Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

Позивач 16.11.2018 року подав в суд вказаний вище позов. 04.12.2018 року [PERSON] подав до суду позов у новій редакції, відповідно до якої він зменшив обсяг позовних вимог і просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що з 18.10.2018 року він працював токарем ПАТ «Харківський підшипниковий завод». 25.10.2018 року він був звільнений за власним бажанням. Розрахунок при звільненні з ним був проведений лише 30.11.2018 року, що дає підстави для отримання компенсації за затримку розрахунку, період якої, на думку позивача склав 27 робочих днів. Відповідач подав до суду відзив, в якому заперечував проти позову, в обґрунтування чого посилався на те, що позивач працював на підприємстві з 18.10.2018 року по 25.10.2018 року. На час звільнення [PERSON] було нараховано 951 грн. 90 коп., з яких 561 грн. 97 коп. відрядна оплата праці та 389 грн. 93 коп. доплата до мінімальної заробітної плати. Остаточний розрахунок з позивачем в сумі 756 грн. 76 коп. був здійснений 30.11.2018 року. Також відповідач посилався на те, що вини підприємства в несвоєчасному остаточному розрахунку з [PERSON] немає, оскільки останній не прийшов за остаточним розрахунком ні у день звільнення, ні пізніше і просив не перераховувати кошти на його поточний рахунок, хоча підприємство мало змогу сплатити грошові кошти у будь-яку мить, отже вина відповідача у затримці остаточного розрахунку при звільненні позивача відсутня. Позивач не надав до суду відповіді на відзив. В ході з'ясування обставин справи та перевірки їх наданими доказами, судом установлено, що з 18.10.2018 року по 25.10.2018 року [PERSON] перебував в трудових правовідносинах з ПАТ «Харківський підшипниковий завод». 25.10.2018 року його було звільнено за власним бажанням. Остаточний розрахунок з [PERSON] був проведений 30.11.2018 року. Вказані обставини встановлені на підставі копій документів, а саме: витягу з трудової книжки [PERSON], копії звіту-розрахунку та довідки, яка була видана 19.12.2018 року бухгалтерією ПАТ «Харківський підшипниковий завод». Отже, судом установлено, що між сторонами склались спірні правовідносини в частині своєчасного розрахунку при звільненні працівника. Аналізуючи аргументи позивача, викладені ним в обґрунтування вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд приходить до висновку, що вони є обґрунтованими виходячи з такого. Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Судом установлено, що днем звільнення [PERSON] є 25.10.2018 року, отже, у відповідності до положень ст. 116 КЗпП, всі належні останньому виплати мали бути здійснені до 26.10.2018 року, оскільки, як вбачається з довідки, яка була видана 19.12.2018 року бухгалтерією ПАТ «Харківський підшипниковий завод», [PERSON] згідно табелю обліку використання робочого часу відпрацював 45 годин за період з 18.10.2018 року по 25.10.2018 року включно, зокрема, в останній робочий день позивач відпрацював 5 годин, що підтверджує ту обставину, що в день звільнення позивач був присутній на підприємстві. Проте, остаточний розрахунок з [PERSON] був проведений лише 30.11.2018 року. Відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували, що така затримка розрахунку відбулася не з вини підприємства, відтак аргументи відповідача про те, що позивач не прийшов за остаточним розрахунком ні у день звільнення, ні пізніше і просив не перераховувати належні йому на момент звільнення платежі на поточний рахунок, є безпідставними. Не надано суду і даних, які б свідчили про наявність спору про розмір належних працівникові при звільненні сум. З вказаної вище довідки, яка видана бухгалтерією відповідача 19.12.2018 року, вбачається, що середньоденна заробітна плата [PERSON] на підприємстві складала 169 грн. 20 коп. Судом встановлено, що затримка остаточного розрахунку при звільненні позивача склала 36 календарних днів - з 26.10.2018 року по 30.11.2018 року. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про доведеність тієї обставини, що відповідачем було порушене право позивача на повний та своєчасний остаточний розрахунок при звільненні. З метою захисту порушеного права позивача, суд застосовує положення ст. 117 КЗпП України і стягує з ПАТ «Харківський підшипниковий завод» на користь [PERSON] 6 091 грн. 20 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, для визначення якого суд використовує вихідні дані, які надані відповідачем, як офіційне джерело такої інформації. Поряд з цим, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що стягуючи з відповідача більшу суму, ніж та, яка була заявлена у позові, виходу за межі позовних вимог не відбулося, так як зміст позовної вимоги полягав саме у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а судом лише встановлений дійсний період такої затримки і проведений відповідний розрахунок з метою визначення правильного розміру відшкодування. На підставі викладеного,

Outcome: approved