Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника - адвоката Максименко Е.П. звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 20 березня 2009 року. У цій квартирі зареєстровані: [PERSON] (син), [PERSON] (невістка), [PERSON] (онука). 27 червня 2003 року між сином позивача [PERSON] та відповідачкою було укладено шлюб, який рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 23 лютого 2018 року було розірвано. [PERSON] разом з онукою позивача [PERSON] не проживають у житловому приміщенні понад один рік без поважних причин. Відповідач не проживає в даній квартирі з осені 2017 року, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться. На даний час відповідачка із онукою позивача фактично проживають за адресою: [ADDRESS] , а онука навчається у Миропільському навчально-виховному комплексі: загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний заклад Миропільської сільської ради Краснопільського району Сумської області. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житлом, а саме квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 25 березня 2019 року відкрите провадження у справі за вказаним позовом та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 18 червня 2019 року 09 год. 30 хв. 18 червня 2019 року у зв`язку із повторним викликом в судове засідання відповідача протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 17 вересня 2019 року о 13 год. 00 хв. В дане судове засідання сторони не з`явилися, від них надійшли письмові заяви, в яких просять слухати справу в їх відсутність, представник позивача заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, відповідач позов визнала, надавши суду відповідну заяву. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 20 березня 2009 року, що посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Таранушич В.В., зареєстрований в реєстрі № 348 (а.с. 11). З довідки Управління ЦНАП у м. Суми Сумської міської ради від 14 березня 2019 року, яка видана власнику [PERSON] , вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (син), [INFO] , [PERSON] (невістка), [INFO] , [PERSON] (онука), [INFO] (а.с. 12). Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Факт не проживання відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] понад один рік без поважних причин визнано відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За чинним житловим законодавством обов`язковою умовою виникнення права користування житлом членами сім`ї його власника є спільне проживання членів сім`ї з власником. Таким чином встановлено, що відповідач понад один рік не мешкає у спірній квартирі без поважних причин, відсутні переконливі докази, які б підтвердили поважність причин не проживання і були б підставою для продовження цього строку непроживання в спірному житлі. Доказів, які б свідчили про наявність домовленості між сторонами про тимчасове проживання відповідача за іншою адресою та збереження у цей час за ним права користування житлом, суду не надано. Суд, вважає, що право позивача на вільне користування та розпорядження належним йому житлом порушується та підлягає захисту. Під час судового розгляду не було встановлено обставин того, що позивач чинить відповідачу перешкоди в користуванні зазначеним житлом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, та визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved