Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

Позивач [PERSON] в листопаді 2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за борговою розпискою. Позивач [PERSON] просить суд стягнути з відповідача [PERSON] суму боргу за борговою розпискою від 29.04.2010 року в розмірі 9496 грн., 8082,10 грн. -інфляційні нарахування, 1376,79 грн. - 3% річних, 5141,49 - проценти за користування грошовими коштами, 17595,53 грн. збитків пов'язаних з застосуванням валютного курсу, 6000 грн. у відшкодування моральної шкоди, 487 грн. 20 коп. у відшкодування сплаченого судового збору. Також позивач просить суд визнати причини пропуску строку для звернення до суду поважними та поновити йому строк позовної давності для звернення до суду, мотивуючи це тим, що раніше відповідач брав в нього гроші за іншими борговими розписками та повертав борги.(а.с.12-13). В обґрунтування позову вказує що 29.04.2010 року він позичив відповідачу грошові кошти в розмірі 9496 грн. які відповідач повинен був повернути 31.12.2010 року, але у визначений строк не повернув борг. В зв'язку з цим він просить стягнути суму боргу з урахуванням інфляційних нарахувань, 3% річних, процентів за користування грошовими коштами, збитків пов'язаних з застосуванням валютного курсу на підставі ст.ст.536,625,1214 ЦК України. Також позивач просить стягнути з відповідача 6000 грн. у відшкодування моральної шкоди спричиненої йому внаслідок того що зобов'язання по поверненню боргу добровільно не було виконано відповідачем. В судовому засіданні представник позивача за дорученням [PERSON].(а.с.25) позов підтримує та просить його задовольнити. Не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач повідомлявся в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання двічи не з'явився, про причину своєї неявки суд не сповістил. Відповідно до вимог ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. ст. 224, 225 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає клопотання у поновленні строку позовної давності позов таким, що не підлягає задоволенню, а позов таким, що не може бути задоволений. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Вимогами статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних. Статтею 1049 ЦК України передбачений обов'язок позичальника повернути позику, а саме: позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно боргової розписки від 29.04.2010 року позивач позичив відповідачу [PERSON] грошові кошти в розмірі 9496 грн. Відповідно до умов боргової розписки відповідач зобов'язувався повернути грошові кошти в строк до 31.12.2010 р.(а.с.8). В обумовлений строк повернення позики відповідач грошових коштів не повернув про що свідчить наявна у позивача боргова розписка написана відповідачем. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Строк виконання зобов'язання по поверненню боргу вказаний в боргової розписці за якою відповідач зобов'язувався повернути грошові кошти в строк до 31.12.2010 р.(а.с.8). Таким чином 31.12.2013 року сплинув строк позовної давності для звернення до суду за стягненням боргу з відповідача по борговій розписці від 29.04.2010 року(а.с.8). Підстав поважності пропуску позивачем строку позовної давності в судовому засіданні не доведено. Суд не вбачає підстав для поновлення строку позовної давності для стягнення грошових коштів згідно боргової розписки від 29.04.2010 року. У зв'язку із пропуском строку позовної даності позивачем при зверненні до суду суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову. Позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди не можуть бути задоволені. Оскільки відшкодування моральної шкоди не може бути заходом забезпечення виконання майнової відповідальності. Також стороною позивача не доведено спричинення відповідачем моральної шкоди у розумінні ст.23 ЦК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed