Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

Позивач [PERSON] 15.06.2015 р. звернувся із вимогами про визнання такою, що не відповідає дійсності, інформацію у наказі Міністерства юстиції України №416/к від 12.04.2013 р. «посадова інструкція головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів охоплює обов'язки по проведенню внутрішнього аудиту, що є аналогічними за обсягом і по суті обов'язкам по проведенню контрольно-ревізійних заходів, передбачених у попередній посадовій інструкції. Істотні умови праці не змінилися»; зобов'язати відповідача спростувати поширену інформацію у формі, яка є ідентичною чи адекватною до форми поширення. В заяві позивач [PERSON] зазначив, що протягом 21.11.2011 р. - 15.01.2014 р. працював на посаді головного спеціаліста контрольно-ревізійного управління та управління внутрішнього аудиту Міністерства юстиції України, при прийнятті на роботу його було ознайомлено з посадовою інструкцією, затвердженою заступником Міністра - керівником апарату Міністерства юстиції України 23.08.2011 р., згідно з п.1.1 якої головний спеціаліст здійснює контрольні заходи фінансово-господарської діяльності апарату міністерства та його територіальних органів, використання ними коштів, матеріальних цінностей та їх збереження тощо; у січні 2012 р. на базі контрольно-ревізійного управління було утворено управління внутрішнього аудиту, посадові інструкції повинні бути змінені і затверджені, тобто з часу призначення його на займану посаду у січні 2012 р., однак фактично посадову інструкцію було розроблено та затвердженого неналежною особою лише 6.02.2013 р., від ознайомлення з якою він відмовився, після чого відповідачем було видано наказ №416/к від 12.04.2013 р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON]», у якому поширено недостовірні відомості, пов'язані з причинами його відмови від підпису, поширенням зазначених відомостей порушено його особисті права - честь, гідність та ділова репутація. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача Міністерства юстиції України Тищенко А.В. просив в задоволенні позову [PERSON] відмовити посилаючись на необґрунтованість його вимог, пояснивши, що [PERSON] працював на посаді головного спеціаліста відділу контролю за діяльністю центрального апарату та територіальних органів контрольно-ревізійного управління; 21.11.2011 р. його було призначено на вказану посаду як такого, що успішно пройшов конкурс на заміщення вакантних посад; перед проходженням конкурсу він знайомився із положенням про контрольно-ревізійне управління та про відділ контролю за діяльністю центрального апарату та територіальних органів, а після призначення на посаду ознайомився також і з посадовою інструкцією головного спеціаліста цього відділу. У зазначеній посадовій інструкції було передбачено здійснення головним спеціалістом відділу контролю за діяльністю центрального апарату та територіальних органів контрольно-ревізійного управління організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій щодо проведення контрольних заходів фінансово-господарської діяльності апарату Міністерства та його територіальних органів, використання ними державних коштів, матеріальних цінностей та їх збереження, стану і достовірності бухгалтерського обліку та фінансової звітності, зокрема, надходження, облік та використання власних коштів за надання послуг. Зазначені обов'язки [PERSON] виконував протягом 2011-2012 рр. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1001 від 28.09.2011 р. «Деякі питання утворення структурних підрозділів внутрішнього аудиту та проведення такого аудиту в міністерства, інших центральних органах виконавчої влади, їх територіальних органах та бюджетних установах, які належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади» у 2012 р. на базі контрольно-ревізійного управління було утворено управління внутрішнього аудиту, та відповідній його підрозділи, у зв'язку із чим розроблені та затверджені відповідні положення і нові посадові інструкції працівників управління. Водночас обв'язки головного спеціаліста по проведенню внутрішнього аудиту є аналогічними за обсягом і по суті обов'язкам по проведенню контрольно-ревізійних заходів, передбачених у попередній посадовій інструкції, із якою позивач був ознайомлений при прийнятті на роботу. Представник відповідача Тищенко А.В. додав, що постановою Окружного адміністративного суд м. Києва від 10.07.2013 р. у справі №826/6763/13-а, яка набрала законної сили, оскільки залишене без зміну хвалою Київського апеляційного адміністративного суду, відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Міністерства юстиції України про, зокрема, скасування наказу №416/к від 12.04.2013 р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON]», визнання протиправними дій щодо незатвердження посадової інструкції головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів управління внутрішнього аудиту Міністерства юстиції України. Вказаними судовими рішеннями встановлено, що повноваження головного спеціаліста по проведенню внутрішнього аудиту є аналогічними обов'язкам головного спеціаліста по проведенню контрольно-ревізійних заходів. Таким чином, не потребує спростування інформація, зазначена у наказі №416/к від 12.04.2013 р. про те, що посадова інструкція головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів охоплює обов'язки по проведенню внутрішнього аудиту, що є аналогічними за обсягом і по суті обов'язкам по проведенню контрольно-ревізійних заходів, передбачених у попередній посадовій інструкції. Істотні умови праці не змінилися. Статтею 201 ЦК України встановлено, що особистими немайновими благами, які охоплюються цивільних законодавством, є, в тому числі, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до ст.275 ЦК України захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 ЦК України. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Судом встановлено, що позивач [PERSON] протягом 21.11.2011 р. - 15.01.2014 р. працював на посаді головного спеціаліста контрольно-ревізійного управління та управління внутрішнього аудиту Міністерства юстиції України. Наказом Міністерства юстиції України №416/к від 12.04.2013 р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON]» позивачу [PERSON] за невиконання доручення заступника Міністра - керівника апарату Міністерства юстиції України Сєдова А.Ю. та керівництва управління внутрішнього аудиту було оголошено догану, підстава: службова записка начальника управління внутрішнього аудиту Пицика Я.М №18-48/83 від 26.03.2013 р.; пояснення [PERSON]; акт про відмову працівника ознайомитися з посадовою інструкцією від 18.03.2013 р.; акт про відмову встановлення працівникові нового робочого місця від 4.03.2013 р.; акт про відмову встановлення працівникові нового робочого місця та перенесення даних з комп'ютера, що був попередньо за ним закріплений, від 4.04.2013 р. Позивач [PERSON], звертаючись 15.06.2015 р. до суду із вимогами до Міністерства юстиції України про визнання інформації такою, що не відповідає дійсності, свої вимоги обґрунтовує ст.277 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно зазначеної норми закону його об'єктивною стороною передбачено одночасну наявність таких складових елементів, як недостовірність поширеної інформації та порушення особистих немайнових прав потерпілої особи (негативний зміст). У розумінні зазначеної норми негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному, політичному житті, і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Аналіз наказу Міністерства юстиції України діє підстави стверджувати, що цей документ не містить відомостей, які порушують особисті немайнові права позивача, його право на повагу до честі та гідності, у наказі зазначено факт відмови [PERSON] ознайомлюватися з посадовою інструкцією, тобто невиконання ним доручення заступника Міністра - керівника апарату Сєдова А.Ю. та керівництва управління внутрішнього аудиту, які виявилися у складані відповідних актів, які стали підставою для прийняття рішення про накладення на особу дисциплінарного стягнення. При цьому згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» у порядку цивільного судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у рішеннях про накладення на особу дисциплінарного стягнення, для яких законом установлено інший порядок оскарження. Суд, оцінивши в сукупності добуті в судовому засіданні докази, знаходить в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити, оскільки право позивача на повагу до гідності та честі та право на недоторканість ділової репутації відповідачем не порушено, й фактично позивач не погоджується з діями посадових осіб суб'єкта владних повноважень по складанню актів, які стали підставою для прийняття наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, порядок оскарження яких, з огляду на характер правовідносин та склад учасників, є іншим. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed