Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить суд позбавити відповідача [PERSON], [INFO], батьківських прав по відношенню до нього. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з'явився, але надав суду нотаріально оформлену заяву, в якій відмовляється від утримання та виховання свого сина [PERSON] та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо свого сина - [PERSON]. Просить розглянути справу за його відсутності. Представник третьої особи - Зарубіна Г.О. в судовому засіданні проти позовних вимоги позивача [PERSON] в частині позбавлення батьківських прав у відношенні [PERSON] не заперечувала. Суд, вислухавши пояснення позивача, третьої особи, дослідивши матеріали справи і оцінив їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідач - [PERSON] був колишнім чоловіком мами позивача - [PERSON], де в шлюбі народився позивач - [PERSON], [INFO]. В свідоцтві про народження позивача батьком зазначений відповідач. З дня народження позивача стало очевидним, що відповідач не бажає займатись вихованням позивача та утриманням сім'ї, відповідач зловживав спиртними напоями, не приділяв ніякої уваги як матері позивача, так і позивачу, а тому це стало причиною припинення шлюбних відносин між мамою позивача - [PERSON] та батьком [PERSON] 17 лютого 2005 року був розірваний шлюб та припинені шлюбні відносини. Відповідач на підставі рішення суду (справа №2-865/03 від 04.07.2003 року) повинен був сплачувати на утримання позивача аліменти, але він постійно ухилявся від сплати аліментів. На сьогоднішній день заборгованість по аліментам складає 66003,82 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості Покровського міського відділу державної виконавчої служби від 31.01.2018 року №13.22-32/6/537. Відповідач не спілкувався, не спілкується і не бажає спілкуватись з позивачем. Він не робив ніяких подарунків [PERSON] на день народження, не купував іграшок, не займався його оздоровленням. Протягом дев'яти років навчання відповідач жодного разу не відвідував школу, де навчається позивач, не цікавився навчанням та його розвитком навіть по телефону. Тобто, протягом 15 років відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню позивача. Своєю поведінкою та відношенням до позивача відповідач тим самим підкреслює, що [PERSON] в його житті не існує, що він повністю до нього байдужий і не проявляє до нього ніяких батьківських почуттів. 21 січня 2018 року померла мати позивача - [PERSON] і позивач хоче, щоб його опікуном був призначений дідусь позивача - [PERSON], в якого він прожив зі своєю мамою з дня його народження. Протягом 15 років вихованням позивача займалися його мама і дідусь. Як результат небажання відповідача займатись вихованням позивача та підтримання родинних стосунків стало те, що 20 лютого 2018 року він у приватного нотаріуса Бойко Л.П. оформив та підписав заяву, яка була зареєстрована в реєстрі за № 417. В цій заяві до компетентних органів України, відповідач зазначив, що він беззаперечно відмовляється від позивача - [PERSON], [INFO], також відмовляється утримувати його та виховувати. Цією заявою відповідач підтвердив, що він згоден на позбавлення його батьківських прав відносно позивача. В зв'язку з вищевикладеним суд вважає, що у позивача є усі підстави просити суд про позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до [PERSON]. Позивач навчається в 9 класі СШ№ 6 м. Покров, ще не працює і весь цей час був на утриманні своєї покійної мами. Згідно висновку органу опіки та піклування Покровської міської ради Дніпропетровської області від 27.02.2018 року, відповідач може бути позбавлений батьківських прав по відношенню до свого неповнолітнього сина. Відповідно до змісту висновку органу опіки та піклування вказаним органом було встановлено, що відповідач не виконує свої батьківські обов'язки, лікуванням та оздоровленням дитини не займається, участі у вихованні сина не бере, батьківські збори та свята не відвідує, з педагогами не співпрацює. [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів в сумі 66003,82 грн. Вихованням дитини займаються бабуся [PERSON] та дідусь [PERSON]. [PERSON] надав нотаріально засвідчену заяву, в якій зазначив, що відмовляється від утримання та виховання свого неповнолітнього сина - [PERSON], а також не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Декларація прав дитини ООН (резолюція від 20.11.1959р.) зазначає, що «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, створити належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати їх до самостійного життя та праці. Позивач по справі вказані обов'язки виконує належним чином, а відповідач взагалі ігнорує їх виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, вони: 1) не забрали дитину із пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться із дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15 та 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її харчування, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначенні фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Згідно ст. 60 Цивільного кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що позивач довів суду про те, що відповідач по справі ухиляється від виконання своїх обов'язків з його виховання. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Таким чином, суд вважає необхідним позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved