Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

Позивач [PERSON] 20 травня 2014 року звернувся до Кодимського районного суду з позовом до Шершенецької сільської ради Кодимського району Одеської області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання в порядку спадкування за законом права приватної власності на спадкове майно своєї померлої матері [PERSON] В позові вказав, що [INFO] померла його мати - [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове майно у вигляді земельної частки (паю) із земель Шершенецької сільської ради Кодимського району Одеської області та майнова частка (пай) в пайовому фонді КСП-СТОВ «Маяк» с.Шершенці Кодимського району. Він є єдиним спадкоємцем спадкового майна померлої за законом, однак своєчасно оформити спадщину не зміг через втрату сертифікату на земельну частку (пай), тому просив свій позов задовольнити. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився. Його представник [PERSON], який діє відповідно до довіреності від 25 січня 2014 року строком дії строком один рік, надав до суду письмову заяву про розгляду справи без нього. Представник Шершенецької сільської ради Кодимського району в судове зсідання також не з'явився, але до початку судового розгляду справи звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи без його участі, позовні вимоги позивача визнав (заява №127 від 26 травня 2014 року). Дослідивши позовну заяву позивача та наявні у справі письмові докази, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову з таких підстав. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси осіб, які виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданим 07 квітня 1998 року Шершенецькою сільською радою Кодимського району Одеської області. До складу спадщини померлої [PERSON] ввійшла земельна частка (пай) із земель Шершенецької сільської ради Кодимського району, розміром 3.37 умовних кадастрових гектарів, яка належала їй відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0191301, а також частка в пайовому фонді КСП «Маяк» (майновий пай), вартістю 4082 грн. (майновий сертифікат серії ОД-ХІІ-ХІХ №000119, виданий 08 січня 2014 року Шершенецькою сільською радою Кодимського району Одеської області). Визначаючи якими правовими нормами слід керуватися при вирішенні зазначеного спору (зокрема, нормами Цивільного кодексу Української РСР в ред.1963 року чи Цивільного кодексу України в ред.2004 року), суд виходить з наступного. Відповідно до п.4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто з 01 січня 2004 року. Правила Книги 6 цього кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим кодексом чинності. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.1 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах по спадкування» роз'яснив, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР, якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз.14 п.1 Інформаційного листа №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, вказав, що норми у відповідності з п.5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила книги шостої ЦК можуть застосовуватись лише до спадщини, яка відкрилась після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким із спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.ст.529-531 ЦК УРСР. Шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився 06 жовтня 1998 року, тобто до набуття чинності Цивільним кодексом України, а тому, з врахуванням абз.3 п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року та абз.13 і 14 п.1 та п.2 інформаційного листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, застосуванню для вирішення заявленого позивачем позову підлягають норми Цивільного кодексу УРСР, який втратив чинність з 01 січня 2004 року, але був чинним на момент виникнення та існування спірних правових відносин. Статтею 524 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємство здійснюється за законом або за заповітом. Відповідно до ст.529 ЦК УРСР спадкоємцями першої черги за законом є діти, дружина та батьки померлого. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є сином померлої [PERSON], що підтверджується копіює свідоцтва про його народження серії [NUMBER] від 17 лютого 1963 року, відтак є спадкоємцем першої черги за законом. Відповідно до ст.ст.525 та 526 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем її відкриття - останнє постійне місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Свідченням прийняття спадщини є подача спадкоємцем до нотаріуса заяви про прийняття спадщини та фактичний вступ спадкоємця в управління та володіння спадковим майном, при цьому такі дії мають бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця (ст.525, ч.2 ст.549 ЦК). Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» №4 від 24 червня 1983 року (втратила чинність, але роз'яснювала спірні правові відносини на момент їх виникнення та існування), якщо позивач протягом встановленого строку для прийняття спадщини вступив в управління та володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права власності на спадкове майно. Водночас, будь-яких належних та допустимих доказів прийняття позивачем [PERSON] спадщини померлої [PERSON] шляхом його фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном померлої до суду не надано. Так, відповідно до довідки Шершенецької сільської ради №67 від 22 січня 2014 року в житловому будинку в [ADDRESS], де до смерті проживала померла [PERSON], ніхто не зареєстрований та не проживає. З позову вбачається, що позивач постійно проживає за межами Одеської області, тобто будь-які відомості про фактичний вступ позивачем в управління та володіння спадковим майном, як спосіб прийняття спадщини померлої, відсутні. Факт наявності у позивача майнового сертифікату ОД-ХІІ-ХІХ №000119, не є таким доказом, оскільки зазначений сертифікат був виданий Шершенецькою сільською радою Кодимського району Одеської області лише 08 січня 2014 року, а дії, які свідчать про прийняття спадкоємцем спадщини, мають бути вчинені протягом шести місяців з моменту смерті спадкодавця (ч.2 ст.549 ЦК УРСР). Не звернувся позивач впродовж встановленого законом шестимісячного строку з дня смерті спадкодавця і до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, а звернувся лише у 2014 році. При цьому, відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом пов'язана з ненаданням позивачем оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, хоча з позову вбачається, що у розпорядженні позивача є оригінал сертифікату на земельну частку (пай), який він знайшов, і оригінал майнового сертифікату. Відтак, доказів вчинення позивачем [PERSON] дій, які б відповідно до ст.549 ЦК УРСР свідчили про прийняття ним спадщини померлої матері, судом не отримано, тому позивач визнається таким, що цю спадщину не прийняв, через що заявлений ним позов задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які є в п.4 постанови №4 від 24 червня 1983 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», право власності на спадщину може бути визнане лише за умови фактичного вступу спадкоємця в управління або володіння спадковим майном або звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, вчинених впродовж шести місяців з дня відкриття спадщини. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed