Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

Позивач [PERSON] 23 травня 2020 року звернулася в суд з позовом, в якому просила: встановити юридичний факт, що вона проживала зі спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю у його квартирі [ADDRESS] не менше 5 років до часу відкриття спадщини; визнати за нею, в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка наступила [INFO] , право власності на однокімнатну кооперативну квартиру [ADDRESS] , вартістю 362 500 гривень, яка знаходиться у ЖБК «Восток» та на автомобіль ВАЗ 21061, державний номер № [NUMBER] , вартістю 13 700 гривень. В обґрунтування даного позову зазначала, що квартира [ADDRESS] перебуває на балансі ЖБК «Восток». [PERSON] була прийнята у члени ЖБК «Восток» (в подальшому кооперативу) і їй була надана однокімнатна квартира. 30 липня 1971 року по заяві [PERSON] вона була виключена з членів кооперативу та отримала гроші від [PERSON] за сплачений нею пайовий внесок. В подальшому [PERSON] виплатив всі пайові внески та став власником квартири. З 1974 року він був прописаний і постійно проживав у вказаній квартирі. 3 1978 року [PERSON] та мама позивача [PERSON] стали проживати в цивільному шлюбі у цій квартирі, де проживала з ними і позивач. 20 травня 1993 року вони зареєстрували шлюб. У 2000 році позивач вступила у шлюб і перейшла проживати в інший населений пункт. 28 березня 2006 року мама позивача і вітчим [PERSON] розірвали шлюб і мама перейшла на інше місце проживання. Так як вітчим ставився до позивача як до дочки, то після її розірвання шлюбу з чоловіком, [PERSON] з дитиною стала проживати з [PERSON] в його квартирі [ADDRESS] однією сім`єю. 06 серпня 2009 року при оформленні реєстрації проживання позивач та вітчим [PERSON] уклали угоду, що позивачу він надає житлову кімнату у квартирі [ADDRESS] у користування як члену сім`ї. З того часу і по день смерті [PERSON] позивач була зареєстрована та постійно проживала з дочкою та вітчимом у спірній квартирі. Вели спільне господарство, робили ремонт, купляли меблі та техніку. На день смерті [PERSON] , яка наступила [INFO] , в цій і квартирі проживали та були зареєстровані позивач та її донька [PERSON] , яка була прописана з дозволу [PERSON] 13 вересня 2017 року. Похованням спадкодавця займалась позивач і в подальшому оплачувала всі комунальні послуги у квартирі. З метою отримання спадщини після померлого вітчима позивач звернулась до приватного нотаріуса, яка постановою від 14.11.2019 року відмовила у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті вітчима [PERSON] у зв`язку із тим, що позивачем не надано даних які підтверджують факт проживання її та померлого однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини. Тому була змушена звернутись до суду. Ухвалою від 03 червня 2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 17 липня 2020 року надійшов зустрічний позов Управління майном комунальної власності міста, в якому просили: встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт належності на праві приватної власності квартири [ADDRESS] [PERSON] ; визнати спадщину померлого [PERSON] , що складається із квартири [ADDRESS] та легкового автомобіля марки ВАЗ, моделі 21061, 1987 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] - відумерлою; передати майно померлого [PERSON] , у власність Територіальної громади міста Полтави в особі Полтавської міської ради. В обґрунтування зустрічного позову зазначено, що [INFO] помер [PERSON] . На час смерті він проживав у квартирі [ADDRESS] , яка фактично перебувала в його власності, хоча право власності на зазначену квартиру в установленому законом порядку зареєстровано не було.Разом з тим, визнання спадщини відумерлою після померлого [PERSON] ускладнюється відсутністю у померлого належним чином оформлених документів на майно, яким він фактично володів, користувався та розпоряджався.Зважаючи, що за весь час проживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS] між ним та Житлово-будівельним кооперативом «Восток» не було судових справ щодо стягнення пайового внеску, можна вважати, що [PERSON] до своєї смерті сплатив свій пайовий внесок і фактично набув право власності на квартиру [ADDRESS] .На даний час у померлого [PERSON] не має законних спадкоємців, які б прийняли його спадщину, тому спадщина [PERSON] залишається не прийнятою після спливу більш ніж одного року з дня його смерті.На час смерті [PERSON] належала квартира [ADDRESS] та легковий автомобіль марки ВАЗ, моделі 21061. 1987 року випуску, державний номерний знак - [NUMBER] .Відповідно до статті 1277 Цивільного кодексу України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. У разі якщо на об`єкті нерухомого майна на момент відкриття спадщини знаходиться рухоме майно, що входить до складу спадщини, таке рухоме майно переходить у власність територіальної громади, якій передано нерухоме майно. 25 серпня 2020 року до суду надійшов відзив [PERSON] на зустрічну позовну заяву. Відзив вмотивовано тим, що ЖБК діє на підставі Статуту, є юридичною особою, має житловий будинок, самостійний баланс та рахунки, ідентифікаційний код, а цей будинок є колективною власністю, то Управління не має юридичного права на квартиру ЖБК, оскільки вона є колективною власністю ЖБК. Спірна квартира належить [PERSON] на праві власності, який сплатив у повному обсязі пайові внески, згідно закону УРСР від 7 лютого 1991 року «Про власність». Позивач у встановлений законом шестимісячний термін, тобто 1 серпня 2019 року подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини після померлого [PERSON] , смерть якого наступила [INFO] , так як вона з дочкою постійно проживала однією сім`єю із спадкодавцем до дня його смерті і продовжує проживати з дитиною у цій квартирі по теперішній час. Згідно ч. 1 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою, а ч. 5 цього закону передбачає, що спадщина, не прийнята спадкоємцями, охороняється до визнання її відумерлою відповідно до статті 1283 цього Кодексу, в якій зазначено, що охорона спадкового майна здійснюється в інтересах спадкоємців, відказоодержувачів та кредиторів спадкодавця з метою збереження його до прийняття спадщини спадкоємцями. У задоволенні зустрічного позову просила відмовити. 16 вересня 2020року Управління майном комунальної власності міста подало відповідь на відзив [PERSON] , в якому зазначали, що позивачка в черговий раз наголошує, що Управління не має юридичного права на квартиру, оскільки вона є колективною власністю ЖБК, а звільнені квартири залишаються у власності ЖБК, оскільки йому належать. Однак в матеріалах справи наявна довідка ЖБК «Восток» №12 від 19.07.2019, відповідно до якої голова правління ЖК «Восток» Савченко JI.O. підтверджує факт належності [PERSON] на праві приватної власності квартири [ADDRESS] . При цьому в довідці зазначено, що пайовий внесок за квартиру у сумі 2738,94 руб. сплачено в повному обсязі.Виходячи із вищевикладеного, Управління подаючи позовну заяву виходило з того, що [PERSON] не є спадкоємцем [PERSON] відповідно до чинного законодавства та згідно наданих документів.Саме відсутність документів, які підтверджують факт спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як 5 років до часу відкриття спадщини, стала причиною відмови нотаріуса у вчинені нотаріальної дії, про що складена постанова № 251/02-31 від14.11.2019. 02 жовтня 2020 року до суду надійшов відзив ЖБК «Восток» на зустрічну позовну заяву в якому визнали та просили задовольнити первісний позов [PERSON] та відмовити у задоволенні зустрічного позову Управління майном комунальної власності міста. В обґрунтування зазначали, що повністю виплативши свій пайовий внесок за квартиру [ADDRESS] , [PERSON] придбав право власності на неї.Зазначена квартира є власністю ЖБК і в разі відсутності спадкоємців розподіляється між членами ЖБК. [PERSON] згідно ст. 1264 ЦК України є спадкоємницею четвертої черги права на спадкування за законом, оскільки проживала зі спадкодавцем однією сім`єю більше п`яти років до часу відкриття спадщини, а інших спадкоємців немає.Оскільки [PERSON] , а пізніше її донька, вселилися у квартиру [PERSON] з його дозволу і постійно проживали там до дня його смерті і з його дозволу були зареєстрованіпроживаючими в цій квартирі, то [PERSON] набула права на цю квартиру, як спадкоємниця.Факт її проживання однією сім`єю з [PERSON] до його смерті ЖБК підтверджує. 30 листопада 2020 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні [PERSON] та її представник - адвокат Павленко А.І. первісний позов підтримали та просили його задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Представник ЖБК «Восток» первісний позов підтримав та просив його задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Представник Управління майном комунальної власності міста у задоволенні первісного позову просив відмовити, підтримав та наполягав на задоволенні зустрічного позову. Приватний нотаріус Чернецька І.П. в судове засідання не з`явилась, направила листа з проханням проводити розгляд справи у ї відсутність. Представник територіальної громади м.