Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-31 00:00:00

Позивач 13 листопада 2017 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, у якій просить стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі понесених витрат у сумі 102 452,00 грн. та судові витрати у справі. Позовна заява мотивована тим, що з вини відповідача сталась дорожньо-транспортна пригода, а відтак до позивача на підставі ст. 1191 ЦК України перейшло право вимоги до відповідача у порядку регресу. Учасники справи про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до вимог ст.ст. 128-129 ЦПК України. В судове засідання представник позивача надав письмову заяву, в якій просить суд справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с.73). Відповідач надав суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Проти вимог позову заперечує та просить відмовити у його задоволенні (а.с.76). А також, відзив на позов, у якому посилаючись на викладені обставини, заперечує проти вимог у повному обсязі (а.с.61-63). У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи із наступних підстав. Судом встановлено, що 10 лютого 2017 року об 11 год. 50 хв. у м. Дніпро водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], рухалась по вул. Уральській та на перехресті з вул. Надії Олексієнко, перед поворотом ліворуч, порушивши вимоги п. 16.13 ПДР України, не надала дорогу автомобілю [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який рухався по рівнозначній дорозі в попутному напрямку, та здійснила з ним зіткнення, після чого автомобіль ЗАЗ 1102, д.н.з. [NUMBER], продовжив некерований рух та здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який знаходився на вул. Надії Олексієнко перед зазначеним перехрестям, внаслідок чого всі зазначені автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки (а.с.5). Вказаною постановою [PERSON] визнано винною у скоєнні ДТП та накладено адміністративне стягнення. Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з ст.6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Автомобіль марки «Volvo XS 90», д.н.з. [NUMBER], був застрахований в ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА», про що свідчить договір СТД №3382989 від 20.10.2016 року (а.с.6-14). Власником вказаного автомобіля є ТОВ «Виробнича група «Альбатрос». Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №20/02/17, сума збитків завданих власнику автомобіля [NUMBER], становить 100 313,45 грн. (а.с.15-26). У зв'язку з настанням страхової події, на виконання умов договору добровільного страхування СТД №3382989 від 20.10.2016 року, ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» 07.03.2017 року склало страховий акт № 3349/10 та відповідно до розрахунку страхового відшкодування вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER], становила 102 452,00 грн. (а.с.29,30). Відповідно до рахунку на оплату № 14038 від 20.02.2017 року та платіжних доручень № 11916 від 14.03.2017 року, 11943 від 15.03.2017 року, 100027 від 22.03.2017 року, а також частину в сумі 28 926,72 грн. згідно заяви страхувальника від 10.02.2017 року, ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» виплатила страхове відшкодування в загальному розмірі 102 452,00 грн. на рахунок ТОВ « Виробнича група «Альбатрос» (а.с.39-43). Таким чином, суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що матеріали справи не містять доказів сплати позивачем страхового відшкодування за ремонт пошкодженого з вини відповідача автомобіля. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у ТДВ «СТДВ «ГЛОБУС», що зазначено в довідці про ДТП №301704180768400 (а.с.37). Відповідно до частин шістнадцятої, сімнадцятої статті 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування. Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (частина перша статті 25 Закону України «Про страхування»). Згідно з частиною другою статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений у випадках, встановлених законом. Відповідно до статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічне положення міститься у статті 27 Закону України «Про страхування». У таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). При суброгації нового зобов'язання з відшкодування збитків не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого в деліктному зобов'язанні. До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника. Таким чином, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок з відшкодування шкоди не виконала. Також згідно з ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тобто з метою захисту інтересів потерпілого на страхувальника (зокрема, винуватця ДТП) покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність. При цьому страховик, який виплатив страхове відшкодування потерпілому, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого відшкодування. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 30.05.2018р. № 61-12418св18. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, за змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки позивач довів правомірність заявлених вимог, тоді як відповідач не надав жодних доказів на спростування відповідних позовних вимог, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат із виплати страхового відшкодування у сумі 102 452,00 грн. Таким чином, враховуючи вищевказане, беручи до уваги ненадання відповідачем доказів добровільного відшкодування завданих збитків позивачу, суд доходить висновку про достатність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. За змістом ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved