Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

Позивач [PERSON] 14.12.2017 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа - Територіальна громада в особі Харківської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що він постійно мешкає і з 22.11.1997 року зареєстрований в квартирі [ADDRESS] За цією адресою з 22.11.1997 року також зареєстровані, але з 1999 року фактично не мешкають його колишня дружина [PERSON] та повнолітній син [PERSON] До реєстрації в спірній квартирі відповідачі займали квартиру [ADDRESS] За цією ж адресою вони зараз і проживають. Квартира [ADDRESS] є ізольованою, складається з двох житлових кімнат (17,94 кв. та 8,46 кв. м), житлова площа приміщення 26,40 кв. м., загальна - 49,30 кв. м. На час отримання квартири позивач займав посаду начальника ВЖРЕУ і перебував на обліку на отримання службового житла. Зазначена квартира з числа службових приміщень була виділена позивачеві за місцем його роботи для проживання сім'ї, яка на той час складалася з 3-х осіб (він і відповідачі), на підставі ордеру від 05.11.1997 року за рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної ради м. Харкова. З відповідачем [PERSON] позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з 25.01.1997 року до 05.10.1999 року. Після розірвання шлюбу відповідачі залишили місце реєстрації. У подальшому питання щодо спільного користування квартирою неодноразово були предметом судового розгляду. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 12.04.2000 року право [PERSON] користуватися житлом поновлено і вона була вселена до місця реєстрації. Зустрічні вимоги [PERSON] про визнання колишньої дружини такою, що втратила право користування житлом, залишені без задоволення. У серпні 2000 року мало місце добровільно виконання цього рішення, але [PERSON] з сином не стали жити за місцем реєстрації і відразу пішли до житлового будинку батьків [ADDRESS] а згодом оселилися в квартирі [ADDRESS]. Рішенням від 25.08.2004 року Ленінський районний суд м. Харкова, яке набрало законної сили ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 23.11.2004 р., частково задоволено позов [PERSON], поновлено її право проживати в квартирі за місцем реєстрації і виселена з квартири дружину [PERSON] Зустрічний позов останнього про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням залишено без задоволення. З того часу минуло вже 13 років, відповідачі в квартиру не повернулися, живуть за іншою адресою, ніяких протиправних дій або перешкод їм у проживанні і користуванні житлом ніхто не здійснює. Починаючи з 2004 року, відповідачі без будь-яких поважних причин за місцем реєстрації не проживають, технічним станом житла не цікавляться, ніяких коштів по оплаті квартири і комунальні послуги не надають, проте самостійно з реєстраційного обліку не знімаються. За такими обставинами, враховуючи економічне становище в країні, розмір заробітної плати позивача та розмір заборгованості по сплаті за користування послугами теплової мережі та іншими комунальними послугами, він змушений звернутися до суду для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Ухвалою суду від 29.12.2017 року позовна заява [PERSON] до [PERSON], [PERSON], 3 особа - Територіальна громада в особі Харківської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, була прийнята до розгляду, та відкрите загальне позовне провадження. У судовому засіданні позивач та його представник, діюча на підставі ордеру юридичної консультації Жовтневого району м. Харкова від 05.10.2017 року, позовні вимоги та обставини, викладені у позовній заяві, підтримали у повному обсязі і просили позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засіданняне з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку згідно зі ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не сповістили, відзиву на позов не подали. При одночасному існуванні умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Представник третьої особи - територіальної громади в особі Харківської міської ради, діючий на підставі довіреності № 08-11/4023/2-17 від 28.12.2017 року, в судове засідання не з'явився, 31.01.2018 року в порядку ст.ст. 178, 181 ЦПК України надав пояснення на позовну заяву № 589/9-18, у яких, як заперечення проти позову, виклав свої аргументи і міркування, просив у задоволенні позовних вимог відмовити. За клопотанням позивача та його представника , ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 29.12.2017 р. про витребувані докази, а саме інформація з КЗОЗ «ХМП № 22» та ПАТ «Укрпошта» Харківської дирекції «Поштамту - Центру поштового зв'язку № 1»). Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного. Спірна двокімнатна квартира [ADDRESS] житловою площею 26,40 кв. м., надана [PERSON] на підставі ордеру за [NUMBER], виданого 05.11.1997 року за рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної ради № 83-43 від 04.11.1997 року на сім'ю з 3-х осіб ( [PERSON], дружина [PERSON], син [PERSON]).Квартира отримана позивачем в період роботи на посаді начальника ВЖРЕУ і перебував у списку на отримання службового житла (а.с.11). З довідки дільниці № 44 КП «Жилкомсервіс» за № 3605 від 04.10.2017 року вбачається, що двокімнатна ізольована квартира [ADDRESS] не приватизована, належить територіальній громаді м. Харкова, за цією адресою з 22.11.1997 року зареєстровані позивач - наймач житла, та відповідачі [PERSON] та [PERSON]- його колишня дружина з сином (а.с. 10). Формою А підтверджено, що до реєстрації в квартирі [ADDRESS] відповідачі займали квартиру [ADDRESS] (а.с. 13). З [PERSON] позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з 25.01.1997 року, шлюб розірвано 05.10.1999 р., що випливає зі свідоцтва серії [NUMBER], виданого 05.10.1999 року Жовтневим відділом РАЦС м. Харкова на підставі актового запису № 361 (а.с. 12). Спори між колишнім подружжям з приводи житлових прав двічі розглядалися судом. Так, рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 12.04.2000 року поновлено порушене право [PERSON] на користування спірним житловим приміщенням і вона з сином вселена в квартиру. У позові [PERSON] про зміну договору житлового найму, а також у зустрічних вимогах [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовлено (а.с. 14-15). У листопаді 2000 року [PERSON] вдруге звернулася до суду з позовом, який рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 25.08.2004 року, набравши законної сили ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 23.11.2004 р.,частково задоволений, поновлено її право на користування жилим приміщенням в [ADDRESS] шляхом вселення з сином та виселення дружини [PERSON] -[PERSON] без надання іншого жилого приміщення.Відмовлено [PERSON] у задоволенні вимог зодо зміни договору житлового найму. Позовні вимоги [PERSON] про визнання особи такими, що втратили право користування жилим приміщенням залишені без задоволення ( а.с. 16-24). Як зазначає позивач, з того часу та протягом наступних 13-ти років, відповідачі до місця реєстрації не повернулися і жодного дня в квартирі не проживали. Ніяких протиправних дій або перешкод їм у проживанні і користуванні житлом не вчинялося, скарг або заяв з цього приводу до поліції від них не надходило. Відсутність будь-яких перешкод для відповідачів проживати і вільно користуватися житловим приміщенням за місцем їх реєстрації та відсутність від них скарг чи заяв з цього приводу підтверджується письмовою відповіддю за № 70 аз/119-65/07/20/2017 від 17.10.2017 року за підписом начальника Новобаварського відділу поліції ГУНП в Харківській області, де зазначено, що в результаті проведеної перевірки було встановлено, що в квартирі зареєстрований і фактично мешкає лише позивач, відповідачі зареєстровані, але з 1999 року не проживають і за місцем реєстрації не з'являються. Крім того, починаючи з 2004 року і по теперішній час, [PERSON] та [PERSON] зі зверненнями або скаргами стосовно будь-яких перешкод для їхнього вселення і подальшого проживання в [ADDRESS] не зверталися (а.с. 25). Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами ст.ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з акту обстеження житла від 24.02.2017 року, складеному за участю сусідів [PERSON] (квартира [NUMBER]), [PERSON] (квартира [NUMBER]) та [PERSON] (квартира [NUMBER]), підписи яких посвідчено начальником дільниці № 44 КП «Жилкомсервіс», відповідачі за місцем реєстрації на час складання акту не проживають з вересня 2004 року, їх особисті речі та будь-яке інше майно в квартирі [ADDRESS] відсутні (а.