Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Гриців Ольга Ярославівна, звернувся в суд із позовом, який згодом уточнив, до відповідача [PERSON] про розірвання договору №1308-10/1 від 13.08.2010р. про дольову участь у будівництві житла в багатоквартирному будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення по [ADDRESS] , та стягнення із [PERSON] 186 113грн. внесених коштів, згідно договору, пені за несвоєчасне виконання зобов`язань в розмірі 2 043 520,74грн., відсотків за користування грошовими коштами в розмірі 16 765,47грн., інфляційні збитки в сумі 66 070,12грн., на загальну суму 2 312 469,33грн. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 лютого 2020 року у задоволенні позову [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Гриців О.Я. до [PERSON] про розірвання договору про дольову участь у будівництві та стягнення коштів відмовлено. Встановлено, що при постановленні рішення суду, судом не вирішено вимогу відповідача про стягнення з позивача на її користь понесених судових витрат. У судовому засіданні [PERSON] просила стягнути з позивача на її користь понесенні нею та документально підтвердженні витрати на професійну правничу допомогу надану представником Данилевич А.Б. Зазначила, що на підтвердження понесених витрат надала розрахунок, який долучено до відзиву та оригінали квитанцій про оплату таких послуг подані протягом п`яти днів з для постановлення судового рішення. Позивач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце був повідомлений у встановленому законом порядку. Попередньо представник позивача адвокат Гриців О.Я. подала заяву про розгляд справи без її участі. 17 березня 2020 року адвокат Гриців О.Я., яка діє в інтересах [PERSON] подала заперечення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Вказала, що відповідачем не подано до матеріалів справи договору про надання професійної правничої допомоги, не визначено порядок оплати послуг адвоката та погашення витрат адвоката, відсутні акти виконаних робіт, що мали б містити склад та розрахунок таких витрат. Крім того, під час розгляду справи по суті, у відзиві відповідачем не надано попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Посилаючись на наведене, просила відмовити у задоволенні заяви. Згідно з вимогами ст. 270 ЦПК України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Суд, заслухавши пояснення відповідача, розглянувши матеріали справи, вважає, що у задоволенні вимог [PERSON] про стягнення із [PERSON] на її користь витрат пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Згідно з вимогами ч. 1 статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. У частині першій статті 59 Конституції України закріплено право кожного на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України таке право є гарантованою Конституцією України можливістю фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000). Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер; реалізація права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права; вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати; конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість (абзаци третій, четвертий, п`ятий підпункту 3.1, абзац перший підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009). Кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав та особи, яка надає правничу допомогу. Для надання професійної правничої допомоги діє адвокатура. Витрати учасників судового процесу на професійну правничу допомогу відшкодовуються в порядку, визначеному законом. (стаття 10 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року). Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI адвокатура України - недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом. За частиною першою статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника (частина перша статті 58 ЦПК України). Згідно частин першої-другої статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу. Відповідно до пункту 11 частини 16-1 Розділу XV «Перехідні положення» Конституції України у редакції Закону України № 1401-VIII від 02 червня 2016 року «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 01 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 01 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 01 січня 2019 року. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді регламентовано в пункті 1 частини третьої статті 133, статтях 134, 137, 141 ЦПК України. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі витрат на професійну правничу допомогу. Згідно частини першої-третьої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). В силу вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. ЦПК України під час розгляду справ певних категорій не забороняє стороні користуватися в суді послугами представника, який не є адвокатом, однак передбачає відшкодування витрат саме на професійну правничу допомогу адвоката. Встановлено, що під час розгляду справи, відповідач подала відзив на позов. У відзиві відповідач зазначила, що 26 грудня 2018 року нею оформлено довіреність на представника [PERSON] ; 21 січня 2019 року згідно акту-прийому документів матеріали справи, нею передано представнику [PERSON] документ для підготовки заперечень по даній справі. Посилючись на наведене, просила стягнути з позивача понесені нею судові витрати. Крім того, до відзиву, на підтвердження понесених витрат, відповідач подала квитанції про оплату коштів на рахунок [PERSON] на суму 3000грн., 2000грн. та 1200 грн.; довідку- розрахунок витрат на загальну суму 6200грн., де 3000грн.- оплата за підготовку заяви про застосування строків позовної давності від 23.01.2019р, 2000грн.- за підготовку відзиву від 23.01.2019р. та 1200грн.- участь у судових засіданнях; акт приймання-передачі копії документів по даній справі від 21.01.2019 року; нотаріально посвідчену довіреність від 26.12.2018 року, згідно якої [PERSON] уповноважує [PERSON] представляти її інтереси, у тому числі і в судах. Однак, вищенаведенні документи не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Встановлено, що відповідачем на підтвердження понесених витрат не надано суду договору про надання правової допомоги укладеного між адвокатом та відповідачем, про вид послуг та їх вартість. В порушення вимог ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, відповідачем не надано суду доказів щодо детального опису наданих послуг, вартості кожної наданої послуги і виконаних робіт, а складність справи, кількість судових розглядів та предмет спору не обумовлює можливість стягнення такої суми коштів, що зазначено у заяві. Зважаючи на складність справи та виконаних представником об`єму робіт, суд вважає, що витрати на правничу допомогу визначені відповідачем є завищеними, належним чином не обґрунтовані та недоведенні. Матеріали справи не містять копії свідоцтва представника [PERSON] про право на зайняття адвокатською діяльністю станом на час надання послуг, а саме підготовки відзиву, заперечень, а згідно долученого згодом ордеру, свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльності видане представнику [PERSON] лише 25 січня 2019 року. Сам по собі факт існування довіреності, виданої [PERSON] на ім`я [PERSON] про право представляти її інтереси, зокрема у судах, не дає підстав для стягнення витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката . Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до переконання, що у задоволенні вимог відповідача про стягнення з позивача витрат на правову допомогу слід відмовити.

Outcome: dismissed