Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

Позивач [PERSON] 26.09.2014 року звернувся до суду із зустрічною позовною заявою про розподіл майна, придбаного за час шлюбу. Зазначивши, що з 10.08.2010 року по 07.02.2014 року він перебував з відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу подружжям було придбано майно, яке відповідач [PERSON] добровільно розподілити відмовилася і звернулася до суду з позовною заявою про розподіл майна. Відповідач при поданні позову не вказала майно, що було придбано за час шлюбу, а саме: диван «Сота-42», який було придбано 15.08.2011 року за 1900 гривень і який він з урахуванням зносу він оцінює в 1700 гривень; люстра - 300 гривень та флешка «Тошиба», що була придбана його батьком [PERSON] разом з телевізором «Филипс», ціна флешки 89 гривень. Просить суд, стягнути з відповідача [PERSON] на його користь грошову компенсацію замість його частини у вищевказаному майні в розмірі 1044 гривні, визнати за [PERSON] право власності на диван «Сота-42», люстра, флешка «Тошиба», а також стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати. Позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги змінив, просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь грошову компенсацію замість його частини у вищевказаному майні в розмірі 1044 гривні, визнати за [PERSON] право власності на диван «Сота-42», люстра, а також стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надала суду клопотання про розгляд справи без її участі та просила задовольнити її позов до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності у повному обсязі. Згідно позову [PERSON] вона просить визнати за нею право власності на автомобіль марки «Daewoo Lanos» 2006 року випуску, державний номер [NUMBER]. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача за зустрічним позовом [PERSON],та дослідивши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд встановив наступне. 09.09.2014 року [PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розподіл майна нажитого під час шлюбу. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 25.12.2014 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна нажитого від час шлюбу залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України. З огляду на вищезазначене, суд розглядає справу в межах вимог заявлених зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна нажитого під час шлюбу, та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності. Вирішуючи зустрічний позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна нажитого під час шлюбу, судом встановлено. Згідно свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 10.08.2010 року, виданого виконкомом Української міської ради м. Селидове Донецької області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 10.08.2010 року, після реєстрації шлюб прізвище дружині присвоєно «[PERSON]». Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 07.02.2014 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до вимог ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку( доходу). Вважається що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно акту прийому-передачі від 15.08.2011 року (а.с. 38), [PERSON].15.08.2011 року придбав у ПП «[PERSON]» диван «Сота-42 за 1900 гривень, яку позивач з урахування зносу оцінює в 1700 гривень. Згідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд звертає увагу, що позивач [PERSON] в судовому засіданні відмовився від позовних вимог щодо стягнення на його користь частки в спільному майні, а саме: флешки «Тошиба». Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Суд враховує те, що частина майна у вигляді дивану Сота-42 є неподільним та знаходиться у квартирі відповідача [PERSON] Слід також врахувати побажання позивача про залишення у власності [PERSON] цього майна. В зв'язку з чим, суд вважає за потрібне виділити у власність [PERSON]диван Сота-42 вартістю 1700 гривень та стягнути з неї на користь [PERSON] грошову компенсацію за різницю половини майна у розмірі 850 гривень. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Позивачем за зустрічним позовом [PERSON] належних доказів щодо придбання за час шлюбу люстри, яку він оцінює в 300 гривень не надано, в зв'язку з чим суд, вважає позовні вимоги цій частині необґрунтованими, та такими, що задоволенню не підлягають. Вирішуючи позовні вимоги третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на автомобіль марки «Daewoo Lanos» 2006 року випуску, державний номер [NUMBER], судом встановлено. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобі [NUMBER], автомобіль марки «Daewoo Lanos» 2006 року випуску, державний номер [NUMBER] зареєстрований та перебувє у власності [PERSON]. Відповідно до частини 4 статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд звертає увагу, що [PERSON] не надано жодного доказу в обґрунтування порушеного, невизнаного або оспорюваного її права, свободи чи інтересу в володінні, користуванні, розпорядженні своїм майном, а саме: автомобілем марки «Daewoo Lanos» 2006 року випуску, державний номер [NUMBER]. В зв'язку з чим, суд позовні вимоги третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності вважає необґрунтованими та відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено. Судом встановлено, що при звернені до суду позивач [PERSON] сплатив судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.. Враховуючи, що суд задовольнив позовні вимоги [PERSON] частково, з відповідача [PERSON] на його користь підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеної частини позовних вимог, а саме: судовий збір у сумі 207 грн. 06 коп.

Outcome: partial