Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] про поділ майна подружжя, та просить визнати за [PERSON] право власності на легковий автомобіль VOLKSWAGEN BORA 1.6, державний номер [NUMBER] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 вартості автомобіля VOLKSWAGEN BORA 1.6, державний номер [NUMBER] . Позовні вимоги обгрунтовані тим, що в період шлюбу сторони придбали автомобіль Volkswagen Bora 1.6, 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , який було зареєстровано на ім`я відповідача [PERSON] . Ззначений транспортний засіб перебуває у користуванні [PERSON] . Після розірвання шлюбу виникло питання поділу майна подружжя, але оскільки автомобіль є річчю неподільною, то позивач просить суд визнати право власності на автомобіль за відповідачем, оскільки саме він ним користується, а їй призначити компенсацію її частки у зазначеному майні. Добровільно компенсувати їй частку вартості автомобіля, яка за законом їй належить, відповідач відмовляється, що і стало приводом для звернення до суду. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.05.2018 року (суддя [PERSON]) позов [PERSON] задоволено частково. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси [PERSON] від 13.08.2018 року заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11.05.2018 року скасовано та справу призначено до розгляду в загальному порядку. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси [PERSON] від 10.12.2018 р. по справі призначено судову автотоварознавчу експертизу, у зв`язку з чим зупинено провадження по справі. 12.03.2019 року з Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз повернулася цивільна справа разом з висновком судової автотоварознавчої експертизи. У зв`язку із звільненням з посади судді [PERSON] , за допомогою системи автоматизованого документообігу суду визначено, що розгляд цієї справи здійснюватиме суддя Приморського районного суду м. Одеси Єршова Л.С. (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.03.2019 року). Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Єршової Л.С. від 20.03.2019 року зазначену цивільну справу прийнято до провадження, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. У судовому засіданні 13.08.2019 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позову, посилаючись на обставини, викладені у ньому. У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що автомобіль був придбаний на кредитні кошти, частину яких виплачував відповідач особисто після розірвання шлюбу, а тому на долю позивачки припадає частина боргу у розмірі 22750,30 грн., і не має підстав для стягнення компенсації на її користь вартості Ѕ частини автомобіля. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 11 вересня 2012 року по 29 вересня 2015 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу сторони придбали автомобіль Volkswagen Bora 1.6, 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , який було зареєстровано на ім`я відповідача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 10.10.2012 року. Сторонами не заперечувалося, що зазначений транспортний засіб як під час шлюбу, так і після його розірвання, перебуває у користуванні [PERSON] . Вказаний транспортний засіб було придбано за кредитні кошти, отримані за кредитним договором № 500305648 від 18.09.2012 року, укладеним між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк», відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит в сумі 47000,00 грн. під 17,00% річних на строк користування до 21.09.2015 року. Згідно кредитного договору № 50093833 від 14.05.2014 року ПАТ «Альфа-Банк» надав [PERSON] кредит у розмірі 58711,00 грн. (з яких: грошові кошти у розмірі 23313,47 грн. - для погашення заборгованості за кредитним договором; 35397,53 грн. - для власних потреб) під 12,99 % річних на строк користування до 15.05.2018 року. Відповідно до довідки, виданої ПАТ «Альфа-Банк», станом на 31.08.2015 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 14.05.2014 року станом на 31.08.2015 року становить 45500,61 грн. Згідно з висновком №19-172 судової автотоварознавчої експертизи по визначенню ринкової вартості автомобіля Volkswagen Bora, складеним 25.02.2019 року, ринкова вартість транспортного засобу Volkswagen Bora, реєстраційний номер [NUMBER] , 2004 року випуску, на 11.02.2019 року (дата оцінки зазначена судом) становить 90741,00 грн. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України. Відповідно до положень статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Правовідносини, в яких позивач просить припинити право власності на свою частку в майні з отримання грошової компенсації на свою користь, регулюються також положенням частини другої статті 364 ЦК України, яка передбачає, що якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. За загальним правилом, при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Судом встановлено, що після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, спірний автомобіль знаходиться у відповідача та зареєстрований на його ім`я, позивач особисто не користувалася та не користується транспортним засобом. Доводи заявника про те, що спірний автомобіль був придбаний на кредитні кошти, частину яких виплачував він особисто після розірвання шлюбу, а тому на долю позивачки припадає частина боргу у розмірі 22750,30 грн., і не має підстав для стягнення компенсації на її користь вартості Ѕ частини автомобіля, суд не бере до уваги, виходячи з наступного. Як встановлено судом, кредитні договори оформлювались відповідачем під час перебування у шлюбі з позивачем (18.09.2012 року та 14.05.2014 року), виплати за кредитом також здійснювались під час перебування сторін у шлюбі. В матеріалах справи наявна лише довідка про наявність боргу за кредитним договором від 14.05.2014 року станом на 31.08.2015 року, а шлюб між сторонами розірвано 29 вересня 2015 року. Тобто відповідачем не надано до суду належні та допустимі докази того, що він за рахунок особистих (а не спільних коштів подружжя) сплачував кредит та на час розірвання шлюбу існувала несплачена заборгованість за кредитом (кредитами). Також під час розгляду справи відповідач не заявляв зустрічного позову щодо стягнення будь-якого залишку заборгованості за будь-якими спільними майновими зобов`язаннями подружжя. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Враховуючи зазначені правові норми, бажання позивача на одержання грошової компенсації, а також те, що вона особисто не користувалася транспортним засобом, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] має право на грошову компенсацію своєї частки у праві спільної сумісної власності і, як наслідок, припинення її права власності на спірне майно, а томупозовні вимоги підлягають задоволенню. Суд враховує, що зазначена правова позиція підтримується Верховним Судом (постанова по справі №736/920/16-ц від 21.11.2018 року).

Outcome: approved