Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

Позивач [PERSON] 17.03.2016 року звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа «Комунальне підприємство «Красноармійський центр єдиного замовника», про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 20.11.2007 року вона проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Разом з нею проживав та був зареєстрований її чоловік [PERSON], який помер [INFO], який був основним наймачем вказаної квартири. Згідно рішенню виконавчого комітету Красноармійської міської ради від 17.02.2016 року № 51 після смерті її чоловіка на неї було переоформлено особистий рахунок та визнано основним наймачем квартири, в зв»язку зі смертю чоловіка. З 1995 року з ними була зареєстрована дочка померлого чоловіка [PERSON]. Але з моменту реєстрації відповідач [PERSON] фактично в квартирі не проживає, має інше місце для свого проживання, за місцем реєстрації не з»являється, особистих речей не має у зазначеній квартирі, що підтверджується актом та довідкою. Реєстрація відповідача в квартирі створює для позивача певні незручності, а саме вона не має можливості реалізувати своє право на отримання субсидії на житлово-комунальні послуги. 25.03.2016 року позивач уточнила позовні вимоги, а саме, в позовній заяві зазначила, що реєстрація відповідача у квартирі створює для неї певні незручності, оскільки відповідач накопичує заборгованість за комунальні послуги, а позивач постійно отримує попередження та судові повістки про наявність заборгованості, що в свою чергу постійно її бентежить. 05.04.2016 року позивач [PERSON] знову уточнила позовні вимоги, в обгрунтування позову зазначила, що на цей час вона хоче скористатись своїм правом на приватизацію житла, але реалізувати своє право не може, оскільки згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім»ї, які постійно мешкають в цій квартирі. Позивач в позовній заяві посилається на положення ст. ст. 71, 107 ЖК України та вказує, що суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 ЖК України. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, пояснила, що фактично проживає в спірній квартирі з 1990 року, але була зареєстрована в смт. Шевченко м. Красноармійська, оскільки працювала на шахті Західна та сподівалась на отримання житла від шахти. В квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстрована з 2007 року. Відповідач [PERSON] приблизно в 1994 році зверталась до суду, в зв»язку з тим, що їй потрібна була прописка. Також в 1994 році відповідачка приносила батьку, коли той був на гаражах, запрошення на весілля. Стосунків батько з дочкою не підтримували. Дочка її померлого чоловіка - відповідачка по справі приходила на поховання батька, але в квартиру не заходила, на кладовищі не була. Ключі від квартири у неї відсутні. Кімната, яка була виділена їй за рішенням суду, вільна. З яких причин відповідачка не проживає в квартирі, їй не відомо. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, уточнив, що просить визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням на підставі ст. 71 ЖК України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, згідно вимог ч. 3 ст. 76 ЦПК України якщо особу, якій адресовано повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-якому з повнолітніх членів сім»ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування. Представник третьої особи КП «КЦЄЗ» в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, вважає їх обгрунтованими, оскільки вважає, що не проживання відповідача в квартирі тривалий час являється підставою для визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Причини не проживання відповідача в квартирі йому не відомі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що являється сусідкою позивачки [PERSON], проживає в сусідній квартирі з 1979 року, в спірній квартирі за адресою: [ADDRESS] проживав [PERSON] разом зі своєю першою дружиною та їхньою дочкою [PERSON]. Вони проживали разом приблизно до того часу, як доньці виповнилось 8-9 років, потім вона з матір»ю кудись виїхали. Приблизно з 1990 року в квартирі проживає позивачка [PERSON] Вона бачила відповідачку лише один раз на похоронах батька, впізнала її, оскільки часто бачила її в місті, причину не проживання в квартирі вона не знає, також не знає, чи є у неї ключі від квартири. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивачки [PERSON], проживає в квартирі № 81, поверхом нижче, більше 28 років, до цього проживала в сусідньому під»їзді. [PERSON] проживав в квартирі приблизно з 1974 року, спочатку проживав з матір»ю, потім приїхала його перша дружина [PERSON], народилась дочка [PERSON]. Коли доньці було приблизно 10-11 років, дружина [PERSON] разом з донькою кудись виїхали, оскільки в квартирі були постійні сварки та пияцтво. Більше 25 років в квартирі проживає [PERSON], а відповідачка [PERSON] не проживає більше 20 років. Вона бачила її лише одного разу на похоронах батька, причини її не проживання вона не знає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він проживає в будинку [ADDRESS] через один під»їзд від позивачки [PERSON], яка проживає за цією адресою давно, більше 20 років. Він знає, що у [PERSON] була перша дружина [PERSON]. Його дочку [PERSON] він перший раз побачив на похоронах [PERSON], сусіди сказали, що це його дочка. Під час спілкування з [PERSON] ще за життя її чоловіка [PERSON] вона казала, що не бажає влаштовувати сварку з чоловіком з приводу виписки його дочки. Причина непроживання дочки [PERSON] в квартирі йому не відома. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд встановив: Згідно рішенню Красноармійського міського народного суду Донецької області від 10 грудня 1992 року [PERSON] виділена в особисте користування ізольована житлова кімната розміром 14,3 кв.м. та [PERSON] залишені в особистому користуванні ізольовані кімнати розміром 12,6 кв.м. та 9,3 кв.м. в квартирі [ADDRESS], в загальному користуванні [PERSON] та [PERSON] залишені кухня, передпокій, ванна кімната, санвузол, зобов»язано ЖЕО м. Красноармійська укласти окремі договори найму житлового приміщення з [PERSON] на житлові кімнати розміром 9,3 кв.м. та 12,6 кв.м, та з [PERSON] на житлову кімнату розміром 14,3 кв.м. (а.с. 60). В квартирі за адресою: [ADDRESS] розділені особисті рахунки, один з яких оформлений на ім.»я відповідача [PERSON], 1975 року народження, яка зареєстрована за вказаною адресою з 20.08.1993 року (а.с. 16). Другий особистий рахунок був оформлений на ім.»я [PERSON], [INFO], який був зареєстрований за цією адресою з 30.07.1975 року по день смерті [INFO], знятий з реєстраційного обліку з 22.12.2015 року (а.с. 14). Після його смерті згідно рішенню виконавчого комітету Красноармійської міської ради № 51 від 17.02.2016 року було змінено договір найму жилого приміщення на іншого члена сім»ї та переоформлено особистий рахунок з [PERSON], основного наймача квартири, на дружину [PERSON], зареєстровану: [ADDRESS], жила площа 29,1 кв.м., у зв»язку зі смертю чоловіка (а.с. 9). Позивач по справі [PERSON] 28.03.2003 року вступила в юридичний шлюб з [PERSON] (а.с. 10), який помер [INFO] (а.с. 15). [PERSON] була зареєстрована в спірній квартирі 20.11.207 року (а.с. 4-5). Після смерті [PERSON] 21.12.2015 року ТОВ «Будінвест-Сервіс» було складено акт про те, що [PERSON], 1975 року народження, зареєстрована за адресою: [ADDRESS], але з 1995 року по теперішній час за зазначеною адресою не проживає (а.с. 8). Факт відсутності відповідачки [PERSON] в спірній квартирі підтвердили свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], які були допитані в судовому засіданні. В той же час зазначеним свідкам не відома причина її не проживання в квартирі, вони також підтвердили, що бачили відповідачку лише один раз на похоронах батька [PERSON] Крім того, зазначені свідки пояснили суду, що відповідачка не проживає в квартирі з того часу, коли їй виповнилось 8-10 років, тобто з 1983-1985 років, але рішенням Красноармійського міського народного суду від 10 грудня 1992 року було встановлено, що вона була тимчасово з 09.09.1992 року виписана зі спірної квартири в зв»язку з її навчанням в місті Донецьку, що підтверджувалось не лише показаннями позивача, але і довідкою з місця проживання, з позовними вимогами до суду [PERSON] зверталась в зв»язку з наміром відповідача створити іншу сім»ю. (а.с. 60). Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, суд не приймає до уваги показання свідків, які були допитані в судовому засіданні, в тій частині, що відповідачка [PERSON] не проживає в спірній квартирі саме з 1983-1985 років, крім того, згідно акту від 21.12.2015 року [PERSON] не проживає в квартирі з 1995 року (а.с. 8). Також зі слів позивачки [PERSON] судом встановлено, що ключів від квартири відповідачка [PERSON] не має. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім»ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Стаття 72 ЖК України передбачає визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (зі змінами та доповненнями) у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Але в зазначеному випадку причини відсутності відповідача [PERSON] понад встановлені строки невідомі, допитані в судовому засіданні свідки пояснили, що такі причини їм невідомі, з»ясувати причину відсутності у відповідача [PERSON] неможливо, в зв»язку з її неявкою в судове засідання, будь-яких доказів щодо причини відсутності відповідача позивачем [PERSON] суду не надано. Крім того, згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (зі змінами та доповненнями) в силу ст.61 ЖК житлово-експлуатаційна організація, а при її відсутності-підприємство, установа, організація як наймодавець можуть бути стороною в спорах, що виникають з договорів найму жилого приміщення. Вони вправі, зокрема, пред'являти позови про визнання наймача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, розірвання договору найму жилого приміщення і виселення в зв'язку з систематичним порушенням правил співжиття, псуванням і руйнуванням жилих приміщень. В зазначеному випадку судом встановлено, що позивач [PERSON] являється основним наймачем квартири за адресою: [ADDRESS], житловою площею 21,9 кв.м., тобто кімнат площею 9,3 кв.м. та 12,6 в.м. (а.с. 9,60), а відповідач являється наймачем житлової кімнати в цій же квартирі житловою площею 14,3 кв.м. (а.с. 16, 60). Тобто права позивача [PERSON] на користування житловими кімнатами площею 9,3 кв.м. та 12,6 кв.м., основним наймачем яких вона являється, не порушені, а вона не є належним позивачем щодо відносин, які виникли у відповідача [PERSON] щодо користування житловою кімнатою площею 14,3 кв.м. в зазначеній квартирі. Крім того, позивачем не надано суду доказів того, що реєстрація відповідача в квартирі порушує її права, а саме, відсутні належні докази щодо неможливості приватизації, оскільки позивачем надана відповідь КП «Красноармійський центр єдиного замовника» від 11.04.2016 року щодо можливості приватизації лише за участі доньки померлого чоловіка [PERSON] (а.с. 49), але органом приватизації, який розглядає відповідні питання являється Красноармійська міська рада, до якої позивач не зверталась з приводу реалізації свого права на приватизацію житла. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про визнання відповідачки [PERSON] такою, що втратила право користування спірною квартирою, не ґрунтуються на законі та задоволенню не підлягають. При цьому суд виходить з того, що відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати у разі відмови позивачу у позові стягненню з відповідача на його користь не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed