Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позивач [PERSON] у заявленому позові про поділ спільного майна подружжя з урахуванням остаточної редакції позовних вимог(а.с.64-65 т.6) та заяви про залишення окремих частин позовних вимог без розгляду(а.с.171-172) просить суд: 1) Поділити грошові кошти по 1/2 кожному, які знаходились на рахунках у банківських установах на ім'я [PERSON] у відповідних грошових одиницях встановлених відповідними наявними доказами: -1/2 від встановлених 101475,62 доларів США та 3% річних як відповідальності за порушення грошового зобов'язання з 01.01.2014 року до моменту прийняття судового рішення; -1/2 від встановлених 10 485,59 Євро та 3% річних як відповідальності за порушення грошового зобов'язання з 01.01.2014 року до моменту прийняття судового рішення; -1/2 від встановлених 473168 грн. 51 коп. та 3% річних як відповідальності за порушення грошового зобов'язання з 01.01.2014 року до моменту прийняття судового рішення; 2) Поділити автомобіль HONDA CIVIC 4D об'єм двигуна 1799 см3, колір бежевий, 2007 року випуску, реєстраційний номер автомобіля [NUMBER], по 1/2 частині автомобіля кожному; 3)Визнати за [PERSON] ([PERSON] право як співзабудовника на 1/2 частину збудованого за час шлюбу, але не прийнятого в експлуатацію об'єкта незавершеного будівництва - дачного будинку по [ADDRESS]; 4)Визнати за [PERSON] право на 1/2 частину паєнагромадження внесеного за рахунок спільних грошових коштів подружжя в якості оплати паю гаражного боксу [NUMBER] в гаражному кооперативі «Залізничник», розташованому по вул. Толстого, 64 Соломянського району м. Києва. 5)Визнати право [PERSON] на оформлення та реєстрацію, у відповідних органах та у встановленому законодавством порядку, права власності на 1/2 частини кожного наступного нерухомого майна: -дачного будинку по [ADDRESS]; -земельної ділянки площею 0,0593 га по [ADDRESS]; -гаражного боксу [NUMBER] в гаражному кооперативі «Залізничник», розташованому по вул. Толстого, 64 Солом'янського району м. Києва. 6)Стягнути з відповідача понесені нею судові витрати по справі. Під час прийняття судового рішення, з урахуванням того що відповідачем зняті з банківських рахунків всі спільні кошти їх подружжя, позивач просить стягнути з відповідача судовим рішенням по справі ? частину від грошових коштів що знаходились на банківських рахунках на ім'я відповідача, та зняті їм під час подачі нею позову до суду та розгляді справи. У мотивування заявлених позовних вимог позивач вказує, що 03.01.1981 року, між нею та Відповідачем - [PERSON], був укладений шлюб, який був розірваний у 2014 році. Спільних дітей від шлюбу немає. У період перебування в шлюбі за спільні кошти нею та Відповідачем було придбано наступне майно: -автомобіль легковий HONDA CIVIC 4D, об'єм двигуна 1799 см3, колір бежевий, згідно договору купівлі-продажу від 07.12.2007 року, реєстраційний номер автомобіля [NUMBER]. -грошові кошти у доларах США, євро та гривнях, які зберігались в банках м. Києва: ПАТ «Міський комерційний банк», ПАТ «Комерційний банк «Промекономбанк», ПАТ «Комерційний банк «Фінансова ініціатива», ПАТ «Єврогазбанк», ПАТ «ВіЕйБі Банк», ПАТ «Брокбізнесбанк», ПАТ «АКБ «Аркада», ПАТ «Дельта Банк».Вказані грошові кошти є спільною сумісною власністю їх з відповідачем подружжя, так як набуті під час їх перебування в шлюбі. - збудований за час шлюбу, але не прийнятий в експлуатацію двоповерховий дачний будинок по [ADDRESS]; - земельна ділянка для ведення садівництва 0,0593 га в садівничому товаристві «Озерне» на підставі Державного акту на землю наданого М-Рубежівською сільрадою, зареєстрованого на відповідача [PERSON] на якій збудований вищевказаний будинок; -капітальний гаражний бокс в гаражному кооперативі «Залізничник», розташованому по вул. Толстого, 64, Соломянського району м. Києва. Позивач вказує, що від оформлення права власності на дачний будинок та гараж відповідач ухиляється, а без нього вона не має можливості оформити право власності на це майно. Дійти згоди з позивачем на поділ набутого під час шлюбу з відповідачем майна вона не змогла. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст.70 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідач [PERSON] звернувся до [PERSON] з зустрічним позовом про встановлення юридичного факту окремого проживання дружини та чоловіка у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин та визнання права особистої приватної власності на грошові кошти(ас.32-38 т. 4). У заявленому зустрічному позові відповідач [PERSON] просить суд: 1)встановити юридичний факт окремого проживання [PERSON] та [PERSON] у зв'язку із фактичним припиненням ними шлюбних відносин в період з вересня 2009 року по 03.09.2014 року; 2) визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на грошові кошти у розмірі 3230014 грн. 31 коп. внесених [PERSON] як вклади на рахунки банківських установ за депозитними договорами; 3)стягнути з [PERSON] понесені ним судові витрати. У мотивування зустрічного позову відповідач [PERSON] вказує що 03.01.1981 року він уклав з позивачкою шлюб. 26.12.2013 року він звернувся до суду з позовом щодо розірвання цього шлюбу. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25 липня 2014 року у справі № 752/572/14-ц, шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції, яким шлюб між сторонами було розірвано, Апеляційний суд м. Києва 03 вересня 2014 року, прийняв нове рішення, яким змінив рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25 липня 2014 року шляхом виключення з його мотивувальної частини висновків суду щодо того, що [PERSON] та [PERSON] не ведуть спільного господарства, мають окремий бюджет з 2009 року, оскільки як зазначено в мотивувальній частині судового рішення апеляційного суду, дані обставини достовірно не були встановлені під час вирішення позовних вимог [PERSON] В іншій частині рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25 липня 2014 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 жовтня 2014 року, касаційну скаргу [PERSON] було відхилено, а рішення апеляційного суду м. Києва від 03 вересня 2014 року залишено без змін. Шлюб між позивачем та відповідачем, згідно ч. 2 ст. 114 СК України, припинився 3 вересня 2014 року. Однак, як він посилався в своєму позові про розірвання шлюбу, поданим раніше ніж був заявлений позов [PERSON] про поділ спільного майна, що з вересня місяця 2009 року, за наявності ряду обставин, вони почали проживе окремо один від одного, остаточно припинили вести спільний побут та спільне господарство, утримувати один одного, виконувати свої зобов'язання як подружжя, тобто припинили проживати однією сім'єю та фактично припинили шлюбні відносини. Окремо один від одного вони розпоряджались своїми доходами та не мали спільного бюджету та визначили між собою порядок користування кімнатами у квартирі [ADDRESS] де вони проживали з 1988 року як одна сім'я. Однак, 17 листопада 2015 року дії [PERSON] щодо зміни замків змусили його змінити місце свого проживання. Не зважаючи на те, що ч.1 ст. 256 ЦПК України не передбачає встановлення факту, що має юридичне значення як окремого проживання подружжя у зв'язку із с припиненням шлюбних відносин, відповідно до ч.2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не встановлено іншого порядку їх встановлення. Оскільки від встановлення факту окремого проживання подружжя у зв'язку із фактичним припиненням шлюбних відносин залежить виникнення в кожного із подружжя права особистої спільної сумісної власності на майно, набуте за час роздільного проживання подружжя, то встановлення такого факту має юридичне значення Відповідач вказує, що враховуючи те, що він пред'являє вимогу про встановлення факту, окремого проживання сторін у зв'язку із фактичним припиненням шлюбних відносин з метою вирішення майнового спору про визнання права особистої приватної власності на майно, встановлення такого юридичного факту вирішується в позовному провадженні одночасно із пред'явленням вимог майнового характеру. Після його виходу в червні місяці 2006 року на пенсію, йому Пенсійним України була призначена пенсія у розмірі 4190 грн. 40 коп., а в подальшому після проведення перерахунку розмір такої пенсії становив з вересня 2009 року по лютий 2010 року - 7996 коп., з березня 2010 року по липень 2011 року - 8 099 грн. 28 коп., з серпня 2011 року по березень 2014 року - 8133 грн. 66 коп., а з квітня 2014 року її розмір складає 8210 грн. 60 коп., про що свідчить довідка Пенсійного фонду України та Міністерства праці та соціальної політики від 15 червня 2007 року за № 07/218 та від З 2008 року за № 07/249. Загальна сума пенсії отримана ним в період, коли вони з дружиною почали проживати окремо, а саме з вересня місяця 2009 року по 31 грудня 2013 року становить 460 966 грн. 38 коп. Крім того, після смерті [INFO] матері [PERSON], на підставі складеного нею заповіту, він прийняв спадщину , якої увійшли всі права на квартиру [ADDRESS], яка належить йому з часу її фактичного прийняття. В зв'язку з цим, 27 травня 2010 року він уклав договір найму (оренди) цього жилого приміщення та передав його у тимчасове платне користування [PERSON] яка знаходиться по [ADDRESS], строком з 01.06.2010 року по 01.06.2011 року. За тимчасове користування квартирою на умовах оренди, щодо дії договору в період з 01 червня 2010 року по 31 травня 2013 року, він отримав кошти у розмірі 193500 грн. Більшість цих грошових коштів була внесена ним на депозитні рахунки банків, конвертована у валюту. На ці грошові кошти банками були нараховані проценти внаслідок чого грошові суми значно збільшились. У зв'язку з цим, в період з вересня місяця 2009 року по 31 грудня 2013 року (час звернення з позовом до суду) він одержав дохід у різних грошових одиницях (гривнях, доларах США та Євро), що за офіційним курсом НБУ станом на 8 лютого 2015 року становить приблизну грошову суму коштів у розмірі 2828 282 грн. 32 коп. Позивач вважає, що таким чином всі без виключення грошові кошти, які знаходяться на його рахунках у банківських установах, внесених позивачем на підставі договорів про банківський вклад щодо яких заявлено позивачем за первісним позовом вимоги про їх поділ як таких, що були набуті за час перебування в шлюбі, набуті лише ним особисто за час роздільного проживання позивача та відповідача у зв'язку із фактичним припиненням між ними шлюбних відносин. Відповідач вказує що відповідності до ч.6 ст. 57 СК України, суд може визнати особистою приватної власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі. Заявлений зустрічний позов не визнали посилаючись на його надуманість та подачу зустрічного позову з метою уникнення розподілу спільного майна подружжя. Відповідач та його представник [PERSON] заявлений [PERSON] позов про поділ спільного майна подружжя не визнали. Вважаючи що з перерахованого позивачкою майна розподілу підлягає лише автомобіль. Просять задовольнити заявлений зустрічний позов відповідача. Свідок [PERSON] пояснив у судовому засіданні що він є сусідом сторін по дачі. Дача збудована біля десяти років тому та у теперішній час на ній проживає відповідач. Рік назад бачив як позивачка обривала вишні на дачі. Зі слів відповідача знає що той у 2013 році їздив в Англію де мешкають дочки та онук позивачки до якого відповідач дуже прив'язаний. Зі слів позивача знає що у 2009 році в їх родині погіршились відносини. У теперішній час відповідач постійно проживає на дачі з іншою жінкою. Свідок [PERSON](сестра позивачки) пояснила в судовому засіданні що її дуже гарний фахівець та завжди працювала на високооплачуваних роботах та її заробіток був значно вище заробітків відповідача, і по теперішній час позивачка працює. У родині сестри бюджетом та грошима завжди розпоряджався відповідач. У 2009 році сестра сильно захворіла та протягом 2009-2010 років їй зробили дві операції, стала погано себе почувати. Зі своїм чоловіком відповідачем [PERSON] сестра перестала проживати однією родиною у 2015 році. До цього часу вони проживали однією родиною, раз на місяць вона навіщала родину сестри, а також останні приїздили до них. Свідок [PERSON] пояснив у судовому засіданні що близько п'ятидесяти років дружить з відповідачем, їх дружини є сестрами. У 2011 році в нього був ювілей на якому було подружжя [PERSON] яки вручили йому подарунок. Лише після розлучення позивач та відповідач перестали проживати як одна сім'я Свідок [PERSON] пояснив в судовому засіданні, що бачив у 2004 року що у подружжя [PERSON] різні ліжка для сну. До 2009 року в них проживав онук Дмитро, син дочки позивачки від першого шлюбу. У 2013 році відповідач їздив до Англії у гості до родин дочок позивачки від першого шлюбу. Свідок [PERSON] пояснив в судовому засіданні що його дача знаходиться у одному дачному кооперативі з дачею відповідача. Дача відповідача збудована і у теперішній час відповідач проживає на дачі, постійно бачить машину відповідача поряд з дачею. У 2015 році у відповідача з'явилась нова жінка. Свідок [PERSON] пояснив в судовому засіданні що він побачив погіршення відносин між сторонами ще у 2006 році. У відповідача він займав великі суми грошей. Відповідач просив познайомити його з якоюсь жінкою. У 2013 році коли він прийшов до подружжя [PERSON], у квартиру де вони тоді проживали, то йому здалось що дружина відповідача його уникала спілкування з ним. Свідок [PERSON] пояснила в судовому засіданні що у 2009 році відповідач висловлював думки про його окреме проживання та питався до неї чи не знайде вона йому якусь жінку. Іншу жінку з відповідачем вона побачила у березні 2015 року. Свідок [PERSON](двоюрідна сестра відповідача) пояснила в судовому засіданні що з 2004 року у сторін почались розлади в сімейному житті. Вона працює лікарем, так співпадало що в гості до брата вона заходила коли його дружина була на роботі. Про ситуацію у родині брата вона знає лише зі слів брата. Останній час брат приходить до неї разом з новою жінкою. Дачею дружина брата ніколи не цікавилась. Свідок [PERSON] пояснив в судовому засіданні що він є головою дачного товариства. Бачить відповідача кожного місяця коли той надає покази електролічильника. Будинок у дачному товаристві є повністю збудованим та придатним для проживання. Будинок опалюється та у будинку житлові умови, у середньому відповідач споживає електроенергії по 400 квт. на місяць. Свідок [PERSON] пояснив в судовому засіданні щільно спілкувався з подружжям [PERSON] до 1991 року. У 2006 році відповідач вийшов на пенсію та з того часу живе на дачі де сам веде господдарство. У 2004 -2005 роках він позичав у відповідача гроші. З дружиною відповідач не спілкувався. Зі слів відповідача знає що той їздив в Англію. Свідок [PERSON] пояснила в судовому засіданні що тривалий час знає позивачку та відповідача. Подружжя [PERSON] перестали бути сім'єю у 2014 році. У 2012 році у розмові з відповідачем останній розповідав що хоче придбати для дружини(позивачки) будинок у Криму. Відповідач мав наявну велику суму грошей бо пропонував їй позичити гроші на імплантацію зубів. Вона добре пам'ятає що у 2010 -2013 роках позивач та відповідач жили однією сім'єю, разом проживали. Разом святкували новий рік. Дні народження. Відповідач виїзжав в Англію де проживають дочки позивачки від першого шлюбу, а позивачка на могла їхати разом з ним так як продовжує працювати хоч і є пенсіонеркою. Свідок [PERSON] пояснив в судовому засіданні що давно знає позивачку та відповідача. У 2011 році разом з ними був на ювілеї у спільних знайомих. Свідок пояснив що у час який оспорюється відповідачем як період фактичного припинення шлюбних відносин, сторони по справі разом були в гостях на дачі сестри позивачки. Також у цей же період відповідач, піклуючись про здоров'я дружини хотів, придбати будинок в Криму про що просив його. Коли до Київа з Англії приїзжали дочки позивачки від першого шлюбу, то останні ночували на дачі. Свідок [PERSON] пояснила в судовому засіданні що давно знайома з позивачкою та відповідачем, часто відвідувала їх до розірвання шлюбу. З 2009 рокувідповідач вже не працював, а позивачка була на пенсії та продовжувала працювати. У 2010 році, 2011 році, 2012 році декілька разів вона відвідувала родину [PERSON] на дачі. Вони жили однією родиною, відповідач казав що любить дружину, в курсі всіх її справ. У зв'язку з тим що позивачка працювала на дачі вона могла приїхати лише у вихідні. У 2012 році відповідач розповідав їх що ходить на курси англійської мови, а коли вона приїзжала у 2013 році, то позивачка розповіла їй що чоловік поїхав до Англії. У 2012 році відповідач возив онука позивачки, сина дочки позивачки від першого шлюбу, на відпочинок у Крим. Свідок [PERSON] пояснила в судовому засіданні що до розлучення позивач та відповідач жили однією сім'єю, піклувались один за одного. Відвідуючи їх у квартирі вона бачила відсутності ознак родинного проживання сторін. Позивачка казала що при будівництві дачі матеріально допомогли дочки від першого шлюбу які проживаючи в Англії передавали гроші. У 2009 році вона їздила з чоловіком до сторін на дачу, у цьому ж році вони разом їздили у м. Умань. У 2010 році вони також зустрічались сім'ями з родиною [PERSON]. У 21012 році відповідач приходив на роботу до позивачки та допомагав їй з налаштуванням комп'ютерного обладнання. Вислухавши сторони по справі, заслухавши покази свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов[PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, таким що підлягає частковому задоволенню. Заявлений зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення юридичного факту окремого проживання дружини та чоловіка у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин та визнання права особистої приватної власності на грошові кошти суд вважає таким що не підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено що сторонами 03.01.1981 року був укладений шлюб, який був розірваний у 03.09.2014 року. Ініціатором розірвання шлюбу був [PERSON], який 26.12.2013 року звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25.07.2014 року у справі № 752/572/14-ц, шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. На це рішення суду була подана апеляція. За наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, яким шлюб між сторонами було розірвано Апеляційний суд м. Києва 03 вересня 2014 року, прийняв нове рішення, яким змінив рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25 липня 2014 року шляхом виключення з його мотивувальної частини висновків суду щодо того, що [PERSON] та [PERSON] не ведуть спільного господарства, мають окремий бюджет з 2009 року. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 жовтня 2014 року рішення апеляційного суду м. Києва від 03 вересня 2014 року залишено без змін. Таким чином шлюб між позивачем та відповідачем, згідно ч. 2 ст. 114 СК України, припинився 03 вересня 2014 року. В судовому засіданні встановлено, що за час шлюбу сторонами набуте наступне майно: -автомобіль легковий HONDA CIVIC 4D, об'єм двигуна 1799 см3, колір бежевий, згідно договору купівлі-продажу від 07.12.2007 року, реєстраційний номер автомобіля [NUMBER], вартістю 177479 грн.02 коп.(висновок авто товарознавчої експертизи на а.с.208 т.1); -збудований за час шлюбу, за спільні кошти подружжя двоповерховий дачний будинок по [ADDRESS] який повністю придатний для проживання, але від введення в експлуатацію ухиляється відповідач; -капітальний гаражний бокс в гаражному кооперативі «Залізничник», розташованому по вул. Толстого, 64, Соломянського району м. Києва; -грошові кошти у доларах США, євро та гривнях, які зберігались в банках м. Києва: ПАТ «Міський комерційний банк», ПАТ «Комерційний банк «Промекономбанк», ПАТ «Комерційний банк «Фінансова ініціатива», ПАТ «Єврогазбанк», ПАТ «ВіЕйБі Банк», ПАТ «Брокбізнесбанк», ПАТ «АКБ «Аркада», ПАТ «Дельта Банк»та є спільною сумісною власністю подружжя, а саме 101475,62 доларів США, 10485,59 Євро, 473168 грн. 51 коп. Джерелом набуття цього майна була спільна праця та спільні кошти подружжя і це майно за законом є спільним майном подружжя і на вимогу одного із супругів може бути поділене. В судовому засіданні встановлено, що автомобіль та HONDA CIVIC реєстраційний номер [NUMBER] та збудований за час шлюбу, за спільні кошти подружжя двоповерховий дачний будинок по [ADDRESS] використовує відповідач [PERSON] Грошові кошти а саме 101475,62 доларів США, 10485,59 Євро, 473168 грн. 51 коп. які зберігались на рахунках у ПАТ «Міський комерційний банк», ПАТ «Комерційний банк «Промекономбанк», ПАТ «Комерційний банк «Фінансова ініціатива», ПАТ «Єврогазбанк», ПАТ «ВіЕйБі Банк», ПАТ «Брокбізнесбанк», ПАТ «АКБ «Аркада», ПАТ «Дельта Банк» були спільними заощадженнями подружжя, сумісною власністю подружжя, але одноособово та у власних цілях були зняті з рахунків відповідачем [PERSON] Оскільки зняття цих коштів саме [PERSON] достовірно встановлено, то суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] половину від грошових сум що зберігались на банківських рахунках та були спільним майном подружжя. Земельна ділянка для ведення садівництва 0,0593 га в садівничому товаристві «Озерне» була виділена у час шлюбу під будівництво дачного будинку по [ADDRESS]. Оскільки рішення про її виділення було на [PERSON] то подальшому останній скористався правом на її приватизацію. Ця земельна ділянка у подальшому була приватизована [PERSON] та належить йому на теперішній час на підставі Державного акту на землю наданого М-Рубежівською сільрадою, зареєстрованого на відповідача [PERSON], у зв'язку з чим вона не може бути поділена як спільне сумісне майно подружжя за заявленим позовом про поділ майна поружжя. Позивач вказує, що від оформлення права власності на дачний будинок та гараж відповідач ухиляється, а без нього вона не має можливості оформити право власності на це майно. Ці обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. В судовому засіданні встановлено, що двоповерховий дачний будинок по [ADDRESS] був збудований сторонами під час шлюбу, будинок повністю побудований та придатний для проживання, але відповідач не вчиняє ніяких дій по введенню його в експлуатацію, як не вчиняє таких дій і щодо гаража. За таких обставин суд вважає правомірними вимоги позивача [PERSON] визнати за нею право власності як співзабудовника на 1/2 частину збудованого за час шлюбу, але не прийнятого в експлуатацію об'єкта незавершеного будівництва - дачного будинку по [ADDRESS]; права на оформлення та реєстрацію, у відповідних органах та у встановленому законодавством порядку, права власності на 1/2 частини дачного будинку по [ADDRESS] та гаражного боксу [NUMBER] в гаражному кооперативі «Залізничник», розташованому по вул. Толстого, 64 Солом'янського району м. Києва. Така позиція узгоджується з прийнятими постановами ВСУ по справах №6-47 цс 16 від 07.09.2016 року, 6-2710 цс 15 від 16.12.2015 року. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Грошові кошти набуті у період з вересня 2009 року по 03.09.2014 року не можуть бути визнані особистим майном [PERSON] оскільки набуті у період шлюбу та є спільними заощадженнями, саме від спільних заощаджень нараховувались проценти по вкладах на депозитних рахунках у банках. За нормами Сімейного Кодексу України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.70 СК України у випадку поділу майна що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про судову практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69, ч. З ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належне подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 Сімейного Кодексу України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до статей 3,32,36,55 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно; шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків; дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Враховуючи характер взаємовідносин сторін, суд вважає безпідставними заявлені відповідачем у зустрічному позові позовні вимоги щодо встановлення факту окремого проживання. Чинне законодавства не містить норми яка безумовно зобов'язує подружжя проживати разом. Відповідач [PERSON] просив суд встановити юридичний факт його окремого проживання з [PERSON] у зв'язку із фактичним припиненням ними шлюбних відносин в період з вересня 2009 року по 03.09.2014 року. Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що у вересні 2009 року подружні стосунки між ним та позивачкою, за первинним позовом, були припинені, а всі грошові кошти, що знаходились на банківських рахунках на його ім'я були зібрані ним після цієї дати і тому є його особистою власністю та не підлягають поділу, як спільні сумісні грошові кошти подружжя. Такі обставини в судовому засіданні свого підтвердження не знайшли. Доводи відповідача щодо припинення шлюбних відносин задовго до розірвання у судовому порядку шлюбу, а саме з вересня 2009 року не знайшли свого підтвердження, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами та спростовуються матеріалами справи та фактичними даними. За твердженням позивача [PERSON] їх шлюб продовжувався фактично до набрання чинності судового рішення про його розірвання, що підтверджується її обізнаністю, як дружини, та як співвласниці про заощадження подружжя, про всі номери договорів, рахунків та розміри грошових коштів, які є спільною сумісною власністю подружжя та були вкладені до банківських установ на їм'я її чоловіка - [PERSON] Суд погоджується з доводами позивача про неможливість відповідачем заощадити грошові кошти у заявленій сумі, а саме більше 3000000 грн., що спростовується, крім іншого, матеріалами доданими до зустрічної позовної заяви, відповідно до яких загальна сума отриманих особисто [PERSON] грошей становить 654 466 грн., а якщо виключити плату за квартиру, харчування, утримання автомобіля, оплату відповідачем курсів англійської мови, поїздки в Англію, дачного будинку тощо, то це становитиме більше 400000 грн., то навіть з урахуванням будь-яких банківських відсотків відповідач не міг заощадити 3230014 грн. 31 коп. які просив визнати своєю особистою власністю Крім того, в судовому засіданні встановлено у 2013 році, за запрошенням дітей [PERSON] від першого шлюбу які проживають за кордоном в Англії, відповідач [PERSON] тривалий час перебував в Англії, звітував дружині про витрачені на поїздку кошти 12 т. євро, що підтверджує наявність на той момент шлюбних відносин у подружжя [PERSON]. Суд погоджується з доводами сторони позивача про те що якщо б подружні відносини були на той час були припинені, а відносини в сімї були б поганими, то діти позивачки від першого шлюбу не надали б відповідачу запрошення на приїзд до них в Англію. Також на думку суду перебування у шлюбних відносинах в розумінні вимог ст.ст. 3, 21 СК України підтверджується наданими стороною позивача спільними сімейними світлинами за 2009 - 2013 роки фактом спільного в одній квартирі проживання подружжя [PERSON] за однією адресою. Відповідно до ч. З ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Таким чином, згідно норм сімейного законодавства та досліджених судом доказів та аналізом фактичних даних встановлених в судовому засіданні, суд приходить до висновку що шлюб між [PERSON] і [PERSON] припинений з моменту набрання чинності судового рішення про розірвання шлюбу, а саме з 03.09.2014 р. Грошові кошти, які знаходились на заявлених позивачкою рахунках є спільними сумісними заощадженнями подружжя і такими, що відповідно до вимог, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України підлягають поділу в рівних частинах. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. З ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, З ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. З грудня 2013 року, позивачка [PERSON] була позбавлена можливості користуватися своєю частиною грошових коштів із спільної сумісної власності. Дійсно законом передбачено що у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України настає відповідальність за порушення грошового зобов'язання, відповідно до якої Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Дана правова норма знаходиться у главі 51 ЦК України(Правові наслідки порушення зобов'язання, відповідальність за порушення зобов'язання). Правовідносини між сторонами з приводу розподілу майна регулюються Сімейним Кодексом України, який передбачає рівність часток подружжя у майні, та не передбачає штрафних санкцій при утриманні стороною майна яке ще не було поділене між подружжям. Суд вважає що у даному випадку ст.625 ЦК України може бути застосована лише у подальшому, після постановлення судового рішення про поділ майна, у випадку невиконання стороною зобов'язання встановленого для неї судовим рішенням. У відповідності до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати. Судові витрати позивача складають 5127 грн. 60 коп.(а.с.1,9,110,208 т.1). На підставі викладеного,

Outcome: partial