Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON] 05.12.2018 р. звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] та з урахуванням уточнених та збільшених позовних вимог просила суд постановити рішення, яким : -встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] з 01.01.2004 р. до 01.03.2018 р., -визнати спільною сумісною власністю подружжя наступне майно: садовий будинок [ADDRESS] в СТ « Радист» ( реєстраційний номер майна 33364431), -земельну ділянку кадастровий номер 8000000000:75:147:0076 загальною площею 0,0603 га за адресою: [ADDRESS] , -земельну ділянку кадастровий номер 8000000000:75:147:0075 загальною площею 0,0603 га за адресою : [ADDRESS] , -транспортний засіб «Мерседес Бенц» 2017 р.випуску дата реєстрації 25.11.2017 р., В порядку поділу спільного сумісного майна, визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину садового будинку [ADDRESS] в СТ « Радист» ( реєстраційний номер майна 33364431), Ѕ частину земельної ділянки кадастровий номер 8000000000:75:147:0076 загальною площею 0,0603 га за адресою: [ADDRESS] , Ѕ частину земельної ділянки кадастровий номер 8000000000:75:147:0075 загальною площею 0,0603 га за адресою : [ADDRESS] , стягнути грошову компенсацію вартості неподільного майна-транспортного засобу «Мерседес Бенц» 2017 р.випуску дата реєстрації 25.11.2017 р . в розмірі 1011750 грн. Витребувати у [PERSON] на користь [PERSON] , закордонні біометричні паспорти на ім`я [PERSON] , паспорт громадянина України на ім`я [PERSON] , свідоцтво про народження на ім`я [PERSON] , технічний паспорт на житловий будинок по [ADDRESS] площею 322,10 кв.м., державний акт на право власності на земельну ділянку на ім`я [PERSON] за адресою [ADDRESS] , грошові кошти в розмірі 12000 грн., 3200 доларів США, каблучку з жовтого металу з феонітом вартістю 3000 грн., каблучку з жовтого металу з феонітом вартістю 2800 грн., каблучку з жовтого металу з феонітом вартістю 3200 грн., ланцюг жовтого металу вартістю 1800 грн., ланцюг жовтого металу в формі сердечка вартістю 2800 грн., ланцюг жовтого металу вартістю 1200 грн., підвіску в формі Італії вартістю 1300 грн., сережки з жовтого металу вартістю 1900 грн., сережки жовтого металу у формі кілець вартістю 1400 грн., Виділити [PERSON] частину меблів та побутової техніки придбаної за час спільного проживання однією сім`єю, а саме: -стіл садовий вартістю 1200 грн., 12 стільців вартістю 6000 грн., обідній стіл вартістю 15000 грн., стільці для обіднього столу вартістю 4800 грн., стільці барні вартістю 2600 грн., шафу купе вартістю 7000 грн., шкіряний диван вартістю 15000 грн., шкіряне крісло вартістю 14000 грн., меблевий гарнітур вартістю 12000 грн., телевізори «Самсунг» вартістю 34000 грн. - 3 штуки, фотоаппарат «Кенон» вартістю 8000 грн., набір столовий вартістю 2700 грн., тарілки вартістю 800 грн., 6 шт. постільних комплектів вартістю 6000 грн., очисну систему вартістю 24000 грн., набір тарілок 30 шт. вартістю 800 грн., двоспальне ліжко вартістю 12000 грн., матраци вартістю 12000 грн., стіл комп`ютерний вартістю 2000 грн., комп`ютер вартістю 1300 грн., принтер вартістю 2000 грн., холодильник вартістю 8000 грн., люстри 14 шт. вартістю 40000 грн., карнизи 5 шт. вартістю 2500 грн., пральну машину вартістю 8000 грн., посудомийну машину вартістю 10000 грн., варочну поверхню вартістю 12000 грн., мікрохвильову піч вартістю 8000 грн., електродуховку вартістю 10000 грн., кухонний комбайн вартістю 7000 грн., Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] Ѕ частину статутних внесків ТОВ «ЛІКОМ -2000» - 1596000 грн., ТОВ «ЕТІЛ-Україна» - 35000 грн., ТОВ «ІНКОМ-ОІЛ ПЛЮС» -1200 грн. В обгрунтування заявлених вимог основного позову вказуючи на те, що з серпня 1994 р. по березень 2018 р. позивач [PERSON] проживала спільно однією сім`єю з відповідачем [PERSON] , за час спільного проживання у сторін народилось двоє дітей, син [PERSON] [INFO] , та донька [PERSON] [INFO] , як вказує позивач, за вказаний період сторони проживали разом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, здійснювали придбання речей в інтересах сім`ї про поділ яких зараз і просить позивач. Вказуючи на обставини викладені в позовній заяві просила заявлені позовні вимоги задовольнити. Відповідно до ухвали судді Святошинського районного суду м.Києва від 06.12.2018 р. відкрито провадження по справі. 06.05.2019 р. відповідачем [PERSON] подано зустрічний позов до [PERSON] в якому [PERSON] просить визнати спільною сумісною власністю сторін, - грошові кошти отримані [PERSON] від продажу квартири [ADDRESS] в розмірі 38000 доларів США, що станом на 02.05.2019 р. становить 1006722 грн., -земельну ділянку площею 0,0681 га для будівництва та обслуговування житлового будинку що розташована в [ADDRESS] ( кадастровий номер 8000000000:75:206:0021), - садибний (індивідуальний) житловий будинок по [ADDRESS] площею 322,10 кв.м., - транспортний засіб - автомобіль « SUBARU» 2014 року випуску, сірого кольору, номер шасі (рами, кузова) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , тип - легковий універсал -В. -садовий будинок [ADDRESS] ( реєстраційний номер майна 33364431), -земельну ділянку кадастровий номер 8000000000:75:147:0076 загальною площею 0,0603 га за адресою: [ADDRESS] , -земельну ділянку кадастровий номер 8000000000:75:147:0075 загальною площею 0,0603 га за адресою : [ADDRESS] , Здійснити поділ спільного сумісного майна [PERSON] та [PERSON] наступним чином: -визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на наступне майно вартістю 6012500 грн. що складається з садового будинку [ADDRESS] в СТ «Радист» ( реєстраційний номер майна 33364431), вартістю 4642200 грн., -земельної ділянки кадастровий номер 8000000000:75:147:0076 загальною площею 0,0603 га за [ADDRESS] , вартістю 686900 грн. -земельної ділянки кадастровий номер 8000000000:75:147:0075 загальною площею 0,0603 га за [ADDRESS] , вартістю 683400 грн., визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на -садибний (індивідуальний) житловий будинок по [ADDRESS] площею 322,10 кв.м., вартістю 4667000 грн., -земельну ділянку площею 0,0681 га для будівництва та обслуговування житлового будинку що розташована в [ADDRESS] ( кадастровий номер 8000000000:75:206:0021), вартістю 974100 грн. -транспортний засіб - автомобіль « SUBARU» 2014 року випуску, сірого кольору, номер шасі (рами, кузова) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , тип - легковий універсал -В., вартістю 351600 грн., а всього майна, -стягнути з [PERSON] грошову компенсацію в розмірі Ѕ частини коштів від продажу квартири [ADDRESS] в розмірі 503361 грн., зобов`язавши останню перерахувати вказані кошти на банківський рахунок [PERSON] . В обгрунтування заявлених вимог зустрічного позову вказуючи на те, що дійсно з 1994 р. проживав разом з [PERSON] , за час спільного проживання з ним [PERSON] ніде не працювала та не мала власного доходу, в 1996 р. ним було надано кошти на придбання на ім`я останньої квартири [ADDRESS] , однак в 2015 р. [PERSON] самостійно без його згоди було дану квартиру продано та кошти від продажу не було розділено, тому просив стягнути з відповідача на його користь Ѕ частину отриманих від продажу коштів. Також вказував, що за час спільного проживання за його кошти було придбано ряд як рухомого так і не рухомого майна, яке було придбане як на його ім`я так і на ім`я [PERSON] яке на даний час є предметом спору та про поділ якого просить як позивач за зустрічним позовом. Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м.Києва від 08 серпня 2019 р. закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги основного позову підтримала та просила їх задовольнити, проти зустрічного позову заперечувала, вказувала суду на те, що з серпня 1994 р. вона почала проживати разом з відповідачем, проживали в квартирі [ADDRESS] у її матері, в квітні 1995 р. у них народився син, в лютому 1996 р. отримавши кошти від продажу кватири по [ADDRESS] на її ім`я було придбано двокімнатну квартиру по [ADDRESS] і на залишок коштів розпочали бізнес який оформили на ім`я відповідача, в подальшому в 2001 р. за її кошти придбали на її ім`я земельну ділянку по [ADDRESS] , та побудували на вказаній земельній ділянці будинок, в якому проживали два роки і приблизно в 2007 р. придбали земельні ділянки в СТ «Радист» де також розпочали будувати будинок. Як вказує позивач, будівництвом займалась виключно вона. З часу як їх родина почала проживати в будинку по [ADDRESS] здавали в оренду, однак в 2015 р. дана квартира була продана і кошти отримані від продажу вона передала відповідачу на придбання земельної ділянки в СТ « Радист », яку було придбано на ім`я батька відповідача. Вказувала, що спірний будинок по [ADDRESS] з часу їх переїзду в будинок в СТ «Радист» вони також здавали в оренду, разом проживати до 01.03.2018 р., потім відповідач пішов з родини, вона з донькою проживали в будинку в СТ « Радист » до 09.11.2018 р., коли в даний будинок з`явився відповідач в супроводі адвоката та охорони та примусово виселив її та доньку з даного будинку не повернувши ні їх особистих речей, документів та коштів ні вирішивши питання щодо поділу їх спільного майна. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити вказуючи на обставини викладені в позовній заяві та в заяві про збільшення її вимог, щодо зустрічного позову заперечувала та просила в його задоволенні відмовити. Відповідач в судовому засіданні підтримав вимоги зустрічного позову та просив їх задовольнити, щодо вимог основного позову заперечував вказуючи на те, що дійсно з листопада 1993 р. він проживав разом з [PERSON] в квартирі по [ADDRESS] , в 1993 р. він перший раз поїхав до Канади, де знайшов бізнеспартнера з яким розпочав спільний бізнес, з цього часу в їх родині з`явились кошти і в 1995 р. за вказані кошти отримані від його бізнесу було придбано квартиру по [ADDRESS] , в квітні 1995 р. у них народився син, після народження дитини позивач вже не працювала, родина жила виключно за його кошти та кошти його батька, саме за вказаній кошти і було придбано спірні земельні ділянки та побудовано спірні будинки, з 23.02.2018 р. вони почали проживати окремо, оскільки він пішов з родини, позивач з донькою залишилась проживати в будинку в СТ « Радист », неодноразово він просив її в добровільному порядку залишити його будинок, однак позивач відмовилась і дійсно в листопаді 2018 р. він з охороною виселив позивача з будинку примусово. Вказував, що за час спільного проживання позивач не працювала, жодного доходу не мала, джерелом доходу їх родини був його бізнес, кошти в який було вкладено як його особисті так і кошти отримані ним під заставу його батьківської квартири, також зазначав що позивач страждає від ігроманії і витрачала і їх родинні кошти виключно в своїх інтересах, вже після того як вони почали проживати окремо, віддала в заставу їх спільний будинок по [ADDRESS] та автомобіль. Представник відповідача заявлені вимоги основного позову підтримала та просила їх задовольнити посилаючись на обставини викладені в зустрічному позові, щодо вимог основного позову заперечувала та просила в їх задоволенні відмовити вказуючи на їх необгрунтованість та безпідставність. Суд, вислухавши пояснення сторін, показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , повно та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (наприклад, рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії»), від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 05 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 09 грудня 1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 07 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян ( MESROP MOVSESYAN ) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] народився [PERSON] , батьками якого відповідно до свідоцтва про народження вказано [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 11 т.с. 1). Відповідно до свідоцтва про народження, [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої вказано [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 12 т.с. 1 ). Дійсно, відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 13.10.1995 р. позивачем та її родиною було продано [ADDRESS] ( а.с. 188-189 т.с. 1). На підставі договору купівлі-продажу квартири від 08 лютого 1996 р. на ім`я [PERSON] придбано двокімнатну квартиру [ADDRESS] ( а.с. 41-44 т.с. 1). Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю та договору купівлі-продажу від 20.08.2001 р. [PERSON] є власником земельної ділянки по [ADDRESS] . ( а.с. 45 т.с. 1). Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав та свідоцтва про право власності від 22.09.2010 р. [PERSON] є власником садового будинку [ADDRESS] в СТ « Радист» ( реєстраційний номер майна 33364431) з 07.04.2011 р. - рік забудови 2007 ( а.с. 77-79, 224 т.с. 1) Відповідно до витягу з інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку та державних актів на земельну ділянку, [PERSON] є власником -земельної ділянки кадастровий номер 8000000000:75:147:0076 загальною площею 0,0603 га за адресою: [ADDRESS] , та земельної ділянки кадастровий номер 8000000000:75:147:0075 загальною площею 0,0603 га за адресою : [ADDRESS] , ( а.с. 149, 225- 226, 227-228 т.с.1). Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [PERSON] є власником автомобіля « SUBARU» 2014 року випуску, сірого кольору, номер шасі (рами, кузова) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , тип - легковий універсал -В. ( а.с. 245-246 т.с.1). Згідно до договору застави транспортного засобу від 27.12.2017 р. [PERSON] передано вказаний транспортний засіб в заставу як забезпечення виконання зобов`язаня за договором позики ( а.с. 1-6 т.с. 2, а.с. 7-9 т.с. 2, а.с. 10-5 т.с. 2) Відповідно до звіту про оцінку об`єкту нерухомого майна проведеного оцінювачем Зарайським А.В. ( сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №58/18 виданий Фондом державного майна України 23.01.2018 р.) вартість земельних поліпшень - садового будинку - садовий будинок [ADDRESS] в СТ « Радист» ( реєстраційний номер майна 33364431), становить 4 642 200 грн., ( а.с. 26-58 т.с. 2). Відповідно до звіту про експертно-грошову оцінку ТОВ «Земля і право» сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 222/19 вартість земельної ділянки кадастровий номер 8000000000:75:147:0075 загальною площею 0,0603 га за [ADDRESS] , становить 683400 грн., ( а.с. 59-81 т.с. 2) Відповідно до звіту про експертно-грошову оцінку ТОВ «Земля і право» сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 222/19 вартість земельної ділянки кадастровий номер 8000000000:75:147:0076 загальною площею 0,0603 га за [ADDRESS] , становить 686900 грн. ( а.с. 82-104 т.с. 2) Відповідно до інформаційної довідки стосовно вартості подібного майна-житлового будинку зробленого ФОП Зарайським А.В. вартість земельної ділянки по [ADDRESS] становить 974100 грн. та вартість житлового будинку за вказаною адресою 4667000 грн. ( а.с. 105-127 т.с.2) Відповідно до інформаційної довідки стосовно вартості подібного майна-автомобіля зробленого ФОП Зарайським А.В. вартість автомобіля « SUBARU» 2014 року випуску, становить 351600 грн. ( а.с. 128-134 т.с. 2). Відповідно до листа Головного сервісного центру МВС України від 08.04.2019 р. станом на 08.04.2019 р. за [PERSON] не зареєстровано транспортні засоби, щодо транспортного засобу «Мерседес Бенц» 2017 р.випуску то вказаний транспортний засіб було перереєстровано в Територіальному сервісному центрі 8043 16.03.2019 р. на ім`я [PERSON] ( а.с. 191 т.с. 1). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири, 26 березня 2015 р. [PERSON] продано квартиру [ADDRESS] та отримано від продажу 893740 грн. ( а.с. 41-44, т.с. 1) Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , вказували суду на наступні обставини. Свідок [PERSON] вказувала на те, що знає родину [PERSON] і [PERSON] більше 24 років, вони дружать родинами, знає, що спочатку сім`я позивача та відповідача проживала в квартирі по [ADDRESS] , потім після будівництва будинку в с.Катеринівка родина переїхала в вказаний будинок, а потім після закінчення будівництва будинку на [PERSON] , переїхала в даний будинок в СТ`Радист», знає що в родині було три автомобіля. Дійсно позивач за час їх спільного проживання не працювала, займалась господарством та дітьми, організовувала будівництво будинків, вказувала, що коли позивач та відповідач з їх спільним сином вселялись в квартиру по [ADDRESS] то особисто відповідач коли вони спільно святкували новосілля вказував на те, що дану квартиру купила саме мама [PERSON] . Свідок [PERSON] вказував на те, що знає родину [PERSON] з 1994 р., знає, що їх сім`я спочатку проживала на Нивках, а потім через 2-3 роки переїхали в квартиру по [ADDRESS] , потім їх родиною за спільні кошти та зусилля було придбано земельну ділянку на якій побудовано будинок в який переїхала потім їх родина, а квартиру вони здали в оренду, в подальшому було придбано ще земельну ділянку на якій побудовано будинок, в який також після будівництва переїхали своєю родиною сторони, а попередній будинок здали в оренду, в даному будинку в СТ « Радист » був останній раз в червні 2018 р., вказував, що як йому відомо з січня 2018 р. відповідач залишив родину, восени 2018 р. позивач його неодноразово просила поговорити з відповідачем щоб він повернув її та доньки речі, на що відповідач йому повідомив, що речі повернув. Свідок [PERSON] вказувала суду а те, що є подругою позивача, знає її з дитинства, вказувала, що приблизно в 1995 р. позивач познайомила її з [PERSON] , вона не бувала у них в гостях в квартирі на Нивках, але знає, що вони там проживали, потім переїхали в квартиру на [ADDRESS] , в якій вона бувала, знає, що в подальшому родиною сторін було придбано земельну ділянку та побудовано будинок в Катеринівці, а потім будинок на [PERSON] , в якому вона була на новий рік з 2017 на 2018 р. який сторони святкували разом, а в подальшому останній разі бачила [PERSON] коли помер його батько. Свідок [PERSON] вказувала суду на те, що родину [PERSON] знає більше 20 років, бувала у них в гостях і в квартирі по [ADDRESS] і в будинках, вказувала що позивач завжди була доброю господинею, займалась вихованням дітей. а відповідач займався бізнесом. Таким чином, з наданих суду сторонами доказів, пояснень сторін, свідків суд вважає, що вимоги позивача про встановлення факту проживання однією сім`єю позивача та відповідача з 01 січня 2004 р. до 01.03.2018 р. є обгунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Встановити вказаний факт суд вважає можливим лише з 01 січня 2004 р. з огляду на наступні обставини. Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності. Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7). Водночас Конституція України передбачає зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів у часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи. Пунктом 1 розділу VII Прикінцевих положень Сімейного кодексу України визначено, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року. Таким чином, факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу набув юридичного значення після набрання чинності СК України та ЦК України з 01 січня 2004 року. Кодекс про шлюб та сім'ю УРСР не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживала разом без реєстрації шлюбу. Встановлення факту проживання однією сім`єю в період до 01 січня 2004 року не передбачено Кодексом законів про шлюб та сім`ю України. Щодо заявлених вимог позивача за основним позовом в яких вона просить визнати спільною сумісною власністю подружжя наступне майно: садовий будинок [ADDRESS] в СТ « Радист» ( реєстраційний номер майна 33364431), -земельну ділянку кадастровий номер 8000000000:75:147:0076 загальною площею 0,0603 га за адресою: [ADDRESS] , -земельну ділянку кадастровий номер 8000000000:75:147:0075 загальною площею 0,0603 га за адресою : [ADDRESS] , -транспортний засіб «Мерседес Бенц» 2017 р.випуску дата реєстрації 25.11.2017 р. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 74 СК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. В даному випадку, судом встановлено, що земельні ділянки придбано сторонами за час проживання позивача та відповідача однією сім`єю, а віддтак є спільною сумісною власністю жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Також дану норму можна застосувати і щодо садового будинку [ADDRESS] в СТ «Радист» оскільки вказаний будинок було побудовано за час проживання позивача та відповідача однією сім`єю, а відтак є спільною сумісною власністю жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Таким чином суд вважає обгрунтованими вимоги позивача, про визнання спільною сумісною власністю жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою наступного майна: садового будинку [ADDRESS] в СТ « Радист» ( реєстраційний номер майна 33364431), земельної ділянки кадастровий номер 8000000000:75:147:0076 загальною площею 0,0603 га за адресою: [ADDRESS] , земельної ділянки кадастровий номер 8000000000:75:147:0075 загальною площею 0,0603 га за адресою : [ADDRESS] . Щодо вимог позивача про визнання транспортного засобу «Мерседес Бенц» 2017 р.випуску дата реєстрації 25.11.2017 р. спільною сумісною власністю жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, суд вважає дані вимоги не обгрунтованими з огляду на те, що відповідно до листа Головного сервісного центру МВС України від 08.04.2019 р. транспортний засіб «Мерседес Бенц» 2017 р.випуску було перереєстровано з [PERSON] в Територіальному сервісному центрі 8043 16.03.2019 р. на ім`я [PERSON] ( а.с. 191 т.с. 1). Відповідно до ч.1 ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до ч.8 ст.34 Закону власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. Згідно ч.9 ст.34 Закону на транспортні засоби оформляються та видаються реєстраційні документи, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України, та закріплюються номерні знаки, які відповідають вимогам стандартів. Як встановено в судовому засіданні, на час подання позивачем заяви про зміну предмету та підстав позову даний автомобіль вже було зареєстровано за [PERSON] та позивачем не надано жодних одказів щодо підстав та обставин набуття вказаного транспортного засобу відповідачем 25.11.2017 р., його вартості, технічного стану, а тому в даному випадку суд позбавлений можливості прийти до висновку щодо набуття даного транспортного засобу саме за спільні кошти жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Щодо вимог позивача за основним позовом в яких вона просить витребувати у [PERSON] на користь її - [PERSON] , закордонні біометричні паспорти на ім`я [PERSON] , паспорт громадянина України на ім`я [PERSON] , свідоцтво про народження на ім`я [PERSON] , технічний паспорт на житловий будинок по [ADDRESS] площею 322,10 кв.м., державний акт на право власності на земельну ділянку на ім`я [PERSON] за адресою [ADDRESS] , грошові кошти в ромірі 12000 грн., 3200 доларів США, каблучку з жовтого металу з феонітом вартістю 3000 грн., каблучку з жовтого металу з феонітом вартістю 2800 грн., каблучку з жовтого металу з феонітом вартістю 3200 грн., ланцюг жовтого металу вартістю 1800 грн., ланцюг жовтого металу в формі сердечка вартістю 2800 грн., ланцюг жовтого металу вартістю 1200 грн., підвіску в формі Італії вартістю 1300 грн., сережки з жовтого металу вартістю 1900 грн., сережки жовтого металу у формі кілець вартістю 1400 грн., суд вважає, що дані вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. За правилами ст. 81 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 77 та ст. 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В судовому засіданні не надано належних та допустимих доказів як існування вказаних речей та документів так і утримання їх протиправно відповідачем. Щодо вимог позивача в яких вона просила виділити їй [PERSON] частину меблів та побутової техніки придбаної за час спільного проживання однією сім`єю, а саме: -стіл садовий вартістю 1200 грн., 12 стільців вартістю 6000 грн., обідній стіл вартістю 15000 грн., стільці для обіднього столу вартістю 4800 грн., стільці барні вартістю 2600 грн., шафу купе вартістю 7000 грн., шкіряний диван вартістю 15000 грн., шкіряне крісло вартістю 14000 грн., меблевий гарнітур вартістю 12000 грн., телевізори «Самсунг» вартістю 34000 грн. - 3 штуки, фотоаппарат «Кенон» вартістю 8000 грн., набір столовий вартістю 2700 грн., тарілки вартістю 800 грн., 6 шт. постільних комплектів вартістю 6000 грн., очисну систему вартістю 24000 грн., набір тарілок 30 шт. вартістю 800 грн., двоспальне ліжко вартістю 12000 грн., матраци вартістю 12000 грн., стіл комп`ютерний вартістю 2000 грн., комп`ютер вартістю 1300 грн., принтер вартістю 2000 грн., холодильник вартістю 8000 грн., люстри 14 шт. вартістю 40000 грн., карнизи 5 шт. вартістю 2500 грн., пральну машину вартістю 8000 грн., посудомийну машину вартістю 10000 грн., варочну поверхню вартістю 12000 грн., мікрохвильову піч вартістю 8000 грн., електродуховку вартістю 10000 грн., кухонний комбайн вартістю 7000 грн., суд вважає необхідним зауважити на те, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на існування вказаних речей, документів для їх ідентифікації, підтвердження придбання їх за спільні кошти чоловіка та жінки які не перебували в шлюбі. Таким чином, суд позбавлений можливості вирішити питання належності рухомого майна до спільної сумісної власності та його поділу за відсутності підтвердження його наявності, вартості та відомостей про час придбання. За таких обставин позов в частині вимог про поділ рухомого майна подружжя шляхом виділення ого позивачу за основним позовом задоволенню не підлягає. Щодо вимог позивача за основним позовом в яких вона просить стягнути з [PERSON] на користь її - [PERSON] Ѕ частину статутних внесків ТОВ «ЛІКОМ -2000» - 1596000 грн., ТОВ «ЕТІЛ-Україна» - 35000 грн., ТОВ «ІНКОМ-ОІЛ ПЛЮС» -1200 грн. суд вважає, що дані вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. На підтвердження заявлених вимог позивачем надано ксерокопії витягів щодо інформації про юридичну особу з яких вбачається, що засновником ТОВ «ЛІКОМ 2000» є [PERSON] з внеском до статутного фонду в розмірі 1596000 грн., однак стороною позивача не надано жодних доказів щодо часу внесення даного статутного фонду відповідачем, існування на час розгляду вказаної справи даного ТОВ, з клопотанням щодо витребування вказаних доказів позивач до суду не зверталась. Аналогічні обставини встановлено і щодо ТОВ «ЕТІЛ-Україна» ТОВ «ІНКОМ-ОІЛ ПЛЮС». Як роз`яснив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 19.09.2012 по справі № 17-рп/2012, статутний капітал та майно приватного підприємства, сформовані за рахунок спільної сумісної власності подружжя, є об`єктом їх спільної сумісної власності. Таким чином, суд позбавлений можливості встановити час коли був сформований статутний фонд вказаних підприємств, засновником яких є [PERSON] . Крім того, згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній у постанові від 02.10.2013 по справі № 6-79 цс13, у разі передання подружжям свого спільного сумісного майна до статутного фонду приватного підприємства, заснованого одним із них, майно переходить у приватну власність цього підприємства, а в іншого подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов`язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя (а не право власності на своє майно) або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства, або половини майна, що залишилось після ліквідації підприємства. Крім того, згідно з п.28 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 за № 11, власником майна, переданого йому засновниками і учасниками, є саме товариство. Вклад до статутного фонду господарського товариства не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Виходячи зі змісту частин 2, 3 ст.61 СК, якщо вклад до статутного фонду господарського товариства зроблено за рахунок спільного майна подружжя, в інтересах сім`ї, той із подружжя, хто не є учасником товариства, має право на поділ одержаних доходів. У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч ст.65 СК інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки. Таким чином, судом не вбачається підстав для задоволення заявлених вимог в цій частині. Щодо заявлених вимог зустрічного позову в яких [PERSON] просить визнати спільною сумісною власністю сторін, - грошові кошти отримані [PERSON] від продажу квартири [ADDRESS] в розмірі 38000 доларів США, що станом на 02.05.2019 р. становить 1006722 грн., -земельну ділянку площею 0,0681 га для будівництва та обслуговування житлового будинку що розташована в [ADDRESS] ( кадастровий номер 8000000000:75:206:0021), - садибний (індивідуальний) житловий будинок по [ADDRESS] площею 322,10 кв.м., - транспортний засіб - автомобіль « SUBARU» 2014 року випуску, сірого кольору, номер шасі (рами, кузова) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , тип - легковий універсал -В. -садовий будинок [ADDRESS] ( реєстраційний номер майна 33364431), -земельну ділянку кадастровий номер 8000000000:75:147:0076 загальною площею 0,0603 га за адресою: [ADDRESS] , -земельну ділянку кадастровий номер 8000000000:75:147:0075 загальною площею 0,0603 га за адресою : [ADDRESS] , Здійснити поділ спільного сумісного майна [PERSON] та [PERSON] наступним чином: -визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на наступне майно вартістю 6012500 грн. що складається з садового будинку [ADDRESS] в СТ «Радист» ( реєстраційний номер майна 33364431), вартістю 4642200 грн., -земельної ділянки кадастровий номер 8000000000:75:147:0076 загальною площею 0,0603 га за [ADDRESS] , вартістю 686900 грн. -земельної ділянки кадастровий номер 8000000000:75:147:0075 загальною площею 0,0603 га за [ADDRESS] , вартістю 683400 грн., визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на -садибний (індивідуальний) житловий будинок по [ADDRESS] площею 322,10 кв.м., вартістю 4667000 грн., -земельну ділянку площею 0,0681 га для будівництва та обслуговування житлового будинку що розташована в [ADDRESS] ( кадастровий номер 8000000000:75:206:0021), вартістю 974100 грн. -транспортний засіб - автомобіль « SUBARU» 2014 року випуску, сірого кольору, номер шасі (рами, кузова) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , тип - легковий універсал -В., вартістю 351600 грн., а всього майна, -стягнути з [PERSON] грошову компенсацію в розмірі Ѕ частини коштів від продажу квартири [ADDRESS] в розмірі 503361 грн., зобов`язавши останню перерахувати вказані кошти на банківський рахунок [PERSON] суд вважає, що дані вимоги також підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Дійсно, як вбачається з матеріалів справи па підставі договору купівлі-продажу квартири від 08 лютого 1996 р. на ім`я [PERSON] придбано двокімнатну квартиру [ADDRESS] ( а.с. 41-44 т.с. 1). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири, 26 березня 2015 р. [PERSON] продано квартиру [ADDRESS] та отримано від продажу 893740 грн. ( а.с. 41-44, т.с. 1) Однак, як встановлено в судовму засіданні, на час відчуження вказаної квартири [ADDRESS] сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Відповідачем не надано суду жодних доказів щодо того, що на час здійснення відчуження вказаної квартири йому не було відомо про існування даного договору та те, що дані кошти не витрачено на спільні потреби сторін та їх дітей, а відтак вимоги [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] на його користь Ѕ частини вартості даної квартири є необгрунтованими та такими що задоволенню не підлягають. Щодо вимог про поділ майна слід зазначити наступне. Згідно з ст.70 СК України та ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, частки майна є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. З огляду, на обставини, що викладені судом вище, суд вважає, що спільною сумісною власністю сторін є : -садовий будинок [ADDRESS] в СТ «Радист» ( реєстраційний номер майна 33364431) -земельну ділянку кадастровий номер 8000000000:75:147:0076 загальною площею 0,0603 га за адресою: [ADDRESS] , -земельну ділянку кадастровий номер 8000000000:75:147:0075 загальною площею 0,0603 га за адресою : [ADDRESS] , -земельну ділянку площею 0,0681 га для будівництва та обслуговування житлового будинку що розташована в [ADDRESS] ( кадастровий номер 8000000000:75:206:0021), -садибний (індивідуальний) житловий будинок по [ADDRESS] площею 322,10 кв.м., -транспортний засіб - автомобіль « SUBARU» 2014 року випуску, сірого кольору, номер шасі (рами, кузова) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , тип - легковий універсал -В. Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Оцінюючи аргументи, викладені в позовах, суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29). Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ст. 74 СК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Таким чином, оскільки судом встановлено, що як будинок так і земельна ділянка по [ADDRESS] так і автомобіль оформлені на ім`я позивача та фактично знаходяться в її користуванні є доцільним в порядку поділу майна визнати за [PERSON] право особистої власності на: -садибний (індивідуальний) житловий будинок по [ADDRESS] площею 322,10 кв.м., вартістю 4667000 грн., -земельну ділянку площею 0,0681 га для будівництва та обслуговування житлового будинку що розташована в [ADDRESS] ( кадастровий номер 8000000000:75:206:0021), вартістю 974100 грн. -транспортний засіб - автомобіль « SUBARU» 2014 року випуску, сірого кольору, номер шасі (рами, кузова) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , тип - легковий універсал -В., вартістю 351600 грн., а всього майна на 5 992 700 грн. За [PERSON] в порядку поділу майна визнати право особистої власності на: - садовий будинок [ADDRESS] в СТ «Радист» ( реєстраційний номер майна 33364431), вартістю 4642200 грн., -земельну ділянку кадастровий номер 8000000000:75:147:0076 загальною площею 0,0603 га за [ADDRESS] , вартістю 686900 грн. -земельну ділянку кадастровий номер 8000000000:75:147:0075 загальною площею 0,0603 га за [ADDRESS] , вартістю 683400 грн., а всього майна на 6 012 500 грн. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] різницю в вартості поділеного майна в розмірі 19800 грн. Також, відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне вирішити питання щодо стягнення судового збору як за основним так і за зустрічним позовом На підставі викладеного,

Outcome: partial