Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

Позивач [PERSON] 23 серпня 2017 року пред'явила до суду позов до відповідача [PERSON], третя особа Служба у справах дітей неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, про позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON], [INFO], та стягнення аліментів на її утримання у розмірі ? (однієї чверті) заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дати предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Обґрунтовує позов тим, що вона є матірю відповідача [PERSON] та бабусею малолітньої [PERSON] З самого народження і по даний час [PERSON] проживає разом із позивачем та перебуває на повному її утриманні. Позивач самостійно займається вихованням своєї внучки, влаштувала її у дитячий садок. Обоє батьків дитини самоусунулися від її виховання. Відповідач з самого народження дитини не бере участі у її вихованні, матеріально її не забезпечує, абсолютно не цікавиться життям та здоровям дочки, жодного разу не відвідала дитину в дитячому садку. З цих підстав позивач просила позбавити відповідача батьківських прав щодо її малолітньої дочки [PERSON] та стягнути аліменти на її утримання у розмірі ? (однієї чверті) заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дати предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 20 листопада 2017 року до участі в справі залучено як третю особу Службу у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації замість Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] подали заяву, згідно з якою позовні підтримали в повному обсязі, просили розглянути справу за їх відсутності. Не заперечили проти заочного розгляду справи. Представник третьої особи Служби у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації [PERSON] у судове засідання подала заяву, згідно з якою підтримала висновок Тернопільської районної державної адміністрації від 06 лютого 2018 року №01-273/01-10 та просила розглядати справу без участі представника Служби у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, до суду не з'явилася, не повідомивши про причини неявки. Клопотання про відкладення розгляду справи не подавала. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач згідно з поданою ним письмовою заявою не заперечив проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Позивач [PERSON] є матірю [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, серії ІІІ-ИД №293979, виданим 10 травня 1993 року, актовий запис №6 Довжанської сільської ради народних депутатів. [PERSON] народилася 24 липня 2012 року, її матірю є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ИД №155856, виданим 08 серпня 2012 року, актовий запис №06 Довжанської сільської ради Тернопільської району Тернопільської області. Як слідує з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги, з самого народження і по даний час [PERSON] проживає разом із нею ([PERSON]Є.) та перебуває на повному її утриманні. Позивач самостійно займається вихованням своєї внучки, влаштувала її у дитячий садок. Обоє батьків дитини самоусунулися від виховання дочки. Відповідач з самого народження дитини не бере участі у її вихованні, матеріально її не забезпечує, абсолютно не цікавиться життям та здоровям дитини, жодного разу не відвідала її в дитячому садку. Як убачається з довідки про склад сімї або зареєстрованих №739 від 05 грудня 2016 року, малолітня [PERSON] станом на 05 грудня 2016 року була зареєстрована та проживала разом з [PERSON] та [PERSON] за адресою: вул. Галицька, 31 с. Довжанка Тернопільського району. 24 липня 2017 року [PERSON] разом з матірю [PERSON] знята з реєстрації місця проживання [INFO], що підтверджується довідкою №353 від 17 серпня 2017 року, виданою Довжанською сільською радою Тернопільського району. Відповідно до довідки про склад сімї або зареєстрованих №354 від 17 серпня 2017 року, виданої Довжанською сільською радою Тернопільського району, малолітня [PERSON] станом на 17 серпня 2017 року проживає, без реєстрації, разом з [PERSON] по вул. Галицькій, 31 у с. Довжанка Тернопільського району. Згідно з довідкою №352 від 17 серпня 2017 року, виданою Довжанською сільською радою Тернопільського району, сусіди громадянки [PERSON] підтверджують те, що вона виховує, піклується та утримує від народження і по даний час свою внучку [PERSON], [INFO]. Відповідно до довідки №82 від 16 серпня 2017 року, виданої Комунальним закладом навчально-виховний комплекс «Довжанківська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів дошкільний начальний заклад» Тернопільської районної ради Тернопільської області, [PERSON], [INFO], з 01 серпня 2017 року зараховано в дитячий садок комунального закладу навчально-виховного комплексу «Довжанківська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів дошкільний начальний заклад» Тернопільської районної ради Тернопільської області. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Тернопільської районної державної адміністрації від 06 лютого 2018 року №01-273/01-10, встановлено доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дитини [PERSON], [INFO]. Як убачається з зазначеного висновку, [PERSON], мати малолітньої [PERSON], [INFO], у 2015 році залишила свою дочку на виховання [PERSON] і переїхала на постійне місце проживання з чоловіком у м. Рівне, і з того часу не навідується до дочки, не телефонує, не цікавиться її життям та станом здоровя, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. [PERSON] самостійно виховує внучку та несе усі витрати по її утриманню. Зі слів [PERSON] відомо, що її дочка [PERSON] веде аморальний спосіб життя та на даний час, не має постійного місця проживання, стабільних сімейних стосунків. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 17 січня 2018 року, [PERSON], [INFO], проживає в [INFO] в будинку, який складається з пяти кімнат, коридору, кухні. Будинок газифікований, є електропостачання. У кімнатах прибрано, тепло. У будинку [PERSON] проживає разом з бабусею, дідусем, прабабусею, дядьками та тіткою. Для виховання та розвитку в даній сімї створені належні умови: дівчинка має місце для сну, ігор та навчання, забезпечена продуктами харчування, сезонним одягом та засобами гігієни. Відповідно до довідки виданої фельдшерсько-акушерським пунктом с. Довжанка Тернопільського району від 18 січня 2018 року №10, протягом останніх років при захворюваннях, викликала та була присутня на оглядах медпрацівників ТРТМО тільки бабуся [PERSON], матері не було. Зазначений висновок органу опіки і піклування є достатньо обгрунтованим, відповідає вимогам ч. 5 ст. 19 СК України. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Законом України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст. 8). Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов'язків щодо неї. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України однією з правових підстав для позбавлення батьківських прав є ухилення матері, батька від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. На підставі досліджених судом доказів судом установлено, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх обовязків з виховання своєї неповнолітньої дочки [PERSON], зокрема свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, не займається її вихованням та матеріальним утриманням, не створює умов для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Таким чином, позивач як бабуся дитини [PERSON], будучи особою, в сімї якої проживає дитина, має право відповідно до закону звернутись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON], яка є її дочкою. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача про позбавлення відповідача батьківських прав підлягають до задоволення шляхом позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Згідно з ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобовязує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням зазначених вище вимог закону, беручи до уваги, що позивач просить стягувати аліменти в частці від заробітку (доходу) матері, суд приходить до переконання, що позов [PERSON] підлягає до задоволення шляхом стягнення в її користь із відповідача [PERSON] аліментів у розмірі ? (однієї чверті) її доходу (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, на утримання [PERSON], [INFO], до досягнення нею повноліття, відповідно до ст. ст. 180, 181 Сімейного кодексу України. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України слід вирішити питання про розподіл судових витрат. Згідно з вимогами ч. ч. 1 3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 5 закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON] Ухвалою судді від 30 серпня 2017 року відкрито провадження у справі та одночасно розстрочено позивачу сплату судового збору за позовну вимогу про позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно [PERSON] до ухвалення рішення у справі. За вказаних обставин, беручи до уваги, що судом повністю задоволено позовні вимоги позивача, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1280 гривень. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліментів на неповнолітню дитину в межах суми платежу за 1 місяць слід допустити до негайного виконання. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 164, 180 182, 183, 184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved