Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON] 10.08.2015р звернувся до суду з дійсним позовом, вказуючи, що 12 вересня 2008 року між ним та Приватним акціонерним товариством «АІСЕ Україна», відповідачем у справі, укладено Угоду № 210678 з розстрочкою платежу про покупку автомобіля ВАЗ за ціною 70680грн. При укладенні вказаної Угоди, після запевнень консультанта відповідача, він вважав, що як звичайна розстрочка платежу, йому під силу і даний вид розрахунків і платежів. Однак, надалі виявилося, що ціна автомобіля зростала з кожним місяцем. Вважає, що під час підписання Угоди він попав під вплив обману, так як консультант ПАТ «АІСЕ Україна» рекламуючи спосіб торгівлі, оминала питання постійного росту ціни на автомобіль. Крім того, в Угоді не було жодних технічних характеристик машини: кольору автомобіля, обєму двигуна тощо. Також, у порушення п.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» Угода укладена без ліцензії на право займатися фінансовою діяльністю. Свій позов мотивує тим, що 14 вересня 2011 року він отримав автомобіль від ПАТ «АІСЕ Україна» й на момент його отримання, ціна оплати за авто становила 1\~238,05грн, та протягом наступного року після отримання транспортного засобу, він продовжує виплачувати його вартість у розстрочку. І з кожним місяцем зростає сума по розстрочці платежу. Посилаючись на ст.632 ч.ч.2, 3 ЦК України та п.13 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів», зазначає, що 14.09.2011р після передачі відповідачем йому автомобіля, ринкова вартість на нього закріплена, тому ціна по виплатам у розстрочку зростати не може. Вважає, що Угода № 210678 з розстрочкою платежу про покупку автомобіля не відповідає чинному законодавству України, умови даного договору є несправедливими, оскільки всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача В даному правочині не встановлено строк, після якого Угода припиняє свою дію, не зазначена відповідальність відповідача у випадку порушення або не виконання умов Угоди. Негативна позиція відповідача по відношенню до фінансових інтересів Позивача унеможливила врегулювання спірних питань способом взаємних, у звязку з чим він вимушений звернутися до суду. Просив зобовязати відповідача встановити для нього фіксовану суму щомісячних виплат по вищевказаній Угоді у відповідності з тією, що була на момент отримання 14.09.2011р автомобіля, а саме 1238,05грн. Позивач [PERSON] підтримав позов у повному обсязі, просив його задовольнити та надав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, та після надання відповідачем заперечення до позову, доповнив письмовими поясненнями, зазначивши, що у порушення ст.15 ЗУ «Про захист прав споживачів» на момент укладення спірної Угоди відповідач не розяснив йому, що він не продає автомобіль, а надає послуги з адміністрування системи придбання автомобілів у групах, не надав йому необхідну, доступну та достовірну інформацію про предмет Угоди та строки його виконання, а в Угоді використовував неконкретизовані поняття, в наслідок чого його введено в оману щодо поняття товару, умов отримання, строків отримання автомобіля. Тому вважає, його права як споживача в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. З посиланням на ст.18 ч.ч.5, 6, 7 ЗУ «Про захист прав споживачів» вважає, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну Договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Наполягав на задоволення своїх вимог. Представник відповідача ПАТ «АІСЕ Україна» - [PERSON] в судове засідання не зявився, надавши до суду пояснення та заперечення проти позовних вимог, в яких просив розглядати справу у свою відсутність. В поясненнях представник відповідача зазначив, що дійсно між [PERSON] та ПАТ «АІСЕ Україна» 12.09.2008р в рамках системи продажу автомобілів Автоплан укладена Угода № 210678, та на день укладення цього правочину спеціальне законодавче регулювання подібних відносин було відсутнє, тому згідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996р «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» діяльність ПАТ «АІСЕ Україна» базувалася на нормах ЦК України від 16.01.2003р, де закріплено: - свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; право сторін укладати договори, які не передбачені актами цивільного законодавства, але відповідають загальним засадам цивільного законодавства, тому, вважає, що при вирішенні спорів між сторонами повинні застосовуватися положення Угоди № 210678 та додатки до неї. Вказує, що підписання даної Угоди, а також Додатків до неї, є свідченням того, що сторони повністю зрозуміли усі визначення, умови та зміст даних правочинів. Вважає, що позивач мав повну і достовірну інформацію про послуги підприємства та порядок їх надання, так як вони детально викладені в Угоді та Додатках до неї. Зазначає, що відповідно до вищевказаної Угоди учасники зобовязані сплачувати щомісячні внески, тому вимоги позивача щодо зобовязання ПАТ «АІСЕ Україна» встановити фіксовану суму щомісячних проплат не передбачені ст.16 ЦК України, в якій не міститься такий спосіб як встановлення розміру щомісячного платежу. Також, посилання позивача на ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» та ст.ст.215, 227 ЦПК України вважає безпідставними, так як зазначені вище норми статей передбачають визнання правочину недійсним, а зазначення того, що відповідач здійснює адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах без відповідної ліцензії протиправними, так як у відповідності до ст.1 ч.1 п.5 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. При цьому, під дію законодавства не підпадають фінансові послуги осіб, які здійснюють таку діяльність. Крім того, згідно ст.4 ч.1 Закону України №3462-IV від 02.06.2011р фінансовими послугами вважаються такі послуги: адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, у звязку з чим вважає помилкове тлумачення позивачем змісту ст.19 ч.3 п.7 ЗУ «Про захист прав споживачів». Крім того цей Закон «Про захист прав споживачів» набув чинності з 09.01.2012р, а спірна Угода укладена за 6 років до набрання чинності цього Закону. Щодо твердження позивача про несправедливі умови Угоди зазначив, що пунктами 16.4.2 ст.16 Додатку № 2 до Угоди визначено, що зобовязання відповідача по поверненню коштів учаснику має бути виконане з настанням черги учасника, яка формується відповідно до дати подання заяви про розірвання Угоди, що передбачено ст.530 ч.1 ЦК України. Стосовно тверджень позивача про те, що відповідач в односторонньому порядку змінює ціну Угоди, зазначив, що «продукцією» за Угодою про надання послуг є не автомобіль, а послуги, які надаються за системою Автоплан, та які починають надаватися з моменту підписання Угоди за визначеними в Додатку № 1 до Угоди цінами у відсотках від взаємно обраного критерію ціни автомобіля, що діє в місяці сплати та такий спосіб визначення ціни погоджений між учасниками укладеної Угоди. Розмір оплати продукції (адміністративні витрати) встановлений у відсотках, а не в твердій сумі. Крім того, в Додатку № 4 до Угоди погоджено, що розмір кожного повного щомісячного внеску визначатиметься у відсотках до встановленої щомісячно виробником чи імпортером актуальної ціни автомобіля. Поточна ціна автомобіля встановлюється виробником та/або імпортером та/або дистрибютором в останній робочий день кожного місяця та є основою розрахунку розміру складових повних внесків та інших платежів, передбачених Угодою. Просив відмовити в задоволені позовних вимог [PERSON] повністю. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши позов та оцінивши докази у цій справі в їх сукупності, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.\~ Судом встановлено, що 12 вересня 2008 року між [PERSON] та ПАТ «АІСЕ Україна» була укладена Угода № 210678, предметом якої є надання Учаснику послуг системи АВТОПЛАН (позивачу по справі), спрямованих на придбання автомобіля. Відповідно до статті 3 вказаної Угоди ПАТ «АІСЕ Україна» зобовязується надавати Учаснику системи наступні послуги, включаючи, але не обмежуючись: включити Учасника до системи шляхом підписання даної Угоди; включити Учасника до групи для придбання автомобілів; визначити механізм отримання платежів від Учасників системи для їх використання в цілях, визначених Учасником системи та АВТОПЛАНом, що містяться в Правилах функціонування системи організація та створення умов для придбання автомобілів Учасниками системи; оплачувати за рахунок коштів, внесених з цією метою Учасниками системи, Автомобілі виробнику, імпортеру чи дистрибютору, що постачають їх системі; визначати механізм одержання Права на отримання Автомобіля Учасником системи; здійснювати відповідні процедури та проводити відповідні акти з метою надання Учаснику системи Права на отримання Автомобіля через механізми, визначені з цією метою в Додатку №2 до Угоди; здійснювати адміністративні процедури, необхідні для передачі Автомобіля Учаснику системи, який одержав Право на отримання Автомобіля; сформувати фонд для повернення коштів, призначений для повернення коштів тим Учасникам системи, які розірвали угоду, та тим, з якими Угоду розірвано АІСЕ; перераховувати страховій компанії, з якою Учасником укладено договір страхування, страхові платежі за рахунок сплачених для цих цілей Учасником коштів з метою продовження дії страхових полісів; адмініструвати групу, до складу якої входить Учасник системи, протягом всього строку її існування. Відповідно до статті 5 Угоди Учасник зобовязується виконувати зобовязання, передбачені Угодою, а саме: при підписанні Угоди сплатити Вступний внесок; після отримання повідомлення про надання йому права на отримання автомобіля, сплатити Плату за Право на отримання автомобіля, зазначену в Додатку №1 до даної Угоди; щомісячно сплачувати повні внески, які складаються з чистих внесків, щомісячних внесків в оплату послуг, щомісячних внесків в оплату Страхового платежу; отримати Автомобіль, Право на отримання якого йому було надано, за умови попереднього виконання передбачених адміністративних вимог та надання забезпечення виконання своїх зобовязань за Угодою, визначених правилами функціонування АВТОПЛАНу. Як вбачається з Додатку №1 до Угоди позивач мав намір отримати автомобіль марки DAEWOO Lanos\~\~вартістю 52600грн. Відповідно до Додатків №1, №2 до вказаної угоди, учасник системи сплачує: вступний внесок у розмірі 1893,60грн., щомісячний цілий чистий внесок - 1 %, щомісячний внесок в оплату послуг - 0,35% + ПДВ, щомісячний страховий платіж - 0,065%, плата за Право на отримання автомобіля - 3% + ПДВ. 14 вересня 2011 року позивач [PERSON] отримав автомобіль марки ВАЗ, моделі 211040 та того ж дня уклав з відповідачем договір застави вказаного автомобіля, відповідно до умов якого загальна вартість предмета застави на момент укладення цього Договору складала 70680грн. Забезпечене заставою зобовязання Заставодавця вважається виконаним за умови своєчасної сплати всіх щомісячних внесків в загальному розмірі 105583,15грн. Відповідно до графіку проплат, розмір оплати за автомобіль на момент його отримання складав 1238,05грн. В подальшому цей розмір постійно зростав. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11\~цього Кодексу. Зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст..632 ЦК України зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. Встановлено, що відповідач ПАТ «АІСЕ УКРАЇНА» виконало свої зобовязання перед позивачем по Угоді від 12.09.2008 року №210678, передавши позивачу автомобіль, а тому ціна на автомобіль зростати не може, оскільки він вже переданий і ринкова ціна на ньому закріплена. Відповідач виконав свій обовязок перед позивачем по адмініструванню Угоди, відповідно ніяких подальших дій по підбору і передачі автомобіля не передбачено, подальша діяльність по адмініструванню до зростання ринкової вартості автомобіля відношення не має, тому вартість адміністративних витрат зростати не може. Відповідно до ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Відповідно до п.13 ч.3 вказанної статті Закону несправедливими є, зокрема, умови договору про визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Таким чином, на думку суду, щомісячне зростання плати за автомобіль після його отримання, суперечить загальним засадам цивільного законодавства щодо добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч.4 ст.18 Закону, якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. На підставі викладеного, суд вважає необхідним позовні вимоги позивача задовольнити та зобовязати ПАТ «АІСЕ Україна» встановити фіксовану суму щомісячних виплат для [PERSON] по Угоді № 210678 від 12 вересня 2008 року у відповідності з тією, що була на момент отримання автомобіля 14 вересня 2011 року, а саме у розмірі 1238,05грн. У відповідності із ст.88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір 2015 року», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 487,20грн.

Outcome: approved