Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

Позивач - [PERSON] 02 серпня 2019 року звернулась до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому просить суд: стягувати з [PERSON] на свою користь аліменти на малолітнього [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 3000 гривень щомісячно, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття, а також стягувати аліменти на її користь в сумі 5000 гривень щомісячно, до досягнення дитиною шестирічного віку. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 13 серпня 2019 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. У підготовчому судовому засіданні 11 листопада 2019 року позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити. Відповідач [PERSON] у підготовчому судовому засіданні 11 листопада 2019 року позовні вимоги визнав частково, заперечував в частині розміру аліментів, заявленого позивачем до стягнення. Відповідач надав пояснення та підтвердив, що він є працевлаштованим, працює в ПНВК «Вільна школа «АСТР» з 01.11.2019 року на посаді господарського працівника з окладом в сумі 4173 гривні на місяць. Також відповідачем у підготовчому судовому засіданні було підтверджено, що він згоден сплачувати аліменти на малолітню дитину у розмірі 2000 гривень щомісячно, а також в сумі 500 гривень на матір дитини. Позивачка у підготовчому судовому засіданні зазначила, що згодна на стягнення з відповідача аліменти на свою користь і на дитину, у розмірі визнаному відповідачем по справі. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У зв`язку з узгодженням сторонами по справі єдиного розміру аліментів, який підтриманий позивачем по справі та визнаний відповідачем по справі, судом було ухвалено провести розгляд справи у підготовчому судовому засіданні. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши документи наявні в матеріалах справи, суд вважає позов підлягаючим частковому задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , про що 13 жовтня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис №10340, в якому в графі відомості про матір зазначено - [PERSON] , в графі відомості про батька - [PERSON] . Отже, сторони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідачем під час розгляду справи не оспорювався факт того, що малолітній [PERSON] , [INFO] , мешкає разом з матір`ю [PERSON] , що у відповідності до ч.1 ст. 82 ЦПК України, додатковому доказуванню не підлягає. Позивач зазначила, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання їх спільної дитини, у зв`язку з чим вона була вимушена звернутись до суду з відповідним позовом. Відповідно до п.9 ст. 7 Сімейного кодексу, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР(475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі ст. 180, ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 2 статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 184 СК України встановлено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При визначенні розміру аліментів, судом враховується, що позивачем в порушення ст. 81 ЦПК України не доведено належними доказами платоспроможність відповідача по справі на сплату аліментів щомісячно у заявленому позивачем розмірі - в сумі 3000 гривень щомісячно, однак суд також враховує, що відповідачем особисто у судовому засіданні було визнано, що він згоден сплачувати аліменти у розмірі 2000 гривень щомісячно, що також було підтримано позивачем по справі. На підставі викладеного, з урахуванням того, що сторони дійшли узгодження стосовно розміру аліментів на малолітнього сина, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на малолітнього [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позовної заяви до суду, а саме з 02 серпня 2019 року та до досягнення дитиною повноліття, що буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та відповідатиме принципам розумності та справедливості. Разом з цим, суд вважає за належне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них, а також положення ст.185 Сімейного кодексу України щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Одночасно суд роз`яснює, що статтею 196 Сімейного кодексу України передбачена відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Також позивачем заявлено стягнення аліментів з відповідача на свою користь, до досягнення дитиною шестирічного віку. Статтею 76 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Згідно з ч.1 та 2 статті 91 СК України, якщо жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, тривалий час проживали однією сім`єю, той із них, хто став непрацездатним під час спільного проживання, має право на утримання відповідно до статті 76 цього Кодексу. Жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Сторонами під час розгляду справи було визнано, що вони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірваний на підставі рішення Київського районного суду міста Одеси від 24 вересня 2019 року по справі №520/13413/19. З наданої до суду довідки Київського міського клінічного онкологічного центру м. Києва серії АК №13121/17 від 15.07.2017 року вбачається, що [PERSON] у період з 04.09.2017 року по 15.09.2017 року перебувала на лікуванні в хірургічному відділенні, з діагнозом салівої молочної залози. 15.02.2018 року [PERSON] присвоєно інвалідність 2 групи, загального захворювання, що підтверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER] , виданим Пенсійним Фондом України. На підставі викладеного, суд доходить до висновку, що позивачка має право на своє утримання з боку відповідача у відповідності до ст. 76 СК України. У підготовчому судовому засіданні відповідач визнав в цій частині позов та погодився сплачувати аліменти у розмірі 500 гривень щомісячно, що також було підтримано позивачкою. З урахуванням визнання відповідачем в цій частині позовних вимог, а також згоду позивачки та визнаний відповідачем розмір аліментів, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в сумі 500 гривень щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позовної заяви до суду, а саме з 02 серпня 2019 року та до визначеного позивачем строку, а саме до досягнення дитиною шестирічного віку - [INFO] . Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються зокрема позивачі у справах про стягнення аліментів. З урахуванням вищевикладеного, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви про стягнення аліментів, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 768 гривень 40 копійок.

Outcome: partial