Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-29 00:00:00

Позивач 15 червня 2021 року звернувся у суд з позовом про розірвання шлюбу між ним та відповідачкою. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вони з відповідачкою перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27 листопада 2014 року і від спільного подружнього життя мають двох дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спочатку вони жили добре, обоє працювали, потім дружина займалась вихованням дітей. Після смерті тещі дружина змінилась, перестала звертати на нього увагу, приймала до уваги тільки думку своєї сестри, яка проживала разом із ними. Така поведінки дружини призвела до непорозумінь і сварок між ними. Близько двох років вони не спілкуються, кожен з них живе своїм життям. За цей час він зустрів іншу жінку, з якою має намір утворити нову сім`ю, окрім того у відповідачки теж є нові відносини. Їхнє спільне проживання неможливе, оскільки він втратив будь-які почуття до відповідачки, шлюб носить суто формальний характер, примирення між ними не можливе. На підставі наведеного просить розірвати шлюб. В судовому засіданні позивач позов підтримав, надав пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві та додатково пояснив, що подружнє життя з відповідачкою не склалося, з 2019 року вони проживають окремо і не підтримують сімейних відносин, переконаний, що їх сім`я розпалась остаточно, примирення між ними неможливе. Просить позов задовольнити. Відповідачка в судове засіданні не з`явилась, однак подала на адресу суду заяву, в якій не заперечує проти розірвання шлюбу та просила розглядати справу без її участі. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 51 Конституції України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. У відповідності до ч. 1\~ст. 24 Сімейного кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з\~ст. 56 Сімейного кодексу України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.ст. 104-105 Сімейного кодексу України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~ст. 110 Сімейного кодексу України. Ст. 109 Сімейного кодексу України\~передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст.ст.\~110,\~112 Сімейного кодексу України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений один із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27 листопада 2014 року, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , від спільного подружнього життя мають двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Судом беззаперечно встановлено, що між сторонами тривалий час немає взаєморозуміння, виникали сварки, з 2019 року вони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, сторони не мають наміру продовжувати подальші шлюбні відносини і збереження шлюбу суперечать інтересам як позивача, так і відповідачки. Задовольняючи позов, суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого із сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Отже, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, оскільки вони не проживають разом і не підтримують сімейних відносин вже тривалий час, втратили один до одного хороші почуття і помиритися не бажають, а тому цей шлюб слід розірвати. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє повне ствердження, а тому підлягають до задоволення. На підставі ст.ст.12, 89, 264, 265 ЦПК України,

Outcome: approved