Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

Позивач [PERSON] 16 липня 2014 року звернувся в Київський районний суд м. Полтави з зазначеним позовом. Посилався на те, що 29 січня 2002 року за рахунок власних коштів придбав квартиру [ADDRESS], а 08 червня 2002 року зареєстрував шлюб з відповідачем [PERSON] Вказував, що в травні 2014 року шлюб з відповідачем розірвано, але відповідач продовжує проживати в квартирі, наполягає на продажу квартири та поділу коштів. Посилаючись на норми ст. ст. 57, 60 СК України, просив суд ухвалити рішення, яким визнати квартиру [ADDRESS] об'єктом його особистої власності. В судовому засіданні позивач та представник позивача повністю підтримали подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала щодо позовних вимог та не оспорювала ту обставину, що квартира [ADDRESS] є особистою приватною власністю позивача [PERSON], як майно, набуте ним до шлюбу. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, відповідача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 29 січня 2002 року є власником квартири [ADDRESS]. 08 червня 2002 року позивачем [PERSON] було зареєстровано шлюб з відповідачем [PERSON]. Також встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 19 травня 2014 року, яке вступило в законну силу, позовні вимоги [PERSON] задоволено, розірвано зареєстрований 08 червня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] шлюб. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Судом встановлено та не оспорювалося відповідачем [PERSON], що квартира [ADDRESS] набута позивачем [PERSON] до шлюбу та є його особистою приватною власністю. За нормами ст. 3 ЦПК України, ст. 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК України). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України). Як в поданій до суду позовній заяві, так і в судовому засіданні при з'ясуванні судом у позивача характеру його порушеного права та способу його захисту в обраний ним спосіб, [PERSON] наполягав на тій обставині, що відповідач [PERSON] чинить йому перешкоди в здійсненні його права власності на квартиру шляхом проживання в спірній квартирі, а також вимогами забезпечити право на житло спільного сина. Разом з тим,частиною 2 ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Судом встановлено, що право власності позивача [PERSON] на квартиру [ADDRESS] не порушується та не оспорюється відповідачем [PERSON] З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. На підставі викладеного, враховуючи, що право власності позивача [PERSON] на квартиру [ADDRESS] підтверджено відповідним доказом (правовстановлюючим документом), не оспрюється відповідачем, вимоги [PERSON] про визнання квартири об'єктом його особистої приватної власності заявлені безпідставно та не підлягають задоволенню. Посилання позивача в поданій до суду позовній заяві на ту обставину, що після розірвання шлюбу відповідач продовжувала протягом деякого часу проживати в квартирі та залишається в ній на реєстраційному обліку не заслуговують на увагу. В силу норм ст. 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє членів сім'ї власника права користування займаним приміщенням. Відповідно до ст. 88 ЦПК України у зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed