Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

Позивач 20 червня 2019 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Дніпровської міської ради, третя особа: Новомосковська районна державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом (а.с.2-5). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона є рідною донькою [PERSON] , яка померла [INFO] , та єдиною спадкоємицею за заповітом, складеним [PERSON] . Позивач належним чином прийняла спадщину після смерті матері, але нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Посилаючись на викладені обставини у позові позивач просить суд визнати за нею право власності на домоволодіння [ADDRESS] , що складається із: Б-1 житловий будинок, б-1 - прибудова, загальною площею 51,9 кв.м., житловою площею 37,9 кв.м., Ж- погріб, Е - вбиральня, З- сарай, №1-5 - споруди, в порядку спадкування за заповітом після смерті - [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою суду від 21 червня 2019 року відкрито провадження у справі (а.с.78). Учасники справи про день, час та місце судового розгляду повідомлялись відповідно до вимог ст.ст. 128-129 ЦПК України. В позивач в судове засідання надала письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї участі. Вимоги позову підтримує та просить задовольнити. Відповідач в особі свого представника в судове засідання не з`явився. Про причини неявки представника не повідомляв. Відзиву на позов та письмових пояснень не надсилав. Третя особа до суду надіслала письмову заяву, в якій просить справу розглядати без участі свого представника. У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з`явились. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. У відповідності до ст.. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Підставою звернення до суду позивача є захист майнових прав та інтересів, пов`язаних із реалізацією права на спадкування. Суд, з`ясувавши обставини по справі, дослідивши їх наданими доказами вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] у батьків [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Після укладення шлюбу із [PERSON] , змінила прізвище з « [PERSON] » та « [PERSON] » (а.с.11). Так, за адресою: [ADDRESS] , розташовано домоволодіння, яке на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належало [PERSON] у розмірі 4/7 частин, а на підставі свідоцтва про право власності - [PERSON] у розмірі 3/7 частини. Станом на 31.12.2012 року перереєстрація права власності за новими адресами не відбувалась (а.с.106). Вказане домоволодіння складалось із трьох будинків: літ.А-1, житловою площею 44,5 кв.м., літ. Б-1 житловою площею 37,9 кв.м., літ.В-1 житловою площею 15,4 кв.м., сараїв літ. Г,Д,Е,Ю погреба літ. Ж, споруджень №1,2,4, 1/2, №3 Рішенням виконавчого комітету Ленінської райради м. Дніпропетровська № 13/2 від 09.01.1987 року, відповідно до якого домоволодіння по [ADDRESS] , розділене на два самостійні, і житловому будинку А-1 надано поштову адресу [ADDRESS] (а.с.107). Відповідно до технічного паспорта житлового будинку [ADDRESS] , виготовленого 23.08.2017 року інженером з інвентаризації нерухомого майна [PERSON] , на земельній ділянці розташовані житловий будинок Б-1, житловою площею 37,9 кв.м., погріб Ж, вбиральня Е, сарай 3, споруди № 1-5, а також житловий будинок В-1 та сарай Г, які знаходяться в стадії руйнування (а.с.26-29). [INFO] [PERSON] померла (а.с.98). Після її смерті спадкова справа не заводилась, про що свідчать відомості ДДДНК №1086/01-16 від 08.04.2017 року (а.с.99). На момент смерті [PERSON] проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом із дочкою - [PERSON] , про що свідчать записи із домової книги (а.с.34-36), із чого можна зробити висновок, що остання фактично прийняла спадщину після смерті матері - [PERSON] , відповідно до чинного на той момент законодавства. [INFO] [PERSON] померла (а.с.14), яка за життя, а саме: 18 березня 2016 року склала заповіт, яким все своє майно заповіла [PERSON] (а.с.32). Із матеріалів спадкової справи №46/2017р. відкритої після смерті [PERSON] (а.с.94-114) вбачається, що спадщину після її смерті прийняла - [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Новомосковської районної державної нотаріальної контори від 20.03.2019 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с.114). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20.03.2019 року № 160227925 відомості щодо реєстрації прав власності на спадковий будинок відсутні (а.с.113). Виходячи зі змісту ст.ст. 1296-1298 ЦК України - питання про право на спадкове майно вирішується судом у разі не визнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Як зазначено ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ст.. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Більш того, згідно з ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, оскільки відповідно до абз.1 п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про спадкування № 7 від 30.05.2008 року отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця. Згідно ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, зокрема із правочинів, вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України в редакції 2003 року). Так, відповідно до ст..316, 317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За ст..328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, за своїм власним переконанням, суд приходить висновку, що [PERSON] , яка померла [INFO] , на законних підставах володіла домоволодінням [ADDRESS] . Також, суд приходить до висновку, що [PERSON] , померла [INFO] , дійсно прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , але не встигла за життя оформити належним чином свої спадкові права, у зв`язку із чим, позивач має право на спадщину, що відкрилась після смерті останньої, зокрема на домоволодіння [ADDRESS] , що складається із : житлового будинку літ.Б-1, прибудова літ.б-1, загальною площею 51,9 кв.м., житловою площею 37,9 кв.м.; погребу літ.Ж, вбиральні літ.Е, сараю літ.З, споруди №1-5, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Згідно вимог ст.. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі викладеного та

Outcome: approved