Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

позивач [PERSON] 09.02.2017р. пред»явив в Голосіївському районному суді м.Києва позов до відповідачки [PERSON] про стягнення аліментів на утримання колишнього чоловіка. Зазначав, що з 18.08.1991р. перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі, від якого народилося двоє дітей - повнолітня [PERSON], [INFO] та неповнолітня [PERSON], [INFO]. Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 02.12.2016р. його шлюб з відповідачкою було розірвано, рішення не оскаржувалося та набрало законної сили. Під час перебування в шлюбі з [PERSON], з 18.12.2014р. по 01.01.2015р. його було визнано інвалідом другої групи внаслідок загального захворювання, з 01.01.2015р. він є інвалідом третьої групи внаслідок загального захворювання без терміново. Наразі він не працює, отримує військову пенсію за вислугою років в сумі 7 544,69 грн., в т.ч. 565,00 грн доплати на неповнолітню доньку [PERSON], як непрацюючому пенсіонеру. З вказаної суми пенсії він здійснює добровільне утримання своїх дітей, матері-пенсіонерки [PERSON], [INFO] та рідної тітки - [PERSON], [INFO], оплату коштовних лікарських засобів, необхідних для підтримання власного здоров»я, оплату комунальних послуг за помешкання за адресою: [ADDRESS], де зареєстровані, але фактично не проживають відповідачка та його доньки. Інших джерел доходу він не має, тому його матеріальне становище є вкрай нужденним і він потребує матеріальної допомоги. Колишня дружина - відповідачка [PERSON] працює, отримує заробітну плату приблизно 40 000 грн та преміювання, що виплачується додатково до заробітної плати, тому має можливість надавати йому матеріальну допомогу, проте, в порушення вимог ст.ст. 75, 76 СК України, матеріальної допомоги йому не надає. Крім того, за відповідачкою постійно закріплений та перебуває в цілодобовому особистому користуванні службовий автомобіль Skoda Octavia (д.н. [NUMBER] та д.н. [NUMBER]) з безкоштовним технічним обслуговуванням (в т.ч. мийка, заміна гуми, періодичне ТО) та забезпеченням паливно-мастильними матеріалами та авто хімією, оплати страхування цивільної відповідальності та повне КАСКО за рахунок підприємства; паркування та стоянку автомобіля. Також відповідачці підприємство оплачує щомісячно Інтернет та телефонний зв»язок, абонементне обслуговування в елітних спортивних клубах, відвідання СПА-процедур та масажних салонів; відповідачка та неповнолітня донька мають за рахунок підприємства оплачений страховий медичний сервіс та декілька разів на рік вона відпочиває за кордоном під виглядом службових відряджень. Крім того, відповідачка користується оформленими на нього, як ветерана військової служби, пільгами та знижками (50%) при оплаті комунальних послуг та послуг телефонного зв»язку за місцем свого проживання. При цьому [PERSON] 30.09.2016р. звернулася в Голосіївський районний суд м.Києва з позовом до нього про стягнення аліментів на неповнолітню дитину в розмірі 1/3 усіх видів його доходу. Просив: присудити кошти на його утримання та стягувати їх з [PERSON] в розмірі ? частки від її заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред»явлення позову. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з наведених в позовній заяві підстав. Просив позов задовольнити. Відповідачка та її представник в судовому засіданні проти позовних вимог заперечили, вважаючи позовні вимоги безпідставними та необґрунтованим. Надали письмові заперечення, за змістом яких посилалися на те, що позивач не потребує матеріальної допомоги та утримання від колишньої дружини в розумінні ч.4 ст.75 СК України, оскільки має високий рівень доходів, значні пільги, може і здатен утримувати себе самостійно, не може вважатися непрацездатним, оскільки, відповідно довідки ЦМСЕК, може бути пристосований до роботи у створених умовах та може виконувати роботу за фахом зменшеного обсягу; позивач не вказує терміну, на який просить призначити аліменти, які, в цьому випадку, не можуть бути призначені довічно. Просила в позові відмовити. Відповідно п.9 роділу ХІII ЦПК України «Перехідні положення» (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, дану справу, провадження в якій відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, суд розглядає за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно ч. ч. 1, 5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд, вислухавши вступне слово та пояснення позивача, відповідачки, її представника, показання свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з таких мотивів. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] з 18.08.1991р. перебували в зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу народилося двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], яка наразі є неповнолітньою. 18.12.2014р. позивачу встановлено другу групу інвалідності за захворюванням, пов»язаним з військовою службою; з 01.01.2015р. - встановлено третю групу інвалідності довічно, із протипоказанням роботи в несприятливих умовах, нічних чергувань, відряджень, робота за фахом зменшеного обсягу (копії довідок до акту огляду МСЕК а.с.13,14, копія пенсійного посвідчення - а.с.8). Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 02.12.2016р. (справа №752/7208/16-ц) шлюб сторін розірвано, рішення не оскаржувалося та набрало законної сили. Статтею ст.75 СК України встановлено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного (ч.1). Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу (ч.2). Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи (ч.3). За змістом ч.ч. 1, 2 ст.76 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу (ч.1). Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу (ч.2). Отже, встановлене статтями 75, 76 СК України право одного з подружжя на утримання, передбачає обов»язкову наявність певних умов: - непрацездатності одного з подружжя, встановленої під час шлюбу чи протягом одного року від дня його розірвання; -потребування непрацездатним з подружжя матеріальної допомоги; -можливості другого з подружжя надавати матеріальну допомогу. За змістом правової позиції ВСУ, висловленої в постанові від 13.04.2016р. у справі №6-3066цс15, аналіз ч.ч. 2, 3, 4 ст.75 СК України дає підстави для висновку, що аліментні зобов»язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Зважаючи на те, що під час перебування сторін в шлюбі позивачу з 18.12.2014р. встановлено другу групу інвалідності, а з 01.01.2015р. - третю групу інвалідності довічно, то відповідно правила ч.3 ст.75 СК України, позивач вважається непрацездатним. Відповідачка та її представник не заперечували можливості надання [PERSON] матеріальної допомоги. Разом з тим, відповідачка [PERSON] та її представник заперечили наявність в позивача потреби в матеріальному утриманні в розумінні ч.4 ст.75 СК України, те, що [PERSON] має високий рівень доходів, значні пільги, може і здатен утримувати себе самостійно, не є непрацездатним. Частина статті 75 СК України визначає, що один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом (ч.4 ст.75 СК України). Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», у 2017 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць становив:з 1 січня 2017 року - 1544 грн, з 1 травня - 1624 грн, з 1 грудня - 1700 грн. Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017р. № 2246-VIII установлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2018 року - 1700 грн, з 1 липня - 1777 грн, з 1 грудня - 1853 грн, Відповідно довідки ГУ ПФУ в м.Києві (а.с. 11), позивач перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в м.Києві та отримує пенсію за вислугу років в розмірі 7 544,69 грн, а також, згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків (а.с.12) щомісяця отримує державну та соціальну матеріальну допомогу в розмірі 12 402,00 грн. Таким чином, позивач щомісячно отримує дохід в розмірі 19 946,69грн (7 544,69 грн + 12 402,00 грн), що значно перевищує розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом, як на момент звернення в суд з даним позовом, так і на час розгляду справи. Щодо витрат позивача, то до позовної заяви ним додано копії медичних документів (виписки з медичних карток стаціонарного хворого; епікриз від 07.03.2013р., виписний епікриз від 17.10.2014р., висновок для МСЕК від 10.11.2014р.; свідоцтва про хворобу від 23.10.2013р. медичний висновок від 15.08.2013р., заключение (рос.) від 08.02.2016р., результати дослідження КТ від 29.04.2015р., від 26.04.2016р., від 13.01.2017р., копії медичної карти амбулаторного хворого від 20.02.2013р. (а.с. 15-26); замовлення медичних досліджень, здійснених щодо [PERSON] в січні-березні 2016р. (а.с.30-32). Також до позову додано товарні чеки на придбання лікарських засобів (покупець ФОП [PERSON] а.с.27, 28, 29). Свідок [PERSON] - мати позивача, в судовому засіданні показала, що [PERSON] наразі проживає в неї, приймає ліки, на які витрачає багато коштів, його прибутку не вистачає на лікування. Разом з тим, позивачем, відповідно вимог ч. ч. 1, 5 ст.81 ЦПК України, під час провадження справи не доведено його витрат на власне лікування та медичне обстеження, їх розміру та періодичності, оскільки зазначені медичні документи не підтверджують необхідної періодичності відповідних досліджень та необхідності постійного чи періодичного прийняття ним конкретних лікарських засобів, а покупцем лікарських засобів за наданими позивачем товарними чеками (а.с.27, 28, 29) є не він, а інша особа - ФОП [PERSON] Також позивачем надано квитанції про сплату комунальних послуг (а.с. 33, 35-37, 39-40) по квартирі [ADDRESS]. Проте, згідно довідки Форма-1, виданої Будинкоуправлінням №12 Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України від 28.03.2017р. (а.с.70), [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS]; за вказаною адресою користується пільгою «ветеран військової служби» на послуги з утримання будинків і споруд (50%) з 02.12.2013р. Пільга нараховується на двох осіб - [PERSON] та доньку [PERSON], [INFO] Також позивач користується пільгою «ветеран військової служби» при оплаті: за централізоване постачання холодної води та водовідведення (50%) з 01.04.2017р. (довідка ПАТ «АК «Київводоканал» від 28.04.2017р. - а.с.71); електропостачання - з 16.12.2013р., за постачання гарячої води та централізованого опалення - з 01.03.2015р. (а.с.74); знижкою на оплату спожитої електроенергії 50% з 16.12.2013р. (а.с.75); знижкою на абонентську плату за телефон в розмірі 50% (а.с.73). В той же час позивач стверджує, що він здійснює добровільно утримання матері-пенсіонерки [PERSON], [INFO] та рідної тітки - [PERSON], [INFO] Відповідно довідки Управління ПФ у Кагарлицькому районі від 15.02.2017р. (а.с.62), [PERSON], яка є матір»ю позивача (копія свідоцтва про народження - а.с.60) та проживає у [ADDRESS], отримує пенсію в разі втрати годувальника, померлого внаслідок загального захворювання, розмір якої, з січня 2016р. по грудень 2016р. складала 1 577,82грн. Батько позивача - [PERSON] помер [INFO] у віці 76 років (копія свідоцтва про смерть - а.с. 61). [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Київській області і отримує пенсію за вислугу років, розмір якої, з січня 2016р. по грудень 2016р. складав 1 332,73 грн (довідка від 15.02.2017р. Переяслав-Хмельницького об'єднаного управління ПФ України Київської області - а.с.80). В судовому засіданні досліджені оригінали розписок матері позивача - [PERSON] про отримання нею від [PERSON] коштів в якості матеріальної допомоги: 25.11.2016р. - 1600 грн; 23.12.2016р. - 1 500 грн; 06.01.2017р. - 1400 грн; 13.02.2017р. - 1400 грн; 07.03.2017р. - 1600грн; 10.04.2017р. - 1600 грн; 08.05.2017р. - 1 600 грн (а.с.63-69, 81-), а також досліджені оригінали розписок [PERSON], яка згідно тверджень позивача, які не заперечуються відповідачкою, є його тіткою, нею отримано від позивача [PERSON] в якості матеріальної допомоги кошти: 10.11.2016р. - 900 грн; 12.12.2016р. - 800 грн; 06.01.2017р. - 700 грн; 07.02.2017р. - 700 грн; 07.03.2017р. - 700 грн; 07.04.2017р. - 900 грн; 05.05.2017р. - 900 грн (а.с.81-87). Також рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 14.06.2017р (справа №752/15798/16-ц) ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO]), в розмірі ? частки від всіх видів заробітку (доходу), щомісяця, починаючи з 30 вересня 2016р. і до досягнення дитиною повноліття - тобто - до [INFO] (а.с.88-90). Зазначений вище розмір щомісячного доходу позивача, в т.ч. ураховуючи його витрати на утримання, яке він щомісяця добровільно надає своїй матері - [PERSON], та стягнення рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 14.06.2017р (справа №752/15798/16-ц) ? частини щомісячного доходу позивача на утримання неповнолітньої дочки - [PERSON], [INFO], забезпечує йому прожитковий мінімум, встановлений законом, що належить враховувати, відповідно ч.4 ст.75 СК України. Що стосується надання позивачем матеріальної допомоги своїй тітці [PERSON], то позивачем в судовому засіданні не доведено наявності в нього визначеного законодавством обов»язку щодо утримання ним своєї тітки [PERSON]. Таке утримання, згідно тверджень позивача, здійснюється ним добровільно, що свідчить про наявність в [PERSON] можливості нести відповідні витрати . Отже, позивачем в судовому засіданні, не доведено своєї потреби у матеріальній допомозі, а отже, не доведено, відповідно вимог ч. ч. 1, 5 ст.81 ЦПК України, наявності в нього визначеного статтями 75, 76 СК України права на утримання. За таких обставин позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed