Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-02 00:00:00

Позивач 25.04.2018 року звернулася до суду із позовною заявою про визнання права пред`явлення вимоги кредитора до спадкоємця. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 26.02.2012 року [PERSON] діючи на підставі довіреності від [PERSON] , посвідченої державним нотаріусом Авдіївської нотаріальної контори Пономаренко О.О., отримала від позивача 4100 гривень за оформлення договору купівлі продажу будинку та земельної ділянки, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Також [PERSON] отримала від позивача 2000 доларів США як завдаток в рахунок продажі будинку, про що склала відповідну розписку. Посилалась на те, що значний період відповідач вказувала, що вона оформлює документи, але позивачу стало відомо, що [PERSON] померла [INFO] , а передані кошти були витрачені на потреби [PERSON] . Добровільно відповідач кошти не повернула, тому позивач звернулась до Авдіївського міського суду Донецької області із позовом до відповідача про стягнення коштів. Рішенням Авдіївського міського суду Донецької області від 11 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 04.12.2013 року, у задоволенні позову відмовлено, оскільки станом на час розгляду справи питання стосовно прийняття спадщини, після смерті [PERSON] , не було вирішено. Просила суд визнати право пред`явлення вимоги про обов`язок на суму 2000 доларів США та 4100 грн. [PERSON] , як кредитора до спадкоємця [PERSON] , яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на пропуск строку пред`явлення вимоги. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 30.04.2018 року дану справу прийнято до свого провадження та відкрито провадження, розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 07.06.2018 року заяву [PERSON] про забезпечення позову - повернуто заявнику. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 03.08.2018 року закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 04.03.2019 року зобов`язано Авдіївську державну нотаріальну контору надати інформацію щодо спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що 26.02.2012 року [PERSON] діючи на підставі довіреності від [PERSON] , посвідченої державним нотаріусом Авдіївської нотаріальної контори Пономаренко О.О., отримала від позивача 4100 гривень за оформлення договору купівлі продажу будинку та земельної ділянки, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Також [PERSON] отримала від позивача 2000 доларів США як завдаток в рахунок продажі будинку, про що склала відповідну розписку. Даний факт сторони не оспорюють, а тому відповідно до ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції у Донецькій області 26.03.2012 року. Відповідач [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджує свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Авдіївською міською радою Донецької області від 04.08.1977 року, свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] , видане Авдіївською міською радою Донецької області від 10.02.1978 року, свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , видане 14.05.1985 року. У березні 2013 року [PERSON] звернулась до Авдіївського міського суду Донецької області із позовною заявою до [PERSON] про стягнення коштів та моральної шкоди. Рішенням Авдіївського міського суду Донецької області від 11.10.2013 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 04.12.2013 року, у задоволенні позову відмовлено та встановлено наступні обставини. 02.02.2012 року [PERSON] видала [PERSON] довіреність, якою уповноважила останню на вчинення дій з питань отримання документів відчуження будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , та продажу зазначеної нерухомості за ціною та на умовах, що були попередньо оговорені. Довіреність посвідчена державним нотаріусом Авдіївської державної нотаріальної контори, зареєстрована в реєстрі за №101. 26.02.2012 року [PERSON] , яка діяла на підставі довіреності від імені [PERSON] , отримала від [PERSON] 4100 грн. для оформлення вказаного будинку, про що склала розписку, та отримала 2000 доларів США як завдаток в рахунок продажу будинку, про що також складено розписку. Рішенням суду встановлено, що сума у розмірі 2000 доларів США сплачена позивачем відповідачеві - є авансом за купівлю будинку та земельної ділянки, що розташований за адресою: [ADDRESS] . З урахуванням положень ст.ст. 1268, 1274, 1218, 1282 ЦК України суд у своєму рішенні зазначив, що вимоги [PERSON] можуть бути задоволені особами, які є спадкоємцями після смерті [PERSON] , в межах одержаного у спадщину майна. Також, рішенням суду встановлено, що після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги є [PERSON] та [PERSON] Залишаючи без змін рішення Авдіївського міського суду Донецької області від 11.10.2013 року Апеляційний суд Донецької області в своїй ухвалі від 04.12.2013 року зазначав, що оскільки [PERSON] померла, то відповідати перед позивачкою на підставі ст.ст. 1218,1282 ЦК України за борги спадкодавця має спадкоємець, а саме спадкоємці першої черги за законом - діти [PERSON] та [PERSON] Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 04.12.2013 року встановлено, що на час розгляду справи відносно [PERSON] триває кримінальне провадження за фактом вчинення злочину, що спричинив смерть [PERSON] У травні 2013 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що має право на спадщину, в якому він просить визнати його спадкоємцем після смерті [PERSON] та справа на даний час не розглянута. Таким чином, відмовляючи у задоволенні позову Авдіївський міський суд Донецької області , з висновками якого погодився Апеляційний суд Донецької області, зазначав, що оскільки на час розгляду справи питання стосовно прийняття спадщини після смерті [PERSON] не вирішене, то у суду відсутні законні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення саме з [PERSON] суми авансу та коштів на оформлення будинку, оскільки вона діяла ні в своїх інтересах, а в інтересах своєї матері та такі вимоги можуть бути пред`явлені до спадкоємців [PERSON] після прийняття ними спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України встановлено обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] у лютому 2014 року звернулась до Авдіївського міського суду Донецької області із позовом до [PERSON] про визнання права пред`явлення вимоги кредитора до спадкоємця. Справа №217/146/14-ц. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 02.04.2018 року, з урахуванням Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» від 12.08.2014 року № 1632-VІІ (зі змінами та доповненнями) та розпорядження Голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31.03.2016 року № 18/0/38-16, згідно з яких Селидівському міському суду Донецької області визначено територіальну підсудність справ Авдіївського міського суду Донецької області, [PERSON] відмовлено у відкриття провадження по справі про відновлення втраченого провадження, оскільки по справі №217/146/14-ц не було ухвалено рішення. Разом з тим, ухвалою Авдіївського міського суду Донецької області від 03.03.2014 року у справі №217/146/14-ц, заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено, заборонено державному нотаріусу Авдіївської державної нотаріальної контори вчиняти дії щодо видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину, яка залишилась після смерті [PERSON] , померлої [INFO] року, до вирішення справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права пред`явлення вимоги кредитора до спадкоємця. З матеріалів спадкової справи №85/2012 заведеної після смерті [PERSON] , померлої [INFO] року вбачається наступне. 23.05.2012 року [PERSON] звернулась до Авдіївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Також, 27.08.2012 року до Авдіївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , звернувся [PERSON] - син померлої. 06.09.2012 року державним нотаріусом Кравченко В.А. роз`яснено ст. 40-1 Закону України «Про нотаріат», а саме те, що до 24.09.2012 року [PERSON] має надіслати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини чи відмову від спадщини з засвідченим підписом на ній, також відповідно до ст. 1261 ЦК України він повинен надати документи, що підтверджують родинні відносини із спадкодавцем. Також, листом від 05.04.2013 року за №393/02-14 державний нотаріус звернувся до Київського районного суду м.Донецька із запитом щодо надання інформації стосовно розгляду кримінального провадження відносно [PERSON] Інформація стосовно розгляду кримінального провадження за обвинуваченням [PERSON] в матеріалах спадкової справи відсутня. 03.02.2014 року [PERSON] звернулась до Авдіївської державної нотаріальної контори із вимогою до спадкоємців [PERSON] щодо повернення боргу. Дану заяву прийнято державним нотаріусом та реєстровано. 07.05.2014 року [PERSON] звернулась до державного нотаріуса із заявою, в якій зазначила, що претензію [PERSON] вона отримала, але не згодна із вимогами, оскільки вона пропустила строк, передбачений ст.. 1282 ЦК України. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи учасників справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 263 ЦПК України наголошує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Цивільний кодекс України визначає положення про спадкування та регулює питання, які виникають в порядку спадкування. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Отже, судом встановлено, що [PERSON] на час розгляду справи прийняла спадщину за законом після смерті [PERSON] Разом з тим, матеріали спадкової справи не містять інформації щодо усунення [PERSON] від спадкування, а також відсутня інформація щодо отримання спадкоємцями свідоцтва про право на спадщину. Також, в ході розгляду справи відповідачем надано інформацію щодо звернення [PERSON] до суду із позовом про визнання його спадкоємцем. Дані обставини також встановлені в ухвалі Апеляційного суду Донецької області від 04.12.2013 року. Суд звертає увагу, що позивач своїм правом не скористалась та не звернулась до суду із клопотанням про залучення [PERSON] у якості співвідповідача, також позивач не заявила суду клопотання про витребування інформації щодо кримінального провадження відносно [PERSON] та щодо розгляду справи за його позовом про визнання особи такою, що має право на спадщину. Оскільки зі смертю [PERSON] зобов`язання щодо повернення авансу входять до складу спадщини, то застосуванню підлягають норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора. Так, статтею 1281 ЦК України (в редакції на час виникнення правовідносин) визначено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою ст. 1281 ЦК України, позбавляється права вимоги. Згідно із ст. 1282 ЦК України (в редакції на час виникнення правовідносин) спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщину. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцями у натурі. Тобто, ст.ст. 1281, 1282 ЦК України чітко визначено дії спадкоємця, якщо йому відомо про борги спадкодавця, дії кредитора спадкодавця та умови пред`явлення вимог до спадкоємців. Таким чином, спадкоємці боржника, довідавшись про вимоги кредитора, зобов`язані такі вимоги задовольнити у добровільному порядку, а у разі відмови кредитор має право звернутись до суду для примусового задоволення своїх законних вимог. Разом з тим, стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`являння вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 495/1933/15-ц. Крім того, суд звертає увагу, що отримання свідоцтва про право на спадщину, відповідно до статті 1296 ЦК України, є правом, а не обов`язком. При цьому відсутність у спадкоємців свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого ст. 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі 175/4367/15-ц. Відповідно до пункту 189 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, зареєстрованої Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за № 283/8882, нотаріус за місцем відкриття спадщини в строк, установлений статтею 1281 ЦК України, приймає претензії від кредиторів спадкодавця. Претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги. Про претензію, що надійшла, нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту. Згідно із п. 216 Інструкції видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. У разі наявності заборони нотаріус повідомляє кредитора про те, що спадкоємцям боржника видано свідоцтво про право на спадщину. Дане положення застосовується у разі пред`явлення кредитором вимоги спадкоємцям через нотаріуса. Разом з тим, закон чітко не визначає форму вимоги у разі безпосереднього звернення кредитора до спадкоємця. Заперечуючи проти позову відповідач зазначала, що позивачем пропущено строк, визначений ст. 1281 ЦК України. З цього приводу суд вважає, що дане твердження стосовно спадкоємця [PERSON] не заслуговує на увагу з огляду на наступне. У письмових поясненнях від 04.04.2018 року відповідач [PERSON] зазначала, що угода щодо відчуження будинку повинна була відбутися 25.03.2012 року. [INFO] померла її мати [PERSON] 25.03.2012 року [PERSON] повідомила [PERSON] про настання смерті своєї матері [PERSON] та у червні 2012 року [PERSON] звернулась до [PERSON] з усною вимогою про повернення боргу. Тобто, вперше позивач пред`явила усну вимогу до спадкоємця [PERSON] , оскільки вона у травні 2012 року звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, у червні 2012 року та дану обставину підтвердила сама відповідач. Судом встановлено, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] Разом з тим, суду не надано належних та допустимих доказів усунення іншого спадкоємця, а саме сина [PERSON] - [PERSON] від спадкування, оскільки в ході розгляду справи було встановлено, що у травні 2013 року [PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання його таким, що має право на спадкування та про результат вирішення справи суду не відомо. Тобто, суд позбавлений можливості встановити обставини, що мають значення для справи, а саме встановити обставини стосовно прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Також судом встановлено, що відповідач, як один із спадкоємців після смерті [PERSON] , не має наміру повертати борг у вигляді авансу, який належав спадкоємцю [PERSON] , оскільки позивач [PERSON] на її думку діяла недобросовісно. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55,124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8,9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі №6-32цс13. Отже, особа, право якої порушено, може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Стаття 1282 ЦК України регламентує, що у разі невиконання спадкоємцями вимог кредитора в межах вартості спадкового майна кредитор має право пред`явити позов про накладення стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Позовні вимоги, з якими звернувся позивач до відповідача - визнання права пред`явлення вимоги кредитора до спадкоємця - не є належним способом захисту прав, передбаченого чинним законодавством, як спосіб захисту прав. Отже, невірно обраний спосіб захисту порушеного права є підставою для відмови у задоволенні пред`явлених особою вимог. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають та обраний позивачем спосіб захисту прав не відповідає вимогам зазначеної ст.1282 ЦК України. Враховуючи обставини справи та після визначення кола спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , позивач має право пред`явити позов із вимогою про накладення стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed