Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

Позивач 27.03.2019 року звернулася до суду з позовною заявою, вимогами якої просить стягувати з відповідача, як батька дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти в твердій грошовій формі в розмірі 2500,00 гривень щомісячно, з врахуванням індексації відповідно до закону, але не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що відповідач разом з позивачем не проживає, допомоги на утримання дитини не надає, працює не офіційно, має мінливий дохід, а також просить стягнути з відповідача на свою користь на утримання сина [PERSON] , аліменти за минулий час, починаючи з травня 2011 року та до моменту звернення до суду у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за кожний місяць в загальній сумі 91 215,00 грн. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач до суду не з`явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд за одночасним існуванням зазначених обставин ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив до суду не подав, а також проти цього не заперечив позивач. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів та вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони в період з 21.04.2007 року по 20.04.2011 року перебували у шлюбі. Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 20.04.2011 року шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний (а.с.10). Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 17.10.2007 року (а.с.9). Дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою про склад сім`ї №761 від 20.03.2019 року, виданою Малинським ВК ЖРЕП (а.с.15). Дитина [PERSON] , [INFO] , хворіє, що підтверджується копіями епікризів, консультативних висновків спеціалістів, виписками з медичної карти хворого, медичними заключеннями, доданими позивачем у якості доказів до матеріалів цивільного позову (а.с.17-30). Згідно довідки про нараховану та виплачену заробітну плату [PERSON] №3 від 20.03.2019 року, виданої ПрАТ «Пинязевицький кар`єр», загальна сума доходу позивача за період з січня 2018 року по грудень 2018 року становить 84 821,55 грн. (а.с.35). Відповідач, будучи працездатним та отримуючи дохід, ухиляється від виконання обов`язку по утриманню дітей, чим ставить позивача в скрутне матеріальне становище. Зокрема, відповідачем на рахунок позивача були перераховані кошти на утримання неповнолітньої дитини у сумі 1 407,04 грн. 14.05.2018 року (а.с.31), 703,52 грн. 01.06.2018 року (а.с.34), 1 006,00 грн. 01.11.2018 року (а.с.32), 1 005,03 грн. 06.12.2018 року (а.с.33). В добровільному порядку питання щодо утримання дітей позивач та відповідач не вирішили. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно положень статей 141, 180-182 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 05.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків разом з яким проживає дитина. Судом не здобуто, а сторонами не надано доказів про розмір одержуваного доходу відповідача по справі. Враховуючи спільний обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття, визначений ст. 180 СК України, всі перелічені в сукупності обставини дають підстави для покладення на відповідача обов`язку сплачувати аліменти в розмірі 2000,00 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.03.2019 року та до досягнення дитиною повноліття, оскільки такий розмір аліментів буде відповідати інтересам дитини, обставинам справи і вимогам Закону. Що стосується позовної вимоги щодо стягнення аліментів з відповідача за минулий час, суд зазначає наступне: Відповідно до ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Відповідно до платіжних доручень від 11.01.2018 року, 14.05.2018 року, 01.06.2018 року, 06.12.2018 року на ім`я [PERSON] перераховувались грошові кошти у розмірі, відповідно, 1 006,00 грн., 1 407,04 грн., 703,52 грн., 1 005,03 грн. (а.с. 31-34). В позовній заяві [PERSON] зазначила, що вказані кошти дійсно нею були отримані, хоча і є, на її думку, незначними та не достатніми для утримання дитини. Таким чином у період після розірвання шлюбу між сторонами та до винесення рішення про стягнення з відповідача аліментів, останній здійснював періодичні платежі на користь позивача. Враховуючи те, що будь-яких доказів на підтвердження того, що позивач вживала заходів щодо одержання аліментів, але не змогла їх одержати у зв`язку з ухиленням відповідача від їх сплати суду не надано, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимоги позову [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів за минулий час. У відповідності до ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі місячного стягнення підлягає негайному виконанню. З відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial