Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

Позивач [PERSON] 03.12.2018 р. звернувся до суду із зазначеним даним позовом, у якому, з урахуванням поданої 18.03.2019 р. позовної заяви (в новій редакції) на виконання вимог ухвали суду від 07.12.2018 р. про залишення позовної заяви без руху, просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позивач [PERSON] посилається на наступне. Так, позивач є власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування квартири від 09 серпня 2018 р., посвідченого Поваровою Л.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 133799346 від 09 серпня 2018 р. У вказаній квартирі зареєстровані наступні особи: з 10.12.2002 р. позивач, як власник квартири; з 23.11.1993 р. його мати - [PERSON] , яка фактично проживає у даній квартирі; з 20.05.2014 р. його брат - [PERSON] (відповідач у справі). Як вказує позивач, відповідач [PERSON] з моменту реєстрації не цікавиться спірною квартирою, квартплату та комунальні послуги не сплачує, його особисті речі в квартирі відсутні. Як повідомив відповідач їхній матері, [PERSON] , реєстрація у спірній квартирі йому необхідна була тільки для оформлення документів для виїзду на постійне місце проживання за кордон. На даний час, як відомо позивачу, відповідач [PERSON] проживає в Чеській Республіці в м. Прага. Враховуючи наведені обставини, а також те, що відповідач не проживає у вказаній квартирі, не сплачує жодних платежів з житлово-комунальних послуг та не приймає участі в поточному ремонті квартири, тому позивач вважає, що він втратив право на користування цим житлом. Наявність реєстрації в квартирі відповідача, який в ній не проживає, очевидно тягне для позивача додаткові витрати з оплати комунальних послуг та перешкоджає позивачу в повній мірі реалізувати своє право власності і розпорядитись житлом. На підставі викладеного, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 03.12.2018 р., зазначена справа передана в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 22.03.2019 р., відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві, та надані докази, просив позов задовольнити та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, будь-яких заяв, клопотань, письмових пояснень/відзиву від відповідача до суду не надходило. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про розгляд справи третю особу було повідомлено належним чином. 04.07.2019 р. до суду від представника Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів, проти чого не заперечував в судовому засіданні представник позивача. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, врахувавши його доводи, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з таких підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування квартири від 09 серпня 2018 р., посвідченого Поваровою Л.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №927, договором про внесення змін до договору дарування квартири, посвідченого 09.08.2018 р. Поваровою Л .В. , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №927, від 27.09.2018 р., посвідченого Поваровою Л.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за 1140, та даними Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 133799346 від 09 серпня 2018 р. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи №2690525 від 19.02.2019 р., за відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , - з 20.05.2014 р. по теперішній час. Позивач просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , посилаючись на те, що відповідач у даній квартирі ніколи не проживав, квартирою не цікавився, квартплату та комунальні послуги не сплачував, його особистих речей в квартирі немає, реєстрація відповідача перешкоджає позивачу розпоряджатись власністю та завдає позивачу додаткових витрат з оплати комунальних послуг. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У пункті 33 постанови № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що «відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння». Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Таким чином, підставою для задоволення позову про усунення перешкод в користуванні власністю є встановлення сукупності певних обставини, а саме: наявність у позивача права власності на майно та наявність перешкод у можливості користування ним своєю власністю. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з частиною четвертою статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить позивачу [PERSON] на праві особистої приватної власності. Відповідач не несе витрат по утриманню житла, квартирою не цікавиться, а отже суд вважає, що він втратив інтерес до даного майна. Будь-яких доказів про те, що у відповідача існують перешкоди у користуванні спірною квартирою суду не надано. Допитана в судовому засіданні як свідок - [PERSON] суду пояснила, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є її синами, відповідно, рідними братами. Свідок [PERSON] вказала, що вона була власником спірної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а в 2018 р. подарувала її позивачу [PERSON] Відповідач [PERSON] в даній квартирі ніколи не проживав, оскільки він працював за кордоном. При цьому, вона зареєструвала відповідача у квартирі в 2014 р. за його проханням, для оформлення документів для виїзду на постійне місце проживання за кордон. При цьому, між ними була домовленість тільки щодо реєстрації відповідача у квартирі. На даний час, відповідач проживає в м. Прага. Також свідок повідомила, що будь-яких перешкод у користуванні квартирою відповідачу не чинили. Крім того, на даний час, відповідач не заперечує щодо зняття його з реєстрації у даній квартирі. Факт не проживання відповідача в спірній квартирі з 20.05.2014 р. підтверджується актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 31.08.2018 р., підписаним мешканцями будинку [ADDRESS] . Факт не проживання відповідача в спірній квартирі також підтверджується заявою гр. [PERSON] (адреса: [ADDRESS] ), від 13.09.2019 р., посвідченою Потапенко М.С., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованою в реєстрі за № 1321; та заявою гр. [PERSON] (адреса: [ADDRESS] ), від 23.09.2019 р., посвідченою Клішин Д.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованою в реєстрі за № 1720. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву щодо заявлених позовних вимог, будь-яких пояснень/заперечень/ в спростування зазначеного позивачем, суду надано не було. Отже, на підставі зазначених судом норм чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, беручи до уваги всі зібрані і досліджені судом докази у справі в їх сукупності, враховуючи наявність достатніх доказів не проживання відповідача [PERSON] у кв. [ADDRESS] протягом тривалого періоду (понад один рік), суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги та визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням. З огляду на викладене, вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved