overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

Позивач [PERSON] 28 серпня 2017 року звернулася в суд з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратила право користування жилим приміщенням. Посилалася на те, що в 1993 року її матері [PERSON] на склад сімї, яка складалася з неї, батька [PERSON] та брата [PERSON] було надано квартиру [ADDRESS]. Вказувала, що в даний час в квартирі проживає сама, відповідачі в квартирі знаходяться на реєстраційному обліку, але [PERSON] не проживає з 2007 року, а [PERSON] з 2010 року. В поданій до суду позовній заяві просила суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримала подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Відповідачі в судове засідання не зявилися, будучи повідомлені про час та місце розгляду шляхом оголошення в засобах масової інформації, про причини своєї неявки суд не повідомили, клопотань до суду не подавали. Третя особа звернулася в суд з заявою про розгляд справи без участі представника. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить наступних до висновків. Судом встановлено, що будинок по вулиці Курчатова, 3 в м. Полтаві перебуває на балансі Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради[ADDRESS] належить до комунальної форми власності. Також встановлено, що в квартирі [ADDRESS] фактично проживає та за даними КП ЖЕО № 2 знаходиться на реєстраційному обліку позивач [PERSON]. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в квартирі знаходяться на реєстраційному обліку, але не проживають. Так, як встановлено судом, [PERSON], [INFO], не проживає в житловому приміщенні з 2007 року, а [PERSON] з 2010 року. Відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України наймач або член його сімї може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням, зокрема, за умови, що не проживає в ньому без поважних причин понад шість місяців. Умовою визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є відсутність особи без поважних на те причин. Дослідженими по справі доказами поважність причин відсутності відповідача за даною адресою не знайшла підтверджень. Право позивача є порушеним, оскільки [PERSON] за відсутності відповідачів в житловому приміщенні, самостійно вимушена здійснювати витрати з оплати за отримані комунальні послуги. Тому з метою захисту прав позивача суд вважає за необхідне визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. Тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При вирішенні справи суд також виходить з того, що рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття особи з реєстрації за такою адресою.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-04 00:00:00

Позивач [PERSON] 28 серпня 2018 року звернулася в Київський районний суд м. Полтави з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В поданій до суду позовній заяві посилалася на те, що подружнє життя не склалося через несумісність характерів, втрати поваги один до одного, наявність сварок. Просила суд розірвати зареєстрований з відповідачем [PERSON] 16 липня 2010 року шлюб. Згідно з ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 29 серпня 2018 року відкрито провадження в справі за позовом [PERSON] та призначено підготовче судове засідання на 28 вересня 2018 року. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 28 вересня 2018 року закрито підготовче провадження в справі за позовом [PERSON] та призначено справу до судового розгляду по суті на 05 жовтня 2018 року. В судовому засіданні з розгляду справи по суті позивач [PERSON] повністю підтримала подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини, на розірванні шлюбу наполягала. Вважає неможливим подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу. Відповідач [PERSON] в судовому засідання визнав позовні вимоги. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON], [INFO], та [PERSON] (до шлюбу Каліна) [PERSON], [INFO], з 16 липня 2010 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Аналіз статті 111 СК України дає підстави вважати, що закріплена у статті норма є диспозитивною. Суд може вживати заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд, враховуючи надані учасниками справи в судовому засіданні пояснення, приходить до висновку, що збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам сторін та моральним засадам суспільства. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому шлюб необхідно розірвати. Також відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем та документально підтверджені витрати зі сплати судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

Позивач [PERSON] 28 січня 2014 р. звернулася до Дружківського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що з 17 квітня 2010 року вона знаходилась із відповідачем у зареєстрованому шлюбі . [INFO] народилась дочка [PERSON]. Спільне життя з відповідачем не склалось. Дитина мешкає разом з нею, відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання дочки не оказує. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини. В судове засіданні позивачка [PERSON] з'явилася, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, його було допитано на підставі ухвали про судове доручення, надав пояснення, що він згоден платити аліменти у розмірі 1/4 частини на утримання доньки, інших неповнолітніх дітей на утриманні не має. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Сторони з 17 квітня 2010 року знаходилися у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO]. Відповідно до актового запису № 407 від 05 жовтня 2011 року, батьком [PERSON], [INFO] є [PERSON] (а.с. 8 ) Згідно зі ст..180 Сімейного Кодексу батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В наступний час відповідач проживає окремо від сім'ї, матеріально сім'ю не підтримує та грошей на утримування неповнолітньої дочки не надає. Згідно зі ст.. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде сплачуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Позивач просить стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини. Відповідно до ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що відповідач працездатний, інших неповнолітніх дітей не має Враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, що він не має інших неповнолітніх дітей, інші обставини, суд вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти на свою неповнолітню дитину в розмірі 1/4 частини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] 28 січня 2014 року звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітніх доньок на час навчання. В поданій до суду позовній заяві посилалася на те, що з відповідачем [PERSON] знаходилася в зареєстрованому шлюбі, мають повнолітню доньку [PERSON], [INFO], та повнолітню доньку [PERSON], [INFO], які навчаються, знаходяться на утриманні позивача. Просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку на утримання повнолітніх доньок. В судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримала подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотань до суду не подавав. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази в справі, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком повнолітньої [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Також встановлено, що [PERSON], [INFO], хоча досягла повноліття, але навчається в Полтавському професійному ліцеї сфери послуг з терміном навчання по 26 червня 2015 року, денна форма навчання. [PERSON], [INFO], також, хоча досягла повноліття, але є учнем 11-А класу Полтавської спеціальної загальноосвітньої школи № 40, не знаходиться на повному державному забезпеченні. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Тобто, норми Сімейного кодекс України передбачають обов'язок батьків утримувати повнолітніх дітей за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідач [PERSON] має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітніх доньок, але не надає. Тому суд, враховує обставини, передбачені ст.ст. 182, 200 СК України, в тому числі стан здоров'я та матеріальне становище позивача, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання двох повнолітніх доньок в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку. Тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Стягнення аліментів необхідно здійснювати з часу подачі позовної заяви до суду. Також з відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 28 січня 2015 року звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] Свої вимоги мотивував тим, що з 22 жовтня 2005 року перебуває в шлюбі з відповідачем, який зареєстрований у виконкомі Терешківської сільської ради Сумського району Сумської області, запис № 06. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Одруження з відповідачкою виявилося невдалим, спільне життя не склалося. Між ними постійно виникали суперечки та непорозуміння, в наслідок яких їх сім'я розпалась і відновити її неможливо. Шлюбні відносини між ними фактично припинені, з 12 жовтня 2014 року проживають окремо. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав і пояснив, що з відповідачем вони разом не проживають з 12.10.2014 року. Причиною цього є несумісність характерів і сварки. Дружина на даний час проживає з іншим чоловіком і вагітна від нього. А він проживає з матір'ю. Відповідач в судовому засідання позов визнала, пояснивши, що дійсно вона з 22.12.2014 року проживає з іншим чоловіком, від якого вагітна. Після розірвання шлюбу просила залишити шлюбне прізвище «[PERSON]». Заслухавши пояснення позивача і відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що сторони дійсно перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22 жовтня 2005 року. Мають від шлюбу неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя в них не склалося. Примирення між ними стало неможливим, шлюбні відносини фактично припинені, з 12 жовтня 2014 року проживають окремо. Відповідно до ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя і якщо судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам хоча б одного з них, то суд постановляє рішення про розірвання шлюбу. Суд вважає, що відповідно до встановлених судом доказів збереження шлюбу суперечать інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

Позивач [PERSON] 28 січня 2015 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В поданій до суду позовній заяві посилалася на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, з січня 2015 року проживають окремо, всі намагання зберегти сім'ю не призвели ні до чого. В судовому засіданні позивач повністю підтримала свої позовні вимоги, наполягала на розірванні шлюбу, на примирення не згодна, вважає неможливим подальше збереження сім'ї, одночасно посилалася на наявність у неї намірів створити сім'ю з іншим чоловіком. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні щодо розірвання шлюбу заперечував. Пояснив, що фактично шлюбні відносини припинені з січня 2015 року, з цього часу проживають окремо. Вказував, що намагався вжити заходи для примирення. Суд, заслухавши пояснення та обґрунтування сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON], 1976 року народження, та [PERSON], 1984 року народження, з 05 серпня 2006 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Аналіз статті 111 СК України дає підстави вважати, що закріплена у статті норма є диспозитивною. Суд може вживати заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. В результаті розгляду справи судом встановлено та не заперечувалося відповідачем, що сторони протягом тривалого часу спільно не проживають, сумісне господарство не ведеться. Фактично між сторонами припинені шлюбні відносини. Також в судовому засідання знайшла всього підтвердження та обставина, що рішення позивача про розірвання шлюбу є обдуманим. Як встановлено, позивач [PERSON]. має намір на створення сім'ї з іншим чоловіком. Суд приходить до висновку, що збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам сторін та моральним засадам суспільства. При вирішенні справи суд також виходить з того, що з урахуванням встановлених фактичних взаємин подружжя відсутні підстави для надання терміну для примирення оскільки такі дії не зможуть привести до збереження сім'ї, а матимуть виключно формальний характер, що не допоможе зберегти сім'ю. При цьому судом враховується, що жодні намагання відповідача зберегти сім'ю за час роздільного проживання не дали позитивних результатів. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] 28 січня 2015 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24 травня 2008 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя у них не склалося, вони втратили взаєморозуміння, постійно конфліктують, не знаходять компромісів, через що втрачені почуття між ними, як подружжям. Проживають на даний час за однією адресою, однак шлюбні відносини між ними припинені. Вважає, що сім'я існує формально, подальше спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу неможливе та суперечить її інтересам та інтересам дитини. Просила місце проживання сина визначити з нею та стягнути на її користь судові витрати з відповідача. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала, в їх обґрунтування пояснила так, як викладено в описовій частині рішення, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] на виклик у судове засідання не з'явився, хоч був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчить поштове повідомлення на а.с. 18, своїх пояснень чи заперечень до суду не подав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам статті 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази справи, суд прийшов до висновку, що позов є законний, обґрунтований доказами, а тому підлягає задоволенню. Установлено, що сторони перебувають у шлюбі з 24 травня 2008 року. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Шлюб сторін виявився невдалим, вони припинили сімейні стосунки, хоч і проживають разом, однак спільного господарства не ведуть, так як не знаходять взаєморозуміння між собою, постійно конфліктують, не знаходять компромісів, у зв'язку з чим позивач втратила почуття любові до відповідача, бажання відновити сімейні стосунки у сторін відсутні. Позивач категорично просила суд не призначати їм строк для примирення, так як збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам її дитини. Шлюб розпався з вини обох сторін. Згідно статті 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Цих вимог сторони не дотрималися, що призвело до руйнування сім'ї. За таких обставин суд з підстав статей 110-112 Сімейного кодексу України постановляє рішення про розірвання шлюбу між сторонами. Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на її користь судового збору в розмірі 243,60 гривень (а.с.2) підлягають задоволенню з підстав статті 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-26 00:00:00

Позивач [PERSON] 28 січня 2020 року звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовна заява обґрунтована тим, що подружнє життя не склалося через несумісність характерів, втрати поваги один до одного. Просив розірвати зареєстрований з відповідачем [PERSON] 30.11.1996 року шлюб. Згідно з ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 28 січня 2020 року відкрито провадження в справі за позовом [PERSON] та призначено підготовче судове засідання на 3 березня 2020 року. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 3 березня 2020 року закрито підготовче провадження в даній справі та призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 27 березня 2020 року. Позивач [PERSON] звернувся з заявою про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, була повідомлена про розгляд справи через оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України, про причини своєї неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подавала. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 30 листопада 1996 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Аналіз статті 111 СК України дає підстави вважати, що закріплена у статті норма є диспозитивною. Суд може вживати заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд, враховуючи встановлені обставини, приходить до висновку, що збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам сторін та моральним засадам суспільства. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім`я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON] 28 травня 2014 р. звернулася до Дружківського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що знаходилась із відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 21 червня 2008 року. Від цього шлюбу має неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалось. Дитина мешкає разом з нею, відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Просить стягнути з відповідача на її користь на утримання доньки [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася. Про час і місце розгляду справи сповіщена належним чином. Надала суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання прибув. Позовні вимоги визнав у повному обсязі, згоден платити аліменти на користь позивачки на утримання доньки у розмірі 1/4 частини. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, сторони знаходилися у зареєстрованому шлюбі з 21 червня 2008 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Відповідно актового запису № 401 від 19 серпня 2009 року батьком [PERSON], [INFO] є [PERSON] (а.с. 8 ) Згідно зі ст.. 180 Сімейного Кодексу батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В наступний час відповідач матеріально сім'ю не підтримує та грошей на утримування неповнолітньої дитини не надає. Згідно зі ст.. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде сплачуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, що він не має іншіх неповнолітніх дітей, інші обставини, суд вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти на свою неповнолітню дитину в розмірі 1/4 частини свого заробітку, але не менше розміру встановленому законом.

Outcome: approved