Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

Позивач [PERSON] 02 березня 2016 року звернувся до Кодимського районного суду з позовом до Баштанківської сільської ради Кодимського району Одеської області про визнання в порядку спадкування за законом права на земельну частку (пай), яка залишилась після смерті його батька [PERSON]. В позовній заяві позивач вказав, що 24 серпня 1997 року помер його батько [PERSON], який за життя мав право на земельну частку (пай) із земель Баштанківської сільської ради Кодимського району Одеської області. Позивач є єдиним спадкоємцем спадщини померлого за законом, але отримати в нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом не може через відсутність оригіналу сертифікату за земельну частку (пай), який втрачено. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] (діє відповідно до довіреності від 16 грудня 2015 року строком дії до 16 грудня 2016 року) позов підтримав та просив його задовольнити, оскільки позивач внаслідок відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину позбавлений можливості оформити спадщину померлого. Представник відповідача Баштанківської сільської ради Кодимського району Одеської області в судове засідання не зявився, надавши до суду письмову заяву №02-01/79 від 25 березня 2016 року, в якій позовні вимоги позивача визнав та просив розглянути справу без нього. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, а тому суд вважає можливим розглянути справу без участі представника відповідача. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши позовну заяву позивача та надані сторонами письмові докази, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін і інших осіб, відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, вважає можливим позов задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що 24 серпня 1997 року помер батько позивача [PERSON] [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД №270331, виданого 20 серпня 1997 року Баштанківською сільською радою Кодимського району Одеської області. Факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та померлим [PERSON], як між батьком та сином, підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії ЯУ №608666, виданого 4 грудня 1949 року Баштанківською сільською радою Кодимського району Одеської області. Визначаючи які правові норми слід застосовувати при вирішенні зазначеного спору (зокрема, норми Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року чи Цивільного кодексу України в редакції 2004 року), суд виходить з наступного. Відповідно до п.п.4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто після 01 січня 2004 року. Правила Книги 6 цього кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим кодексом чинності. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.1 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах по спадкування» розяснив, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР, якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз.14 п.1 Інформаційного листа №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, вказав, що у відповідності з п.5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила книги шостої Цивільного кодексу можуть застосовуватись лише до спадщини, яка відкрилась після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким із спадкоємців, право на спадкування в яких виникло відповідно до норм ст.ст.529-531 ЦК УРСР. Шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився 24 лютого 1998 року, Після відкриття спадщини, позивач не вчинив жодних з передбачених чинною на той час статтею 549 ЦК УРСР дій, які б свідчили про прийняття ним спадщини померлого батька, тому застосуванню для вирішення заявленого позову підлягають положення Цивільного кодексу України, який набув чинності 01 січня 2004 року. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця (ч.2 ст.1220 ЦК України). Судом встановлено, що померлий [PERSON] за життя мав право на земельну частку (пай), із земель, розташованих на території Баштанківської сільської ради Кодимського району Одеської області, розміром 3.53 умовних кадастрових гектари, яка була посвідчена сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0207612, виданим Кодимською районною державною адміністрацією. Належність померлому [PERSON] вказаної земельної частки (паю) підтверджується довідками відділу Держгеокадастру в Кодимському районі №31-1516-99.11-917/15-15 від 30 грудня 2015 року. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України. Судом встановлено, що заповіту померлий [PERSON] не склав, тому позивач [PERSON], як син померлого, відповідно до ст.1261 ЦК України є спадкоємцем спадкового майна за законом першої черги. Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття проживав окремо від спадкодавця, на протязі шести місяців з моменту відкриття спадщини має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 та ст.1270 ЦК України). Судом встановлено, що позивач [PERSON] на день відкриття спадщини разом з померлим батьком не проживав, впродовж шести місяців з дня смерті батька до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертався. У звязку з цим, рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 18 квітня 2016 року (цивільна справа №503/530/16-ц) позивачеві був визначений додатковий строк для звернення до нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини померлого батька [PERSON], після чого позивач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини померлого батька, таким чином, прийнявши цю спадщину. Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на це нерухоме майно. Матеріали справи містять належні докази звернення позивача [PERSON] до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину померлого за законом, однак нотаріус відмовила у видачі позивачеві цього свідоцтва через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу, зокрема сертифікату на право на земельну частку (пай), який втрачено, оголошення про що було розміщене в газеті «Вісті Кодимщини» від 12 грудня 2015 року №50(10424). Відсутність оригіналу зазначеного правовстановлюючого документу, який відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», є основним документом, що посвідчує право особи на земельну частку (пай), відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції №296/5 від 22 лютого 2012 року, є підставою для відмови у вчиненні нотаріусом відповідної нотаріальної дії та відмови у видачі спадкоємцеві свідоцтва про право на спадщину. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право спадкоємця на судовий захист свого порушеного права на спадщину у разі втрати правовстановлюючого документу на спадкове майно підтверджується і ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2015 року, прийнятою у цивільній справі №6-17336св15, в якій зазначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право власності (http://reyestr.court.gov.ua/Review/52081274). Отже, встановивши прийняття позивачем [PERSON] спадщини після смерті батька [PERSON], суд, з огляду на відсутність у позивача можливості позасудового захисту порушеного права на спадщину померлого, вважає можливим в порядку спадкування за законом визнати за ним право власності на спадщину у вигляді земельної частки (паю), яка залишилась після смерті батька [PERSON], оскільки за змістом ст.ст.1269 та 1272 ЦК України позивач є таким, що прийняв цю спадщину. На підставі викладеного,

Outcome: approved