Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

Позивач [PERSON] 28 грудня 2015 року звернувся до Київського районного суду м. Полтави з позовом до територіальної громади в особі Полтавської міської ради, Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради про встановлення факту проживання та реєстрації на законних підставах в гуртожитку, визнання права користування житловим приміщенням в гуртожитку, який неодноразово уточнював. Посилався на те, що з 1994 рік по 2000 рік перебував в трудових відносинах з ВАТ «Мало-Будищанський завод будівельних матеріалів», у звязку з перебуванням в трудових відносинах йому було надано жилу площу в кімнаті № 20 гуртожитку по провулку Силікатному, 2 в м. Полтаві. Також зазначав, що гуртожиток по провулку Силікатному, 2 в м. Полтаві передано до комунальної власності міста Полтави, в гуртожитку змінилася нумерація кімнат, при цьому кімната, що знаходиться в його користуванні стала рахуватися як квартира № 1. Посилаючись на необхідність реалізації свого права на приватизацію жилої площі в гуртожитку, в уточненій заяві просив суд встановити факт проживання та реєстрації на законних підставах з 05 червня 1996 року в квартирі № 1 загальною площею 64,2 кв.м. в гуртожитку по провулку Силікатному, 2 в м. Полтаві та визнати за ним право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 1 в гуртожитку. В судовому засіданні позивач та його представник повністю підтримали подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Представник Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради в судовому засіданні щодо позовних вимог покладалася на розсуд суду. Третя особа [PERSON] повністю підтримала позовні вимоги. Інші особи в судове засідання своїх не зявилися, будучи повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, представника відповідача та третьої особи, дослідивши зібрані в справі докази, приходить наступних до висновків. Судом встановлено, що згідно з рішенням сорок девятої сесії шостого скликання Полтавської міської ради від 23 квітня 2015 року закріплено на праві господарського відання за КП «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради гуртожиток по провулку Силікатному, 2. Станом на час вирішення справи судом гуртожиток по провулку Силікатному, 2 в м. Полтаві належить до комунальної власності, знаходиться на балансі КП «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради. Згідно з рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради від 05 лютого 2016 року № 10 надано дозвіл на зміну статусу гуртожитку за адресою: провулок Силікатний, 2, який знаходиться на балансі КП «ЖЕО № 2» ПМР, на гуртожиток для проживання сімей (сімейного типу). Відповідно до рішення позачергової сесії сьомого скликання Полтавської міської ради від 25 лютого 2016 року міська рада вирішила залишити цілісний майновий комплекс будинку по провулку Силікатному, 2 в м. Полтаві в статусі «гуртожиток» та дозволити приватизацію жилих та допоміжних приміщень. Також судом встановлено, що позивачу [PERSON] у звязку з перебуванням в трудових відносинах з ВАТ «Мало-Будищанський завод» була надана жила площа в гуртожитку по провулку Силікатному, 2 в м. Полтаві, з 05 червня 1996 року позивач [PERSON] у встановленому законом порядку зареєстрував своє постійне місце проживання в к. № 20 по провулку Силікатний, 2 в м. Полтаві. Статтею 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» передбачено, що сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Тобто законом передбачено, що під захист підпадають особи, які дотримали певних умов, зокрема відсутність в особи власного житла; правомірність її проживання в гуртожитку та користування гуртожитком; реєстрація за місцем проживання у гуртожитку більше 5 років на законних підставах; фактичне проживання протягом п'яти років за місцем реєстрації в гуртожитку. Позивач, звертаючись до суду з позовом про визнання права користування квартирою № 1 в гуртожитку, встановлення факту реєстрації та проживання на законних підставах в квартирі № 1 гуртожитку по провулку Силікатному, 2, вказує, що встановлення даного факту необхідно для реалізації права на приватизацію жилої площі в гуртожитку. Разом з тим, дослідженими судом доказами встановлено, що квартира [ADDRESS], щодо визнання права користування якою позивачем заявлено вимоги в судовому порядку, фактично за даними технічної інвентаризації є самочинно введеною в експлуатацією площею, складається в цілому з: кімнати 1 площею 19,2 кв.м., кімнати 2 площею 8,6 кв.м.. кімнати 3 площею 16,9 кв.м., кухні 4 площею 15,3 кв.м., ванни 5 площею 2,7 кв.м., вбиральні 6 площею 1,5 кв.м., всього площею 64,2 кв.м. При цьому приміщення кухні, ванни та вбиральні є самочинно збудованими, а решта приміщень переобладнані приміщення. Поняття гуртожитків визначено ст. 127 ЖК України, де передбачено, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Статтею 9 ЖК України передбачено, що громадяни мають право на одержання жилого приміщення у встановленому порядку. Відповідно до положень Глави 4 ЖК України єдиною підставою для вселення в гуртожиток є спеціальний ордер, який видається адміністрацією підприємства, установи, організації на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку (ст. 129 ЖК, п. 10 Розділу II Примірного положення про гуртожитки). Згідно розділу ІІ Примірного положення про гуртожитки жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Ордер може бути виданий лише на вільну жилу площу. При одержанні ордера пред'являються паспорти всіх членів сім'ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання. Адміністрація підприємства, установи, організації веде облік ордерів, що видаються громадянам на зайняття жилої площі. Бланки ордерів зберігаються як документи суворої звітності. Жила площа в гуртожитку надається в розмірі не менше 6 кв. метрів на одну особу. Жодні докази на підтвердження тієї обставини, що зазначені приміщення, як житлові, так і нежитлові, у встановленому законом порядку надавалися в користування позивачу [PERSON], відсутні. Більш того, як встановлено судом та не заперечувалося позивачем [PERSON] в судовому засіданні, що приміщення в гуртожитку загальною площею 64,2 кв.м., які на час звернення до суду з позовом за даними технічної інвентаризації складають квартиру № 1 в гуртожитку по провулку Силікатному, 2 в м. Полтаві, у встановленому законом порядку в користування позивачу не надавалися. Позивач підтвердив в судовому засіданні ту обставину, що адміністрацією ВАТ «Мало-Будищанський завод» в користування було надано дві кімнати гуртожитку, третя кімната ним була самовільно занята за фактичною згодою решти мешканців гуртожитку за відсутності спеціального рішення, а нежитлові приміщення ним було самовільно добудовані на відсутності проектної документації та дозволів на будівництво. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Оскільки позивач [PERSON] у встановленому законом порядку право на користування житловою площею в самочинно введеній в експлуатацію квартирі в гуртожитку по провулку Силікатному, 2 в м. Полтаві не набув, тому підстави для захисту його права на користування даною житловою площею відсутні. Укладені позивачем [PERSON] з комунальними підприємствами та організаціями договори на отримання послуг в силу норм ст. 129 ЖК України не тягне за собою виникнення у позивача права на користування житловою площею в спірних приміщеннях. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними, в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі у звязку з його безпідставністю. У звязку з відмовою в задоволенні позовних вимог понесені позивачем судові витрати відповідно до норм ст. 88 ЦПК України не підлягають йому відшкодуванню.

Outcome: dismissed