Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] в інтересах малолітнього [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Хмельницької міської ради, звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 24 січня 2006 року по 05 травня 2009 року. 05 травня 2009 року шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано. Від шлюбних відносин позивачка має спільну з відповідачем дитину сина - [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу залишився проживати з позивачкою. Позивач вказує, що після розірвання шлюбу та з початком військових дій в м.Луганську вона разом з дитиною змушена була переїхати в м. Хмельницький, де була зареєстрована як внутрішньо-переміщена особа. Відповідач [PERSON] залишився у м.Луганську. Зазначає, що відповідач з моменту розлучення повністю припинив виконувати батьківські обов`язки, а саме: взагалі не приймає будь-якої участі в вихованні дитини, будь-яких зв`язків з дитиною не підтримує, не цікавиться їх життям, станом здоров`я, умовами проживання, її проблемами, ніякої матеріальної допомоги та моральної підтримки не надає, самоусунувся від виконання будь-яких обов`язків його як батька дитини. Весь вказаний період часу відповідач [PERSON] жодного разу не цікавився життям своєї дитини, її матеріальними потребами, не піклувався про її фізичний, психічний, моральний та духовний розвиток, не вживав будь-яких заходів щодо надання дитини доступу до культурних та духовних цінностей, не сприяв засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі. Також позивач вказує, що окрім ухилення від виконання обов`язків по утриманню та вихованню дитини відповідач додатково чинить перепони для виїзду дитині за кордон для оздоровлення, відпочинку, для загального розвитку дитини. Пояснень з цього приводу не дає. На підставі викладеного, просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] . Позивачка в судовому засіданні присутньою не була, просила розглядати справу без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце його проведення був повідомлений у встановленому порядку. Причини неявки в судове засідання не повідомив, до суду з заявою про проведення судового розгляду справи без його участі не звертався, клопотань про відкладення судового засідання, чи відзиву на позов, до суду не подавав. Представник третьої особи Служба у справах дітей Хмельницької міської ради в судовому засіданні присутнім не був, просив розглядати справу без його участі, проти доводів, викладених у позовній заяві не заперечує, суду надав висновок про доцільність позбавлення батьківськи прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] . Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.ч.2,3 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.164 СК України, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане 18 вересня 2006 року відділом реєстрації шлюбів та народжень Луганського міського управління юстиції на ім`я [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 1210, відповідач [PERSON] зазначений батьком дитини, а позивач [PERSON] ( [PERSON] ) - її матір`ю. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого Артемівським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції 05 травня 2009 року шлюб, укладений між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було розірвано, про що зроблено актовий запис № 166. Зі змісту акту обстеження соціально-побутових умов проживання [PERSON] складеного 21 червня 2017 року спеціалістами відділу опіки та піклування служби у справах дітей Хмельницької міської ради, [PERSON] проживає в трикімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] . та має на своєму повному утриманні малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , та має склад родини: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO]. Матеріально-побутові умови в житлі на належному рівні, в дитини наявна окрема кімната, обладнана для навчання, відпочинку дитини, в квартирі проведено сучасний ремонт, дитина нормально харчується, для неї наявний достатній запас харчування. Згідно узагальненого висновку опіки та піклування умови для дитини за місцем помешкання позивачки належні. Згідно довідки від 08 червня 2017 року № 05/02-25, виданої Дитячою школою мистецтв Управління культури і туризму Хмельницької міської ради позивачці [PERSON] , підтверджується, що її син [PERSON] є учнем 5-го класу театрального відділення вказаного навчального закладу. За минулий період навчання в школі вихованням учня займається виключно його матір та вітчим, які регулярно відвідують батьківські збори, відкритті уроки, вистави, цікавляться успішністю, поведінкою дитини, вчасно оплачують навчання. Батько учня [PERSON] в навчальному закладі жодного разу не з`являвся, участі у супроводі навчального та виховного процесу дитини не приймає, будь-якої зацікавленості у навчанні сина не проявляв. Відповідно до довідки від 09 червня 2017 року № 177, яка видана Хмельницьким ліцеєм № 17 Департаменту освіти та науки Хмельницької міської ради, встановлено син позивачки [PERSON] є учнем 5-го класу Хмельницького ліцею № 17 з 01 вересня 2016 року. Протягом всього часу навчання в ліцеї вихованням учня займається виключно його матір та вітчим, які систематично відвідують батьківські збори, беруть активну участь у житті дитини, багато уваги приділяють вихованню і навчанню сина. Батько учня [PERSON] в навчальному закладі жодного разу не з`являвся. Зі змісту наданої позивачкою довідки від 09 червня 2017 року, яку видано Хмельницькою обласною федерацією бойових мистецтв та оздоровчих систем, встановлено, що син позивачки [PERSON] прийняти та відвідує заняття в даній школі з 01 жовтня 2016 року і по теперішній час, приймає участь в змаганнях. За весь період навчання виховання дитини займається його мати - [PERSON] та вітчим - [PERSON] . Протягом всього часу навчання батько дитини [PERSON] в навчальному закладі жодного разу не з`являвся, навчанням дитини не цікавився. З мотивованого висновку Служби у справах дітей Хмельницької міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав від 22 березня 2018 №01-34/625/18 вбачається обґрунтовано доцільним позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] з мотивів повного ігнорування [PERSON] батьківських обов`язків з утримання та виховання своєї, що виразилося в тому, що батько жодного разу не цікавився життям своєї дитини, її матеріальними потребами, не піклувався про її фізичний, психічний, моральний та духовний розвиток, не вживав будь-яких заходів щодо надання дитині доступу до культурних та духовних цінностей, не сприяв засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, що знайшло своє документальне підтвердження в наданих матеріалах. Орган опіки та піклування вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON] є доцільним та відповідає інтересам дитини. Вирішуючи спір, видається зазначити наступне. Дитинство в Україні охороняється державою (частина третя статті 51 Конституції України). Пріоритетом у правовому регулюванні сімейних відносин є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (частина друга статті 1, частина третя статті 5 Сімейного Кодексу України. Ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини, Україна визнала, що дитині для повного і гармонійного розвитку особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові та розуміння. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухиленні від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як зауважив Європейський Суд з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ) у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним ( п. п. 94-102. рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява №10383/09). Оцінюючи докази у їх сукупності, суд засуджує поведінку та ставлення відповідача [PERSON] до власної малолітньої дитини [PERSON] , який ухиляється від виконання батьківських обов`язків стосовно дитини та вважає доведеним факт такого ухилення, а тому приходить до висновку про необхідність позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] . У Принципі 6 Декларації прав дитини, що була проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Згідно ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N 789-XII від 27 лютого 1991року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 вказаної Конвенції визначено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно з частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно частини 1 статті 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 182 СК України та те, що відповідач участі в утриманні своїх дітей в не приймає, суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь [PERSON] на утримання її малолітньої дитини [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. Судові витрати суд покладає на відповідача.

Outcome: approved