачено, що рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім`ї за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв`язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу. В об`єкті поштового зв`язку вручаються: рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, не вручені адресатам під час доставки додому. Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав» (в редакції на момент реєстрації права власності банка на спірну квартиру) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. Підстави відмови в державній реєстрації прав визначені ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав» (в редакції на момент реєстрації права власності банка на спірну квартиру): 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, зокрема за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці. На момент виникнення спірних правовідносин законодавець визначив, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав (п. 1 ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав»). Проте, на момент розгляду справи дана норма Закону зазнала змін, а саме: згідно з абз. 3 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав» ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 12 ЦПК України закріплює принцип змагальності сторін. Зокрема ч. 3 цієї статті визначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 80 ЦПК України визначає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, аналізуючи наведене, зокрема, положення ч. 1 ст. 16 ЦК України та правові позиції Великої Палати Верховного суду, викладені в постанові від 04.09.2018 по справі №915/127/18, суд дійшов висновку про обрання позивачем неналежного способу захисту його права. В даному випадку рішення державного реєстратора, як суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вичерпує свою дію. Тому після внесення такого запису належним способом захисту є не скасування зазначеного рішення, а скасування запису про проведену державну реєстрацію відповідного права. Крім того, діючим законодавством на момент розгляду справи така вимога допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Крім того, в справі, що розглядається, спірні правовідносини пов`язані із захистом права власності позивача та з неналежним виконанням умов цивільного договору (договору про іпотечний кредит), укладеного між позивачкою та АТ «Укрсобанк», та пов`язані із захистом права власності позивача. Спірні правовідносини виникли із цивільного договору, укладеного між позивачем та АТ «Укрсоцбанк», пов`язані із захистом права власності позивача та з належним виконанням умов договору. Належним відповідачем є особа, право на майно якої оспорюється, та щодо якої прийнято оскаржуване рішення про реєстрацію права власності. Тому в цьому спорі АТ «Укрсоцбанк» чи його правонаступник є належним відповідачем. Оцінюючи досліджені судом докази, з огляду на те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд дійшов висновку, що позивач не скористався своїм правом на визначення належного способу захисту та визначення правильного кола відповідачів, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Тому заходи забезпечення позову, що були застосовані на підставі ухвали Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 25.11.2019, підлягають скасуванню.

Outcome: dismissed