Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] 24.10.14 р. звернулася до суду з позовом до відповідачів, відповідно до якого просила суд визнати недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 20.12.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], визнати виконавчий напис нотаріуса від 21.01.09 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] таким, що не підлягає виконанню та стягнути судові витрати. Т.1 а.с.1-3 16.04.15 р. позивач [PERSON] уточнила вимоги, про що подала заяву відповідно до якої просила суд визнати недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 20.12.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], визнати виконавчий напис нотаріуса від 21.01.09 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] таким, що не підлягає виконанню та стягнути судові витрати. т. 2 а.с.28-30 24.06.15 р. позивач [PERSON] уточнила вимоги, про що подала заяву відповідно до якої просила суд визнати недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 20.12.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], визнати виконавчий напис нотаріуса від 21.01.09 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] таким, що не підлягає виконанню, визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] 30.01.2009 р., визнати недійсним договір міни між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON], посвідчений 11.09.2009 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] т.2 а.с.118-122 21.09. 2015 року до суду подана остаточно уточнена позовна заява від 2-х позивачів [PERSON] та [PERSON], відповідно до якої останні просять суд визнати недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений 20.12.2006 року реєстраційним № 2689 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] між [PERSON] та [PERSON] про передачу [PERSON] під заставу [PERSON] квартири № 89 буд.160-Г по вул..Ак.Павлова м.Харкова. Визнати таким що не підлягає виконанню виконавчий напис, реєстраційний № 414, посвідчений 21.01.2009 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений 30.01.2009 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], реєстраційний № 317, укладений між [PERSON], який діяв від імені [PERSON] за довіреністю від 20.12.2006 року та [PERSON]. Визнати недійсним договір міни квартири [ADDRESS], посвідчений 11.09.2009 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] укладений між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON], відповідно до якого [PERSON] передав, а [PERSON] та [PERSON] прийняли у власність в рівних частках кожний по ? частині квартири [ADDRESS] в порядку обміну на 82/100 частин житлового будинку № 40 по вул..Калінінградській м.Харкова та ? частину [ADDRESS]. Визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності по ? частині за кожною на квартиру [ADDRESS] та стягнути судові витрати. В обґрунтування вимог, позивачі посилаються на те, що квартира № 89 в б.№ 160-Г по вул.[PERSON]. Павлова в м. Харкові належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21 березня 1995р., реєстраційний № 5-95-46912-м-2, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду. 20 грудня 2006 р. приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] посвідчений договір позики, укладений між позивачем [PERSON], діючої від свого власного імені та від імені [PERSON] ( на підставі довіреності, посвідченої 19.12.2006р.) з одного боку та [PERSON]В відповідачем по справі з другого боку. За договором, позика складала 30900 доларів США, які вона- Полянська О.Є., зобовязалась повертати щомісячно пятьма платежами у розмірі 650 доларів США, починаючі з 20 січня 2007 р. і повернути не пізніше 20 травня 2007р. В п.1 даного договору вказано, що необхідним та достатнім доказом виконання (невиконання) позичальником обовязків або позикодавцем обопільно підписані в простій письмовій формі акти прийому-передачі. Також 20 грудня 2006 року вона- Полянська О.Є. надала на імя [PERSON] довіреність (реєстраційний №2092) на право продажу належної їй та [PERSON] на праві сумісної власності [ADDRESS]. З тексту довіреності вбачається, що дана довіреність набуває чинності з моменту та на підставі вчинення виконавчого напису нотаріуса на договорі іпотеки. Одночасно з підписанням договору позики між нею - [PERSON] та [PERSON] приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], а саме 20 грудня 2006 р. посвідчено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, номер в реєстрі № 2689, якій укладено як засіб забезпечення виконання зобовязання, що виникло у неї - [PERSON] за договором позики, у якому вона являється іпотекодавцем, а [PERSON] іпотекодержателем. В п.3 договору про задоволення вимог іпотекодержателя вказано, що іпотекодавець віддає, а іпотекодержатель приймає під заставу кв. № 89 в б.№ 160-г по вул..Ак. Павлова в м. Харкові (предмет іпотеки). Дана квартира складається з трьох кімнат загальною площею 64,1 кв.м., житловою 45,0 кв.м. В п.6 договору про задоволення вимог іпотекодержателя вказано, що право звернення стягнення на предмет іпотеки виникає у іпотекодержателя при невиконанні іпотекодавцем зобовязання по поверненню позики за договором позики. Також вказано, що право звернення на предмет іпотеки виникає у іпотекодержателя після вчинення виконавчого надпису нотаріуса на договорі позики, який визначить суму, належну до стягнення. Після цього, вона [PERSON] та її донька [PERSON] продовжували мешкати в належній їм [ADDRESS]. Свої зобовязання по договору позики\~ вона- Полянська О.Є. виконувала, сплативши на протязі 2007-2008 років [PERSON] суму позики\~ на 5986 доларів США , чому свідчать\~ копії розписок: 20.01.2007р. - 610 доларів США 20.02.2007р. - 610 доларів США 20.03.2007р. - 610 доларів США 21.04.2007р. - 500 доларів США 20.05.2007р. - 600 доларів США 02.07.2007р. - 270 доларів США 27.07.2007р. - 500 доларів США 15.11.2008 р. - 245 доларів США Також 25.02.2008 р. -7500 гривень та 11.07.2008 р. 2000 гривень, всього 9500 гривень по курсу НБУ на той час 4,86 гривень/ долар США складає 1935 доларів США. Загальна сума платежів складає 5986 доларів США. В звязку з сімейними обставинами вони - позивачі, в 2009 році переїхали в м. Київ на тимчасове проживання і весь час вона- Полянська О.Є., сплачувала гроші за комунальні послуги по [ADDRESS]. В 2012 році вона- Полянська О.Є, приїхала в м. Харків і не змогла потрапити до себе в спірну квартиру, оскільки там мешкали незнайомі їй громадяни. 06.12.2012 р. вона- Полянська О.Є., подала заяву в Київський РВ міліції м. Харкова про незаконні дії [PERSON] відносно їхньої квартири. 9.11.2012 р. із постанови про відмову в порушенні кримінальної справи їй стало відомо, що сталося з їхньою з дочкою власністю. Таким чином, дізналася про порушення її та [PERSON] прав 09.11.2012 року. Вона зясувала , що 21.01.2009 р. ПН ХМНО [PERSON] вчинено виконавчий напис на договорі про задоволення вимог іпотекодержателя, за яким запропоновано звернути стягнення на [ADDRESS], передану у заставу [PERSON] згідно цього ж договору від 20.12.2006 р. За рахунок коштів, отриманих від реалізації квартири запропоновано задовольнити вимоги [PERSON]В в сумі 237930 гривень ( 30900 доларів США). [PERSON], діючі на підставі довіреності від її імені - [PERSON], від 20.12.2006 р.( яка набирає чинності з моменту вчинення виконавчого напису нотаріуса на договорі ІПОТЕКИ, абзац 7 довіреності), 30.01.2009 р. уклав з [PERSON]О.(відповідачем по даній справі) договір купівлі-продажу [ADDRESS]. Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] і зареєстрований в реєстрі за № 317. Своє право власності [PERSON] зареєстрував в електронному реєстрі за № 17229611. [PERSON] 11.09.2009 р. уклав з [PERSON] та [PERSON] договір міни, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], згідно з яким [PERSON] та [PERSON] набули права власності на [ADDRESS], кожний по 1/2 частині. Своє право власності [PERSON]В та [PERSON] зареєстрували в електронному реєстрі за № 17229611. Таким чином вони, позивачі по справі [PERSON] та [PERSON] були позбавлені своєї власності спірної квартири. Вважають, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, виконавчий напис нотаріуса, договори купівлі-продажу та міни були складені з порушенням норм права, а тому дані правочини являються незаконними з наступних підстав. 1.Договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 20.12.2006 р, посвідчений ПН ХМНО [PERSON]В, згідно якого вона, [PERSON] як іпотекодавець віддаю, а [PERSON] - іпотекодержатель приймає під заставу кв. № 89 в б.№ 160-г по вул. Ак. Павлова в м. Харкові (предмет іпотеки) - является незаконним виходячи з наступного. Як зазначено у ч.1 ст.1 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель у забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні та користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у порядку, встановленому цим законом. Відповідно до вимог ч.1 ст.18 ЗУ «Про іпотеку» оформлення іпотеки відбувається шляхом укладання іпотечного договору і підлягає нотаріальному посвідченню. Ч.1 ст.37 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно предмет іпотеки є договір про задовольняння вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання. Згідно до ч.1 ст.36 ЗУ «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що містяться в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотеко держателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може біти укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, вважають, що іпотечний договір та договір про задоволення вимог іпотекодержателя є окремими договорами ( крім випадків, коли іпотечний договір містить відповідне застереження) і договір про задоволення вимог іпотекодержателя є похідним від іпотечного договору. У їхньому випадку договір іпотеки не складався, хоча в витязі з реєстру заборони відчуження обєктів нерухомості зазначений номер договору іпотеки № 2689 від 20.12.2006 р. Проте, за цим самим номером зареєстрований договір про задоволення вимог іпотеко держателя, а не договір іпотеки. За таких обставин, враховуючи вищенаведені законодавчі акти, у [PERSON] не виникло статусу «іпотекодержателя», що свідчить про неможливість укладання між [PERSON] та нею договору про задоволення вимог іпотекодержателя, а тому цей договір повинен бути визнано недійсним ст.ст.203, 215 ЦК України. 2. Виконавчий напис нотаріуса, вчинений 21.01.2009 р. ПН ХМНО [PERSON] є таким, що не підлягає виконанню, виходячи з наступного. За змістом п.6 договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 20.12.2006 укладеного між нею, [PERSON] та [PERSON] ( посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON]В.) вбачається, що саме вчинення виконавчого напису на договорі ПОЗИКИ у кредитора виникає право звернення на предмет іпотеки. Відповідно до п.282 Інструкції «Про вчинення нотаріальних дій» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що посвідчують заборгованість. У даному разі борговим документом є договір позики, укладений між нею, [PERSON]Є та [PERSON] 20.12.2006 г. Фактично виконавчий напис нотаріуса було зроблено на Договорі про задоволення вимог іпотекодержателя, на що вказує посилання на п.6 договору в першому реченні виконавчого напису. Таким чином, виконавчий напис нотаріуса зроблено с порушенням вимог закону. Крім того, лише на підставі ст.88 ЗУ «Про нотаріат», п.284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості боржника. Більш того, нотаріусом порушені і вимоги самого боргового документу договір позики, де в п.1 даного договору вказано, що необхідним та достатнім доказом виконання (невиконання) позичальником обовязків або позикодавцем обопільно підписані в простій письмовій формі акти прийому-передачі. Ніякого акту прийому-передачі вона не складала та не підписувала, але в погашення своїх зобовязань перед [PERSON] вона, [PERSON]Є, передала йому 7745 доларів США (підтверджено розписками). При таких обставинах здійснення виконавчого напису нотаріусом незаконно і тому напис повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Також відсутні докази направлення їй, [PERSON]Є, як боржнику, належним чином оформленої заяви\~ у відповідності до п.283 Інструкції про вчинення нотаріальних дій. Представником відповідача було надано копію заяви, яка начебто надсилалась на моє її імя за адресою м. Харків вул..Гоголя 13. За даною адресою вона ніколи не мешкала, не працювала та не отримувала цієї заяви. Відповідно до ч.1 ст.334 ЦК України право власності у набувача за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 4 ст. 334 ЦК України передбачено, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Згідно зі ст. 572 ЦК України в силу договору застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником ( заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Ст.591 ЦК України передбачає порядок реалізації предмета застави, на який звернено стягнення, а саме, шляхом продажу з публічних торгів. Таким чином, у даному випадку, коли сума її боргу зменшилась внаслідок\~ часткового погашення, предмет застави квартира [ADDRESS] - повинна бути реалізована через публічні торги, з обовязковою попередньою оцінкою спеціалістом. ( згідно ч.1 ст.590 та ч.1 ст.591 ЦК України). З отриманих від реалізації коштів задовольняються вимоги заставодержателя, а решта повертається боржнику, а саме їй. Таким чином, виконавчий напис зроблено нотаріусом в порушення ст.88 ЗУ «Про нотаріат» та п.284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій і є таким, що не підлягає виконанню. 3.Договір купівлі-продажу [PERSON] [PERSON] 30.01.2009 р. кв.№ 89 в буд.160-г по вул. Ак. Павлова в м. Харкові також вважаю недійсним з наступних причин. [PERSON] порушив вимоги закону, використовуючи видану нею на його імя довіреність від 20.12.2006 р. і здійснив 30 січня 2009 р. продаж [PERSON] [ADDRESS]. Даний договір купівлі-продажу посвідчений ПН ХМНО [PERSON] за реєстраційним № 317. Цей договір також укладений з порушенням - а саме довіреність набуває чинності з моменту та на підставі вчинення виконавчого напису нотаріуса на договорі ІПОТЕКИ ( це вказано в абз.7 довіреності). Однак, договір іпотеки між нею та [PERSON]В не укладався. Таким чином, у [PERSON] не було правових підстав для продажу спірної квартири, оскільки довіреність не набула чинності. У даному випадку при укладанні договору купівлі-продажу були порушені ст.ст. 203, 215, 237 (представництво) ЦК України. 4.Договір міни від 11 вересня 2009 р., посвідчений ПН ХМНО [PERSON], також вважають недійсним. Згідно договору міни [PERSON] і [PERSON] передали, а [PERSON] прийняв у власність 82/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями № 40 по вул. Калінінградській в м. Харкові та 1/2 частину кв. №12 в по вул. Уборевича № 46-в в м. Харкові в порядку обміну на трикімнатну [ADDRESS]. В свою чергу [PERSON] передав, а [PERSON] та [PERSON] прийняли у власність в рівних частинах кожний ( по 1/2) трикімнатну [ADDRESS] в порядку обміну на 82/100 частки жилого дома № 40 по вул. Калінінградскій в м. Харкові та 1/2 частину [ADDRESS]. Своє право власності [PERSON]В та [PERSON] зареєстрували в електронному реєстрі за № 17229611. Таким чином, належна раніше їм , позивачам, на праві власності квартира [ADDRESS]. в м. Харкові, перейшла у власність [PERSON] та [PERSON] Цей договір вважаємо також недійсним, оскільки він укладений з порушенням норм цивільного права. Цей договір є похідним від договору купівлі-продажи квартири [ADDRESS] від 30.01.2009 р. В попередньому пункті позову вони вказували, що договір купівлі-продажу є недійсним, оскільки продавець [PERSON] діяв фактично за відсутністю довіреності від мене, [PERSON] Отже і договір міни є недійсним в силу ст.ст. 203, 215 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України недодержання сторонами або стороною в момент вчинення правочину вимог, передбачених ч. 1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України має наслідком визнання правочину не дійсним. На підставі викладеного просили вимоги задовольнити. т.2 а.с. 194-196 18.06. 2015 року позивач [PERSON] подала заяву про поновлення строку звернення до суду з позовом , посилаючись на те, що строки були пропущені з поважних причин, оскільки про порушене право дізналася лише у листопаді 2012 року, коли не змогла потрапити у свою, спірну, квартиру і від сусідів дізналася, що там проживають сторонні люди. Під час тимчасового проживання у м.Київі, за сімейними обставинами, вона продовжувала сплачувати комунальні послуги. 06.11.12 року вона звернулася до Київського РВ ХМУ м.Харкова про шахрайські дії [PERSON] щодо її квартири. 09.11.12 року з постанови про відмову в порушенні кримінальної справи, їй стало відомо, що [PERSON] набув право власності на її квартиру і таким чином вона зрозуміла, що її права порушені і на підставі яких саме договорів та документів. Таким чином вона дізналася про порушення своїх прав 09.11.12 року в межах 3-річного терміну і 21.10.14 року подала до суду позов. До цього часу ні про які-небудь судових засіданнях з приводу її квартири, їй нічого не було відомо. т.2 а.с. 89-90 Ухвалою суду від 21.12.15 р. в задоволенні заяви [PERSON] про закриття провадження по справі відмовлено. т.3 а.с. 59 В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник обох позивачів [PERSON] - підтримали остаточно уточнені вимоги, вказавши, що доповнень до викладеного не мають. Від позивача [PERSON] є заява про розгляд справи в її відсутність, в якій вказала, що вимоги підтримує. Т.3 а.с.16 Відповідачі та представник відповідача в судове засідання не зявилися, сповіщені належним чином про день та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили, що дає суду підстави розглядати справу у їх відсутність, відповідач [PERSON] сповіщений через установу виконання покарань № 27. За згодою позивача [PERSON] та представника обох позивачів, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. 3-і особи в судове засідання не зявилися, сповіщені належним чином. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], представника обох позивачів адвоката [PERSON], вивчивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що квартира № 89 в б.№ 160-Г по вул.[PERSON]. Павлова в м. Харкові (Московський район м. Харкова) належала на праві спільної сумісної власності позивачам [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21 березня 1995р., реєстраційний № 5-95-46912-м-2, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду. т.2 а.с.123 20 грудня 2006 р. приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] посвідчено договір позики, укладений між позивачем [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої 19.12.2006р. з одного боку та [PERSON]В відповідачем по справі з другого боку. За договором, позика складала 30900 доларів США, які позивач [PERSON], була зобовязана повертати щомісячно платежами у розмірі 650 доларів США, починаючі з 20 січня 2007 р. і повернути не пізніше 20 травня 2007р. Відповідно п.1 даного договору позики зазначено, що необхідним та достатнім доказом виконання (невиконання) позичальником обовязків або позикодавцем є надані позичальником або позикодавцем обопільно підписані в простій письмовій формі акти прийому-передачі. т. 2 а.с.124 Судом встановлено, що свої зобовязання за договором позики\~ [PERSON], виконувала, сплативши на протязі 2007-2008 років відповідачу [PERSON] суму позики\~ на 5986 доларів США , що підтверджується\~ копіями розписок: 20.01.2007р. - 610 доларів США, 20.02.2007р. - 610 доларів США, 20.03.2007р. - 610 доларів США , 21.04.2007р. - 500 доларів США, 20.05.2007р. - 600 доларів США, 02.07.2007р. - 270 доларів США, 27.07.2007р. - 500 доларів США, 15.11.2008 р. - 245 доларів США та 25.02.2008 р. -7500 грн. і 11.07.2008 р. 2000 грн., загалом 9500 гривень по курсу НБУ на той час 4,86 гривень/ долар США складає 1935 доларів США. Загальна сума платежів складає 5986 доларів США. т. 2 а.с.92-96, 135-138 Також встановлено, що 20 грудня 2006 року позивач [PERSON] надала на імя [PERSON] довіреність на право продажу належної їй та [PERSON] на праві сумісної власності [ADDRESS]. З тексту довіреності вбачається, що дана довіреність набуває чинності з моменту та на підставі вчинення виконавчого напису нотаріуса на договорі іпотеки. т. 2 а.с.127 Одночасно з підписанням договору позики між [PERSON] та [PERSON], приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], 20 грудня 2006 року посвідчено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, номер в реєстрі № 2689, якій укладено як засіб забезпечення виконання зобовязання, що виникло у [PERSON] за договором позики, у якому вона є іпотекодавцем, а [PERSON] іпотекодержателем. В п.3 зазначеного договору вказано, що іпотекодавець віддає, а іпотекодержатель приймає під заставу кв. № 89 в б.№ 160-г по вул..Ак. Павлова в м. Харкові (предмет іпотеки). Дана квартира складається з трьох кімнат загальною площею 64,1 кв.м., житловою 45,0 кв.м. В п.6 договору про задоволення вимог іпотекодержателя вказано, що право звернення стягнення на предмет іпотеки виникає у іпотекодержателя при невиконанні іпотекодавцем зобовязання по поверненню позики за договором позики. Також вказано, що право звернення на предмет іпотеки виникає у іпотекодержателя після вчинення виконавчого надпису нотаріуса на договорі позики, який визначить суму, належну до стягнення. т.2 а.с.125,126 Суд також вважає доведеним, що після укладання зазначених вище договорів, позивачі продовжували мешкати в належній їм [ADDRESS] до 2009 р. Також встановлено, що позивачі в 2009 році переїхали в м. Київ на тимчасове проживання і весь час позивач сплачувала гроші за комунальні послуги по [ADDRESS]. т.2 а.с.98-109 Судом встановлено, що 21.01.2009 р. приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] вчинено виконавчий напис на договорі про задоволення вимог іпотекодержателя, за яким запропоновано звернути стягнення на [ADDRESS], передану у заставу [PERSON] згідно цього ж договору від 20.12.2006 р. За рахунок коштів, отриманих від реалізації квартири запропоновано задовольнити вимоги [PERSON]В в сумі 237930 гривень ( 30900 доларів США). т.2 а.с.128 Також встановлено , що відповідач [PERSON], діючі на підставі довіреності від імені позивача [PERSON], від 20.12.2006 р.( яка набирає чинності з моменту вчинення виконавчого напису нотаріуса на договорі іпотеки, абзац 7 довіреності), 30.01.2009 р. уклав з відповідачем [PERSON] договір купівлі-продажу [ADDRESS]. Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] и зареєстрований в реєстрі за № 317. Своє право власності [PERSON] зареєстрував в електронному реєстрі за № 17229611. т.2 а.с.129 11.09.2009 року відповідач [PERSON] уклав з [PERSON] та [PERSON] договір міни, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], згідно з яким [PERSON] та [PERSON] набули права власності на [ADDRESS], кожний по 1/2 частині. Своє право власності [PERSON]В та [PERSON] зареєстрували в електронному реєстрі за № 17229611. т.2 а.с.130-133 Суд приходить до висновку про недійсність, укладеного 20.12.2006 року договору про задоволення вимог іпотеко держателя, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.1 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель у забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні та користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у порядку, встановленому цим законом. Згідно ч.1 ст.18 ЗУ «Про іпотеку» оформлення іпотеки відбувається шляхом укладання іпотечного договору і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно ч.1 ст.37 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно предмет іпотеки є договір про задовольняння вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання. Згідно до ч.1 ст.36 ЗУ «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що містяться в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотеко держателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може біти укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, іпотечний договір та договір про задоволення вимог іпотекодержателя є окремими договорами ( крім випадків, коли іпотечний договір містить відповідне застереження) і договір про задоволення вимог іпотекодержателя є похідним від іпотечного договору. Судом встановлено , що договір іпотеки не складався, хоча в витязі з реєстру заборони відчуження обєктів нерухомості зазначений номер договору іпотеки № 2689 від 20.12.2006 р. Проте, за цим самим номером зареєстрований договір про задоволення вимог іпотеко держателя, а не договір іпотеки. За таких обставин, суд вважає, що у відповідача [PERSON] не виникло статусу «іпотекодержателя», що свідчить про неможливість укладання між [PERSON] та [PERSON] договору про задоволення вимог іпотекодержателя, а тому цей договір повинен бути визнано недійсним відповідно до ст.ст.203, 215 ЦК України. Суд також приходить до висновку, що виконавчий напис нотаріуса, вчинений 21.01.2009 р. приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] є таким, що не підлягає виконанню, виходячи з наступного. За змістом п.6 договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 20.12.2006 укладеного між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] вбачається, що саме вчинення виконавчого напису на договорі позики у кредитора виникає право звернення на предмет іпотеки. Відповідно до п.282 Інструкції «Про вчинення нотаріальних дій» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що посвідчують заборгованість. У даному разі борговим документом є договір позики, укладений 20.12.2006 р. між [PERSON]Є та [PERSON] Фактично виконавчий напис нотаріуса був зроблений на Договорі про задоволення вимог іпотекодержателя, на що вказує посилання на п.6 договору в першому реченні виконавчого напису. Таким чином, виконавчий напис нотаріуса зроблено с порушенням вимог закону. Лише на підставі ст.88 ЗУ «Про нотаріат», п.284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості боржника. Суд вважає, що нотаріусом порушені і вимоги самого боргового документу договір позики, де в п.1 даного договору вказано, що необхідним та достатнім доказом виконання (невиконання) позичальником обовязків або позикодавцем обопільно підписані в простій письмовій формі акти прийому-передачі. Суд вважає доведеним, що [PERSON] прийому-передачі позивач не складала і не підписувала, але в погашення своїх зобовязань перед відповідачем [PERSON], позивач [PERSON]Є, передала йому 7745 доларів США, що підтверджується вище зазначеними у рішенні розписками. За таких обставин, здійснений виконавчий напис нотаріусом є незаконним та такий, що не підлягає виконанню. Будь яких доказів про направлення позивачу [PERSON]Є, як боржнику, належним чином оформленої заяви\~ у відповідності до п.283 Інструкції про вчинення нотаріальних дій суду не надано. Відповідно до ч.1 ст.334 ЦК України право власності у набувача за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 4 ст. 334 ЦК України передбачено, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Згідно ст. 572 ЦК України в силу договору застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником ( заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Стаття 591 ЦК України передбачає порядок реалізації предмета застави, на який звернено стягнення, а саме, шляхом продажу з публічних торгів. Таким чином, у даному випадку, коли сума боргу позивача зменшилась внаслідок\~ часткового погашення, предмет застави квартира [ADDRESS] - повинна бути реалізована через публічні торги, з обовязковою попередньою оцінкою спеціалістом відповідно до ч.1 ст.590 та ч.1 ст.591 ЦК України. З отриманих від реалізації коштів задовольняються вимоги заставодержателя, а решта повертається боржнику, а саме позивачу. Таким чином, виконавчий напис зроблено нотаріусом в порушення ст.88 ЗУ «Про нотаріат» та п.284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій і є таким, що не підлягає виконанню. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] порушив вимоги закону, використовуючи видану позивачем на його імя довіреність від 20.12.2006 р., здійснив 30 січня 2009 р. продаж [PERSON] [ADDRESS]. Даний договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] т.2 а.с.129 Вказаний договір купівлі продажу спірної квартири укладений з порушенням , а саме довіреність набуває чинності з моменту та на підставі вчинення виконавчого напису нотаріуса на договорі ІПОТЕКИ, відповідно до абз.7 довіреності. Проте, як встановлено судом, договір іпотеки між позивачем та відповідачем [PERSON]В не укладався. Таким чином, у відповідача [PERSON] не було правових підстав для продажу спірної квартири, оскільки довіреність не набула чинності. Судом вважає доведеним, що при укладанні договору купівлі-продажу були порушені ст.ст. 203, 215, 237 представництво ЦК України. Судом встановлено, що згідно договору міни від 11.09.2009 року, відповідачі [PERSON] і [PERSON] передали, а відповідач [PERSON] прийняв у власність 82/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями № 40 по вул. Калінінградській в м. Харкові та 1/2 частину кв. №12 в по вул. Уборевича № 46-в в м. Харкові в порядку обміну на трикімнатну [ADDRESS]; в свою чергу [PERSON] передав, а [PERSON] та [PERSON] прийняли у власність в рівних частинах кожний ( по 1/2) трикімнатну [ADDRESS] в порядку обміну на 82/100 частки жилого дома № 40 по вул. Калінінградскій в м. Харкові та 1/2 частину [ADDRESS]. Своє право власності [PERSON]В та [PERSON] зареєстрували в електронному реєстрі за № 17229611. Вказаним договір міни є недійсним. Цей договір є похідним від договору купівлі-продажи квартири [ADDRESS] від 30.01.2009 р. , який суд вважає за необхідне визнати недійсним. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України недодержання сторонами або стороною в момент вчинення правочину вимог, передбачених ч. 1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України має наслідком визнання правочину не дійсним. Суд дійшов висновку,що оспорюваними договорами було порушено право власності позивачів на вищезгадане нерухоме майно. Відповідно до вимог ч.4 ст.13, ч.4 ст.41 Конституції України Держава забезпечує захист усіх субєктів права власності. Згідно зі ст.1 протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених Законом. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів знайшли своє підтвердження і підлягають задоволенню. Підлягає задоволенню і заява позивача про поновлення строку звернення до суду з позовом, оскільки це право оспорюється представником відповідача [PERSON], який подав суду заяву про застосування строків позовної давності,і, таким чином, на думку суду, визнав, що право позивачів було порушено. Т.1 а.с.64а Представник відповідача дійшов неправильних висновків про пропуск позивачкою строку позовної давності, оскільки вважав, що такий строк слід обчислювати з часу вчинення договорів. Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто в основу вирішення питання про сплив строку позовної давності береться до уваги не час вчинення правочинів,договорів, а факт порушення майнового права позивачів. Суд вважає, що строк предявлення позовних вимог до суду не пропущений, оскільки позивач дізналася про порушення свого права у листопаді 2012 року, що підтверджується постановою Київського РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області від 09.11.2012 р. про відмову в порушенні кримінальної справи, з якої вбачається, що [PERSON] 06.11.12 року звернулася до міліції із заявою про прийняття заходів до [PERSON], який шахрайським шляхом заволодів її квартирою № 89 буд. 160-г по вул..Ак.Павлова м.Харкова, а 24.10.14 року позивач звернулась до суду з позовом про захист свого порушеного права власності на спірну квартиру. т.2 а.с.91 Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, то судові витрати, понесені [PERSON], відповідно до ст..88 ЦПК України підлягають стягненню на її користь з відповідачів в рівних частках.

Outcome: approved