с. 26). На підтвердження позовних вимог суду також були надані копія дублікату виконавчого листа по цивільній справі про стягнення аліментів № 2-3142/99, виданого 12.04.2000 року, а також копія позовної заяви [PERSON] від 09.06.2010 року про зміну розміру аліментів, з яких вбачається, що адресою її фактичного проживання на 2000 та на 2010 роки зазначено житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 27-29). Суду також наданий оригінал письмової відповіді КП «Харківводопостачання» від 19.10.2012 року за № 16/2394 на ім'я [PERSON] на її лист № 2908 від 18.10.2012 року щодо утримання аліментів, з якої вбачається, що адресою свого фактичного проживання у 2012 році вона зазначила житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 30). За письмовою інформацією за № 69/01-03 від 15.01.2018 року КЗОЗ «Харківська міська лікарня № 22», на амбулаторній картці [PERSON] , яка спостерігається у медичному закладі з 1992 року, вказана адреса [ADDRESS].На амбулаторній картці [PERSON] зазначена адреса реєстрації- [ADDRESS] ( а.с. 46). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] стверджували, що з 2004 року відповідачі не проживають у спірній квартирі. Так, свідок [PERSON] пояснила суду, що знає родину позивача з 2000 року, з 2007 року разом з [PERSON] працює і їй відомо про проживання в квартирі з 2004 р. одного позивача та утримання раніше з його заробітної плати аліментів на користь колишньої дружини, які надсилалися за адресою [ADDRESS] Свідок [PERSON]-сусідка позивача з 2002 року, яка проживає в квартирі на одному поверсі з квартирою позивача, відвідує спірну квартиру, приймала участь у складанні акту про відсутність відповідачів та їх тривале не проживання за місцем реєстрації, підтвердила факти, викладені в акті. Свідок [PERSON] розповіла суду, що позивача вона давно і добре знає, оскільки вони спілкуються сім'ями, разом зустрічають свята, відвідують один одного за місцем проживання, а її чоловік з позивачем працює на одному підприємстві. Відповідачів вона ніколи в квартирі не бачила і навіть з ними не знайома. Допитана в якості свідка [PERSON] надав суду аналогічні пояснення та стверджував, що приїжджає до брата -позивача 2-3 рази на місяць, відповідачі за місцем реєстрації не проживають без поважних причин багато років поспіль, жодних перешкод для користування ними житлом немає, [PERSON] мешкає один, його колишня дружина має інше житло квартиру і будинок у приватному секторі в районі Баварії. Позивач в судовому засіданні зазначав, що відповідачі ніяких витрат по оплаті комунальних послуг не несуть, він самостійно сплачує всі платежі, має суттєву заборгованість по оплаті послуг тепло забезпечення. На підтвердження таких обставин [PERSON] надана копія договору від 26.06.2014 року про реструктуризацію заборгованості за послуги по теплопостачанню (опалення та гарячого водопостачання) та судового наказу від 26.06.2014 року (справа № 639/6046/14-ц) про стягнення заборгованості за опалення та гарячу воду (а.с. 64-66). За довідкою Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради № 02-26/7271 від 02.08.2018 року, відповідачі, зареєстровані [ADDRESS] на обліку в Управлінні не перебувають і станом на 02.08.2018 року жодних видів державних допомог не отримують. Виходячи з положень ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин більш шести місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено. Згідно з роз'яснень, що містяться в п. 10 постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року, наявність рішення суду про право громадянина користуватися житловим приміщенням не є перешкодою до розгляду і задоволення позову про визнання його таким, що втратив це право з мотивів, якщо після набрання рішенням законної сили або після його виконання він був відсутнім понад шість місяців, у тому числі і в тих випадках, коли строк для виконання рішення не скінчився. Наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ житлового приміщення тощо). Матеріалами справи доведено, що відповідачі з 2004 року без будь-яких поважних для них причин за місцем реєстрації не проживають, технічним станом житла не переймаються, коштів на оплату квартири і комунальні послуги не надають, самостійно знятися з реєстраційного обліку не бажають. Аналізуючи надані докази в цілому, так і надаючи оцінку кожному доказу ( групі однотипних доказів), суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved