Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-28 00:00:00

Позивач 29 березня 2017 року звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що 24 жовтня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступник ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № CM-SME302/219/2007, згідно якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 170 000 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та [PERSON] укладено договір іпотеки від 24.10.2007 року, відповідно до умов якого відповідач передала нерухоме майно, а саме, нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 189,1 кв.м., що належить відповідачу на праві приватної власності, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 29 квітня 2010 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № CM-SME302/219/2007 та договором іпотеки. На сьогодні між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та [PERSON] існує домовленість про можливий добровільний продаж предмета іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Однак, на майно існують обтяження, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Позивач просив звільнити з-під арешту предмет іпотеки, а саме, нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]). Від представника позивача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Від представника відповідача [PERSON] надійшла письмова заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовну заяву визнав та не заперечував проти її задоволення. Від представника Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області надійшла письмова заява з проханням слухати справу у його відсутність, згідно письмових заперечень позовну заяву не визнали в повному обсязі та просили відмовити в її задоволенні. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню по наступних підставах. Судом встановлено, що 24.10.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступник ПАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна») та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір № CM-SME302/219/2007, відповідно до умов якого остання отримала кредитні кошти в сумі 170 000 доларів США (а.с.3-8,13-16). З метою забезпечення виконання зобов»язань за вказаним кредитним договором між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № PM-SME302/219/2007 (а.с.10-12), предметом якого є нежитлова будівля, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.02.2013 року за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором з останніх в солідарному порядку на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» була стягнута заборгованість за кредитним договором в сумі 1 476 635,15 грн., а також судові витрати. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області, рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.02.2013 року залишено без змін (а.с.40-46). Державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника [PERSON] і оголошено заборону його відчуження (а.с.17-20). Згідно з ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Звертаючись до суду з позовом, позивач мотивував свої вимоги тим, що накладенням арешту порушуються його права як іпотекодержателя, оскільки не виконується рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.02.2013 року і між ним та відповідачем існує домовленість про можливий добровільний продаж предмета іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Разом з тим, іпотекодержатель не є ні власником іпотечного майна, ні його володільцем. Право володіння та користування іпотечним майном належить іпотекодавцю (ст.9 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом у черговості їх державної реєстрації. Таким чином, права іпотекодержателя при наявності обтяжень спірного майна задовольняються не шляхом звільнення цього майна з-під арешту, а пріоритетом задоволення його вимог. Наведене свідчить, що права позивача як іпотекодержателя спірного майна, не пов'язані а ні з правом власності на майно, а ні з правом володіння ним, тому вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про звільнення майна з-під арешту не ґрунтуються на законі та задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд в силу ст.88 ЦПК України, враховує, що позовні вимоги оплачені позивачем, судом залишено без задоволення, позивач не звільнений від їх оплати, у зв'язку з чим поверненню не підлягають. На підставі Закону України «Про виконавче провадження», ст. 391, 589, 591ЦК України,

Outcome: dismissed