Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] 29 серпня 2019 року звернулася до суду з позовом до Ворошиловської районної м. Донецька ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом, в обґрунтування якого зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді вбудовано-прибудованого нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Інших спадкоємців після смерті матері немає. З метою отримання спадщини вона звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Федченко О.О. з відповідною заявою, натомість постановою від 15 липня 2019 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно. З урахуванням позовних вимог, просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на вбудовано-прибудоване нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , загальною площею159,4 кв.м. під офіс юридичної фірми на першому поверсі житлового будинку літ.А-4 з прибудовою літ. А2-1, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 25 вересня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 17 жовтня 2019 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів, витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Федченко О.О. копію спадкової справи № 8/2018 після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 17 грудня 2019 року закрито підготовче судове провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просить їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача - Ворошиловської районної м. Донецька ради - в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Згідно ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Федченко О.О. - у судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, надала суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 09 серпня 1999 року, виданого Ленінським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Донецька, [PERSON] народилась [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 21 березня 1996 року, виданого Ворошиловським районним відділом реєстрації актів громадянського стану м. Донецька, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 21 березня 1996 року, актовий запис № 89. Після реєстрації шлюбу прізвище дружині присвоєно « [PERSON] ». Згідно експертного висновку № 056/920-а від 12 серпня 2019 року виданого експертом Українського бюро лінгвістичних експертиз, встановлено, що прізвища « [PERSON] » та « [PERSON] », попри розбіжності в орфографічній фіксації у документах, є ідентичними. Відповідно до договору дарування нежитлового приміщення від 19 січня 2012 року посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Федченко О.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 170, вбудовано-прибудоване нежитлове приміщення під офіс юридичної фірми на першому поверсі житлового будинку літ. А-4 з прибудовою літ. А2-1, загальною площею 159,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 08 червня 2018 року, виданого Голосіївським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, [PERSON] померла [INFO] , про що 08 червня 2018 року складено актовий запис № 202. Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Федченко О.О. від 15 липня 2019 року, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вбудовано-прибудоване нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Федченко О.О. від 04 листопада 2019 року надано інформацію, згідно якої приватний нотаріус повідомила, що після смерті [PERSON] , померлої [INFO] приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Федченко О.О. було заведено спадкову справу №8/2018 на підставі заяви [PERSON] від 31 жовтня 2018 року № 21. Свідоцтв про право на спадщину не видавалось. Згідно Інформації з Дерджавного РРП на НМ та Реєстру ПВ на НМ, Державного реєстру Іпотеки, Єдиного РЗВОНМОНМ № 196559471 від 16 січня 2020 року вбудовано-прибудоване нежитлове приміщення під офіс юридичної фірми на першому поверсі житлового будинку літ. А-4 з прибудовою літ. А2-1, загальною площею 159,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] на підставі договору дарування від 19 січня 2012 року посвідченого приватним нотаріусом Федченко О.О. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Судом встановлено, що позивач своєчасно звернулась до нотаріальної контори для отримання спадщини та приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Федченко О.О. винесено постанову від 15 липня 2019 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. Зазначене вище свідчить про порушення законного права позивача на реалізацію своїх майнових прав, яке підлягає захисту у відповідності до вимог ст. 3 ЦПК України, та у спосіб передбачений ст. ст. 4 та 16 ЦПК України. Згідно роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться у листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу про право власності спадкодавця на нежитлове приміщення, суд вважає, що позивач позбавлений можливості іншим шляхом захистити своє право власності на спадщину за законом, до складу якої входить нежитлове приміщення. У зв`язку з чим, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, так як, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути: визнання права. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved