Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

Позивач 24.02.2017 року звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове нерухоме майно, посилаючись на те, що 13 липня 2016 року помер його батько - [PERSON]. За життя батько не склав заповіту. Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно. У визначений законом строк він прийняв спадщину після батька, звернувшись із заявою до приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу - [PERSON] 17 листопада 2016 року було заведено спадкову справу за № 19/2016, про що свідчить витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 45818635 від 17.11.2016 року. Відповідно до ст.1261 ЦК України до спадкоємців за законом першої черги відносяться чоловік, дружина, батьки, а також діти померлого. До спадкоємців за законом першої черги після смерті [PERSON] відносяться : [PERSON] та його брат [PERSON]. З його мамою - [PERSON], батько розірвав шлюб 31 травня 2002 року, що підтвержується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-КЕ № 083048, виданим ВРАЦС реєстраційної служби Полтавського районного управління юстиції у Полтавській області. Таким чином, вона не має право спадкування за законом після [PERSON] . [PERSON], не побажав приймати спадщину і не звертався з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса. В постанові про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 28 січня 2017 року приватного нотаріуса - [PERSON], зазначено, що позивач являється єдиним спадкоємцем після померлого [PERSON] . Але, разом з тим, нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину з наступних підстав. До спадкового майна відноситься житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться в с. Василівка, вул. Молодіжна, 63 Полтавського району Полтавської області. Присадибна земельна ділянка площею 0,60 га. неприватизована, відноситься до державного фонду. Мати і батько були членами колгоспу ім. Петровського Полтавського району. 29 марта 1991 року його батько - [PERSON] уклав договір куплі-продажу вищезазначеного жилого будинку з колгоспом ім. Петровського Полтавського району за 19\~307 рублей, які повністю сплатив в касу колгоспу, що підтвержується довідкою колгоспу ім. Петровського від 22 січня 1992 року. Типовий договір був посвідчений секретарем виконкому Василівської сільської ради народних депутатів, [PERSON]. Житловий будинок з того часу знаходився в користуванні їх сім»ї, в якому він мешкає до цього часу. Їх двір відносився до колгоспного типу двора і таким залишався станом на 01.07.1990 року. На цю дату склад колгоспного двору був таким : [PERSON] - голова двору, [PERSON] - дружина голови двору ; [PERSON] син, [PERSON] - син. . Ці обставини підтверджуються випискою з погосподарської книги №4, особовий рахунок 976 Василівської сільської ради Полтавського району № 300 від 16 серпня 2016 року. Житловий будинок з господарськими будівлями відносився до суспільної групи господарств - колгоспний двір., головою якого був [PERSON] . Відповідно до діючої на той час «Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP», реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP провадили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Відповідно до п.8 вищевказаної «Інструкції...», у разі будівництва будинку на колгоспній землі, виконком місцевої Ради депутатів трудящих, на підставі витягу з рішення загальних зборів колгоспників або довідки правління колгоспу про надання земельної ділянки для будівництва, дозволу виконкому на будівництво та акту про закінчення будівництва і введення в експлуатацію будинку, разом з затвердженням цього акту вирішує питання про оформлення права власності і видачу свідоцтва про це. Свідоцтва про право власності на нерухоме майно колгоспного двору немає. Згідно ст. 120 ЦК УРСР ( 1963 року ), який діяв на той час, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно ч.2 ст.123 ЦК України ( в редакції 1963 року ) розмір частки члена двору встановлюється виходячи із рівності часток всіх членів двора, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Колгоспний двір визначався як сімейно-трудове об»єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. Отже, всі члени колгоспного двору, а саме : [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] формально мали право, згідно діючого на той час законодавства, на спільну власність у колгоспному дворі, а саме по 1/4 частині нерухомого майна колгоспного двору, яке зберіглося після його припинення. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 71983528 від 01.11.2016 року за ним, [PERSON] і [PERSON] зареєстровано право власності на 1/4 частину за кожним на праві спільної часткової власності на житловий будинок в с. Василівка, вул . Молодіжна, 63. Постановою приватного нотаріуса [PERSON] від 28 січня 2017 року йому було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину після батька в зв»язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок і реєстрації права власності. В зв»язку з його смертю неможливо зареєструвати за ним право власності на 1/4 частину вищезазначеного будинку. Відповідно до ст. 1261 ЦК України він являється спадкоємцем першої черги за законом і в установленому законом порядку прийняв спадщину. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Саме у такий спосіб прошу суд захистити його право власності на нерухоме майно.. В зв»язку з тим, що він може вирішити питання про визнання права власності на спадкове нерухоме майно, яке знаходиться в с. Василівка, вул. Молодіжна, 63, лише в судовому порядку, тому змушений звертатися з даним позовом до суду. Прохав визнати за [PERSON], індентифікаційний номер [NUMBER], право власності на 1/4 частину житлового будинку в складі передпокою «1-1» площею 11,2 кв.м., кухні «1-2» площею 8,9 кв.м., кімнати «1-3» площею 12,7 кв.м., кімнати «1-4» площею 13,1 кв.м., кімнати «1-5» площею 12,8 кв.м., кімнати «1-6» площею 11,6 кв.м., топочної «1-7» площею 6,9 кв.м., тамбуру «І» площею 5,4 кв.м.; 1\\4 частину господарськіх будівель і споруд : сарай «Б», навіс «В», гараж «Г», сарай ( тимчас. ) «г», літню кухню «Д», сарай «Д 1», сарай «Д 2», погріб вхідний «д», навіс «д 1», сарай ( тимч. ) «Е», вбиральня «Ж», сарай ( тимч. ) «Є», колодязь 1/2 № 1, огорожа № 2, 3, ворота, хвіртку № 4-7, в с.Василівка, вул. Молодіжна, 63 Полтавського району Полтавської області, як за спадкоємцем за законом після померлого 13 липня 2016 року батька [PERSON]. В судове засідання сторони у справі не з»явилися, надавши суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Де, позивач позов підтримав та прохав задовольнити, надавши можливі докази на підтвердження позову ( а. с. 58 ). Представник відповідача - Василівської сільської ради Полтавського району та третя особа, що не заявляє самостійних вимог [PERSON] не висловили заперечень щодо позову ( а. с. 59, 65 ). Тому, суд вважає за можливе, розгляд справи по суті у відсутності не з»явившихся сторін по наявним матеріалам справи та за наявності від них відповідних заяв. Судом встановлено всі обставини, на які послалася в позові позивачка і вони підтверджуються матеріалами справи на а. с. 8 43. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов підлягає задоволенню відповідно до ст. 328, 392, 1216, 1220, 1222, 1223, 1261-1270, п. 4 «Прикінцевих та перехідних положень ЦК України», так як власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності та так як право на спадкування мають особи, зазначені у заповіті.

Outcome: approved