Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON], в особі належним чином уповноваженого представника позивача за довіреністю [PERSON], 04.08.2017 року звернулася у суд із позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку (літера «А-1»), загальною площею 34,5 кв. м., з неї житлова 18,2 кв. м., з господарськими будівлями, а саме: сараєм (літера «Б»), сараєм (літера «В»), убиральнею (літера «Г»), навісом (літера «Д») та господарськими спорудами огорожею № 1, огорожею № 2, хвірткою № 3, розташований у с. Межиброди Сколівського району Львівської області по вул. Довбуша, 3, у порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця [PERSON], яка померла 19.06.2016 року. Позивач [PERSON] 15.08.2017 року звернувся в суд із позовною заявою, в якій просить визнати за ним право власності на ? частину житлового будинку (літера «А-1»), загальною площею 34,5 кв. м., з неї житлова 18,2 кв. м., з господарськими будівлями, а саме: сараєм (літера «Б»), сараєм (літера «В»), убиральнею (літера «Г»), навісом (літера «Д») та господарськими спорудами огорожею № 1, огорожею № 2, хвірткою № 3, розташований у с. Межиброди Сколівського району Львівської області по вул. Довбуша, 3, у порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця [PERSON], яка померла 19.06.2016 року. Позовні вимоги мотивують тим, що покійна [PERSON] за життя володіла вказаним вище домоволодінням, котре року по ? частині заповіла своїй внучці [PERSON] та племіннику [PERSON]. Спадкоємцями прав на вказане домоволодіння після смерті [PERSON] згідно заповіту від 18.11.2008 року є [PERSON] та [PERSON]. Зазначають, що вони спадщину, котра охоплена заповітом, після смерті [PERSON] прийняли у встановленому законом порядку, так як протягом визначеного ст. 1270 ЦК України подали до нотаріальної контори за місцем смерті спадкодавця заяву про прийняття спадщини за заповітом. Таким чином, на даний час вони є єдиними спадкоємцями прав та обовязків на спірне домоволодіння після смерті [PERSON], однак оформити таке право на нього вони не можуть у звязку із втратою оригіналу правовстановлюючого документа на нерухоме майно. З огляду на вказане, отримавши відмову державного нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, повязаної із видачою свідоцтва про право на спадщину за заповітом, вони були змушені звертатися за захистом своїх спадкових прав до суду із даними позовами. Належно уповноважений представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги свого довірителя підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Позивач [PERSON] у судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Належно уповноважена представник відповідача [PERSON] селищної ради Сколівського району Львівської області [PERSON] у судовому засіданні після розяснення йому наслідків, передбачених ст. 174 ЦПК України, позов визнав. Надав пояснення, згідно з якими позивачі дійсно є єдиним спадкоємцями прав та обовязків на спірне домоволодіння за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 19.06.2016 року. Позивачі спадщину прийняли, подавши відповідні заяви до Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області, однак на вказане домоволодіння спадкодавцем ще за життя було втрачено оригінал свідоцтва на право власності, а тому нотаріусом їм було відмовлено у видачі свідоцтв на спадщину за заповітом. Відтак, позивачам не залишалося іншого шляху, як звертатися за захистом своїх порушених права на спадщину до суду. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, давши належу оцінку доказам по справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що бабця позивача [PERSON], котра одночасно являється тіткою позивача [PERSON], після смерті якої вони мають намір оформити спадщину, померла 19.06.2016 року, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії І-СГ № 420563, виданого виконавчим комітетом [PERSON] селищної ради Сколівського району Львівської області 21.06.2016 року. Спадщина відкрилася у цей же день, у відповідності положень до ст. 1220 ЦК України. За життя, а саме 18.11.2008 року, спадкодавець [PERSON] у [PERSON] селищній раді Сколівського району Львівської області склала заповіт, згідно якого остання належний їй житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, розташований по вул. Довбуша, 2 у с. Межиброди Сколівського району Львівської області заповіла по ? частині своїй внучці [PERSON] (позивачу 1 у справі) та племіннику [PERSON] (позивач 2 по справі). Встановлено, що згаданий вище заповіт був належним чином посвідчений уповноваженою посадовою особою органу місцевого самоврядування, у встановленому порядку внесений до Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), про що свідчить копія відповідного витягу № 18128800 від 16.01.2009 року. Такий заповіт до дня смерті спадкодавця [PERSON] не змінений і не скасований, про що свідчить відмітка посадової особи на його тильній стороні. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 зазначеного Кодексу спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Зазначена дія повинна бути вчинена протягом шести місяців з часу відкриття спадщини. Як встановлено судом, позивач [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті спадкодавця фактично постійно проживала з ним, а позивач [PERSON], хоча і не проживав, однак протягом встановленого чинним ЦК України шестимісячного строку, за згодою іншого спадкодавця, подав до Сколівської нотаріальної контори Львівської області заяву про прийняття спадщини. Відтак, позивачі прийняли спадщину після смерті [PERSON] у встановленому ч. 1 ст. 1269 ЦК України порядку. Детально перевіряючи права та обовязки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті, зокрема прав на домоволодіння, розташоване у с. Межиброди Сколівського району Львівської області по вул. Довбуша, 2, котре є предметом спору у межах заявлених позовних вимог, судом встановлено наступне. Зокрема, розмежовуючи під час вирішення спору час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень чинного ЦК України, судом зясовано, що відповідне свідоцтво про право власності на спірне домоволодіння видавалося 16.12.1994 року Сколівською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1390 та зареєстроване за № 434 у реєстровій книзі № 3, що підтверджується довідкою, виданою КЗ ЛОР «Стрийське МБТІ» від 23.03.2017 року № 659, однак на даний час таке втрачене, що підтверджується копією оголошення у друкованому виданні «Високий замок» від 14.05.2016 року. Так, з вказаної вище довідки № 659, виданої КЗ ЛОР «Стрийське МБТІ» від 23.03.2017 року вбачається, що житловий будинок № 2 по вул. Довбуша у с. Межиброди Сколівського району Львівської області збудований у 1932 році. Житловий будинок позначений у технічному паспорті літерою А-1 загальною площею 34,5 кв. м., житловою 18,2 кв. м.. Такий будинок у цілому не являється самочинним будівництвом і відповідна відмітка відсутня. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, у даному випадку, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15.01.1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 року, та інших нормативно-правових актів. Якщо право власності на спірне домоволодіння, незважаючи на відсутність свідоцтва про право власності, підтверджувалося належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, як про це стверджують сторони, то орган місцевого самоврядування в особі [PERSON] селищної ради Сколівського району Львівської області зобов'язаний видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, а нотаріус зобов'язаний прийняти таку довідку разом із іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину (п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). Крім того, земельна ділянка площею 0,04 га., на якій розташоване спірне домоволодіння, перебувала у користування спадкодавця у відповідності до записів у поземельній книзі, що підтверджується довідкою № 548, виданою виконавчим комітетом [PERSON] селищної ради Сколівського району Львівської області від 01.03.2017 року. Відтак, при вирішенні питання щодо визнання права власності на спірне домоволодіння у порядку спадкування, суд оцінює правомірність забудови земельної ділянки у сукупності з іншими доказами, зібраними у матеріалах справи. Зазначені обставини повністю підтверджують право спадкодавця на спірне домоволодіння, яке не залежало від його реєстрації на момент здійснення забудови, а, у подальшому, спадкування на підставі заповіту. Крім того, таке домоволодіння було зареєстроване на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак оригінал такого спадкодавцем за життя був втрачений і така обставина встановлена у судовому засіданні. Судом також встановлено, що позивачі, які прийняли спадщину у встановленому порядку, зверталися до державного нотаріуса Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак одержали відмову у вчиненні зазначеної нотаріальної дії через відсутність усіх необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно. Після вчинення вказаних дій позивачі звернулися до суду. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи те, що визнання відповідачем позовних вимог є безумовним, не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про те, що позов слід задовольнити. На підставі вказаного вище, суд вважає за необхідне визнати за позивачами [PERSON] та [PERSON] право власності по ? ідеальній частині за кожним житлового будинку загальною площею 34,5 кв. м., житловою площею 18,2 кв. м. (позначений у технічному паспорті літерою А-1) з відповідною частиною господарських будівель сараєм (позначений у технічному паспорті літерою Б), сараєм (позначений у технічному паспорті літерою В), вбиральнею (позначена у технічному паспорті літерою Г), навісом (позначений у технічному паспорті літерою Д) та огорожею № 1, огорожею № 2, хвірткою № 3, розташований по вул. Довбуша, 2 у с. Межиброди Сколівського району Львівської області на території [PERSON] селищної ради Сколівського району Львівської області, у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 19.06.2016 року. Судові витрати слід залишити за сторонами.

Outcome: approved