Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

Позивач 19.01.2016 року звернувся в Краматорський міський суд Донецької області з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON], який обґрунтовує тим, що відповідачка відповідно до укладеного договору б/н від 18.09.2008 р. отримала кредит у розмірі 5500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов кредитного договору позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. В порушення умов договору відповідач свої зобов?язання належним чином не виконував. З урахування збільшених позовних вимог станом на 31.12.2016 року виникла заборгованість в розмірі 44625,16 грн., яка складається з: 5391,57 грн. заборгованість за кредитом; 36155,17 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 477,22 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2101,20 грн. штраф (процентна складова). Просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 18.09.2008 р. у розмірі 44625,16 грн. та витрати по оплаті судового збору в розмірі 1378,00 грн. Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримала повністю та пояснила, що у 2008 році [PERSON] підписала заяву, та таким чином приєдналася до Правил та тарифів банку. Відповідно до Умов та правил, банк має право на зміну тарифів. Сам боржник зобовязаний слідкувати за зміною тарифів та станом боргового зобовязання. У разі не згоди із новими тарифами, боржник зобовязаний подати письмову заяву про розірвання договору та погасити наявну заборгованість. У відповідачки вперше виникла прострочка виконання зобовязання за кредитом 30.04.2014 року. Вважає, що проценти нараховані вірно та банк не має наміру надавати інший розрахунок процентів за кредитним договором. Просить задовольнити позовні вимоги повністю. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, та пояснила, що дійсно вона користувалася кредитною карткою та брала кредит у сумі 5391,57 грн. до квітня 2014 року здійснювала погашення по кредитної картки своєчасно, але потім у звязку із військовими діями у неї погіршилося матеріальне становище. Вона визнає тіло кредиту, але не згодна із нарахованими процентами, бо укладала договір на 22,8 процентів річних. Також вважає, що пеня та штрафи нараховані всупереч закону. Просить врахувати, що за заочним рішення суду з її заробітної плату в рахунок погашення заборгованості були стягнуті грошові кошти. Представник відповідачки в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив повністю, та пояснив, що заборгованість за тілом кредиту недоведена, проценти нараховані в порушення заяви, яку підписала позивачка, а також в порушення банківських умов та правил. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч.1,2 ст.207 ЦК Україна, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У судовому засіданні встановлено, що 18.09.2008 року відповідачка підписала заяву на отримання кредитного ліміту, із базовою процентною ставкою за кредитом 1.9% на місяць (а.с.7) Згодом 21.09.2009 року відповідачка підписала анкету заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначила про намір отримати платіжну картку Кредитка «Універсальна» з бажаним лімітом 8000 грн. (а.с.77). Розмір процентів, пені та штрафів у заяві не зазначений. На вказаних заявах мається підпис відповідачки та уповноваженої особи банку, тобто підписи обох сторін за договором. В цей же день позивачка отримала кредитну картку «Універсальна» (а.с.97) Як вбачається з банківської виписки за карткою [PERSON], остання дійсно користувалася наданими банком кредитними коштами (а.с.98-110), про що також не заперечувала у судовому засіданні. Згідно довідки-розрахунку загальна сума заборгованості станом на 31.12.2016 року становить 44625,16 грн., яка складається з: 5391,57 грн. заборгованість за кредитом; 36155,17 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 477,22 грн. заборгованість за пенею та комісією; 2601,20 грн. заборгованість по судовим штрафам (а.с.168-172). Як вбачається з наданого розрахунку пеня виникла в період починаючи з 01.05.2014 року, також 01.01.2013 року було змінено розмір процентів до 30 % річних; 01.09.2014 року змінено розмір процентів до 34,8% річних; з 01.04.2015 року змінено розмір процентів до 43,2% річних. Відповідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені та комісії у розмірі 477,22 грн. та штрафних санкцій у розмірі 2601,20 грн. задоволенню не підлягають, бо відповідачка мешкає в зоні проведення АТО та зазначені штрафи та пеня виникли та нараховані після 14.04.2014 року. Також в судовому засіданні встановлено, що між банком та відповідачкою у письмовій формі 18.09.2008 року було підписано кредитний договір в якому зазначено розмір процентів 1,9% в місяць. Разом з тим, Умови та правила, Тарифи банку на які посилається позивач, які дають право банку змінювати розмір процентної ставки не підписано відповідачкою та не можуть вважатися письмовим кредитним договором в розумінні ст.207 ЦК України. Враховуючи, що кредитний договорі повинен укладатися письмово із зазначенням розміру процентної ставки, суд прийшов до висновку, що стягненню за кредитним договором підлягають тіло кредиту, бо відповідачка не заперечувала, що отримувала кредитні кошти у розмірі 5391,57 грн. та проценти у розмірі 22,8% річних, бо саме такий розмір процентів письмово було закріплено сторонами із підписанням таких умов обома сторонами. Разом з тим, враховуючи, що на вимогу суду позивач не надав розрахунку заборгованості по процентам, виходячи з базової процентної ставки 22,8% в місяць, бо наполягає на банківському розрахунку, був попереджений судом про наслідки, прийшов до висновку про задоволення суми процентів за кредитним договором, які утворилися станом на 31.12.2016 року у сумі 1779,80 грн. виходячи з наступного розрахунку: 5391,57 грн. х 524 дні (період прострочки з 26.07.2014 року до 31.12.2016 року) х 0,063% (розмір щоденних процентів (22,8% річних / 365 днів). В іншій частині позову необхідно відмовити у звязку з недоведеністю, бо розмір процентів банком збільшено безпідставно, сторони письмово не укладали договір про це та банк новий розрахунок процентів суду не надав. Нараховані представником відповідача проценти відповідно до п.2.1.1.12.6.4 Умова та правил у сумі 713,27 грн., суд не бере до уваги, бо умови та правила не підписані відповідачкою, у звязку із чим не можуть вважатися письмовим договором у розумінні ст.207 ЦК України. Суд не приймає пояснення та доводи позивача про те, що Умови та Тарифи є письмовим договором, в якому встановлена можливість збільшення процентної ставки банком в односторонньому порядку, бо у звязку з відсутністю на зазначених Умовах та тарифах банку підпису позичальника, не можна вважати такі Умови та Тарифи частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Відсутність позову та судового рішення про визнання недійсним підвищення відсоткової ставки та зобовязання перерахувати заборгованість не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором. Разом з цим, відповідно до заочного рішення суду від 25.02.2016 року, яке було згодом 22.11.2016 року скасовано, з відповідачки в порядки примусового виконання заборгованості по спірному кредитному договору із заробітної плати були стягнуті наступні грошові кошти за вказаним кредитним договором: у липні 2016 року 445,03 грн.; у серпні 2016 року - 940,74 грн.; у вересні 2016 року - 699,44 грн.; у жовтні 2016 року 782,6 грн. Крім того, як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідачкою після початку прострочення добровільно проводилося погашення заборгованості у сумі 1,87 грн., 271,81 грн., 6,6 грн., 150 грн., 100 грн. Враховуючи, що нарахування пені та штрафів проводилося в порушення ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», зазначені виплати необхідно зарахувати в рахунок погашення нарахованих судом процентів та тіла кредиту. Таким чином, заборгованість по спірному кредитному договору складає 3773,28 грн. (5391,57 грн. + 1779,80 грн. - 1,87 грн. - 271,81 грн. - 6,6 грн. - 150 грн. - 100 грн. - 445,03 грн. - 940,74 грн. - 699,44 грн. -782,6 грн.). Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 1378,00 грн., бо це є мінімальним розміром судового збору за подання позовів майнового характеру. З огляду на викладене,

Outcome: partial