Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

позивач 13 вересня 2016 року звернулася до суду з позовом вказавши, що її колишній чоловік [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (колишня назва Блюхера) м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Вона разом зі своєю донькою [PERSON] за згодою відповідача була зареєстрована у зазначеній квартирі. Однак в листопаді 2014 року відповідач вигнав її з донькою з квартири, змінив вхідні двері квартири, ключі їм не надав, тому вони були вимушені в квартирі не проживати, у квартирі залишилися особисті речі доньки. На даний час у неї виникла необхідність проживати у цій квартирі, однак вона не має можливості вселитися до неї. Неодноразово відповідач обіцяв впустити їх з донькою в квартиру та згодом переоформити право власності на квартиру на доньку, однак зловживав лише її довірою та обманював. До сьогоднішнього дня відповідач чинить їй та їх доньці перешкоди в користуванні квартирою, не впускає їх до житлового помешкання. Тому позивач просить усунути їй та [PERSON] перешкоди у користуванні квартирою № 83 в будинку № 15 по вулиці Петра Дорошенка м. Кривого Рогу Дніпропетровської області шляхом вселення їх у вказану квартиру. 06 лютого 2017 року [PERSON] звернувся з зустрічним позовом вказавши, що шлюб між ним з відповідачкою розірвано 12.09.2014 р. на підставі рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу. Ніяких домовленостей між ними щодо користування його власністю не було. Відповідно до вказаного рішення сторони з 01 грудня 2013 року припинили сімейні відносини та почали проживати окремо. Відповідачка фактично разом з дитиною в грудні 2013 року добровільно виселилася і вивезла належне їй та дитині майно з його квартири, тобто добровільно змінила місце свого проживання, втративши право користування його квартирою із зазначеного часу. Ніяких перешкод в користуванні квартирою він [PERSON] не чинив, з квартири не виганяв, відповідачка самостійно після розірвання шлюбу виїхала, так як вважала безглуздим проживання в одному житловому помешканні колишніх чоловіка та дружини. Щодо проживання їх доньки [PERSON] у нього ніколи заперечень не було, практично кожних вихідних він бере її до себе, фактично у вихідні дні донька проживає з ним. Тому [PERSON] просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою № 83 в будинку № 15 по вулиці Петра Дорошенка м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (а.с. 44-45). В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представники [PERSON] і [PERSON]на задоволенні вимог наполягали, просили задовольнити вимоги в повному обсязі. Зустрічний позов не визнали з підстав, викладених в запереченнях. [PERSON] суду пояснила, що коли вони перебували в шлюбі, відповідач піднімав на неї руку, змушував піти з квартири, яку обіцяв залишити доньці. Вона його боялася, тому змушена була залишити квартиру. Шлюб зареєстрували в 2008 року, донька народилася в 2010 році. Коли пішла від нього, проживала спочатку у батьків, потім знімала квартири. В своїй квартирі він змінив двері, вона не може туди потрапити. Квартиру придбали його батьки. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Представник відповідача [PERSON] первісний позов не визнав, на задоволенні зустрічних вимог наполягав з підстав, викладених в позові. Суду пояснив, що зі сторони відповідача фізичного насилля до позивачки не було. Щодо перешкод, то цю обставину вона не довела, з квартири її ніхто не виганяв, вона пішла добровільно. Квартирою вона не користується з часу розірвання шлюбу, на теперішній час у кожної сторони є нова сім'я, тому вони не зможуть проживати разом. Йому не відомо, чи змінював відповідач замки в дверях квартири. Представник 3-ої особи [PERSON] вважає, що в інтересах малолітньої дитини позов [PERSON] підлягає задоволенню. Вислухавши позивача, представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав. В судовому засідання встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування від 26.03.2007 р. є власником квартири [ADDRESS] (Блюхера) м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (а.с. 10 копія інформаційної довідки). Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 12 вересня 2014 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 9 копія рішення суду). [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON], [INFO] (а.с. 8 копія свідоцтва про народження). Відповідно до ст. 55 Конституції України та положень ст. ст. 3, 11, 15, 59, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Розгляд цивільних справ здійснюється не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін самостійно, на власний розсуд розпоряджається своїми правами й зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24.11.1986), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.1999). Статтею 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно частини 4 статті 156 ЖК Української РСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені у ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. [PERSON] з 07 червня 2008 року перебувала в шлюбі з [PERSON] (а.с. 9 копія рішення суду), згідно копії паспорта [PERSON] з 25 лютого 2011 року зареєстрована у [INFO] (Блюхера) міста Кривого Рогу Дніпропетровської області (а.с. 6 зворот копія паспорта), отже була вселена у квартиру свого чоловіка як член його сім'ї та набула рівного з іншими членами сім'ї права користування приміщенням. Згідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.\~\~ Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України).\~ Свідок [PERSON] суду пояснила, що працює з позивачкою, знайомі давно. Тетяна проживала однією сімєю з [PERSON], після розірвання шлюбу жила у батьків, а потім знімала квартиру. Разом з чоловіком вона не проживає приблизно 3 роки. В грудні 2016 року вони приїздили до її квартири, але не могли попасти до неї, так як там були змінені двері. Коли вона виїжджала з квартири, забрала свої речі, але не всі, так як [PERSON] обіцяв, що коли донька піде до першого класу, він віддасть їм цю квартиру. Цей їй відомо зі слів [PERSON]. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона з позивачкою давно знайома, разом працюють, знімають один офіс на двох. Одного разу [PERSON] приїхала на роботу з тілесними ушкодженнями, чоловік її побив. Зі слів їх знайомої Литвин, відповідач піднімав руку на [PERSON] і коли приїжджав в офіс. Зі слів [PERSON] він обіцяв їй надати житло. Вони приїздили до квартири в серпні 2016 року, однак там були змінені вхідні двері. Свідок [PERSON] суду пояснив, що позивач є його донькою. Відповідач розпускав руки, і донька змушена була з онукою піти з квартири, а цю квартиру, як стало відомо з обяв, відповідач виставив на продаж. Донька деякий час проживала з ними в с. Лозуватці, 25.05.2014 р. у них сталася пожежа, будинок згорів, тому вони вимушені були шукати інше житло, а донька змушена була знімати житло. Донька пішла від відповідача на початку 2014 року, той обіцяв до серпня 2016 року купити для себе квартиру, а цю квартиру віддати позивачу з донькою. Після розірвання шлюбу відповідач просив його забрати доньку на деякий час. Відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що обов'язок по доведенню обставин справи покладено на кожну із сторін, суд приходить до висновку, про наявність підстав для усунення перешкод у користуванні [PERSON] та малолітньої [PERSON] квартирою № 83 в будинку № 15 по вулиці Петра Дорошенка (колишня назва Блюхера) в м. Кривому Розі Дніпропетровської області шляхом вселення їх в квартиру, оскільки згідно пояснень свідків відповідачем змінено вхідні двері та замки на належній йому квартирі, ключі від вхідних дверей позивачу не надано, що позбавило [PERSON] безперешкодно користуватися житловим приміщенням, а отже порушило її права, передбачені статтею 9 ЖК Української РСР. Виходячи з зазначеного суд не знаходить правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням та усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом виселення в звязку з їх недоведеністю.

Outcome: approved