Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

Позивач [PERSON] 03 серпня 2015 року звернувся в суд з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Посилався на те, що є співвласником квартири [ADDRESS], відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в квартирі, хоча не проживають з 13 липня 2012 року. В поданій до суду позовній заяві просив суд визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою № 7 по вул. Коваля, 4 в м. Полтаві та зняти їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Відповідачі в судове засідання не зявилися, будучи повідомлені про час та місце розгляду справи шляхом оголошення в засобах масової інформації. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить наступних до висновків. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності на житло від 18 лютого 1998 року на праві приватної спільної сумісної власності належить позивачу [PERSON] та [PERSON] і [PERSON]. Також встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 04 березня 2004 року зареєстрували шлюб, який розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено актовий запис за № 59 від 13 липня 2012 року. Відповідно до ст. ст. 386, 391 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] зареєстровані, але не проживають. Оцінивши досліджені судом докази, суд приходить до висновку, що відповідачі не проживають в [INFO] без поважних на те причин, наявність реєстрації відповідачів в квартирі, співвласником якої є позивач, порушує його права на вільне володіння та користування приватною власністю. З цих підстав порушене право підлягає захисту. Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд виходить з того, що порушення прав позивача не повязане з позбавленням власності, тому вважає за можливе визначити спосіб захисту порушеного права шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Тому позовні вимоги [PERSON] в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи заявлені позивачем вимоги про зобовязання Київський відділ Державної міграційної служби України в Полтавській області зняти відповідачів з реєстраційного обліку суд виходить з наступного. Порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання, випадки їх обмеження встановлює Закон України N 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Зазначеним Законом визначена процедура реєстрації місця проживання та зняття з реєстрації місця проживання. Нормами ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено перелік підстав для зняття з реєстрації місця проживання, в тому числі і з підстав припинення підстав на право користування житловим приміщенням. УДМС України в Полтавській області через територіальні підрозділи здійснює реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб в межах наданих повноважень та

Outcome: partial