Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

Позивач 26.10.2018 року звернулася до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якому зазначила, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , належала в рівних частках [PERSON] та [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Службою приватизації державного житлового фонду в/о «Селидіввугілля» № [NUMBER] від 10.08.1993 року, зареєстрованого в Селидівському бюро технічної інвентаризації 07 жовтня 1993 року, за реєстровим номером № 3207. [INFO] померла її мати [PERSON] , після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді 1/2 частки квартири [ADDRESS] , яку фактично прийняв її чоловік - батько позивача [PERSON] [INFO] помер батько позивача [PERSON] . При житті батько позивача [PERSON] склав заповіт від 25.11.2003 року, посвідчений державним нотаріусом Першої селидівської нотаріальної контори Шарафєєвою І.В., що все його майно заповів позивачу. В встановлений шестимісячний строк після смерті батька позивач звернулась до нотаріуса. Однак, отримала постанову від 19.06.2018 року державного нотаріуса Першої державної нотаріальної контори про відмову в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки пошкоджено оригінал свідоцтва про право власності на житло. У зв`язку з вищевикладеним позивач вимушена звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. В подальшому позивачем неодноразово уточнено позовні вимоги, в останні редакції просить суд визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом, після смерті спадкодавця [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 30.10.2018 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 09.11.2018 року продовжено строк для усуненні недоліків за вищевказаною позовною заявою. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 22.12.2018 року цивільну справу прийнято до провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче провадження. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 18.02.2019 року продовжено строк підготовчого провадження по справі. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 18.03.2019 року закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд у зазначеній справі. Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, пославшись у їх обґрунтування на обставини викладені в позові, просять позов задовольнити та в подальшому надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій просять суд слухати справу у їх відсутність, прийняти рішення на розсуд суду. Суд, дослідивши надані докази і матеріали справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, прийшов до наступного. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 29 січня 1953 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 29.01.1953 року, актовий запис № 39. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 06.03.2006 року, виданого повторно Муніципальним закладом «Відділом ЗАГС» адміністрації м. Донецьк Ростовської області, [PERSON] (російською мовою), народилась [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] (російською мовою), актовий запис № 542. Згідно паспорта серії [NUMBER] від 16.09.1997 року, виданого Селидівським МВ УМВС України в Донецькій області, прізвище, ім`я та по батькові позивача українською мовою зазначено [PERSON] , та [PERSON] (російською мовою). Згідно свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 10.08.1993 року, виданого Службою приватизації державного житлового фонду в/о «Селидіввугілля», квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] . Зареєстровано в Селидівському БТІ за реєстровим № 3207 від 07.10.1993 року. Згідно довідки № 49 від 29.01.2018 року, виданої Селидівським бюро технічної інвентаризації, станом на 01.01.2013 р. квартира за адресою: [ADDRESS] числиться за [PERSON] та [PERSON] , згідно свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 10.08.1993 року, зареєстроване в Селидівському БТІ 07.10.1993 р. за р. № 3207. Згідно довідки від 30.08.2018 року, виданої ОСББ «Гоголя 19 м. Селидове», [PERSON] та [PERSON] , яка померла [INFO] , постійно мешкали по день смерті [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки від 30.08.2018 року, виданої ОСББ «Гоголя 19 м. Селидове», [PERSON] та [PERSON] , померлий [INFO] , постійно мешкали по день смерті [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 27.09.2002 року відділом реєстрації актів громадського стану Селидівського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] померла [INFO] , актовий запис № 332. Згідно п. 4 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, положення даного кодексу застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного суду України в постанові № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини. Відповідно до ст. 548 ч. 1 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. З наведеного вбачається, що на час відкриття спадщини після смерті матері позивача [PERSON] , був чинним ЦК УРСР, нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини) (ст. 549 ч. 1 п.1 ЦК УРСР). Таким чином, батько позивача [PERSON] був спадкоємцем за законом і фактично прийняв спадщину шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном, оскільки станом на 26.09.2002 р. проживав разом із [PERSON] до дня її смерті за адресою: [ADDRESS] , тобто у спірній квартирі. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 р.). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 10.01.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції, [PERSON] помер [INFO] , актовий запис № 25. З відповіді Першої селидівської державної нотаріальної контори від 28.12.2018 року № 1570/01-09 вбачається, що після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , було заведено спадкову справу за № 133/2006 за заявою [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом, яка вказала, шо осіб, маючих право на обов`язкову частку у спадщині немає. 26.12.2006 року за реєстровим № 3786 було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім`я [PERSON] . Згідно даних Спадкового реєстру від імені померлого посвідчений заповіт. За даних інформаційної довідки зі Спадкового реєстру спадкової справи після смерті [PERSON] , померлої [INFO] не заводилось, свідоцтв про право на спадщину не видавалось. Згідно даних інформаційної довідки зі Спадкового реєстру заповітів від імені [PERSON] не посвідчувалось. Як вбачається зі спадкової справи № 133/2006 заведеної державним нотаріусом Першої селидівської державної нотаріальної контори після смерті [PERSON] , з заявою № 178 про прийняття спадщини від 30.06.2006 року звернулась [PERSON] . Згідно заяви № 178 про прийняття спадщини від 30.06.2006 року [PERSON] , звернулась до державного нотаріуса Першої селидівської державної нотаріальної контори, про прийняття спадщини після смерті її батька [PERSON] , померлого [INFO] , яка складається з: квартири [ADDRESS] ; земельної ділянки, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,22 га, грошових внесків з відсотками та усіма компенсаціями та нарахуваннями у відділенні Ощадного Банка України № 5484. Згідно заповіту від 25.11.2003 року, посвідченого державним нотаріусом Першої селидівської державної нотаріальної контори Шарафєєвою І.В., [PERSON] зробив розпорядження: все його майно, з чого б воно не полягало і де б воно не полягало, і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті, і на що він за законом мав право, заповів [PERSON] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.12.2006 року, зареєстрованого в реєстрі № 3786, державним нотаріусу Першої селидівської державної нотаріальної контори Шарафєєвою І.В.,, видано на ім`я [PERSON] свідоцтво про право на спадкове майно, що складається з земельної ділянки площею 4,22 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі заповіту [PERSON] , померлого [INFO] . Постановою державного нотаріуса Першої селидівської державної нотаріальної контори 20.06.2018 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки правовстановлюючий документ, а саме свідоцтво про право власності на житло пошкоджене, частково текст неможливо прочитати. Також є виправлення по тексту, які не застережені у встановлений діючим законодавством України способом. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно зі ст. 1268 ч.5 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться у листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, право позивача підлягає захисту в судовому порядку. Аналізуючи вищевказані норми закону, суд вважає, що позивач позбавлена можливості іншим шляхом захистити своє право власності на спадщину, до складу якої входить нерухоме майно, а тому приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом підлягають задоволенню в порядку ст. 1216, ст. 1217, п.1 ч. 2, абз .2 ст.16 ЦК України, так як способами захисту цивільних прав та інтересів може бути шляхом визнання права. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved