Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

Позивач [PERSON] 07 липня 2017 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 лютого 2013 року. Від шлюбу мають трьох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON] та [PERSON] [INFO]. З вересня 2016 року вона з чоловіком не проживає однією сім'єю, не ведуть спільного господарства та не мають інших подружніх відносин. Примирення між ними не можливе через різні погляди на життя, відсутність спільних планів на майбутнє. Проти розірвання шлюбу чоловік не заперечує. Спорів про розподіл майна та визначення місця проживання дітей не має. Тому просила розірвати шлюб. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу без її участі, оскільки вона не має можливості приймати участь у розгляді справи, так як на її утриманні перебуває троє малолітніх дітей та необхідністю постійного догляду за дитиною-інвалідом, наполягала на задоволенні позовних вимог, просила не надавати строку для примирення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав письмову заяву, в якій просив суд розглянути справу без його участі, позов визнає і не заперечує проти його задоволення. Вони рік не проживають разом, подружнього життя не ведуть. Просив не надавати строку для примирення, оскільки збереження шлюбу суперечить його інтересам. Дослідивши письмові докази справи, суд прийшов до висновку, що позов є законний, обґрунтований доказами, а тому підлягає задоволенню. Установлено, що сторони перебувають у шлюбі з 26 лютого 2013 року. Від шлюбу мають трьох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON] та [PERSON], [INFO] (а.с.5,6,7). Через різні погляди на спільне життя та інтереси, відсутність взаєморозуміння, сторони припинили подружнє життя і з вересня 2016 року проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Бажання та наміру відновити сімейні стосунки у сторін відсутні. Шлюб розпався з вини обох сторін. Суд не призначає сторонам строку для примирення, так як збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Згідно статті 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Цих вимог сторони не дотрималися, що призвело до руйнування сім'ї. Відповідно до статті 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно ч.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. За таких обставин суд з підстав статей 110-112 Сімейного кодексу України постановляє рішення про розірвання шлюбу між сторонами. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 24 липня 2017 року позивач [PERSON] була звільнена від сплати судового збору в сумі 640 гривень при зверненні з позовом про розірванні шлюбу. Відповідно до статті 88 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 640 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved