Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

Позивач - [PERSON] 11.08.2017 року звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому просить суд розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем 06.10.2001 року Лівобережним відділом ЗАГСу м. Москви, запис акту про укладення шлюбу №2564 від 06 жовтня 2001 року. За час перебування у шлюбі сторони мають спільних неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. В позовній заяві позивач просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що подружні стосунки між ними не підтримуються з травня 2017 року, у них з відповідачем різні характери, погляди на життя, примирення між ними неможливе, шлюб має формальний характер. Позивачем також зазначено, що спору щодо визначення місця проживання дітей, які мешкають разом з нею, на цей час між сторонами немає. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 22.08.2017 року відкрито провадження по справі на підставі вищевказаного позову [PERSON] про розірвання шлюбу та призначено судове засідання. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала до суду заяву, в якій позов підтримала та просила розгляд справи провести за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлений, надав до суду заяву в якій позовні вимоги визнав, розгляд справи просив провести за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У зв'язку з чим, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі. Дослідивши та вивчивши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрований 06.10.2001 року Лівобережним відділом ЗАГСу м. Москви, запис акту про укладення шлюбу №2564 від 06 жовтня 2001 року. За час перебування у шлюбі сторони мають спільних неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Шлюб - це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сім'ї. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім'ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім'ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. За ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Як вбачається з пояснень позивача зазначеної вільної згоди між сторонами по справі не має. Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Примушування - значить добиватися певної поведінки від особи за допомогою фізичного або психічного насильства. Закріпленні у законодавстві права дружини та чоловіка на повагу до своєї індивідуальності є засобом захисту психологічно слабшого у шлюбі від психічного диктату чи навіть агресії дружини, чоловіка або іншої особи. Воно схиляє до толерантності, терпимості у шлюбі, спрямовує кожного з них на спокійне, інтелігентне залагодження колізії індивідуальних рис характеру, життєвих звичок. Однією з причин припинення шлюбу є його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, розірвання шлюбу може відбутися за їхньою спільною заявою або за заявою когось з них. У ході розгляду справи, судом була перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу. Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно, шлюб носить формальний характер, подружні стосунки між сторонами не підтримуються з травня 2017 року, подальше сумісне проживання суперечить інтересам сторін, а тому позов [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. З урахуванням вищевикладеного, оскільки позивачем в позові не заявлені вимоги щодо відшкодування судових витрат, у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідача.

Outcome: approved