Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувсь до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом, де просить усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою [ADDRESS] [PERSON] визнавши її та [PERSON] [INFO] , такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що йому на праві власності належить квартира [ADDRESS] . В зазначеній квартирі окрім нього, зареєстрованими значаться його невістка [PERSON] та онука [PERSON] . В квартирі невістка проживала до березня 2012 року, згодом забравши документи онуки зі школи виїхала на постійне місце проживання до міста Пучеж, Іванівської області,Російська Федерація, де мешкає до цього часу. Відповідач з донькою без поважних причин не проживають та не користуються квартирою з 2012 року, є громадянами Російської Федерації, мають житло. Дитина отримує пенсію по втраті годувальника та отримує відповідні соціальні виплати за законами Російської Федерації. Реєстрація останніх перешкоджає йому у вирішенні житлово- побутових питань, в призначенні житлової субсидії та у вільному розпорядженні квартирою, у зв`язку з чим змушений звернутися до суду. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2018 року доручено компетентному суду Російської Федерації: вручити відповідачу [PERSON] копію позовної заяви та додані до заяви документи; повідомити про дату, час і місце розгляду справи у приміщенні Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області; допитати [PERSON] як відповідача за питаннями, зазначеними в ухвалі; провадження у справі зупинено. 23 липня 2019 року на адресу суду надійшло повідомлення Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про виконання доручення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області про вручення судових документів та проведення окремих процесуальних дій у відношенні [PERSON] . Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2019 року поновлено провадження по даній цивільній справі, справу призначено до розгляду. Позивач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судовому засіданні участі не приймав, при цьому подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час та місце слухання справи, зміст позовних вимог була повідомлениа в порядку, визначеному Конвенцією «Про правову допомогу і правові відносини по цивільним, сімейним та кримінальним справам» від 22.01.1993 року через компетентний суд Російської Федерації. Так, будучи допитаною в судовому засіданні компетентним судом Російської Федерації, [PERSON] зазначила, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі та не бажає приймати участі в розгляді справи у Жовтоводському міському суді Дніпропетровської області. Відповідно до протоколу судового засідання від 21 лютого 2019 року Пучежского районного суду Іванівської області, допитана у судовому засіданні [PERSON] зазначила, що з міста Жовті Води виїхала у 2015 році, а не у 2012 році як зазначає позивач, надавши через компетентний суд Російської Федерації довідку з місця навчання малолітньої [PERSON] та нотаріально засвідчену заяву від 30.03.2015 року відповідно до якої [PERSON] дає згоду на тимчасові поїздки до Російської Федерації в період з 01.04.2015 року по 01.10.2015 року своєї малолітньої доньки [PERSON] в супроводі матері [PERSON] .Окрім того вказала,що після смерті чоловіка [PERSON] , заяв про прийняття спадщини не подавала, з позивачем була усна домовленість про те, що останній оформить право власності на себе, а згодом як вважатиме за потрібне оформить на онуку. Кошти на оплату комунальних послуг не надсилала, однак довідки з місця навчання дитини надсилала для отримання субсидії. Також на адресу суду поштою 15.03.2019 року від відповідача [PERSON] надійшли документи, а саме копія особової справи на ім`я [PERSON] , в якій зазначено, що остання вибула зі школи №5 міста Жовті Води, Дніпропетровської області до м.Кострома 30.03.2015 року та заява посвідчена 27 лютого 2019 року нотаріусом Пужеського нотаріального округу, Іванівської області, Російської Федерації Конопльовою І.А. за реєстровим номером №37/39-н/37-2019-1-220, де [PERSON] заперечує щодо зняття з реєстрації за адресою [ADDRESS] себе та малолітню дитину [PERSON] (а.с.86). Представник органу опіки та піклування Жовтоводської міської ради просить розгляд справи здійснювати за його відсутності, врахувавши житлові та майнові права дитини. Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст. 77 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, що не стосується предмета доказування. Судовим розглядом справи встановлено, що позивачу на праві власності належить квартира [ADDRESS] , а саме Ѕ частина зазначеної квартири належить на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 13 грудня 2005 року відділом приватизації державного житла Жовтоводської міської ради та Ѕ частина на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті сина [PERSON] , померлого [INFO] , виданого державним нотаріусом Жовтоводської державної нотаріальної контори Морозюком В.О. 09 березня 2016 року та зареєстровано в реєстрі за №214 (а.с.5-9). Відповідно довідки про склад сімї №1/1-712 виданої відділом ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Жовтоводської міської ради зареєстрованими за адресою [ADDRESS] значаться: [PERSON] , [PERSON] (невістка позивача), [PERSON] (онука позивача).(а.с.12). Малолітня [PERSON] народилася [INFO] в м.Іваново, Іванівська область, Російська Федерація, батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження останньої (а.с.63). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданого відділом державної реєстрації служби Жовтоводського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що складено відповідний актовий запис №562 (а.с.91). Відповідно довідки з місця навчання [PERSON] , дійсно є ученицею 6А класу муніципального бюджетного загальноосвітнього закладу ліцей м. Пучеж Іванівської області. Прибула з Дніпропетровської області. Наказ №11 від 07.04.2015 року (а.с.99). Згідно довідки виданої «Багатофункціональним центром надання державних и муніципальних послуг в Пучежському районі, [PERSON] зареєстрована за місцем мешкання за адресою [ADDRESS] . На житловій площі 28,80 кв.м. зареєстровано 3 чоловіки: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [PERSON] , [INFO] (а.с.21). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку, визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української PCP, передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб, розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вимагати усунення перешкод його права, хоч вони і не поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ст. 72 ЖК України дозволяється в судовому порядку визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад один рік. Оскільки реєстрація відповідачки [PERSON] у спірній квартирі на даний час створює позивачу перешкоди у користуванні власністю, зокрема, щодо оплати комунальних послуг за особу, яка фактично в квартирі не проживає, та неможливість реалізації права на отримання субсидії, суд дійшов висновку про те, що позов в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житлом, підлягає задоволенню, оскільки, як зазначалося вище, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. В судовому засіданні достовірно встановлений і підтверджений належними, допустимими та достатніми доказами факт того, що відповідач [PERSON] не проживає без поважних причин в квартирі, що належить позивачу тривалий період часу - більш ніж один рік, не бере участі у витратах, пов`язаних з утриманням цього житла, оплаті комунальних послуг, що свідчить про те, що відповідач втратила до цього житла будь-який інтерес та не ставиться до цього житла, як до свого постійного місця проживання. Матеріали справи не містять доказів створення позивачем перешкод відповідачу у проживанні в спірній квартирі, також як і не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що між позивачем і відповідачем виникали конфлікти, внаслідок яких остання змушена була виселитися зі спірного житла. Щодо позовних вимог про визнання малолітньої [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням слід зазначити наступне. Згідно з ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Підпунктом 6 пункту 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207 встановлено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Згідно з пунктом 26 вказаних Правил, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами зняття з реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним із батьків здійснюється за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Як зазначено у статті 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 року № 44/25, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У випадку наявності будь-якої правової колізії, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини, що стосуються інтересів дитини, з урахуванням положень статті 3 Конвенції «Про права дитини» пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Суд враховує, що реєстрація неповнолітньої дитини не може порушувати право позивача на отримання субсидії з оплати житлово-комунальних послуг через відсутність у дитини будь-якого доходу. До органу опіки та піклування із питанням отримання дозволу на відчуження житла позивач також не звертався. Будь-яких доказів наявності інших перешкод у здійснені права власності на житло з боку неповнолітньої дитини, позивачем суду надано не було. За таких обставин, позовні вимоги про визнання неповнолітньої [PERSON] такою, що втратила право користування житлом не підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи. Згідно п.3 ч.1 ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial