Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

Позивач 15.04.2014 року звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на майно, що складається з житлового будинку [ADDRESS], який належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.08.1992 року, та з житлового будинку [ADDRESS], який належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок від 01.02.1988 року, спадкоємцями першої черги після його смерті є позивач і троє їхніх дітей: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], який помер [INFO]. За життя спадкодавець склав заповіт на будинок [ADDRESS] на ім'я відповідачки [PERSON], спадщину після його смерті позивач та [PERSON] прийняли, оскільки були зареєстровані і проживали в одному будинку із спадкодавцем, але відповідач обманним шляхом оформила 12.05.1996 року та 11.11.2008 року в Білоцерківській районній державній нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на все спадкове майно на своє ім'я, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 12.10.2012 року та рішенням апеляційного суду Київської області вказані свідоцтва про право на спадщину визнані недійсними. Постановою державного нотаріуса Білоцерківської районної державної нотаріальної контори від 04.04.2014 року позивачу відмовлено в оформленні прав на спадкове майно, а тому вона просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину в спільному майні подружжя - в будинку [ADDRESS]; визнати за нею право на спадкування за законом 1/6 частини будинку [ADDRESS], що належав [PERSON], який помер [INFO]; визнати за нею право на спадкування за законом на 2/9 частини будинку [ADDRESS], як на обов'язкову частку в спадщині, після смерті [PERSON] Представником позивача за довіреністю надано до суду письмову заяву про уточнення позовних вимог /а.с.90-91/, в якій вона просить суд визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину будинку [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частину будинку [ADDRESS], що належав [PERSON], який помер [INFO]; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 2/9 частини будинку [ADDRESS], що належав [PERSON], який помер [INFO]. Відповідач [PERSON], її представники в судове засідання не з'явилися, про час розгляду справи відповідач повідомлялася належним чином за зареєстрованим місцем її проживання, про належне повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи свідчить також надіслана на адресу суду телеграма її представником [PERSON], в якій він просить суд відкласти розгляд справи в зв'язку з його зайнятістю при проведенні слідчих дій /а.с. 96/. Вислухавши думку представника позивача, суд вважав за можливе провести розгляд даної справи без участі відповідача або її представника, при цьому суд виходив з приписів ст.169 ЦПК України, згідно якої відкладення розгляду справи можливе в межах строків, передбачених ст.157 ЦПК України, крім того, ні відповідач, ні її представники не з'явилися в судове засідання повторно після того, як розгляд справи було продовжено після її повернення з апеляційного суду Київської області, де переглядалася ухвала суду першої інстанції про відкриття провадження у цій справі за апеляційної скаргою представника відповідача, судом враховувалися і ті обставини, що договір про надання правової допомоги, який є в матеріалах справи /а.с.49-50/, відповідач уклала з Адвокатським об'єднанням «Інвікта», а не з [PERSON], до суду також надходили клопотання про відкладення розгляду справи від відповідача в зв'язку з зайнятістю її представника [PERSON], що свідчить про те, що в разі зайнятості [PERSON] участь у судовому засіданні міг прийняти інший представник, до того ж, суду не було надано жодних документів, які б підтверджували поважність причин неявки в судове засідання відповідача або її представників. Розгляд справи проведено судом в загальному порядку, оскільки від представника відповідача надійшло відповідне клопотання, на що вказано вище, представник позивача заперечувала щодо розгляду справи в заочному порядку. Заслухавши пояснення представника позивача, оглянувши матеріали даної справи, цивільну справу № 1003/11127/12 2/1003/3209/12, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що [INFO] помер [PERSON], який до дня смерті проживав і був зареєстрований в [ADDRESS], що стверджується копією свідоцтва про його смерть /а.с.6/, копією спадкової справи № 114, яку було надано Київським обласним державним нотаріальним архівом на запит суду і яка знаходиться в матеріалах цивільної справи № 1003/11127/12 2/1003/3209/12 за позовом [PERSON] до [PERSON], 3-ї особи: Білоцерківська районна державна нотаріальна контора, [PERSON], про визнання свідоцтв про право на спадщину за заповітом недійсними. З матеріалів вказаної цивільної справи вбачається, що спадкодавець [PERSON] залишив заповіт на ім'я [PERSON] на будинок [ADDRESS], який належав йому на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.08.1992 року після смерті [PERSON]; на ім'я спадкодавця також було зареєстровано право власності на будинок [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок від 01.02.1988 року. При розгляді зазначеної вище цивільної справи в 2012 році судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції було встановлено, що спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] були його дружина [PERSON], з якою він перебував у зареєстрованому шлюбі з 19.02.1959 року, їхні діти: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Спадщину після смерті [PERSON] прийняли його дружина [PERSON], син [PERSON], які проживали та були зареєстровані з ним в одному будинку, прийняла також спадщину і відповідач по справі [PERSON], оскільки вона фактично вступила в управління і володіння спадковим майном. [PERSON] помер [INFO], що слідує з копії свідоцтва про його смерть /а.с.7/, його дружина [PERSON] померла [INFO], від шлюбу у них залишився син [PERSON] [INFO], який в даний час знаходиться на вихованні в будинку сімейного типу в с. Вільна Тарасівка, про що зазначено в довідці Храпачівської сільської ради Білоцерківського району від 20.10.2013 року № 616 /а.с.36/. В судовому засіданні також встановлено, що на ім'я відповідачки [PERSON] оформлено Білоцерківською районною державною нотаріальною конторою 12.05.1996 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на спадкове майно, що складається з житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS], зареєстроване в реєстрі № 2-974; а 11.11.2008 року на її ім'я Білоцерківською районною державною нотаріальною конторою оформлено свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно після смерті [PERSON], яке складається з житлового будинку з відповідними господарським будівлями та спорудами по [ADDRESS], зареєстроване в реєстрі за № 1-1621. Всі ці обставини були встановлені судами першої та апеляційної інстанції, що слідує з рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.10.2012 року по справі № 1003/11127/12 2/1003/3209/12, згідно якого визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 11.11.2008 року на ім'я [PERSON] та визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 12.05.1996 року на ім'я [PERSON], а саме: щодо 2/9 частин житлового будинку [ADDRESS]. Згідно рішення апеляційного суду Київської області від 21.01.2013 року, рішення суду першої інстанції було скасовано в частині визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім'я [PERSON] від 12.05.1996 року та постановлено нове рішення про визнання недійсним повністю вказаного свідоцтва про право на спадщину за заповітом, в іншій частині - рішення суду першої інстанції залишено без змін. Отже, судами визнано недійсними обидва свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім'я [PERSON] За ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який діє з 01.01.2004 року, цей Цивільний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. В даному випадку спадщина відкрилася і була прийнята до 01.01.2004 року, а тому застосуванню при вирішенні спору підлягають норми ЦК України /в редакції 1963 року/. За ст.529 ЦК України /в редакції 1963 року/ при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно ст.549 цього Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Отже, як вказано вище, позивач - дружина спадкодавця, [PERSON] та [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] в порядку ст.549 ЦК України 1963 року, а саме: фактично вступили в управління та володіння спадковим майном. Спадкове майно після смерті [PERSON] складається з 1/2 частини будинку [ADDRESS], інша 1/2 частина цього домоволодіння належить позивачу [PERSON] відповідно до ст.22 КпШС України, як частка в спільному майні подружжя; до складу спадкового майна належить будинок [ADDRESS]. Ці обставини встановлені рішеннями судів, які набрали законної сили, на що вказано вище, а тому не потребують доказування при розгляді даної цивільної справи. Таким чином, оскільки спадщину прийняли три спадкоємці, частки яких є рівними, то кожний із них має право на 1/6 частину будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Право на спадкування за заповітом на будинок [ADDRESS] має відповідач [PERSON], але рішеннями судів, на які вказано вище, було встановлено, що [PERSON], яка отримує пенсію за віком з 01.07.1985 року, на момент відкриття спадщини /[INFO]/ була непрацездатною, а тому має право на обов'язкову частку в спадщині чоловіка, а саме: в будинку [ADDRESS], заповіт на який спадкодавець залишив на ім'я [PERSON] Відповідно до ст.535 ЦК України 1963 року неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. В п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.06.1983 року № 4 /зі змінами/ «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», яка діяла на момент відкриття спадщини, роз'яснюється, зокрема, що обов'язкова частка у спадщині визначається з урахуванням усіх спадкоємців за законом тієї черги, котра за відсутності заповіту закликалася б до спадкування, а також утриманців спадкодавців, які мають право на спадщину. Як було встановлено судом і вказано вище, право на спадщину після смерті спадкодавця мали чотири спадкоємці за законом першої черги: його дружина - позивач по справі та троє їхніх дітей. А тому обов'язкова частка позивача у спадщині на будинок [ADDRESS] становить : 1/4 частина належала б їй за законом, а 2/3 від 1/4 частини =2/12 або 1/6. Отже, позивач має право на 1/6 частину будинку [ADDRESS] та право на 1/6 частину будинку [ADDRESS] /обов'язкова частка/ в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка [PERSON], а 1/2 частина будинку [ADDRESS] належить їй по закону як частка в спільному майні подружжя. За приписами ст.ст.560, 561 ЦК України 1963 року, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. За ст.1296 ЦК України 2003 року спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. З матеріалів справи слідує, що свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті спадкодавця отримала тільки [PERSON], але ці свідоцтва визнані рішеннями судів недійсними. Державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Карпусь І.О. відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] з тих підстав, що свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно після смерті [PERSON] зареєструвала в МБТІ [PERSON], ці свідоцтва визнані судом недійсними, але не скасовано державної реєстрації права власності на спадкове майно на ім'я [PERSON], крім того, на підставі постанови міського відділу ДВС Білоцерківського МРУЮ за № 39808672 від 14.10.2013 року накладено арешт на житловий будинок [ADDRESS], власником якого значиться [PERSON], що стверджується копією постанови державного нотаріуса від 04.04.2014 року /а.с.16/. Як роз'яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися за правилами позовного провадження. А в п.27 цієї Постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст.1296 ЦК є правом, а не обов'язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі. За ст..328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України 2003 року власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, спадкоємець [PERSON], яка прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON], позбавлена можливості із-за відмови нотаріуса оформити спадкові права на вказане вище нерухоме майно. А тому суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частину будинку [ADDRESS] та на 1/6 частину будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO]; також визнати право власності на 1/2 частину будинку [ADDRESS] як на частку в спільному майні подружжя, оскільки право власності на все вказане нерухоме майно зареєстровано по даний час на ім'я [PERSON] на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, які визнані судами недійсними. В судовому засіданні було також встановлено, що постановою державного виконавця міського відділу ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції від 14.10.2013 року ВП № 39808672 накладено арешт на майно [PERSON], а саме: на будинок [ADDRESS], з метою забезпечення виконання виконавчого листа № 2-3509 від 31.07.2013 року, виданого Печерським районним судом м. Києва, про стягнення в солідарному порядку з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» боргу в сумі 318 508 грн.38 коп., що слідує з копії даної постанови /а.с.35/. Але ці обставини не можуть вплинути на вирішення судом даного спору, оскільки виконавчий документ видано і арешт накладено після того, як набрали законної сили рішення судів про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом, на підставі яких [PERSON] зареєструвала за собою право власності на нерухоме майно, а тому арешт міг бути накладений тільки на частину нерухомого майна, яка має належати [PERSON] в порядку спадкування після смерті [PERSON], а не на все нерухоме майно. На підставі ст.ст.79,88 ЦПК України на користь позивача належить стягнути з відповідача сплачений судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Так, згідно квитанцій позивачем сплачено судовий збір в сумі 243 грн.60 коп. /а.с.1/, 654 грн.79 коп. /а.с.89/, всього 898 грн.39 коп. виходячи з вартості нерухомого майна за звітом про оцінку майна ПП «Експерт ВМ», а саме: вартість житлового будинку по [ADDRESS] становить 68 880 грн., а вартість будинку [ADDRESS] становить 111 800 грн. /а.с.17-24/. Тоді сума судового збору, який необхідно стягнути на користь позивача, буде становити від вартості нерухомого майна, а саме: вартість 1/6 частини будинку № 52 -11 480 грн.; вартість 1/2 + 1/6 частини будинку № 74 /4/6/ -74 533 грн., всього 86 013 грн., 1% від ціни позову - 860 грн. Враховуючи все наведене та

Outcome: partial