Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

Позивач [PERSON] 30 листопада 2016 року звернулась до суду з названим позовом, в якому вказала, що 02 грудня 2001 року помер її чоловік, [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина до якої входить житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, який розташований за адресою: Київська область, Володарський район, с. Косівка, вул. Ужвенка, 4, та земельна ділянка площею 0,250 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлого будинку та земельна ділянка площею 0,164 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, які розташовані по вул. Ужвенка, 4, в с. Косівка, Володарського району Київської області. На даний час позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки державні акти на спадкові земельні ділянки правовстановлюючі документи на житловий будинок втрачено, тому відповідно дані підстави унеможливлюють оформлення спадщини у нотаріуса, тому позивач вимушена звернутися до суду. Позивач просить суд визнати за нею право власності на зазначені спадкові земельні ділянки та житловий будинок, після смерті [PERSON], який помер 02 грудня 2001 року. Позивач подала до суду заяву, в якій вказала, що в позовні вимоги підтримує та просила суд розглядати справу без її участі. Відповідачі подали до суду заяви, в яких вказали, що позовні вимоги визнають в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечують та просили суд розглядати справу без їхньої участі. Розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. По справі встановлено, що 02 грудня 2001 року помер [PERSON], що стверджено свідоцтвом про смерть серії І-БК № 429667 (а.с.5). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до якої входить житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, який розташований за адресою: Київська область, Володарський район, с. Косівка, вул. Ужвенка, 4 (а.с.9-11) та земельна ділянка площею 0,414 га, яка складається із земельної ділянки площею 0,250 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлого будинку та земельної ділянки площею 0,164 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що в сукупності становлять земельну ділянку площею 0,414 га, яка розташована по вул. Ужвенка, 4, в с. Косівка, Володарського району Київської області та належала померлому [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-КВ № 049174 (а.с.14). Позивач [PERSON], [INFO], є дружиною померлого [PERSON], що стверджено свідоцтвом про одруження серії ІІ-АГ № 631038 (а.с.7) тож є спадкоємцем першої черги. Державний нотаріус [PERSON] надала до суду спадкову справу після померлого 02 грудня 2001 року [PERSON], з матеріалів якої вбачається, що свідоцтва про право на спадщину на спадкові земельні ділянки та житловий будинок не видавались. Відповідачі [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], є дітьми померлого [PERSON]. Позивач фактично прийняла спадщину, вступивши у володіння та користування спадковим майном. Оформити спадщину у нотаріуса позивач не змогла у звязку з тим, що державні акти на спадкові земельні ділянки та правовстановлюючі документи на житловий будинок було втрачено (а.с.15), тож Державним нотаріусом [PERSON] позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно (а.с.8), тому позивач змушена звернутись до суду. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. У відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Ст. 1222 ч.1 ЦК України визначає спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1268 ч. 1 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Таким чином, визнання відповідачами предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Вимоги позивача базуються на законі, є обґрунтованими, тому їх слід задовольнити.

Outcome: approved