Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

Позивач 21.06.2017 року звернувся до суду із зазначеним позовом та просив встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] Свої вимоги мотивує тим. Що він є власником ? частини вказаної квартири, а іншу ? частину успадкував за заповітом відповідач [PERSON] останнім часом між ним та [PERSON] виникають суперечки з приводу користування вказаним майном, а також з приводу його утримання, зокрема, оплати за житлово-комунальні послуги. Вважав, що цим порушується його право як власника майна та просив встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] виділивши у користування позивачу житлову кімнату площею 20,9 кв.м, а відповідачу - житлову кімнату площею 10,1 кв.м, залишивши в загальному користуванні кухню площею 6,5 кв.м, вбиральню (поєднану) площею 3,0 кв.м, коридор площею 8,1 кв.м, тамбур площею 3,1 кв.м. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми суду в особі судді [PERSON] від 06.07.2017 року відкрито провадження у даній справі. 06.11.2017 року справа у зв'язку з виходом у відставку судді [PERSON] передана в провадження судді Грищенко О.В. та призначена на 23.01.2018 року. Судові засідання, призначені на 23.01.2018 року та на 23.03.2018 року, були відкладені у зв'язку з перебуванням судді Грищенко О.В. на лікарняному на 30.05.2018 року. В судовому засіданні 30.05.2018 року задоволено клопотання представника позивача, витребувано з Третьої Сумської державної нотаріальної контори копію матеріалів спадкової справи після померлої [PERSON]. 08.06.2018 року судом отримано копії матеріалів спадкової справи. Судове засідання 01.08.2018 року було відкладено для повторного належного повідомлення відповідача у зв'язку з його неявкою. 20.08.2018 року в судовому засіданні позивач та його представник заявили клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на неможливість вирішення даного спору, у зв'язку з невизнанням позову відповідачем, без проведення судової будівельно-технічної експертизи. Просили надати час для підготовки відповідного клопотання. Судові засідання 14.09.2018 року та 20.11.2018 року були відкладені у зв'язку з перебуванням головуючого на лікарняному. В судовому засіданні 22.01.2019 року представник позивача заявлені вимоги підтримав, пояснив, що [PERSON] як власник ? частини квартири позбавлений можливості користуватися своєю власністю, оскільки відповідач чинить йому перешкоди навіть у тому, щоб потрапити до цього житла. Відповідач мешкає в цій квартирі, користується нею, хоча своє право власності в порядку спадкування за заповітом ще не зареєстрував. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, пояснили, що будь-яких перешкод в користуванні квартирою позивачу не відповідач не створює, і позивач звернувся до суду без будь-яких на те підстав, оскільки його права жодним чином не порушуються. Крім того, відповідач не погоджується на такий варіант порядку користування, на якому наполягає позивач, оскільки у володінні кожного співвласника знаходиться по 1/1 частині вказаної квартири, проте, позивач просить суду виділити йому в користування кімнату, яка вдвічі більша, ніж кімната, яку пропонується залишити у користуванні відповідача. Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у ній докази, суд вважає, що позов в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі, виходячи з наступного. Встановлено, що позивач та відповідач зареєстровані в [ADDRESS] Позивач є власником ? частини вказаної квартири на підставі договору дарування від 03.08.2010 року, а відповідач володіє ? частиною вказаної квартири в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], оскільки прийняв спадщину за заповітом, хоча на час розгляду справи своє право власності ще не зареєстрував (а.с.7-9, а.с.49). Квартира квартирі [ADDRESS] має загальну площу 52,7 кв.м, житлову площу 32,0 кв. м та складається з двох житлових кімнат, площею 10,1 кв.м та 21,9 кв.м, кухні площею 6,5 кв.м, вбиральні (поєднаної) площею 3,0 кв.м, коридору площею 8,1 кв.м, тамбуру площею 3,1 кв.м. (а.с.5-6). Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач послався на норми ст. 391, 392, ст. 358 ЦК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до положень ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. На думку суду, норми ст. 391, ст. 358 ч. 3 ЦК України підлягають застосуванню до даних правовідносин, проте, на норму ст. 392 ЦК України позивач послався безпідставно, оскільки його право власності ніким не оспорюється. Судом встановлено що сторони у справі є співвласниками квартири [ADDRESS] На належну кожному із співвласників, а саме, позивачу (1/2 частку) та відповідачу (1/2 частку) в квартирі припадає житлової площі 16,0 кв.м, та загальної площі 26,35 кв.м. Позивач просить виділити в користування відповідачу житлову кімнату площею 10,1 кв.м, що на 5,9 кв.м менше, ніж його ідеальна частка. Виходячи із даних технічного паспорту, в цій квартирі відсутня кімната площею 16,0 кв.м. Вимога щодо стягнення відповідної матеріальної компенсації не розглядається, оскільки не заявлялася, як передбачає ст. 358 ч. 3 ЦК України. Отже, у разі задоволення позовних вимог буде порушуватися право відповідача як іншого співвласника цієї квартири. Оскільки виділити відповідачу у користування таку частку спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, як це передбачено ч. 3 ст. 358 ЦК України, неможливо, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. При цьому суд відхиляє доводи представника позивача, який вважав, що відхилення від ідеальних часток у випадку задоволення позовних вимог буде незначним. На думку суду, відхилення від ідеальної частки відповідача в розмірі 5,9 кв.м, виходячи з розміру 16,0 кв.м, є значним, оскільки складає 36,88%. Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в повному обсязі за необґрунтованістю. Крім того, суд вважає, що позивача жодним чином не довів, що його порушене і підлягає захисту, оскільки не встановлено та не ґрунтуються на доказах доводи позивача про те, що відповідач створює йому перешкоди в користуванні власністю.

Outcome: dismissed