Полтави в особі Полтавської міської ради, після оголошення перерви, будучи належним чином повідомленою, в судове засідання не з`явилась, причини неявки не повідомляла. Суд, заслухавши учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного висновку. За статтями 3 та 4 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи та закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Так, відповідно до ч.3, ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частина 1 ст.13 ЦПК України вказує, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст.315ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ст.1216ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1217Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною першою статті 1221ЦК України передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно зі статтею 1258ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Ураховуючи наведене, до спадкоємців четвертої черги можуть належати не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу і не перебували у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, а і інші особи, які не перебували зі спадкодавцем у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення зі спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Як зазначив Верховний Суд в своїй постанові від 21 березня 2019 року у справі № 461/4689/15-ц, для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. За змістом ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Виходячи з аналізу вказаної норми СК України, сім`єю є соціальна група, яка не обов`язково складається з людей, які перебувають у шлюбі. Сім`ю також є соціальна група осіб, поєднаних спільним побутом, які здійснюють свою життєдіяльність на основі спільного економічного, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Вказана позиція повністю кореспондується з висновками викладеними в п. 5.1. Листа ВССУЦКС№ 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/95 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із довідки ЖБК «Восток» №12 від 19 липня 2019 року, [PERSON] є членом ЖБК «Восток» і власником 1 кімнатної кооперативної квартири за адресою: [ADDRESS] . Сума пайового внеску за квартиру в розмірі 2738, 94 руб. Сплачена у повному обсязі [PERSON] , 1943р.н., був включений до складу ЖБК «Восток» на загальних зборах кооперативу 1971 року. Рішенням Полтавської міської ради №921 від 15.12.1995р. затверджено створення ЖБК «Восток», протокол загальних зборів ЖБК «Восток» від 12.02.1997р., додаток до рішення №1 список громадян на заселення будинку на 80 квартир. Будинок ЖБК «Восток» на 80 квартир в [ADDRESS] збудовано 1964 року. Ухвалено рішення Полтавською міською радою №76 від 26.12.64р. про прийняття в експлуатацію 80 квартирного житлового будинку ЖБК «Восток» по вул. Європейська (Фрунзе). [PERSON] отримав 1 кімнатну квартиру [ADDRESS] в будинку ЖБК «Восток», ордер №1578 від 01.09.71 за рішенням Полтавської міської ради. ( а.с.15). Крім того суду надані: -Копія паспорту громадянина України серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] , [INFO] , з відміткою про реєстрацію місця проживання з 09.07.1983 року за адресою: [ADDRESS] (а.с.18); -Копія форми А1 із зазначенням місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.19); -Копія ордеру ЖБК «Восток» №1578 від 01.09.1971 р. про надання [PERSON] . 1- кімнатної квартири [ADDRESS] . Раніше вказану квартиру займала [PERSON] (а.с.20); -Копія листа директора Полтавського професійно-технічного училища №17 з проханням надати працівнику [PERSON] однокімнатну квартиру [ADDRESS] , які звільнила [PERSON] ( а.с.27); -Копія виписка з протоколу №9 засідання правління кооперативу «Восток» від 30 липня 1971 року, де було вирішено задовольнити прохання [PERSON] та виключити її з кооперативу «Восток». Прийняти [PERSON] в члени кооперативу «Восток» на однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Прохати Октябрський райвиконком переоформити ордер на квартиру [PERSON] на [PERSON] .. Розрахунок між [PERSON] та [PERSON] проводити у встановленому порядку. [PERSON] та [PERSON] укласти між собою договір про передачу квартири в оренду (а.с.28); -Копія розписки, що [PERSON] отримала від [PERSON] гроші за квартиру, внесені нею по квитанціям. Адреса квартири: [ADDRESS] (а.с.29); -Копія акту державного прийняття будинку на 80 квартир в кооперативі «Восток» по [ADDRESS] від 1964 року (а.с.30-31); -Копія рахунку - зобов`язання члену кооперативу «Восток» [PERSON] на квартиру [ADDRESS] від 20.06.1965р. ( а.с.32); -Копія витягу із розпорядження Полтавського міськвиконкому №921 від 15.12.1995 року про перереєстрацію ЖБК «Восток» по [ADDRESS] ( а.с.37); -Статут ЖБК «Восток» в редакції від 08.06.2017 року (а.с.43-61); -Лист КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради №786/02 від 25.05.2020 року в чому повідомляється, що житловий будинок [ADDRESS] не перебуває на балансі КП «ЖЕО №2» та не є власністю територіальної громади м.Полтави ( комунальна власність). Як вбачається із наданих доказів та не заперечується сторонами, що [PERSON] сплатив пайові внески за квартиру [ADDRESS] в ЖБК «Восток» та постійно в ній проживав. 20 травня 1993 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , що вбачається із копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис №36 ( а.с.12). Шлюб між ними було розірвано 28 березня 2006 року, актовий запис №66, копія свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.13). Позивач [PERSON] є донькою [PERSON] , що вбачається із копії свідоцтва про народження від 18.10.1975р., серії [NUMBER] ; довідки відділу реєстрації атів цивільного стану Полтавського РУЮ №288/03-63 від 28.11.2007 року про реєстрацію шлюбу та зміну прізвища на Берегова; копії свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER] (а.с.11, 42, 66). Позивач зазначає, що з вітчимом [PERSON] у неї склались гарні відносини, тому вона після розірвання шлюбу з чоловіком переїхала проживати до вітчима у квартирі [ADDRESS] . Згідно копії договору №94 від 06.08.2009 року, власник [PERSON] , проживаючий за адресою [ADDRESS] , надав [PERSON] кімнату житловою площею 17, 58 кв.м. у постійне користування як члену сім`ї (а.с.41). У паспорті громадянина України серії [NUMBER] місце реєстрації [PERSON] з 23 вересня 2009 року вказано за адресою: [ADDRESS] (а.с.10-11). На ім`я [PERSON] оформлений 13 вересня 2019 року технічний паспорт на квартирі [ADDRESS] (а.с.33-36). [INFO] [PERSON] помер, копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.14). Після смерті [PERSON] , [PERSON] особисто організувала його поховання, що підтверджується товарним чеком на реквізит для поховання від 26.03.2019 року та рахунком за поминальний обід у кафе «777» від 27.03.2019 року ( а.с.63, 64). Згідно довідки ЖБК «Восток» від 17 травня 2020 року, яка видана [PERSON] про те, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований у квартирі [ADDRESS] у житловому будинку ЖБК «Восток» та прописаний з 01.04.1974 р. по [INFO] р (день його смерті). На день його смерті проживали та були зареєстровані у квартирі [ADDRESS] : [PERSON] , [INFO] , прописана з 23.09.2009 р по сьогоднішній день; [PERSON] , [INFO] , прописана 13.09.2017 р. Інші особи не зареєстровані. Квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] з 1971 року і по день його смерті. ( а.с.16). Акт від 27 грудня 2019 року, засвідчений підписом голови ЖБК «Восток»» Савченко Л.О. та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , склали про те, що [PERSON] з літа 2009 року проживала однією сім`єю з вітчимом [PERSON] у квартирі [ADDRESS] по день його смерті, яка настала [INFO] . Вони вели спільне господарство, купували речі, бюджет був спільним. [PERSON] сплачувала комунальні послуги за дану квартиру та у кооператив. (а.с.38). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили дані вказані в акт від 27 грудня 2019 року про те, що [PERSON] з 2009 року проживала однією сім`єю з вітчимом [PERSON] у квартирі [ADDRESS] по день його смерті,вели спільне господарство, купували речі, та сплачували комунальні послуги, зробили ремонт . Вказували, що відносити [PERSON] та [PERSON] були як батька та дочки. Також матеріали справи містять копію протоколу №10 загальних зборів членів кооперативу ЖБК «Восток» від 20.12.2020 року, у присутності 42 членів кооперативу, пунктом 3 якого вирішено: підтвердити всіма присутніми на загальних зборах членами кооперативу ЖБК «Восток», що [PERSON] зі своєю донькою [PERSON] проживала однією сім`єю з 2009 р. у квартирі [ADDRESS] ) з [PERSON] до дня його смерті і продовжує проживати в цій квартирі по теперішній час. (а.с.241-241). Крім того, твердження позивача про проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства та сплату комунальних послуг разом із [PERSON] свідчать надані позивачем копії товарних чеків та накладних на будівельні матеріали для ремонту (датовані 28 березня 2016 року, 18 квітня 2016 року, 19 липня 2015 року, 04 травня 201, 04 травня 2016 року), пральної машини (датований 30.10.2018 року), сантехніки (датований 09 липня 2015 року), квартирної плати від імені [PERSON] за квартиру [ADDRESS] (датовані 13.12.2019р, 10.09.2019р.,03022020р., 07.06.2019р., 15.07.2019р., (а.с. 67,68,69,70,71,72, 75,76). Маються і квитанції по сплаті комунальних послуг за квартиру [ADDRESS] сплачені від імені [PERSON] , окрім того вже після його смерті ( а.с.78, 79 на звороті). Враховуючи положення ст. 3 СК України, із наданих пояснень в судовому засіданні позивача, свідків та наявних у матеріалах справи доказів, суд вбачає, що відносини [PERSON] та [PERSON] повністю відповідали законодавчому визначенню поняття сім`ї. Оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що факт, про встановлення якого просить позивач, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, встановлення факту проживання позивача з [PERSON] однією сім`єю у квартирі [ADDRESS] не менше 5 років до часу відкриття спадщини підтверджено у повному обсязі належними та допустимими доказами і підлягають задоволенню. Щодо визнання за позивачем права власності на спірну квартиру в порядку спадкування суд встановив наступне. Як вбачається із матеріалів справи, спадкоємці за законом першої, другої та третьої черги у спадкодавця відсутні. 01 серпня 2019 року [PERSON] у визначений законом строк звернулась до приватного нотаріуса Чернецької І.П. із заявою про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] , та 01 серпня 2019 року приватним нотаріусом було заведено спадкову справу №11/2019 (а.с.208). Серед спадкового майна вказана квартира [ADDRESS] та автомобіль ВАЗ 21061, державний номер № [NUMBER] . Проте постановою приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Чернецької І.П. №251/02-31 від 14.11.2019 року було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з відсутністю даних що підтверджують факт проживання її та померлого однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини (а.с.24). У грудні 2019 року [PERSON] звернулась до Октябрського районного суду м.Полтави із зявою про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 24 лютого 2020 року заяву залишено буз розгляду, роз`яснивши право звернення із позовними вимогами в загальному порядку. Постановою Полтавського апеляційного суду від 27 квітня 2020 року ухвалу районного суду залишено без змін. (а.с.25-26). Згідно пункту 1.2 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Пунктом 2.1 вказаного Порядку передбачено, що спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. Встановлено, що за життя [PERSON] уклав з АТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір б/н від 03.10.2013 року. Отримані кредитні кошти повністю не були повернуті, і тому за ним перед банком мається заборгованість 3394, 73 грн. В матеріалах спадкової справи мається претензія кредитора (а.с.221). При цьому, під час судового розгляду будь-яких клопотань від учасників справи в порядку ст.ст.52 чи 53 ЦПК України щодо залучення до участі у розгляді справи АТ КБ «ПриватБанк», не надходило. Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Враховуючи, що постановою приватного нотаріуса від 14.11.2019 року було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину з причин відсутності даних які підтверджують факт проживання її та померлого однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, а також те, що даним рішенням суду вказаний факт встановлено, то суд не вбачає в даному випадку спору та перешкод для звернення позивача з даним рішення до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину. Щодо зустрічного позову про визнання спадщини відумерлою, суд зазначає наступне. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Зі змісту ст. 1277 ЦК України вбачається, що відумерлою є спадщина, щодо якої відсутні спадкоємці за заповітом чи за законом, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовились від її прийняття. Тобто термін «відумерлість спадщини» стосується випадків, коли після смерті спадкодавця відсутні спадкоємці, які можуть прийняти спадщину. При розгляді справи було встановлено, що [PERSON] проживала з [PERSON] однією сім`єю на протязі не менш як п`ять років до його смерті, вони вели спільне господарство та були пов`язані власним побутом, позивачка з його дозволу зареєструвала своє місце проживання та своєї дитини у даній квартирі, а після смерті [PERSON] продовжила мешкати у квартирі, яка складає спадщину, фактично вступивши в управління нею, таким чином дана квартира не може бути визнана відумерлою спадщиною. З урахуванням доведеності, на переконання суду, позовних вимог [PERSON] щодо встановлення факту того, що вона на час відкриття спадщини мешкала разом зі спадкодавцем більше 5 років, та фактично прийняла спадщину, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні зустрічного позову Управління майном комунальної власності міста. На підставі викладеного та

Outcome: partial