Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] 02 листопада 2015 року звернулась до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до Грабівської сільської ради Кодимського району Одеської області про визнання в порядку спадкування за законом права приватної власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON]. В позовній заяві позивач вказала, що 01 квітня 2011 року померла [PERSON], після смерті якої залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Грабівської сільської ради Кодимського району Одеської області. Вона є єдиним спадкоємцем спадщини померлої за заповітом, а тому звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак нотаріус відмовила у видачі цього свідоцтва у звязку з відсутністю оригіналу державного акту на землю, який був втрачений. В судове засідання позивач не явилась, надавши до суду письмову заяву в якій заявлений позов підтримала та просила його задовольнити, розглянувши справу без неї. Представник відповідача Грабівської сільської ради Кодимського району Одеської області в судове засідання також не прибув, попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без нього (заява №02-16/358 від 12 листопада 2015 року). Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. У звязку з цим суд вважає можливим розглянути зазначену цивільну справу без участі позивача та представника відповідача. Дослідивши позовну заяву позивача, а також надані сторонами письмові докази, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін та інших осіб, суд відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України вважає можливим позов задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що 01 квітня 2011 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ФП №138029, виданим 02 квітня 2011 року виконкомом Мішково-Погорілівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, актовий запис про смерть №37 від 02 квітня 2011 року. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця (ч.2 ст.1220 ЦК України). До складу спадкового майна померлої [PERSON] ввійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1.93 га, яка розташована на території Грабівської сільської ради Кодимського району Одеської області та належала їй відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ОД №078135, виданого 09 вересня 2004 року Кодимською районною державної адміністрацією Одеської області. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України. Судом встановлено, що 11 жовтня 2004 року [PERSON] склала заповіт, яким належну їй земельну ділянку заповіла позивачеві [PERSON], позивачу у справі. Відтак, у відповідності із ст.1223 ЦК України позивач [PERSON] є спадкоємцем спадкового майна померлої [PERSON] за заповітом. Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину, або відмовитись від її прийняття. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття проживав окремо від спадкодавця, на протязі шести місяців з моменту відкриття спадщини повинен подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 та ст.1270 ЦК України). Судом з листа приватного нотаріуса Жовтневого районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] №253/01-16 від 28 вересня 2015 року встановлено, що позивач [PERSON] спадщину померлої [PERSON] прийняла, своєчасно звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини померлої. Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на це нерухоме майно. Матеріали справи містять належні докази звернення позивача [PERSON] до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак листом №253/01-16 від 28 вересня 2015 року нотаріус Жовтневого районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу, зокрема державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, які втрачений, оголошення про що було розміщено в газеті «Вісті Кодимщини» від 08 серпня 2015 року. Відсутність оригіналу зазначеного правовстановлюючого документу, який відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», є основним документом, що посвідчує право особи на земельну частку (пай), відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції №296/5 від 22 лютого 2012 року, є підставою для відмови у вчиненні нотаріусом відповідної нотаріальної дії та відмови у видачі спадкоємцеві свідоцтва про право на спадщину. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Крім цього, відповідно до ст.392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Зазначені обставини свідчать про неможливість захисту порушеного права позивача в позасудовому порядку, тому обраний нею спосіб захисту цього порушеного права відповідає ст.16 ЦК України, у звязку з чим її позов підлягає задоволенню, оскільки за нормами ч.1 ст.1269 та ч.1 ст.1270 ЦК України вона є такою, що прийняла спадщину померлої [PERSON] При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір в сумі 478 грн.20 коп. (квитанція №22 від 31 жовтня 2015 року), хоча сплаті підлягав судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп. Різниця в сумі 9 грн. підлягає стягненню з позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved