Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

Позивач [PERSON] 22.07.2019р звернувся до суду з вищезазначеним позовом, вказуючи, що він передав у тимчасове користування [PERSON] , відповідачу-1 у справі, 100000грн на умовах щомісячної сплати 8% за користування грошима, що підтверджується відповідною розпискою від 15.11.2011 року. Свої вимоги мотивує тим, що до 21.06.2013 року відповідач [PERSON] сплачував щомісячно вказані відсотки, але основну суму боргу не повертав. Зазначає, що 21.06.2013р він ( [PERSON] ) та подружжя [PERSON] і [PERSON] , відповідач-2 у справі, дійшли згоди про припинення нарахування та сплати відсотків за вказаним боргом та визначились, що основну суму боргу у розмірі 100000грн останні сплатять до 30.12.2016р. Однак, вказує, що до теперішнього часу відповідачі не виконали зобов`язання щодо повернення боргу. Просить суд стягнути з відповідачів солідарно суму заборгованості за договором позики в розмірі 100000грн. Представник позивача Нещерет О.С. вимоги позову [PERSON] підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні та надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідачі, які про дату, час і місце слухання справи повідомлені належним чином у відповідності із ст.ст.128, 130 ЦПК України, в судове засідання не з`явилися без повідомлення причини неявки. Відзив на позовну заяву, письмові, електронні докази та зустрічний позов до суду не надавали. Суд, згідно до ст.280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст.211 ч.2 ЦПК України судове засідання проведено у відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, вивчивши позов та оцінивши докази у цій справі в їх сукупності, вважає позов обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Згідно наданої до суду копії письмової розписки встановлено, що 15.11.2011 року [PERSON] отримав в борг суму 100000грн під 8% з їх щомісячною виплатою. 21 червня 2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем-2 [PERSON] досягнута угода про припинення сплати процентів, тіло заборгованості в сумі 100000грн за спільною згодою відповідачі зобов`язалися виплатити до 30.12.2016 року, в даній розписці відповіач-1 [PERSON] зазначений як поручитель, що підтверджується відповідною копією розписки. Застосовуючи норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного: Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначеним змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.4 ст.631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. У відповідності з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч.1, 3 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача суму боргу в сумі 100000грн, оскільки відповідачами було порушено зобов`язання за договором позики, що підтверджується розписками. Також, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», згідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 1000грн в рівних частках, а саме по 500грн з кожного.

Outcome: approved