Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

Позивач 16.08.2016 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи: Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини, служба у справах дітей Одеської міської ради, прокуратура Приморського району м. Одеса, за яким просив позбавити відповідачку батьківських прав щодо її малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]; стягнути з відповідачки аліменти на утримання малолітньої - [PERSON], [INFO]; зобов'язати адміністрацію закладу, в якому перебуває малолітня дитина, відкрити відповідний особистий рахунок у банку для перерахування аліментів. В обґрунтування позову відзначив, що Службою у справах дітей Саратської районної державної адміністрації були розглянуті матеріали, надані комунальною установою «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини», виконавчим комітетом Плахтіївської сільської ради, щодо розгляду питання доцільності позбавлення батьківських прав гр. [PERSON], [INFO], по відношенню до її малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Перевіривши стан справ з цього питання, було встановлено наступне. На адресу служби у справах дітей Саратської районної державної адміністрації надійшов лист від 05.05.2016 р. № 314, з проханням визначити правовий статусу дитини [PERSON], [INFO], яка перебуває в вищезазначену закладі біля 6 років. Мати малолітньої дитини - гр. [PERSON] (паспорт: [NUMBER], виданий Київським РВ ОМУГУМВС України в Одеській області 08.10.2008 р.) з 03.12.2008- 21.08.2010 рр. була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS]. Згідно листа КУ «Обласний центр обліку бездомних громадян» від 03.08.2016 р. №01/165, гр. [PERSON] зареєстрована з 29.05.2013 за адресою: [ADDRESS], але фактично проживає за адресою: [ADDRESS]. Відомості про батька [PERSON] записані за заявою матері згідно з частиною першою статті 135 Сімейного кодексу України (згідно довідки виконкому Плахтіївської сільської ради). На даний час малолітня дитина [PERSON], [INFO], перебуває у КУ «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини» з 19.02.2010 р., на підставі розпорядження Саратської райдержадміністрації від 15.02.2010 р. №36/А-2010 «Про тимчасове влаштування малолітньої [PERSON] у Будинок дитини на повне державне утримання», та заяви матері від 19.01.2010 р, в якому вона просить тимчасово влаштувати дитину до дитячого державного закладу в зв'язку з хворобою та тяжким матеріальним становищем. З того часу [PERSON] до служби у справах дітей Саратської райдержадміністрації з метою повернення дитини до біологічної родини не зверталася, не цікавиться життям, здоров'ям та її розвитком. На телефонні дзвінки не відповідає. Крім того, згідно довідки КУ «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини», за період перебування в закладі малолітньої [PERSON], її мати гр. [PERSON] лише один раз відвідувала доньку приблизно шість років тому - 09.06.2010 р.. Отже, вищевикладені обставини свідчать про те, що гр. [PERSON] у порушення ст. 51 Конституції України, ст.ст. 151, 180 Сімейного Кодексу України та ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» ухиляється від покладених на неї обов'язків по вихованню та утриманню своєї малолітньої дитини. За вказаних обставин звернулись до суду з відповідним позовом. Представник позивача до суду не з'явився, надав суду заяву, за якою просив справу розглядати за їх відсутності та задовольнити позовні вимоги, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, з будь-якими клопотаннями до суду не зверталася. Від представників третіх осіб - служби у справах дітей Одеської міської ради, прокуратури Приморського району м. Одеса надійшли до суду заяви, за якими просили справу розглянути за їх відсутності, проти задоволення позову не заперечували, просили справу вирішити з урахуванням інтересів дитини. Представник КУ «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини» до суду не з'явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про причини такої неявки в судове засідання, ухвалив відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України слухати справу у відсутності відповідача, у порядку ст. ст. 224-225 ЦПК України при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, додані до неї документи прийшов до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON], про що Плахтіївською сільською радою Саратського району Одеської області зроблено актовий запис 4 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER]. Згідно даного свідоцтва, батьком дитини записано - [PERSON], матір'ю дитини - [PERSON]. 15.02.2010 року Саратською районною державною адміністрацією Одеської області на підставі наданих матеріалів КЗ «Саратське ЦРЛ» та заяви мати дитини - [PERSON], за якою остання просила тимчасово влаштувати дитину до дитячого державного закладу в зв'язку з хворобою та тяжким матеріальним становищем, було видано розпорядження №36/А-2010 про тимчасове влаштування малолітньої [PERSON] у Будинок дитини на повне державне утримання терміном на шість місяців. На адресу служби у справах дітей Саратської районної державної адміністрації надійшов 05.05.2016 р. лист КУ «Білгород-Дністровського спеціалізований будинок дитини» №314, з проханням визначити правовий статусу дитини [PERSON], [INFO], яка перебуває в вищезазначену закладі біля 6 років. Згідно даного листа мати дитини - [PERSON] відвідала свою доньку останнім разом 09.06.2010 року, у виховані та утриманні дитини не приймала будь-якої участі, не цікавилась станом здоров'я та розвитку, не надавала матеріальної допомоги. Згідно довідки КУ «Білгород-Дністровського спеціалізований будинок дитини» від 11.05.2016 року №321/д, малолітня дитина - [PERSON], [INFO], перебуває на виховані та утриманні в закладі з 19.02.2010 року по теперішній час. За період перебування в закладі її одноразово відвідала мати - [PERSON]. Мати малолітньої дитини - гр. [PERSON] (паспорт: [NUMBER], виданий Київським РВ ОМУГУМВС України в Одеській області 08.10.2008 р.) з 03.12.2008- 21.08.2010 рр. була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS]. Згідно листа КУ «Обласний центр обліку бездомних громадян» від 03.08.2016 р. №01/165, гр. [PERSON] з 23.04.2013 року перебуває на обліку КУ «Обласний центр обліку бездомних громадян», зареєстрована з 29.05.2013 за юридичною адресою центру: [ADDRESS], а фактичне місце проживання вказала за адресою: [ADDRESS]. Відомості про батька [PERSON] записані за заявою матері згідно з частиною першою статті 135 Сімейного кодексу України (згідно довідки виконкому Плахтіївської сільської ради). З моменту влаштування дитини до закладу, відповідачка до служби у справах дітей Саратської райдержадміністрації з метою повернення дитини до біологічної родини не зверталася, не цікавиться життям, здоров'ям та її розвитком. На телефонні дзвінки не відповідає. Відповідно до статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточені. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-учасниці дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ч. 1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства»). У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 150 СК України передбачені обов'язки батьків, що полягають у вихованні дитини в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуванні про здоров'я дитини, фізичний, духовний і моральний розвиток, забезпеченні здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовки її до самостійного життя, повазі до дитини. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пункт 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», містить роз'яснення з приводу того, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з роз'ясненнями, що містяться у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. З висновку органу опіки та піклування Саратської районної державної адміністрації Одеської області від 03.08.2016 року № 02-34/969 вбачається, що орган вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] відносно її доньки - [PERSON], [INFO]. Наявність висновку органу опіки в даному випадку констатує винну поведінку мати по відношенню до дитини, яка виразилася у не підтриманні нею стосунків на рівні, який забезпечує належну участь у вихованні дитини, приділенні їй необхідної уваги і турботи, а також забезпеченні її необхідним для нормального розвитку. Із досліджених в судовому засіданні документів вбачається, що відповідач, яка є матір'ю малолітньої дитини, свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, оскільки вона не піклується про дитину, не сприяє її розвитку, не турбується про здоров'я, протягом тривалого часу не мала контакту з дочкою, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, не цікавиться її життям. Оцінивши всі докази відповідно до ст. 212 ЦПК України суд вважає необхідним позбавити відповідачку батьківських прав відносно малолітньої дитини. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відображено і в національному законодавстві. Так, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зіст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Враховуючи те, що відповідач зобов'язана утримувати дитину і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації життя доньки, а також передбачені законом обставини, суд знаходить можливим задовольнити вимогу позивача та стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, так як відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання в добровільному порядку, дитина потребує матеріальної допомоги. Згідно зі ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону від 13 січня 2005 р. № 2342-IV «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. Відповідно до ч. 1 ст. 12 цього ж Закону безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей. Під час розгляду справи питання про призначення опікуна не розглядалося. Враховуючи вищевикладене, обставини справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, а відтак приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним покласти на відповідача судові витрати по справі. При визначенні розміру суми судового збору суд бере до уваги, що позивачем були заявлені дві позовні вимоги - майнового та немайнового характеру, які, відповідно до положень ЗУ «Про судовий збір», мають оплачуватись самостійним судовим збором, на підставі наведеного суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1102,40 грн. із розрахунку 551,20 грн. Х 2.

Outcome: approved