Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-05 00:00:00

Позивач 28.02.2020 звернувся до суду з позовом, в якому просив суд розірвати шлюб укладений між ним та [PERSON] , зареєстрований 08.11.1980 Радошинською сільською радою Ковельського району Волинської області, актовий запис № 13. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 13.11.1980 він зареєстрував шлюб з відповідачем, від якого сторони малолітніх дітей не мають. Шлюбні відносини між сторонами не склалися, та фактично припинилися з 2007 року, з цього ж часу сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, єдиного бюджету не мають. Позивач вважає, що подальше збереження шлюбних відносин з відповідачем є недоцільним, так як сторони мають різні погляди на сімейне життя та ведення сумісного побуту і господарства. Позивач у судове засідання не з`явився, просив цивільну справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Зі згоди позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280-281 ЦПК України. У зв`язку з тим, що сторони правом на участь у судовому засіданні не скористалися, відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом, встановлено, що сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 08.11.1980 Радошинською сільською радою Ковельського району Волинської області, актовий запис № 13, про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.6). За ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд не застосовує положення ст. 111 Сімейного кодексу України, оскільки в судовому засіданні зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, подальше спільне проживання суперечить інтересам позивача. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Однак відповідач, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу з позивачем, до суду не з`явилася, свою думку щодо того, яким прізвищем іменуватися після розірвання шлюбу не висловила, у зв`язку з чим, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу зберегти за нею прізвище « [PERSON] ». Суд, аналізуючи вищевикладене, приймаючи до уваги те, що шлюб між подружжям існує лише формально, сторони проживають окремо, шлюбні відносини та ведення спільного господарства між ними припинено, зберегти їх сім`ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, вважає за необхідне шлюб, зареєстрований 08.11.1980 Радошинською сільською радою Ковельського району Волинської області, актовий запис № 13 - розірвати, після розірвання шлюбу відповідачу залишити дошлюбне прізвище « [PERSON] ».

Outcome: approved