Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-06 00:00:00

Позивач [PERSON] ( [ADDRESS] ) звернувся до суду з позовом до [PERSON] ( [ADDRESS] ) про визначення частки у праві спільної сумісної власності. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 25.10.2017 року. Зазначає, що померла [PERSON] є його рідною матір`ю, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19.10.1962 року. На день смерті [PERSON] проживала за адресою [ADDRESS] . [INFO] після смерті матері [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді 3/5 частин домоволодіння по [ADDRESS] та 3/5 частин земельної ділянки площею 0,0115 га (кадастровий номер № [NUMBER] ). Померла [PERSON] не залишила заповіту. В установлений законом термін він подав заяву про прийняття спадщини до Черкаської районної державної нотаріальної контори, де відповідно була заведена спадкова справа після смерті матері за р.№13/2017. Після спливу встановленого законом терміну він звернувся до нотаріуса аби розпочати процедуру збору документів з метою оформлення спадщини матері [PERSON] Правовстановлюючі документи на спадкове майно він надав усі, але переглянувши їх нотаріус вказала, що неможливо буде вчинити нотаріальні дії, оскільки в державному акті про право власності на земельну ділянку від 02.03.2007 року вказано, що земельна ділянка площею 115,0 кв.м., цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, передана у приватну спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON] , розмір частки 1. Позивач вказує, домоволодіння по [ADDRESS] було успадковане матір`ю, земельна ділянка після успадкування будинку була передана їй та іншому співвласнику [PERSON] у власність в порядку безоплатної приватизації про що свідчать виданий правовстановлюючий документ, 3/5 частин будинку померлої матері [PERSON] нотаріусом не оспорюється, оскільки з свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.05.2018 року він успадкував зазначене нерухоме майно. Тобто із даного документу вбачається, що його матері, як співвласнику належить 3/5 частини до 2/5 частин будинку з надвірними спорудами, які належать відповідачу, тобто в нотаріальному порядку з приводу будинку ніяких перешкод не було для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Що стосується земельних ділянок площею 0,0487 га та 0,0055 га, які розташовані по [ADDRESS] , то відповідно за свідоцтва про право на спадщину за законом №788 та №790 від 23.05.2018 року він, як спадкоємець матері успадкував нерухоме майно в нотаріальному порядку з отриманням відповідних правовстановлюючих документів. Перешкода із іншою частиною спадкового майна після смерті матері [PERSON] виникла у визначенні частки в спільній сумісній власності в земельній ділянці площею 0.0115 га по [ADDRESS] , яка перебуває у спільній сумісній власності його матері [PERSON] та [PERSON] . Його матір та відповідачка не є між собою рідними та членами однієї сім`ї, тому незрозуміло чому в правовстановлюючому документів у них, як співвласників, спільна сумісна власність, тоді як правильно повинна бути спільна часткова, відповідно до часток в будинку. Приватним нотаріусом Черкаського МНО Науменко Т.М. йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій на вказане спадкове майно. Нотаріус зазначив, що частки співвласників не визначені. У зв`язку з цим, нотаріус позбавлений можливості встановити, яка ж саме частка належить померлій та підлягає спадкуванню. На підставі викладеного, у нотаріуса немає правових підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину після спливу шести місячного терміну, а тому роз`яснено право на звернення до суду з визначенням частки померлого на земельну ділянку. Просить суд визначити, що [PERSON] , померлій [INFO] належить 3/5 частин, а [PERSON] 2/5 частин у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0115 га, кадастровий номер [NUMBER] , яка розташована по [ADDRESS] на території Черкаської міської ради цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданого 02 березня 2007 року. Відповідно до ч.4ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ст.274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою від 15 травня 2019 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] надав суду заяву про слухання справи за його відсутності. Також, зазначив, що позов підтримує та просить його задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] надала суду заяву про слухання справи за її відсутності. Також. Зазначила, що позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 81 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Докази надаються сторонами та іншими.. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 77 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК). Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 25.10.2017 року - [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 25.10.2017 року. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від [INFO] року - померла [PERSON] є рідною матір`ю позивача [PERSON] [INFO] після смерті матері [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді 3/5 частин домоволодіння по [ADDRESS] та 3/5 частин земельної ділянки площею 0,0115 га (кадастровий номер № [NUMBER] ). Померла [PERSON] не залишила заповіту. В установлений законом термін позивач [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини до Черкаської районної державної нотаріальної контори, де відповідно була заведена спадкова справа після смерті матері за р.№13/2017. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.05.2018 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на частку у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0115 га (кадастровий номер [NUMBER] ), яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Підставою відмови зазначено те, що оскільки спадкодавицею за життя не було визначено частку в спільному сумісному майні. Згідно зі ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч. 2 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Частиною першою ст.1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за виданою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до пунктів 4 та 6 глави 1 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після визначення (виділення) частки померлого у спільному майні. Тому при спадкуванні таких часток істотне значення має встановлення їх розміру, що може бути зроблено як за життя спадкодавців, так і після відкриття спадщини. Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Приписами ч. 2 ст. 370 ЦК України визначено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. У відповідності до ч. 1 ст. 86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно ст. 89 Земельного кодексу України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до пункту 3.4 листа ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Згідно із пунктом 17 Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 р. частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при відкритті після нього спадщини. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що належить визначити розмір часток кожного зі співвласників у спільній власності на земельну ділянку площею 0,0115га,кадастровий номер [NUMBER] , яка розташована по [ADDRESS] на території Черкаської міської ради цільове призначення-для будівництва і обслуговування жилого будинку,господарських будівель і споруд,відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] виданого 02 березня 2007 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved