Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

Позивач 22 серпня 2014 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення (а.с.4-6). В обґрунтування позовних вимог вказав, що 24 жовтня 2007 року сторони уклали кредитний договір № DNK0GA00000065, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит у сумі 20 000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 24.10.2017 року. З метою забезпечення зобов'язань [PERSON] за кредитним договором між сторонами 24 жовтня 2007 року було укладено договір іпотеки № DNK0GA00000065, відповідно до умов якого відповідачка надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу. Позивач свої зобов'язання виконав, - кредит надав, але відповідачка належним чином свої зобов'язання не виконала, допустила прострочення кредитних зобов'язань, внаслідок чого, станом на 17.07.2014 року має заборгованість в сумі 41 406,12 доларів США, що за курсом 11,71 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.07.2014 року складає 484 865,70 грн., а саме: · 16 483,78 доларів США - заборгованість за кредитом; · 5 919,77 доларів США, - заборгованість по процентам за користування кредитом; · 1 787,68 доларів США - заборгованість комісії за користування кредитом; · 15 222,84 доларів США - пеня; · 21,35 доларів США - штраф (фіксована частина); · 1 970,70 доларів США - штраф (процентна складова). Позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNK0GA00000065 від 24.10.2007 року в сумі 41 406,12 доларів США, що за курсом 11,71 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.07.2014 року складає 484 865,70 грн.: звернути стягнення на квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № DNK0GA00000065 від 29.10.2007 року) Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, код ЄДРПОУ 14360570) з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для здійснення продажу предмету іпотеки. Виселити відповідачку, яка проживає у квартирі (предмет іпотеки), розташовану за адресою: [ADDRESS]. Стягнути з відповідача судові витрати. Позивач в особі свого представника за довіреністю - Сеннова О.А., в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду надав письмову заяву, в якій просив суд розглядати справу без своєї присутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с.78). Відповідачка в судове засідання не з'явилась. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. До суду надала письмову заяву, в якій просить розгляд справи перенести на іншу дату, у зв'язку із тим, що вона знаходиться за кордоном України (а.с.75). Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд визнає неявку відповідачки неповажною, тому вважає за можливе розглянути справу без її участі за наявними у матеріалах справи доказами. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного кредитного договору, на вимогу повернення грошових коштів у зв'язку із порушенням його виконання. Суд, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. За змістом ст.14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обов'язків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, в одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. В ході судового розгляду справи встановлено, що 24 жовтня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № DNK0GA00000065, відповідно до умов банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти, шляхом видачі готівки через касу на строк з 24 жовтня 2007 року по 24 жовтня 2017 року включно, у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 22 144,00 доларів США на наступні цілі: придбання нерухомості в сумі 20 000,00 доларів США, а також, у розмірі 2 144,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,0% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного договору (а.с.17-19). 29 жовтня 2007 року між сторонами було укладено договір іпотеки № DNK0GA00000065, відповідно до умов якого в забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором та іпотекодавцем зобов'язань за даним договором, іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно: квартиру [ADDRESS]. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 24 червня 2005 року (а.с.22). Позивач свої зобов'язання по кредитному договору виконав належним чином, кредит відповідачці надав. Оскільки відповідачка взяті на себе зобов'язання не виконала, допустивши прострочення повернення кредитних коштів, внаслідок чого за нею станом на 17.07.2014 року має заборгованість в сумі 41 406,12 доларів США, що за курсом 11,71 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.07.2014 року складає 484 865,70 грн., а саме: 16 483,78 доларів США - заборгованість за кредитом; 5 919,77 доларів США, - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 787,68 доларів США - заборгованість комісії за користування кредитом; 15 222,84 доларів США - пеня; 21,35 доларів США - штраф (фіксована частина); 1 970,70 доларів США - штраф (процентна складова) (а.с.8-12). Про наявність заборгованості за кредитним договором та вимогою сплатити заборгованість, [PERSON] повідомлявся вимогою №30.1.0.0/2-677 від 06.06.2014 року (а.с.14). У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності до ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільнює винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. У відповідності до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст.1054, ч.2 ст. 1050 ЦК України, наслідками порушення відповідачем зобов'язань щодо повернення чергової частини суми кредиту, є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У відповідності до п.п.2.3.7 кредитного договору, банк має право стягнути кредит до настання дати, передбаченої п.7.1 даного договору, у т.ч. шляхом звернення стягнення на заставне майно, при настанні умов, передбачених п. 2.3.3. Згідно ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, оскільки відповідачка порушила умови кредитного договору, добровільно не сплатила заборгованість за кредитним договором забезпечений іпотекою, суд вважає за необхідне звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме належну відповідачці на праві власності квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленої ч.1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі - покупцеві. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне встановити спосіб реалізації предмета іпотеки, а саме: квартири [ADDRESS], яка має наступні характеристики: 1-коридор, 2-житлова, 3- кухня, 4- санвузол, І-балкон, загальною площею 30,3 кв.м., житловою площею 17,9 кв.м, шляхом її продажу. Відповідно до положень ст. 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК України, звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Згідно ч.2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд, за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Відповідно до ст. 3,6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. Реєстрація місця проживання - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Оскільки реєстрація фіксує офіційне місце проживання особи, за якою особа має право проживати, на неї надсилаються усі офіційні документи. У відповідності до ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Разом з тим, у відповідності до ст..7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення ї померлою є достатньою підставою для зняття з реєстраційного обліку. Однак, зважаючи на набрання 07 червня 2014 року Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014р. №1304-VІІ, суд приходить до висновку до висновку про необхідність, відповідно до ст..217 ЦПК України, зазначити в резолютивній частині рішення, що зупинити виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014р. №1304-VІІ. Вирішуючи питання щодо судових витрат у відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд вирішив, що з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору у сумі 4 019,40 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved