Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач [PERSON] зареєстрований та мешкає за адресою [ADDRESS] . Разом з ним у вказаному житловому будинку зареєстровані відповідачі [PERSON] , [INFO] (колишня дружина), [PERSON] , [INFO] (донька) та [PERSON] , [INFO] (син), що підтверджується довідками з місця реєстрації (а.с.8, 24-26). Як вбачається з копії договору купівлі-продажу від 18.07.1979 року, [PERSON] придбав житловий будинок [ADDRESS] (а.с.5-6). Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 21.08.2012 року у справі №2/0528/2662/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна сумісною власністю та визнання права власності на частку майна, будинок [ADDRESS] визнано сумісним майном подружжя, визнано за [PERSON] право власності на Ѕ частку будинку [ADDRESS] (а.с.36). Як вбачається з копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, [PERSON] є власником Ѕ частини будинку [ADDRESS] . Таким чином, судом встановлено, що власниками будинку [ADDRESS] є позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] . Відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у вказаному будинку як члені сім`ї власника. Доводи позивача про те, що будинок належить йому на праві власності, оскільки відповідачка [PERSON] не повернула йому суму боргу, яку брала під заставу своєї частини будинку, суд вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на будинок [ADDRESS] зареєстровано за позивачем та відповідачкою [PERSON] Боргову розписку, надану позивачем на обґрунтування своїх доводів суд не приймає як належний доказ, оскільки вказана розписка не є доказом належності відповідачу права власності на будинок [ADDRESS] . Відповідно до\~ст. 150 ЖК України\~громадяни, що мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання й вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Відповідно до ч.1\~ст.319 Цивільного Кодексу України\~ власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1\~ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.ст.386,\~391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, їх діти, батьки). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до частини 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Підстави позбавлення члена сім`ї права користування жилим приміщенням, яке належить громадянинові на праві власності, визначені ст. 405 ЦК України. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Як вбачається з акту від 16.05.2019 року №01-14/258, складеного головою комітету мікрорайону №6 Царевської В.В. у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] , відповідачі [PERSON] , у будинку [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не мешкають з 2009 року. Разом з тим, у судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що відповідачка [PERSON] не мешкає у будинку [ADDRESS] з 2001 року, відповідач [PERSON] не мешкає у вказаному будинку близько 5 років. Відповідачі виїхали з будинку добровільно, позивач не чинив їм перешкод у користуванні будинком, їх речі у будинку відсутні. На даний час відповідачі [PERSON] та [PERSON] з родинами мешкають за іншими адресами, відповідач [PERSON] має на праві приватної власності інший будинок. Отже, відповідачі не мешкають у будинку [ADDRESS] більше року, поважних причин, які б перешкоджали їм користуватися будинком, у судовому засіданні не встановлено. \~ \~ \~ \~При таких обставинах, суд вважає доведеними доводи позивача про те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] втратили право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] та в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~Разом з тим, відповідно до ст.41 Конституції України та ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] є співвласником будинку [ADDRESS] . Отже, відповідачка [PERSON] , як співвласник будинку [ADDRESS] , має право користування вказаним будинком. Таким чином, законні підстави для позбавлення відповідачки [PERSON] права користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS] відсутні, тому у задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити. Враховуючи, що ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 25.06.2019 року позивача звільнено від сплати судового збору, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 768,40 грн. у рівних частках по 384,20 грн. з кожного.

Outcome: partial