Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

Позивач 23.12.2015 року звернувся до суду з зазначеним позовом (а.с.2,3), яким просив визнати [PERSON] та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог посилається на наступні обставини. Йому на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24.03.2011 року, зареєстровано в реєстрі за № 3-571 на праві приватної власності належить [ADDRESS]. З серпня 2012 року по серпень 2014 року він проживав з [PERSON]. У серпні 2012 року він зареєстрував у своїй квартирі відповідача та її дочку від першого шлюбу [PERSON], [INFO]. У серпні 2014 року відповідач зі своєю дочкою виїхали з його квартири, зібравши всі свої речі, що підтверджується доданим до позовної заяви Актом ТОВ «Ніко-Арс» від 14.12.2015 року. На даний час відповідач з дочкою проживають за адресою: [INFO]. Він неодноразово звертався до відповідача з вимогою знятися з реєстраційного обліку в його квартирі, однак у добровільному порядку вирішити спір відповідач не бажає. Він вимушений нести додаткові витрати за відповідача при оплаті комунальних послуг. Крім того він не може оформити субсидію. Так як добровільно вирішити спір не вдається, він звернувся до суду з даним позовом. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.46), на позовних вимогах наполягає, на заочний розгляд справи згоден. Відповідач, що діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дочки [PERSON], [INFO], в судове засідання не зявилась, була повідомлена про день, час і місце розгляду справи належним чином. У матеріалах справи наявне поштове повідомлення про отримання відповідачем судової повістки на 02.09.2016 року о 09.30 год. за місцем фактичного проживання, яке зазначено в позовній заяві ([ADDRESS]) (а.с.44). Судова повістка направлена за адресою реєстрації відповідача повернулась до суду як не вручена у звязку із закінченням строку на зберігання (а.с.45). Ухвалою суду від 01.06.2016 року (а.с.38) до участі у справі третьою особою було залучено орган опіки та піклування Нікопольської міської ради. Представник служби у справах дітей Нікопольської міської ради надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю (а.с.47). Згідно заяви, проти позову заперечує. Від представника Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю (а.с.23,24). Суд розглянув справу заочно на підставі ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі ст.ст.16,29,319,383,386,391 ЦК України, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24.03.2011 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 3-571, зареєстровано в КП «НМБТІ» 15.04.2011 року, номер запису: 3186-7 в книзі: 13, реєстраційний номер майна: 8380928 (а.с.4-7,17,18,25-27). З матеріалів справи вбачається, що у вказаній квартирі зареєстровані: з 25.09.2012 року - позивач [PERSON], [INFO]; з 03.08.2012 року - син позивача [PERSON], [INFO]; з 03.08.2012 року - відповідач [PERSON], [INFO] та малолітня [PERSON], [INFO] (а.с.8-12,15). З Акту ТОВ «Ніко-Арс» від 14.12.2015 року (а.с.12) вбачається, що [PERSON], [INFO] та малолітня [PERSON], [INFO], зареєстровані за адресою: [INFO], але з серпня 2014 року по теперішній за даною адресою не проживають. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоровя, в якому вона проживає. Слід зазначити, що Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» взагалі не передбачено обовязку батьків реєструвати місце проживання дітей, так як їх місце проживання визначається за місцем проживання того з батьків, з яким такі діти проживають. Відповідно до п.15 Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сімї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. У добровільному порядку відповідач не бажає вирішити спір. Позивач вимушений нести додаткові витрати по оплаті за комунальні послуги. Крім того, порушуються його права, як власника. Він позбавлений права на свій розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому нерухомим майном. У добровільному порядку вирішити спір не вдається. Враховуючи те, що факт реєстрації та факт проживання у квартирі є самостійними юридичними фактами, а відповідач з дочкою [PERSON] виїхала зі спірної квартири, з серпня 2014 року по теперішній час там не проживають, доказів щодо поважних причин їх не проживання та щодо домовленості між відповідачем та власником житла суду не предявлено, суд дійшов висновку, що відповідач з дочкою втратили право користування цією квартирою. З огляду на це, суд вважає за необхідне позов задовольнити.

Outcome: approved