Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 24.04.2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Мотивував тим, що між ним та відповідачем 26 грудня 2014 року було укладено договір позики грошових коштів, згідно якого [PERSON] позичив у нього 2 128 950,00 грн., що на час укладення договору за офіційним курсом НБУ було еквівалентно 135000.00 доларів США, та зобов»язався повернути таку ж суму грошових коштів у гривнях, в еквіваленті 135000.00 доларів США, за офіційним курсом НБУ, у строк до 30 січня 2015 року. У визначений строк позичальник позичену суму грошей не повернув. Він (позивач) змушений був направити відповідачу письмову вимогу про сплату боргу у сумі 3 760 897.50 грн. , розрахованого станом на 20.02.2015 року, коли офіційний курс НБУ становив 27,8585 грн. за один долар США, та встановив час і місце виконання умов договору - 12 год. 30 хв. 27 лютого 2015 року в приміщенні приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Грущинської О.В. за адресою - [ADDRESS]. Відповідач у зазначені час та місце не з»вився, що посвідчено свідоцтвом приватного нотаріуса. Посилаючись на викладене, позивач прохав стягнути зі [PERSON] на його користь позику у сумі 3 760 897.50 грн. та понесені витрати понесені на сплату судового збору у сумі 3654 грн. У судове засідання позивач [PERSON] не з»явився, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Його представник за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні позов підтримував, посилаючись на обставини та підстави викладені в ньому. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явився. Згідно ч.5 ст. 74 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Повістка, позов з додатками направлялися йому за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання. За згодою представника позивача справа вирішена на підставі наявних у ній доказів (заочний розгляд справи). Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Між сторонами виникли правовідносини на підставі договору позики. Так, 26.12.2014 року між [PERSON], як позикодавцем, та [PERSON], як позичальником, в письмовій формі було укладено договір позики грошових коштів, посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грущинською О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 4347 . П.1 договору ( абзац 1) було передбачено, що позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти у розмірі 2 128 950,00 грн., що на дату укладення договору позики складає еквівалент 135000 доларів США за офіційним курсом НБУ, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (позики) у строк до 30 січня 2015 року, в порядку та на умовах, визначених цим договором. В п.2 договору зазначалося, що своїми підписами на цьому договорі сторони підтверджують, що позикодавець передав, а позичальник отримав грошові кошти (позику) . Договір підписаний сторонами. Взяті на себе зобов»язання за договором позики [PERSON] не виконав - позичені кошти позикодавцю у встановлений строк не повернув. В зв'язку з цим позивач направив відповідачу вимогу, в якій встановив час та місце виконання умов договору, а саме 12 год. 30 хв. 27 лютого 2015 року в приміщенні приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Грущинської Ольги Володимирівни. Свідоцтвом названого приватного нотаріуса від 27.02.2015 року, зареєстрованим в реєстрі за № 676, підтверджено перебування позивача у приміщенні офісу 101 у вказаний час. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ч. 3 ст.10, ч.1 та ч.3 ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог ст.1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Ч. 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Згідно ч.2 цієї ж статті боржник , який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За статтею 202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після його укладення всі обов»язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики, несе позичальник, а позичальник набуває за цим договором тільки права. З огляду на встановлені обставини та приведені норми закону, суд дійшов висновку, що письмова форма договору позики, укладеного між сторонами - [PERSON] та [PERSON], внаслідок його реального характеру, є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, а отже, він зобов»язаний повернути її позикодавцю. З цих підстав позов підлягає задоволенню, проте, частково. З відповідача на користь позивача стягується неповернута сума позики, а саме, 2 128 950,00 грн. Оскільки відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи лише в межах заявлених вимог, то питання відповідальності боржника (відповідача), який прострочив виконання грошового зобов»язання (за ч.2 ст. 625 ЦК України), не вирішується, так як така позовна вимога відсутня. Згідно ч.1, ч.3 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Судом встановлено, що в договорі позики грошових коштів від 26 грудня 2014 року сторони погодили ціну позики у сумі 2 128 950,00 грн. і позичальник зобов»язався повернути її до 30.01.2015 року, в порядку та на умовах, визначених цих договором. В абзаці 2 п.1 Договору зазначено, що «станом на день укладення цього договору офіційний курс НБУ української гривні до долару США складає 15,77 грн. за 1 долар США. У випадку зміни (збільшення або зменшення) офіційного курсу НБУ української гривні до долару США на дату повернення суми позики, сума позики підлягає перерахунку, де за основу сторони беруть суму в доларах США» (яку саме не зазначено). Предметом договору позики у даній справі є грошова одиниця України - гривня. Абзац другий п.1 договору, на думку суду, мав на меті змінити ціну договору на час повернення суми позики, проте, він виписаний досить нечітко і з»ясувати по ньому дійсне волевиявлення сторін неможливо. Тому суд не погодився з доводами позивача в позовній заяві, та доводами його представника в судовому засіданні про те, що із відповідача слід стягнути суму позики в гривнях, яка еквівалентна 130 тисячам доларів США по офіційному курсу НБУ станом на 20 лютого 2015 року. З цих підстав суд задовольнив позов частково. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позов задоволено на 56.6 % (2 128 950,00 : 3 760 897.50 х100 = 56.6%). Позивач документально підтвердив, що сплатив судовий збір у сумі 3 654,00 грн. Судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (3654 х 56.6% = 2068.17 грн.). Ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: partial