Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

Позивач [PERSON] ( [ADDRESS] ) звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] ( [ADDRESS] ) про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення. Свої вимоги мотивує тим, що він 10 вересня 2020 року отримав спадщину на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 223513639 від 10.09.2020 , дана квартира належить йому та його брату [PERSON] на праві спільної часткової власності, а саме, кожному належить 1/2 частки квартири. Вказує, що протягом останнього часу їхні стосунки з братом поступово погіршилися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними спілкування. З моменту отримання спадщини і по теперішній час відповідачем чиняться перешкоди щодо користування жилим приміщенням, які полягають в тому, що він змінив замки на вхідних дверях, та не дозволяє йому не тільки користуватися своєю часткою в квартирі, а й навіть увійти до неї. Просить суд усунути перешкоди в користування квартирою [ADDRESS] , шляхом вселення до неї , [PERSON] та судові витрати стягнути з відповідача. 28 серпня 2021 року ухвалою суду було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі та просив його задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі та не заперечував проти його задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, заслухавши пояснення сторін,вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). На підставі ст.ст. 81,82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК). Виходячи із змісту ст.ст. 15-16 ЦК України застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Другої черкаської нотаріальної контори Демиденко О.А., [PERSON] є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] . Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 223513639, [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/2 частка квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Довідки про результати розгляду за зверненням гр. [PERSON] (ЄО № 7190 від 11.02.2021 року) від 01 березня 2021 року, 11.02.2021 року до Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області надійшло звернення гр.. [PERSON] по факту ненадання доступу до помешкання. В ході проведення перевірки в межах компетенції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області, зі слів заявника, було встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 1-2530 гр. [PERSON] успадкував від батька 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] та згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 223513639 є власником 1/2 частини вищевказаної квартири. Проте, брат заявника гр. [PERSON] , який є співвласником вищевказаної квартири не надає заявнику доступу до неї. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року Кожна фізична або юридична особа має право мирно володітисвоїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Враховуючи те, що позивач [PERSON] є співвласником квартири за адресою [ADDRESS] , мав та має на даний час має право користуватися своїм майном, а відповідач не вправі самостійно, без згоди іншого співвласника, змінювати вхідні замки до квартири та не попереджати про це позивача як іншого співвласниками та не надавати йому ключі. А тому, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи,відповідно до квитанції № 0.0.2223824139.1 від 09.08.2021, позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 908 грн.00коп. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України,у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. А тому, на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України, позивачу [PERSON] необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору від суми сплаченого збору 908 грн. 00 коп., що складає 454 грн.00 коп. На підставі наведеного, відповідно ст. ст. 317, 319,368, 369 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved