Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

Позивач [PERSON] 18.10.2017 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики і остаточно 03.07.2018 року уточнивши свої позовні вимоги мотивує тим, що 24.01.2017 року він надав [PERSON] грошову позику у сумі 37500 доларів США, під 12% річних. Відповідач зобов»язувався повернути позику протягом року. На підтвердження укладення договору позики було складено розписку. Протягом липня, серпня 2017 року в усній формі позивач звертався до відповідача з вимогою повернути отримані грошові кошти, однак відповідач повертати грошову позику відмовився, у зв»язку з скрутним матеріальним становищем. 04.09.2017 року та 27.10.2017 року відповідачу було направлено письмову вимогу про повернення протягом 30 днів грошових коштів. Кошти відповідачем повернуті не були. А тому просить стягнути з відповідача грошові кошти за договором позики у сумі 37500 доларів США, що еквівалентно до гривні за даними курсу НБУ становить - 982095 грн., 12 % річних за користування коштами у сумі 4500 доларів США, що еквівалентно до гривні за даними НБУ становить - 117851 грн. 40 коп., а також 3% річних від простроченої суми у розмірі 894 доларів США, що еквівалентно до гривні за даними НБК становить - 23413 грн. 15 коп.. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просить суд його задоволити. 13.12.2017 року в судовому засіданні представник відповідача [PERSON] [PERSON] позов не визнала. Свої заперечення мотивує тим, що між позивачем та відповідачем договір позики у письмовій формі не укладався, у самій розписці від 24.01.2017 року не зазначено про факт та дату передання грошових коштів, не встановлено порядок одержання процентів за користування позикою, не встановлено порядок повернення позики та її строк. Разом з цим у судовому засіданні представник позивача підтвердила факт отримання 24.01.2017 року відповідачем коштів у розмірі 37500 доларів США. Відповідач [PERSON] в своїх письмових запереченнях наданих суду 03.11.2017 року підтвердив факт отримання грошей і що ним було надано розписку позивачу. Також відповідачем підтверджено, що він отримав від позивача письмову вимогу про повернення грошових коштів. 25.10.2017 року ухвалою Зарічного районного суду м. Суми було відкрито провадження у справі і призначено до судового розгляду на 13.12.2017 року. Справа слуханням відкладалася за клопотаннями представника відповідача та у звязку з подачею позивачем заяв про збільшення позовних вимог. Суд, вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи зі наступного: Судом встановлено, що 24.01.2017 року [PERSON] взяв в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 37500 доларів США, які зобов»язувався повернути протягом року, зі сплатою 12% річних, на підтвердження чого було складено розписку. 04.09.2017 року та повторно 27.10.2017 року позивачем було направлено відповідачу письмову вимогу, в якій просив протягом 30 днів повернути грошові кошти за розпискою та суму відсотків за її користування. Факт отримання грошових коштів у розмірі 37500 доларів США 24.01.2017 року визнано представником відповідача у судовому засіданні. Також визнано факт отримання вимоги про повернення грошових коштів підтверджено самім відповідачем в своїх письмових запереченнях поданих ним до суду 03.11.2017 року. Згідно ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної суми речей ( ст. 1047 ЦК України ). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1049 ЦК України, якщо договором не встановлено строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред»явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред»явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до позиції Верховного Суду від 04.04.2018 року по справі №750/4854/15-ц за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але і факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно положень ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв»язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Предметом договору позики є іноземна валюта. Відповідно до ч. 2 ст. 192 УК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідач взяті на себе зобов»язання, на неодноразові вимоги позивача грошові кошти отримані по розписці та відсотки за користування не повертає. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦПК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що право позивача порушене відповідачем та підлягає захисту, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути грошові кошти за договором позики у сумі 37500 доларів США, що еквівалентно до гривні за даними курсу НБУ становить - 982095 грн., 12 % річних за користування коштами у сумі 4500 доларів США, що еквівалентно до гривні за даними НБУ становить - 117851 грн. 40 коп., а також 3% річних від простроченої суми у розмірі 894 доларів США, що еквівалентно до гривні за даними НБК становить - 23413 грн. 15 коп.. З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, у зв»язку з тим, що позивача було звільнено від сплати судового збору відповідно до п. 10 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 8810 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved