overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-04 00:00:00

Позивач 23.10.2017 року звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та обґрунтувала позов тим, що вона є власником квартири № 41 в буд.24 по бул.Краматорському в м.Краматорську на підставі договору міни. В квартирі значиться зареєстрованою відповідач по справі її дочка [PERSON] Однак, з березня 2014 року відповідач в квартирі не мешкає, її речей в даному приміщенні немає, комунальні послуги вона не оплачує. В добровільному порядку з реєстрації відповідач не знімається, чим перешкоджає позивачу, як власнику, вільно розпоряджатися належним майном та змушує нести додаткові матеріальні витрати по комунальному обслуговуванню квартири. Просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою 41 в будинку № 24 по бул.Краматорському в м.Краматорську Донецької області. В судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, клопотання про відкладення слухання справи не надала. Суд вважає можливим розглянути справи за її відсутності на підставі наявних доказів. Проаналізувавши зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно правовстановлюючих документів, позивачу на праві власності належить квартира 41 в будинку 24 по бул.Краматорському в м.Краматорську Донецької області. а.с.7-10. В квартирі значаться зареєстрованими сторони по справі. Однак, з березня 2014 р. відповідач в квартирі не мешкає, її речей в квартирі немає, комунальні послуги вона не оплачує. а.с.5,6. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання й вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За таких обставин суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, позивачу слід усунути перешкоди в користуванні власністю, та відповідача слід визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою № 41 в будинку № 24 по бул.Краматорському в м.Краматорську. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

Позивач 23.11.2015 звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила розірвати шлюб, укладений між ними 22.04.2014 року, та визначити місцем проживання їх неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], разом з нею. В обґрунтування позову зазначає, що перебування в шлюбі є неможливим, зважаючи на відсутність спільних інтересів та порозуміння, різні погляди на права і обов'язки подружжя. Вважає, що поновлення подружніх відносин неможливе. Сторони в судове засідання не прибули, надіслали до суду письмові заяви, в яких просили справу розглянути у їх відсутність. Позивачка позовні вимоги підтримала, проти чого відповідач не заперечив, згоден на розлучення. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 СК України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім'ї неможливе. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22.04.2014 року, від якого мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Різниця в поглядах на права та обов'язки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами. Перебуваючи у шлюбі, позивач та відповідач не змогли створити міцної сім'ї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин, та не мають наміру їх поновлювати. У сім'ї немає перспективи возз'єднання. До порозуміння сторони не прагнуть, у кожного сформувався свій погляд на життя та інтереси, а йти на поступки один одному подружжя не бажає. В письмовій заяві до суду позивач наполягала на розірванні шлюбу, вважаючи примирення і збереження їх сім'ї неможливим, проти чого відповідач, в свою чергу, не заперечив, що свідчить про погодження з позовними вимогами. Згідно ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них та їх дитини, тому є підстави для розірвання шлюбу. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матір'ю. Відтак, місцем проживання малолітнього сина сторін суд визначає з матір'ю, оскільки спору про це у них не виникло. Важливо зазначити, що визначення місцем проживання дитини місця проживання одного з батьків зовсім не означає, що другий з батьків позбавляється права брати участь у вихованні і житті дитини. У відповідності до ст. 113 СК України вимоги позивача щодо залишення їй шлюбного прізвища також підлягають задоволенню. З відповідача також належить стягнути судовий збір, понесений позивачкою при подачі позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

Позивач 23.11.2015 звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила розірвати шлюб, укладений між ними 25.08.2007 року, визначити місцем проживання їх неповнолітньої доньки, [PERSON], [INFO], разом з нею. В обґрунтування позову зазначає, що перебування в шлюбі є неможливим, зважаючи на відсутність спільних інтересів та порозуміння, різні погляди на права і обов'язки подружжя. Вважає, що поновлення подружніх відносин неможливе. Сторони в судове засідання не прибули, надіслали до суду письмові заяви, в яких просили справу розглянути у їх відсутність. Позивачка позовні вимоги підтримала, проти чого відповідач не заперечив. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 СК України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім'ї неможливе. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25.08.2007 року, від якого мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Різниця в поглядах на права та обов'язки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами. Перебуваючи у шлюбі, позивачка та відповідач не змогли створити міцної сім'ї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин, та не мають наміру їх поновлювати. У сім'ї немає перспективи возз'єднання. До порозуміння сторони не прагнуть, у кожного сформувався свій погляд на життя та інтереси, а йти на поступки один одному подружжя не бажає. В письмовій заяві до суду позивачка наполягала на розірванні шлюбу, вважаючи примирення і збереження їх сім'ї неможливим, проти чого відповідач, в свою чергу, не заперечив, що свідчить про погодження з позовними вимогами. Згідно ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них та їх дитини, тому є підстави для розірвання шлюбу. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матір'ю. Відтак, місцем проживання неповнолітньої доньки сторін суд визначає з матір'ю, оскільки спору про це у них не виникло. Важливо зазначити, що визначення місцем проживання дитини місця проживання одного з батьків зовсім не означає, що другий з батьків позбавляється права брати участь у вихованні і житті дитини. З відповідача також належить стягнути судовий збір, понесений позивачкою при подачі позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

Позивач 23.11.2015р. звернулась до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що спільне подружнє життя з відповідачем не склалося, сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного господарства припинені з 2014 року, причиною розірвання сімейно-шлюбних відносин стало те, що у подружжям немає спільних інтересів, кожен з подружжя живе окремим життям. Від шлюбу сторни спільних дітей не мають. Від розірвання шлюбу через органи РАГСу відповідач відмовляється. У судове засідання сторони не з'явились, про день слухання справи повідомлялись належним чином. Позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутність, вказала, що на задоволенні позову наполягає, справу просить розглядати у її відсутність, не заперечує проти заочного розгляду справи. Після розірвання шлюбу просить залишити дошлюбне прізвище [PERSON]. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день слухання справи повідомлявся належним чином за місцем реєстрації, при причини своєї неявки суду не повідомив. Справа розглядалася судом у порядку заочного провадження з дотриманням вимог ст.ст. 224-226 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за можливе позов задовольнити. Встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15.10.2011 року /а.с.5/. Позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, вказуючи що причиною розірвання сімейно-шлюбних відносин стало те, що у подружжям немає спільних інтересів, кожен з подружжя живе окремим життям. Як слідує із заяви позивача, сімейно-шлюбні відносини припинені з 2014 року. Спору про поділ майна подружжя між сторонами немає. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне шлюб розірвати, оскільки подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, та моральним засадам суспільства. Згідно ст.88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем (судовий збір у розмірі 487,20 грн.) - підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

Позивач 23.11.2015 року звернулась до суду з зазначеним позовом (а.с.1), який уточнювала (а.с.12). В обґрунтування вимог посилається на наступні обставини. Вона з 04.02.2015 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Дітей від шлюбу немає. Спільне життя з відповідачем не склалось з причини відсутності взаєморозуміння між ними, різних поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення господарства. Протягом спільного життя відповідач ніде не працював, неодноразово брехав, а також приховав від неї факт того, що вже був одружений. Відповідач постійно пред'являв їй необґрунтовані претензії, що зробило їх спільне життя нестерпним. Відповідач не приймав участь в утриманні сім'ї, не хотів влаштуватись на роботу та весь тягар щодо утримання сім'ї ліг на неї та її матір. З 23.03.2015 року відповідач переїхав в м. Нікополь, при цьому продовжуючи принижувати її та ганьбити. Збереження сім'ї вважає неможливим та таким, що суперечить її інтересам. Майнового спору немає. Просить шлюб розірвати в судовому порядку, так як відповідач на розірвання шлюбу через органи РАЦС не погоджується, мотивуючи тим, що йому потрібно побути одруженим. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити (а.с.3). Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення про отримання ним судової повістки з викликом на 26.02.2016 року о 08.15 год. (а.с.17). Причини неявки суду не відомі. Відповідач заяви про відкладення справи чи про розгляд справи за його відсутності суду не надав, як і заперечень на позов. Справу розглянуто заочно у відповідності до ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов на підставі ст.ст. 110,112 СК України підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що сторони 04.02.2015 року зареєстрували шлюб (а.с.5). Дітей від шлюбу немає. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені з 23.03.2015 року з причини відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на сімейні відносини, сімейні обов'язки з ведення господарства. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Майнового спору немає. Примирення між ними неможливе. За таких обставин, на думку суду, зберегти сім'ю неможливо. Суд, враховуючи ту обставину, що відповідач не погоджується на розірвання шлюбу через органи РАЦС, вважає за необхідне розірвати шлюб у судовому порядку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

Позивач 23.11.2016 року звернулась до суду з зазначеним позовом (а.с.1,2), посилаючись на такі обставини. Вона з 09.09.2006 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають сина - [PERSON], [INFO], який проживає з нею та перебуває на її утриманні. З січня 2016 року вони припинили спільне життя з відповідачем, вона разом з сином переїхала до свого батька. Вона працює молодшою медсестрою в КЗ НМЛ № 1 ДОР. Відповідач працює на підприємстві «Технокредо», регулярно отримує заробітну плату, однак у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Аліменти відповідач нікому не платить. Враховуючи викладене, просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття. Позивач 18.07.2017 року надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги уточнила та просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини. Проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.18). Відповідач повторно у судове засідання не з'явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином за місцем реєстрації (а.с.8,16). До суду повернувся конверт з судовою повісткою з викликом на 18.07.2017 року о 08.40 год., як не вручений у зв'язку з закінченням терміну зберігання (а.с.16). Судова повістка у відповідності до ч.5 ст.74, ч.1 ст.77 ЦПК України, вважається доставленою. Суд на підставі ст.224 ЦПК України розглянув справу заочно. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов на підставі ст.ст. 180-183,191 СК України підлягає задоволенню, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони з 09.09.2006 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.4). Від шлюбу сторони мають одну малолітню дитину: сина - [PERSON], [INFO] (а.с.4 на звороті). Дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою квартального комітету № 23 від 08.09.2016 року (а.с.5). Позивач працює, проте її доходів не вистачає на належне забезпечення дитини всім необхідним. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Доказів того, що з відповідача проводяться стягнення по іншими виконавчим листам в матеріалах справи немає. При таких обставинах, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. При визначенні розміру аліментів суд, враховуючи матеріальне положення сторін, обставини справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття. На підставі ч.3 ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-15 00:00:00

