Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

Позивач [PERSON] ( [ADDRESS] ) звернувся до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, в обґрунтування своїх вимог вказує, що на підставі договору купівлі-продажу від 29.03.2019 року позивач є власником 67/100 часток житлового будинку по [ADDRESS] . Після купівлі будинку йому стало відомо про реєстрацію в ньому відповідачів зі згоди попереднього власника. Згідно акту опитування сусідів від 05.02.2019 року з моменту реєстрації відповідачі в даному будинку не проживали, на даний в будинку особистих речей їх немає. Реєстрація відповідачів у спірному житловому приміщенні створює перешкоди позивачу у користуванні його частиною будинку, чим порушує його права як власника, збільшуючи витрати по оплаті комунальних послуг. Просить суд визнати відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням. В судове засідання представник позивача не з`явився, скерував до суду заяву про проведення розгляду справи без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, відзиву на позов не подали. Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку по [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу 67/100 частки житлового будинку від 29.03.2019 року, посвідченим державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю.В. та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.03.2019 року № 161630414. Відповідачі зареєстровані у вказаному будинку: [PERSON] з 13.07.2016 року, [PERSON] з 19.07.2016 року, [PERSON] з 12.08.2016 року, [PERSON] з 17.08.2016 року, [PERSON] з 19.08.2016 року, що підтверджується довідками Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 07.06.2019 року № 11816-01-10 та від 09.10.2019 року. Факт не проживання відповідачів за адресою: [ADDRESS] підтверджується актом опитування сусідів від 05.07.2019 року № 2961, затвердженим головою комітету самоорганізації населення мікрорайону «Центральний». Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпоряджання своїм майном, відповідно до ст.391 ЦК України. Як роз`яснено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року, вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. ( ст.ст. 71, 72, 116, 156, ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Право на реєстрацію у житловому приміщенні є похідним від наявності права на користування житлом. Пред`являючи позов, позивач посилається на те, що відповідачі були зареєстровані у спірному житловому будинку за згодою попереднього власника, а після переходу права власності на цей будинок до нього вони втратили право користування житловим приміщенням, тому підлягають до зняття з реєстраційного обліку. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.ст.317,383ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом особами, які заселилися до нього зі згоди колишнього власника, у випадку зміни власника. Виникнення права осіб на користування житлом та обсяг цих прав залежить від наявності у особи, зі згоди якої вони вселилися, права власності на це житло, а отже, припинення права власності цієї особи на житло припиняє право осіб, які з її згоди були вселені, на користування житлом. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки реєстрація відповідачів у спірному житловому приміщенні створює перешкоди позивачу у користуванні його частиною будинку, чим порушує його права як власника, збільшуючи витрати по оплаті комунальних послуг, порушені права та законні інтереси позивача підлягають до поновлення та судового захисту. Право на реєстрацію у житловому приміщенні є похідним від наявності права на користування житлом. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, що позивачу судом було відстрочено оплату судового збору відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір», а тому відповідно до ст.141 ЦПК України оплата судового збору покладається на відповідачів в дохід держави. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що передбачено ст.280 ЦПК України.

Outcome: approved