Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-21 00:00:00

Позивач [PERSON] в червні 2014 року звернувся в суд з цим позовом до відповідача про стягнення 60000 грн. на відшкодування моральної шкоди. На обгрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив і суду пояснив, що з квітня 2010 року по лютий 2014 року перебував у трудових відносинах з відповідачем і працював прохідником 5 розряду підземно. 21 жовтня 2013 року під час роботи в результаті нещасного випадку на виробництві він отримав виробничу травму, що підтверджується актами форми Н-5 від 11 листопада 2013 року і форми Н-1 № 14 від 11 листопада 2013 року. За результатами огляду у МСЕК 19 лютого 2014 року йому за сукупністю травм встановлено втрату 80 % професійної працездатності, із яких по вказаній травмі 60 % , та визнано інвалідом 2 групи. Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Добропілля здійснюються страхові виплати . Пошкодженням здоров»я на виробництві йому спричинено моральну шкоду, оскільки тривалий час знаходився на лікуванні, стан здоров»я не покращився, його непокоять нестерпні фізичні болі в хребті та нозі при ходінні. Порушена його нормальна життєдіяльність, змінився звичайний спосіб життя, позбавлений можливості виконувати певні роботи у побуту, стали напруженими відносини з членами сім»ї. Він втратив роботу, значно втратив працездатність і вимушений докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Тому просить відшкодувати завдану відповідачем моральну шкоду. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги і просить їх задовольнити, посилаючись на зазначені в позовній заяві підстави. Представник відповідача ТОВ «Краснолиманське» Козинець Ю.С. позов не визнала. Вважає, що на правовідносини за даним предметом позову з відшкодування застрахованій особі моральної шкоди норма ст. 237-1 КЗпП України не розповсюджується, дане питання регулюється у відповідності до Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності», і обов»язок по відшкодуванню моральної шкоди має бути покладений на Фонд соціального страхування. Також представник зазначила про відсутність висновку МСЕК щодо наявності факту моральної шкоди у постраждалого у відповідності до Порядку встановлення МСЕК ступеня втрати професійної працездатності , затвердженого наказом МОЗУ № 212 від 22 листопада 1995 року. Крім того, постраждалий допустив невиконання нормативних актів з небезпеки виконання робіт, особисту необережність. Вислухавши пояснення позивача [PERSON] та його представника [PERSON], представника відповідача Козинець Ю.С., дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку . З обставин справи встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем з 1 квітня 2010 року в якості прохідника з повним робочим днем в шахті, про що свідчить копія трудової книжки на його ім.» я з відповідними записами про роботу. 18 лютого 2014 року [PERSON] звільнено з роботи на підставі ст. 40 п. 2 КЗпП України у зв»язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров»я . Як вбачається з акту форми Н-5 від 10 листопада 2013 року, проведене розслідування нещасного випадку, який стався 21 жовтня 2013 року на ТОВ «Краснолиманське», від якого постраждав [PERSON] Також є акт форми Н-1 № 14 від 11 листопада 2013 року про цей нещасний випадок, пов»язаний з виробництвом. Як зазначено в п. 7 акту Н-1, основними причинами нещасного випадку є незадовільний технічний стан виробничих споруд. Відповідно до висновку МСЕК згідно довідок № 246276 і № 362732 від 19 лютого 2014 року [PERSON] в результаті даного трудового каліцтва встановлено втрату 60 % професійної працездатності, визнано інвалідом 2 групи, визнано потребуючим медикаментозного лікування за наслідками травмування, користування палицею, милицями . Згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці» (в редакції Закону України від 21 листопада 2002 року) роботодавець зобов»язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно - правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Як встановлено, [PERSON] отримав виробничу травму. Вина відповідача в пошкодженні здоров»я позивача на виробництві підтверджується складеними комісіями актами розслідування нещасного випадку та про нещасний випадок на виробництві . Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування працівнику моральної шкоди провадиться власником або уповноваженим ним органом у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Це означає, що правовідносини, що склалися між сторонами по справі, регулюються нормами трудового законодавства , виходячи з того, що Конституційний Суд України в рішенні від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 остаточно визначив після скасування права застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, їх право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу відповідно до ст. 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України. Відповідно до роз»ясень Пленуму Верховного Суду України в п. 13 постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах по відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров»я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов»язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Суд знаходить обґрунтованими і доведеними вимоги позивача [PERSON] про спричинення йому моральної шкоди . В якості доказів , на підставі яких суд прийшов до висновку про заподіяння позивачу моральної шкоди, є акти про нещасний випадок на виробництві, що стався з [PERSON], висновок МСЕК щодо втрати працездатності, медичні документи. Доводи відповідача про недоведеність завдання позивачу моральної шкоди через відсутність висновку МСЕК з цього питання є безпідставними. З 28 вересня 2012 року є чинним Порядок та Критерії встановлення медико- соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров»я, пов»язане з виконанням трудових обов»язків, затверджений наказом МОЗУ від 5 червня 2012 року № 420, відповідно до якого такого обов»язку на МСЕК не покладено. А попередній наказ № 212 від 22 листопада 1995 року, на який посилається відповідач, визнаний таким, що втратив силу. Ніякими іншими нормами законів обов»язку надання висновку МСЕК про наявність моральної шкоди не передбачено. Суд не погоджується з доводами відповідача про недоведеність вини роботодавця у спричиненні позивачу моральної шкоди. Такі докази спричинення моральної шкоди позивачем наведені, судом перевірені, і вони підтверджують спричинення позивачу моральної шкоди внаслідок пошкодження здоров»я на виробництві в результаті виробничої травми. Визначаючи розмір грошового відшкодування, що підлягає стягненню на користь позивача, суд виходить із глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого, який при ходінні користується палицею, ступеня втрати ним працездатності на 60 % та встановлення інвалідності, вимог розумності і справедливості, і задовольняє позов в сумі 20000 грн. На підставі ст. 237-1 КЗпП України,

Outcome: approved