Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON] відділ м. Чернівці звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення неустойки за користування приміщенням, мотивуючи позовні вимоги тим, що 02.07.2015 року між [PERSON] відділом м. Чернівці та відповідачем [PERSON] укладено попередній договір №269/2015-п оренди нерухомого військового майна, розташованого в Чернівецькому гарнізоні за адресою: м. Чернівці, вул. Театральна, 6, військове містечко №101, буд. №4 (літ. А). Зазначають, що згідно п.2.1.1 вказаного договору чітко регламентовано, що орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме військове майно - нежитлові вбудовані приміщення площею 744,1 кв.м., в будівлі №4 (літ. А) військового містечка №101, що знаходиться на балансі [PERSON] відділу м. Чернівці розташованого за адресою: м. Чернівці, вул. Театральна, 6, яке фактично передано відповідачу згідно акту приймання-передачі від 02.07.2015 року. Вказують, що відповідно до п. 9.1 цей договір діє з 02.07.2015 року по 30.06.2016 року включно. Згідно п.1.1, відповідач [PERSON] зобовязувався протягом 12 місяців з моменту підписання цього договору укласти в майбутньому основний договір оренди, а згідно п.9.2 передбачено, що договір припиняє свою дію: - за взаємною згодою сторін, що підтверджується письмово сторонами; - після повного виконання сторонами своїх зобовязань, передбачених цим договором та в інших випадках, передбачених цим договором та/або законодавством України. Мотивують вимоги крім наведеного і тим, що відповідачу було нараховано неустойку, зокрема, згідно рахунку від 01.08.2016 року - 666,66 грн., згідно рахунку від 01.09.2016 року - 666,66 грн., згідно рахунку від 03.10.2016 року - 666,66 грн., згідно рахунку від 01.11.2016 року - 666,66 грн., згідно рахунку від 01.12.2016 року - 666,66 грн., згідно рахунку від 03.01.2017 року - 666,66 грн., згідно рахунку від 01.02.2017 року - 666,66 грн., а згідно рахунку від 01.03.2017 року - 666,66 грн. неустойки. Проте, згідно виписок із казначейського рахунку протягом цього періоду, відповідач частково сплатив кошти на загальну суму 2133,28 грн., на повідомлення - претензію про погашення вищенаведених рахунків в повному обсязі, а саме від 03.06.2016 року №1392 та повторно направленої претензії 02.07.2016 року №1656 не відреагував, як і на те, що позивачем було повідомлено, що в разі невиконання обовязку щодо вивільнення приміщень та повернення орендованого приміщення, йому буде нараховуватися неустойка в розмірі подвійної плати за увесь період прострочення користування орендованим приміщеннями; аналогічна претензія мала місце направлення відповідача за №517 від 28.02.2017 року з вимогою погасити заборгованість. Просять заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В судове засідання представник позивача [PERSON] відділу м. Чернівці за довіреністю [PERSON] не зявилася, будучи належним чином повідомленою про місце дату та час розгляду справи; від представника в суд поступила письмова заява про розгляд справи у його відсутність; позовні вимоги представником позивача підтримано в повному обсязі і не заперечувалося в разі повторної не явки в засідання відповідача справу розглянути в заочному порядку. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, будучи повідомленим про день, час і місце розгляду справи в порядку ч. 4 ст. 74 ЦПК України, про поважні причини неявки суд не повідомив. Розгляд справи проведено у відповідності до ст.197 ч.2 ЦПК України без участі сторін та фіксування судового процесу. Вивчивши і розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в їх сукупності в межах заявлених позовних вимог, з врахуванням відсутності заперечення проти позову з посиланням на докази, суд приходить до наступних висновків. Судом, належними доказами по справі встановлено, що 02.07.2015 року між [PERSON] відділом м. Чернівці та відповідачем [PERSON] було укладено попередній договір №269/2015-п оренди нерухомого військового майна, розташованого в Чернівецькому гарнізоні за адресою: м. Чернівці, вул. Театральна, 6, військове містечко №101, буд. №4 (літ. А) (а.с.7-11). У відповідності до п.2.1.1 договору встановлено, що орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме військове майно - нежитлові вбудовані приміщення площею 744,1 кв.м., в будівлі №4 (літ. А) військового містечка №101, що знаходиться на балансі [PERSON] відділу м. Чернівці, розташоване за адресою: м. Чернівці, вул. Театральна, 6. Дане нерухоме майно передано відповідачу згідно акту приймання-передачі від 02.07.2015 року. Відповідно до п. 9.1 цей договір діє з 02.07.2015 року по 30.06.2016 року включно. Згідно п.1.1, відповідач [PERSON] зобовязувався протягом 12 місяців з моменту підписання цього договору укласти в майбутньому основний договір оренди. Згідно п.9.2 договір припиняє свою дію: за взаємною згодою сторін, що підтверджується ними письмово; після повного виконання сторонами своїх зобовязань, передбачених цим договором; в інших випадках передбачених цим договором та/або законодавством України(а.с.7-11). Згідно ч. 2 ст. 785 ЦК України якщо наймач не виконує обовязку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Враховуючи, що неустойка, стягнення якої передбачено ч. 2 ст. 785 ЦК України, виникає на підставі закону та, як і інші види неустойки, по своїй правовій природі має триваючий характер, така неустойка обчислюється за кожен день прострочення. Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. У відповідності до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобовязання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від викання зобовязання не допускається. Відповідачу нараховано неустойку, а саме - згідно рахунку від 01.08.2016 року - 666,66 грн., згідно рахунку від 01.09.2016 року - 666,66 грн., згідно рахунку від 03.10.2016 року - 666,66 грн., згідно рахунку від 01.11.2016 року - 666,66 грн., згідно рахунку від 01.12.2016 року - 666,66 грн., згідно рахунку від 03.01.2017 року - 666,66 грн., згідно рахунку від 01.02.2017 року - 666,66 грн., а згідно рахунку від 01.03.2017 року - 666,66 грн. (а.с.13,15, 17, 19, 21, 23, 25). У відповідності до виписок з казначейського рахунку протягом цього періоду відповідач сплатив: 18.08.2016 року (виписка з казначейського рахунку від 19.08.2016 року) - 400,00 грн.; 09.09.2016 року (виписка з казначейського рахунку від 12.09.2016 року) - 400,00 грн.; 07.10.2016 року (виписка з казначейського рахунку від 10.10.2016 року) - 400,00грн.; 04.11.2016 року (виписка з казначейського рахунку від 08.11.2016 року) 400,00 грн.; 08.12.2016 року (виписка з казначейського рахунку від 09.12.2016 року) - 400,00 грн.; 11.01.2017 року (виписка з казначейського рахунку від 12.01.2017 року) - 400,00 грн.; 10.02.2017 року (виписка з казначейського рахунку від 13.02.2017 року) - 400,00 грн.; 17.03.2017 року (виписка з казначейського рахунку від 20.03.2017 року) - 400,00 грн., на загальну суму 2133,28 грн. (а.с.14, 16, 18, 20, 22, 24, 26) Відповідно до ст. 27 ч. 1 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобовязаний повернути орендодавцеві обєкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди. Відповідач орендоване приміщення не повернув і не передав згідно акту приймання-передачі, у звязку з чим позивач [PERSON] відділ м. Чернівці листом від 03.06.2016 року №1392 (а.с.27) та повторно листом 02.07.2016 року №1656 (а.с.28) проінформував відповідача, що в разі невиконання обовязку щодо вивільнення приміщень та повернення орендованого приміщення, йому буде нараховуватися неустойка в розмірі подвійної плати за час прострочення користування приміщеннями. Листом КЕВ м. Чернівці №517 від 28.02.2017 року було надіслано на адресу відповідача [PERSON] претензію з проханням погасити заборгованість (а.с.29), на який він не відреагував, заборгованість не погасив (а.с.31). Порушення зобовязання відповідно до ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно з ст. ст.\~15,\~16 ЦК України,\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи залагодження матеріальної шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, їхніх посадових і службових осіб. Згідно положень ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним\~\~ є\~\~рішення,\~\~яким\~\~суд,\~\~виконавши\~\~вимоги цивільного судочинства, вирішив справу відповідно до закону. Обгрунтованим є\~\~рішення,\~\~ухвалене\~\~на\~\~основі\~\~повно, всебічно\~\~з'ясованих\~\~обставин,\~\~на\~\~які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,\~\~підтверджених\~\~тими\~\~доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ст. 88 ч.1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої\~ сторони\~ понесені\~ нею і документально підтверджені судові витрати.\~ Якщо\~\~ позов\~\~ задоволено\~\~ частково,\~\~ судові\~\~ витрати присуджуються\~\~ позивачеві\~\~ пропорційно\~ до\~ розміру\~ задоволених позовних вимог,\~ а відповідачеві -\~ пропорційно\~ до\~ тієї\~ частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином з відповідача підлягають стягненню судові витрати по справі, в повернення оплаченого позивачем судового збору, належним чином підтвердженого платіжним дорученням №229 від 21.03.2017 року, в розмірі 1600,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved