Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала і просить суд надати її малолітнім дітям [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] дозвіл на тимчасовий виїзд з України за кордон у період з 30 травня 2014 року по 01 вересня 2014 року без згоди та супроводу батька [PERSON], а також дозволити їй без згоди батька дітей [PERSON] оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу малолітніх дітей за межі України у вказаний період. Рішення в частині оформлення документів на тимчасовий виїзд дітей з України просить допустити до негайного виконання. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що перебуває з відповідачем у шлюбі, від якого вони мають двох малолітніх дітей - дочку [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO]. На теперішній час подружні стосунки з відповідачем вона не підтримує і вже більш як півроку вони проживають окремо. Діти проживають разом з нею і вона забезпечує їх матеріальне утримання та займається їх вихованням. Належної матеріальної допомоги на утримання дітей відповідач їй не надає. На даний час вона має запрошення до [PERSON] від сестри відповідача, яка є громадянкою [PERSON] і проживає там зі своєю сім'єю. Вона вирішила разом із дітьми відвідати рідних у [PERSON] та оздоровити дітей на морі, у зв'язку з чим, отримавши попередню згоду відповідача на виїзд дітей за кордон, придбала квитки на літак, виліт якого заплановано на 01 червня 2014 року. Маючи намір та можливості виїхати тимчасово з дітьми на відпочинок та оздоровлення за кордон, вона не може цього зробити, оскільки відповідач відмовився надати їй необхідний нотаріально посвідчений дозвіл. Відмову відповідача у наданні дозволу на виїзд дітей за кордон вважає безпідставною і такою, що суперечить інтересам дітей та порушує їх права. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав і в задоволенні позову просить суд відмовити. На заперечення позовних вимог посилається на те, що, на його думку, позивач хоче назавжди виїхати з дітьми до [PERSON]. Їх син [PERSON] народився в [PERSON] і позивач може скористатися цією обставиною, щоб залишитися там. Не заперечує проти виїзду позивача з дітьми за кордон на літо, але позивачу не вірить. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та доведеними, а тому її позов підлягає задоволенню повністю. Судом встановлено, що сторони з 19 жовтня 2007 року перебувають у шлюбі. Від шлюбних стосунків сторони мають двох малолітніх дітей - дочку [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO]. Сторони більше шести місяців разом не проживають і шлюбних стосунків не підтримують. Діти проживають разом з позивачем. Позивач отримала запрошення до [PERSON] від сестри відповідача, яка є громадянкою [PERSON] і проживає там зі своєю сім'єю, та прийняла рішення разом із дітьми відвідати рідних у [PERSON] та оздоровити дітей на морі, у зв'язку з чим придбала квитки на літак, виліт якого заплановано на 01 червня 2014 року. Однак, позивач позбавлена можливості виїхати тимчасово з дітьми на відпочинок та оздоровлення за кордон, оскільки відповідач відмовляється надати їй необхідний нотаріально посвідчений дозвіл. Вказані обставини сторонами визнаються, а тому, відповідно до вимог ч.1 ст.61 ЦПК України, доказуванню не підлягають. Статтею 141 СК України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. Згідно вимог ч.3 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно принципів 4 та 7 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюция 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Як встановлено ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до вимог ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 року № 724) виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Позивач [PERSON] обґрунтовує свій позов тим, що має намір тимчасово виїхати з дітьми за кордон з метою їх оздоровлення та відпочинку, а також для того, щоб діти зустрілися зі своїми рідними. Зазначені обставини суд визнає такими, що відповідають інтересам дітей та сприяють їх повноцінному розвитку. Жодних обставин, які могли б свідчити про зворотне, судом не встановлено, як не встановлено і будь-яких об'єктивних причин для ненадання відповідачем дозволу на тимчасовий виїзд своїх дітей за кордон. Заперечуючи позовні вимоги, відповідач посилається на намір позивача поїхати з дітьми за кордон назавжди. Разом з тим, жодних доказів на підтвердження таких обставин відповідач суду не надав, а лише зазначив, що так вважає. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки заперечення відповідача ґрунтуються саме на припущеннях, вони не можуть бути прийняті судом до уваги. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради Мазанович Н.П. в судовому засіданні висловилась за доцільність задоволення позовних вимог [PERSON] як таких, що в повній мірі відповідають інтересам дітей. Враховуючи встановлені по справі обставини, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. Приймаючи до уваги заплановану позивачем дату виїзду за кордон (01 червня 2014 року) та час, необхідний для оформлення документів, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині оформлення документів на тимчасовий виїзд з України за кордон з метою забезпечення можливості виконання рішення суду в цілому.

Outcome: approved