Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

Позивач [PERSON], 12 травня 2017 року, звернувся до суду з позовом до відповідача про поновлення строку позовної давності, встановлення факту прийняття спадщини та визнання за ним права власності на спадкове майно, що залишилося після смерті батька [PERSON], померлого 03 квітня 2001 року. В позовній заяві позивач [PERSON], посилається на те, що 03 квітня 2001 року помер його батько [PERSON]. Відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку №39 по вулиці Богдана Хмельницького в місті Кодимі Одеської області. Він є єдиним спадкоємцем за заповітом. На час смерті батька він проживав у будинку як член сім»ї спадкодавця. В цьому ж будинку мешкає і в теперішній час. Після того, які він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки ним не надано правовстановлюючих документів на спадкове майно. Дійсно, на будинок, який він намагається успадкувати, не були виготовлені документи за життя спадкодавця. Так сталося, що домоволодіння на той час було побудоване в сільському населеному пункті. Це були 70-ті роки минулого століття. Ця обставина і змусила його звернутися до суду за захистом свого права. Строк позовної давності він пропустив з причини важкого матеріального стану та юридичної необізнаності. Просить поновити строк позовної давності, встановити факт прийняття спадщини та визнати право власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку загальною площею 118,6 кв.м з господарськими спорудами, вартістю 32650 грн., по вулиці Богдана Хмельницького, 39 в місті Кодимі, Одеської області. В судове засідання позивач не з»явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, але надав суду заяву про те, що позов визнає та просить справу розглянути без його участі. Частиною 2 статті 158 ЦПК України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.\~ Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши вимоги позивача, заяву представника відповідача та матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно частини 3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобовязані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом установлено наступне. [PERSON] був власником житлового будинку з надвірними спорудами по вулиці Богдана Хмельницького, будинок 39 в місті Кодимі Одеської області, що вбачається з дослідженого в судовому засіданні Технічного паспорту на садибний житловий будинок, виготовленого ФОП [PERSON] (а.с.17-19). Як убачається з дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про смерть серії І-ЖД №255364, виданого 04 квітня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області, [PERSON] помер 03 квітня 2001 року (а.с.6). Позивач є спадкоємцем за заповітом, складеним 01 лютого 1995 року в місті Кодимі і зареєстрованим в реєстрі Кодимської районної державної нотаріальної контори за №226, згідно якого, [PERSON], на випадок своєї смерті заповідав все своє майно [PERSON] (а.с. 7) Статтею 549 ч.1 п.1 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно частини першої статті 534 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Як зясовано в судовому засіданні, позивач фактично прийняв спадщину, проживаючи в одному будинку із спадкодавцем, що підтверджується фактом реєстрації в житловому будинку №39 по вулиці Богдан Хмельницького, згідно паспорту громадянина України серія АА №544775, виданого 08 жовтня 1997 року Барським РВ УМВС України в Вінницькій області (а.с.4). Оформити спадщину нотаріально позивач був не в змозі у зв»язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, про що свідчить досліджена в судовому засіданні відповідь державного нотаріуса №46/02-14 від 19 квітня 2017 року про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.10). Згідно пункту 23 постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як зазначено в пункті 3.1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 01 березня 2013 року «Про узагальнення судової практики розгляду цивільних справа про спадкування» якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. При вирішення питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у по господарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Згідно дослідженого в судовому засіданні висновку технічного стану житлового будинку №39 по вулиці Богдана Хмельницького в місті Кодимі, складеного комунальним підприємством «Одесаоблпроект» 03 травня 2017 року, зазначений житловий будинок знаходиться в добротному стані, побудований в межах будівельних, санітарних, протипожежних норм і правил і може експлуатуватись за призначенням (а.с.13). Отже, суд констатує, що позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON] житловий будинок загальною площею 118,6 кв.м, з господарськими спорудами, вартістю 32650 грн., по вулиці Богдана Хмельницького, 39 в місті Кодимі, Одеської області і тим самим набув право власності на це майно. Щодо вимоги позивача про поновлення строку позовної давності, то суд вважає, за можливе поновити його, виходячи з такого. Статтею 71 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, визначено, що загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Статтею 80 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, передбачено, що якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Суд вважає причину пропуску строку позовної давності позивачем поважною, оскільки він перебував у скрутному матеріальному становищі, а звідси - не мав можливості захистити своє порушене право. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст.534, 549 ч.1 п.1 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року),

Outcome: approved