Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

Позивач [PERSON] (зареєстрована за адресою: [ADDRESS]) звернулася з позовною заявою до [PERSON] (зареєстрована за адресою: [ADDRESS]) в якій просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позовна заява обґрунтована тим, що позивачу на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS], на підставі договору дарування від 03.02.2011 року. Відповідач [PERSON] є донькою позивача. Вона зареєстрована за вказаною адресою, проте з березня 2017 року вона не проживає в квартирі у зв'язку із виїздом до Російської Федерації. Там відповідач має роботу за фахом і не бажає повертатися додому в Україну. Місце проживання відповідача в Російській Федерації позивачу невідоме. Майна відповідача за адресою її реєстрації немає. Участі у сплаті комунальних платежів вона не приймає. Добровільно знятися з реєстрації відповідач не бажає. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Відповідно до ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, в разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного висновку. Відповідно до договору дарування квартири від 03.02.2011 року посвідченого Державним нотаріусом Другої артемівської державної нотаріальної контори Літвіновою В.А., [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар квартиру номер [ADDRESS]. Квартира складається з трьох кімнат, житловою площею - 35,00 кв.м., загальною площею - 58,00 кв.м. (а.с.9). Згідно витягу Комунального підприємства «Артемівське бюро технічної інвентаризації» № 29002825, 15.02.2011 року зареєстровано право власності на нерухоме майно, а саме: квартиру за адресою: [ADDRESS], на підставі договору дарування від 03.02.2011 року. Власники: [PERSON], форма власності - приватна, частка - 1/1 (а.с.10). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №141141170 від 11.10.2018 року, квартира за адресою: [ADDRESS] на праві договору дарування від 03.02.2011 року №150 належить [PERSON] (а.с.31-32). Згідно довідки №2428 виданої 10.08.2018 року ПП «Донжилсервіс», [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS], має наступний склад сім'ї: донька - [PERSON], [INFO] (а.с.11). Як вбачається з акту про фактичне проживання №1402 від 14.08.2018 року складеного депутатом Сіверської міської ради Бондаревським Р.П., [PERSON], [INFO], зареєстрована в [ADDRESS], фактично з травня 2017 року та по теперішній час за вказаною адресою не проживає (а.с.12). Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст.156 Житлового кодексу Української РСР з урахуванням положень ч.1 ст.405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Частиною 2 ст.405 Цивільного кодексу України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON], [INFO] необхідно визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], оскільки реєстрація відповідача в у спірному житловому приміщенні не відповідає волевиявленню позивача і позбавляє останнього повною мірою реалізувати право на володіння, користування та розпорядження своєю власністю, тож позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved