Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

Позивач [PERSON] в квітні 2019 р. звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути аліменти на свою користь з [PERSON] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця і довічно. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що вона є рідною матір`ю відповідача [PERSON] . З 30 травня 2012 року є пенсіонером за віком. Через похилий вік та стан здоров`я працювати вже не може. Єдиним доходом позивача є пенсія в розмірі 1435,00 грн. на місяць, якої не вистачає на забезпечення належних умов для проживання, придбання небхідних ліків та достатнього харчування, оплати комунальних послуг. Також, на утриманні позивача ще перебуває її матір - [PERSON] , [INFO] . Крім того, позивач розірвала шлюб з чоловіком у 2012 році, матеріальну допомогу від нього не отримує. Позивач має тяжке матеріальне становище, тому вона потребує стороннього догляду. Зазначає, що її донька - [PERSON] , [INFO] , на даний час є працездатною та має регулярний заробіток. Крім того, відповідач зареєстрована та проживає разом з нею, в одній квартирі, проте матеріальної допомоги на її утримання в добровільному порядку не надає, комунальні послуги не сплачує. Відповідач не заміжня, на утриманні дітей не має, а тому ніщо не заважає їй утримувати непрацездатну матір, однак відповідач в добровільному порядку відмовляється вирішувати питання про сплату аліментів. У зв`язку з чим, позивач звернулась з позовом до суду та просить призначити їй аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця і довічно. Ухвалою суду від 03.05.2019 р., відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 10.02.2020 р. до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. У поданому до суду відзиві, відповідач вказує на те, що позивач ніколи не займалась її вихованням в дитинстві, не доглядала та не лікувала її. Вживала алкогольні напої, вчиняла конфлікти та сварки. Крім того позивач отримала спадщину від свого батька, що підтверджується відомостями з декларації відповідача, в розділі ІІ відомості про доходи одержані (нараховані) з джерел в Україні членів сім`ї декларанта, а саме: земельну ділянку площею 0,6 га, садовий будинок площею 62,4 кв.м., гараж площею 15,9 кв.м. а також позивач неофіційно працює, та до того ж отримує пенсію. Відповідач вимушена орендувати житло, оскільки позивач чинить перешкоди в користуванні квартирою. Тому підстав для її утримання відповідач не вбачає. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, через канцелярію суду надіслали заяву про розгляд справи у їх відсутність, заявлені позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві, та надані докази. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити з задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення відповідача, представника відповідача, врахувавши її доводи, дослідивши матеріали справи та вивчивши надані письмові докази у сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , є матір`ю відповідача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим Відділом РАГС Залізничного РВК м.Києва 26.08.1987 р. [PERSON] , [INFO] є пенсіонеркою довічно, що підтверджується даними пенсійного посвідчення № [NUMBER] . Відповідно до довідки №7957/2 від 19.04.2019 р., позивач [PERSON] знаходиться на обліку в управлінні ПФУ Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (Солом`янський район) та отримує пенсію за віком в розмірі 1597,00 грн. Пенсія позивача за період з січня 2018 р. по квітень 2019 р. всього становить 23098,00 грн. Як на підставу своїх вимог, позивач посилається на ст.ст. 202, 205 СК України та на те, що відповідач, як її повнолітня дитина, повинна піклуватися про неї та утримувати, оскільки вона є пенсіонером та потребує матеріальної допомоги. Єдиним джерелом її доходу є пенсія. Розмір пенсії є недостатнім для задоволення її життєвих потреб та сплати комунальних послуг. Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. У п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК України). Згідно з ч. 2 ст. 205 СК України при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Моментом виникнення обов`язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов. Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України). Відповідно до ст. 205 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , є працездатною. Згідно довідки Головного управління ДФС у м. Києві №3810/ФОП/26-15-58-06-07 від 27.01.2020 р., [PERSON] є фізичною особою-підприємцем. Її сукупний дохід за період з 01.01.2019 р. по 30.09.2019 р. склав 232989,88 грн. Згідно з нормою ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми ст. ст. 187, 189-192, 194-197 СК України. Таким чином, обов`язковими умовами та підставами покладення на дітей обов`язку утримувати своїх батьків є: 1) діти досягли вісімнадцяти років; 2) батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров`я; 3) батьки потребують матеріальної допомоги; 4) відсутні обставини для звільнення дітей від обов`язку утримувати своїх батьків. Умовою виникнення обов`язку утримувати своїх батьків є наявність усіх вищеперерахованих умов. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі №212/1055/18 дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» передбачено, що прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Розмір прожиткового мінімуму для основних соціальних і демографічних груп населення встановлюється законом про державний бюджет на відповідний рік. Так, прожитковий мінімум для непрацездатних осіб з 01 січня 2019 року становить 1497 грн., з 01 липня 2019 року - 1564 грн., з 01 грудня 2019 року - 1638 грн. З 01 січня 2020 року становить 1638 грн., із 01 липня 2020 року - 1712 грн. Відповідно до ч.1 ст. 204 СК України дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідачем не надано доказів на підтвердження ухилення позивача від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до відповідача. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд, враховує обставини справи та приходить до висновку, що позивач є пенсіонером, особою похилого віку, тобто в правовому розумінні є непрацездатною, тому приходить до висновку, що остання потребує утримання від своєї повнолітньої доньки, яка, в свою чергу, є працездатною. З матеріалів справи, не вбачається підстав, передбачених ст. 204 СК України, для звільнення відповідачів від сплати аліментів на утримання позивача. Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище позивача (батька відповідачів) і платника аліментів (повнолітніх сина та доньки), суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісяця. Суд вважає, що вказаний розмір аліментів є доцільним та відповідатиме інтересам сторін, а також чинному законодавству. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір, в розмірі 768 грн. 40 коп., так як позивач при подачі позовної заяви про стягнення аліментів звільнена від його сплати на підставі закону. Що стосується стягнення з відповідача понесених витрат на правничу допомогу позивачем, то слід зазначити наступне. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. Ці розрахунки повинні бути надані суду до закінчення судових дебатів. Так, представництво інтересів позивача в суді готувалося та здійснювалося адвокатом Гарницьким П.П. відповідно до Договору про надання правової допомоги від 18 квітня 2019 року. Відповідно до додаткової угоди до договору про надання правової допомоги від 18 квітня 2019 року правова допомога становить 5000 грн. Позивачем було сплачено за послуги правничої допомоги 5000, 00 грн., що підтверджується оригіналом квитанції до прибуткового касового ордера № 14. З опису послуг, долученого до заяви представником позивача, вбачається, що позивачу в межах зазначеної цивільної справи надавалися наступні юридичні послуги: попереднє опрацювання матеріалів, опрацювання законодавчої бази, формування правової позиції, консультування щодо необхідності отримання додаткових матеріалів, складання позовної заяви. Таким чином, суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн., як такі, що в цій частині є співвмірними та виправданими, виходячи з предмету позову, обсягу виконаної роботи представником позивача з метою підготовки справи до судового розгляду, часу, необхідного для підготовки такого обсягу документів. Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення понесених судових витрат підлягають частковому задоволенню. У відповідності з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, підлягає обов`язковому негайному виконанню.

Outcome: partial