Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

Позивач [PERSON] 05 травня 2014 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В поданій до суду позовній заяві посилалася на відсутність порозуміння та поваги, діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю. Вважає, що шлюб є лише формальним, а спроби до примирення не призвели до результатів. В судовому засіданні відповідач [PERSON] щодо розірвання шлюбу заперечував та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Пояснював, що протягом останнього року намагався вживати заходів для збереження сім'ї та відновлення подружніх відносин, які не дали позитивних результатів. Просив суд у разі відсутності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог надати термін для примирення. Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явилися, представником позивача подано заяву з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує. Суд, заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] з 03 грудня 1994 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Сторони мають доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Аналіз статті 111 СК України дає підстави вважати, що закріплена у статті норма є диспозитивною. Суд може вживати заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній (стаття 55 СК України). Судом встановлено та не оспорювалося відповідачем [PERSON] в судовому засіданні, що протягом останнього року між сторонами по справі взаємні обов'язки подружжя, встановлені ст. 55 СК України, фактично не виконуються. Надаючи свої пояснення в судовому засідання, відповідач [PERSON] посилався на невиконання позивачем [PERSON] обов'язків дружини та твердість її намірів на розірвання шлюбу. Встановлено, що наміри позивача [PERSON] на розірвання шлюбу є обдуманими, такими, що виникли заздалегідь до звернення з відповідним позовом до суду. За нормами ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. З урахуванням встановлених судом обставин в справі, взаємних відносин між сторонами, а також враховуючи особливий характер сімейних відносин, суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно, збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах та подальше спільне життя подружжя неможливі, шлюб необхідно розірвати. При вирішенні справи суд також виходить з того, що з урахуванням встановлених фактичних взаємин подружжя відсутні підстави для надання терміну для примирення, оскільки такі дії не зможуть привести до збереження сім'ї, а матимуть виключно формальний характер, що не допоможе зберегти сім'ю та змінити ставлення позивача до шлюбу з відповідачем. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є повністю обґрунтованими та підлягають задоволенню, а клопотання відповідача [PERSON] про надання терміну для примирення є безпідставним та таким, що заявлено всупереч інтересів позивача, а надання судом такого терміну буде суперечити моральним засадам суспільства.

Outcome: approved