Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

Позивач 24.12.2013 року звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання державного акту на право власності недійсним, посилаючись на те, що їй на підставі розпорядження голови Старобешівської районної державної адміністрації від 10.09.2004 року за № 449 їй передано у власність земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,1028 га, що розташована на території Сонцівської сільської ради Старобешівського району Донецької області. Не дивлячись на вимоги чинного законодавства при виготовленні землевпорядної документації використана довільна система координат, що на теперішній час унеможливлює визначення фактичного місця розташування належної їй земельної ділянки на місцевості, що в свою чергу суттєво порушує її законні права та інтереси власника земельної ділянки, а саме вона не має можливості реалізувати право володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою. Вважає, що видача державного акту серії ДН № 141669 на її ім*я є незаконною. Просить визнати державний акт серії ДН №141669, виданий на ім*я [PERSON] недійсним. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача до судового засідання не з*явився, надав заяву, проти задоволення позову не заперечував, просив справу розглянути за його відсутності. Представник третьої особи до судового засідання не з*явився, надав заяву, вирішення спору відніс на розсуд суду, просив справу розглянути за його відсутності. Суд заслухавши представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, приймає рішення про задоволення позову при цьому керується наступним. Відповідно до роз*яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 2 Постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вбачається, що судам підсудні справи за заявами з приводу визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки. Суд також приймає до уваги те, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Судом встановлено, що 17.11.2006 року на ім*я позивача видано державний акт серії ДН №141669, відповідно до якого [PERSON], на підставі розпорядження голови Старобешівської райдержадміністрації за №449 від 10.09.2004 року, належить земельна ділянка площею 5,1028 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Сонцівської сільської ради Старобешівського району діл.42. Зазначений акт зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №007525010616800848 (а.с.6). Згідно ч. 1 ст. 116 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Згідно ст. 79 Земельного Кодексу України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. У відповідності до вимог статті 79-1 Земельного Кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. На момент видачі спірного державного акту частина перша статті 126 ЗК України передбачала, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Таким чином, державні акти на право власності на земельні ділянки були документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. З огляду на норми діючого земельного законодавства, на думку суду, у спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Кабінет Міністрів України п. 5 своєї Постанови від 12 січня 1993 р. N 15 «Про порядок ведення державного земельного кадастру» установити, що: топографо-геодезичні, картографічні роботи, грунтові, геоботанічні, радіологічні, лісотипологічні, містобудівні та інші обстеження і розвідування земельних угідь проводяться з урахуванням необхідності використання матеріалів цих обстежень і розвідувань для ведення державного земельного кадастру та за програмами, погодженими з Державним комітетом по земельних ресурсах; роботи, пов'язані із збиранням інформації для ведення державного земельного кадастру, виконуються за єдиними методиками Державного комітету по земельних ресурсах, а топографо- геодезичні, картографічні роботи - за методиками Головного управління геодезії, картографії та кадастру при Кабінеті Міністрів України. Тимчасовими умовами використання і розповсюдження топографо-геодезичної та картографічної інформації при створенні земельно-кадастрової документації (затверджені наказом ГУГКК при КМУ №44 від 05.04.1996 р. та узгоджено з Держкомземом України та Топографічним управлінням ГШ Збройних сил України) визначено, що топографо-геодезичні роботи та створена на їх основі земельно-кадастрова документація виконуються в умовній системі координат 1963 року. В населених пунктах роботи можуть виконуватись в раніше прийнятих місцевих системах координат, що мають звязок з державною системою координат 1942 року. Дані тимчасові умови поширюються на земельно-кадастрові документи виготовлені в графічній та цифровій формах. Згідно ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України «Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків». На час складання та видачі позивачу Державного акту на право власності на землю застосування у кадастровій документації системи координат СК-63 було обов'язковим. Судом встановлено та підтверджено відповідними доказами у справі, що при виготовлені землевпорядної документації використана довільна система координат, тобто державний акт серії ДН №141669 на мі*я [PERSON] виданий з порушенням норм діючого законодавства, тому у суду наявні усі підстави для визнання зазначеного акту недійсним.

Outcome: approved