Позивач 23.11.2016 року звернулась до суду з зазначеним позовом, посилаючись на такі обставини. Вона з 27.12.2012 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалось з причини різних поглядів на сімейне життя, відсутності спільних інтересів. Вони втратили почуття любові та поваги одне до одного. З травня 2016 вони проживають окремо. Вважає, що примирення між ними неможливе. Майнового спору немає. Просить шлюб розірвати. Дитина після розірвання шлюбу залишиться проживати з нею. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає (а.с.13). Вказала, що шлюбні відносини припинені з 02.05.2016 року. Майнового спору немає. Дитина після розірвання шлюбу залишиться проживати з нею. Просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище „Борисенко. Згодна на заочний розгляд справи. Відповідач у судове засідання не зявився, був повідомлений про день, час і місце розгляду справи належним чином за адресою, повідомленою позивачем у її заяві ([ADDRESS]) (а.с.10) та місцем реєстрації (Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Фабрична, буд. 16) (а.с.7). До суду повернулось поштове повідомлення про отримання судової повістки, направленої за адресою фактичного проживання, з викликом на 16.06.2017 року о 08.20 год. (а.с.15). Окрім того, до суду повернувся конверт з судовою повісткою з викликом на 16.06.2017 року о 08.20 год., направленої за адресою реєстрації, як не вручений у звязку з закінченням терміну зберігання (а.с.16). Судова повістка у відповідності до ч.5 ст.74, ч.1 ст.77 ЦПК України, вважається доставленою. Причини неявки відповідача суду не відомі. Відповідач заяви про відкладення справи чи про розгляд справи за його відсутності суду не надав, як і заперечень на позов. Справу розглянуто заочно у відповідності до ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов на підставі ст.ст. 110,112 СК України підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що сторони 27.12.2012 року зареєстрували шлюб, від якого мають одну малолітню дитину: дочку [PERSON], [INFO] (а.с.3,4). Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені за посиланнями позивача з травня 2016 року з причини різних поглядів на сімейне життя, відсутності спільних інтересів. Сторонами втрачено почуття любові та поваги одне до одного. Сторони проживають окремо, спільне господарство ними не ведеться. Примирення між ними неможливе. Майнового спору немає. Дитина після розірвання шлюбу залишиться проживати з позивачем. За таких обставин зберегти сімю неможливо, тому суд вважає, що шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

Позивач 23.11.2016 року звернулася до суду із зазначеним позовом, вказуючи, що вона з відповідачем проживає у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син [PERSON], [INFO]. З часу припинення шлюбних стосунків в травні 2016 року відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина, який проживає з нею, хоча нікому іншому аліментів не сплачує, працює на Волочиському машинобудівному заводі, отримує заробітну плату, угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто, тому просить стягувати з нього на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини з його заробітку щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала повністю, додатково пояснила, що відповідач кошти на дитину не надає з травня 2016 року. Відповідач у судове засідання не з'явився, повідомлений у встановленому порядку про час і місце розгляду справи, однак про причини неявки або про відкладення розгляду справи суд не повідомив, що згідно ст.224 ЦПК України є підставою для заочного розгляду справи, а враховуючи, що позивач не заперечує проти цього, тому ухвалою протокольної форми прийнято рішення про заочний розгляд справи. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.ст. 180, 183, 191 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей; частка заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом; аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Як встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 12.12.2016 року, відповідач є батьком [PERSON], [INFO], який проживає разом із позивачкою і відповідно знаходиться на її утриманні. Відповідач повинен виконувати свій обов'язок по утриманню своєї неповнолітньої дитини, однак він не виконує цей обов'язок, не надав суду документів про неможливість сплати аліментів у заявленому розмірі, враховуючи, що він працює, тому може і зобов'язаний сплачувати аліменти, в зв'язку з чим вимоги позивача підлягають задоволенню повністю.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

Позивач 23.11.2017 р. звернулась до суду з позовом в якому вказала, що вона з 15.08.2009 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Подружжя має неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалось. Подружнє життя припинилося з травня 2017 року. Просить суд розірвати їх шлюб та покласти на відповідача витрати по справі та після розірвання шлюбу залишити «Музалева». Позивач та відповідач, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявились, надали суду заяви, в якій підтримали позовні вимоги та просили розглядати справу без їх участі. Дослідивши інші докази, судом встановлено, що відповідно свідоцтва про шлюб І-НО №179740, виданого 15.08.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції Донецької області, сторони перебувають з 15.08.2009 року у зареєстрованому шлюбі, актовий запис № 139. Згідно свідоцтв про народження 1-НО № 343430, виданого 14.09.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 206, батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. Суд, на підставі\~ст. 112 СК України, бере до уваги фактичні взаємини подружжя, те, що шлюбні відносини припинились, та обидві сторони бажають розірвати шлюб, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. У звязку з викладеним, суд приходить до висновку про задоволення позову. Що стосується позовних вимог [PERSON] про залишення її прізвища «Музалева», суд вважає, що дана вимога підлягає задоволенню. На підставі\~ч.1 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати у розмірі 640 грн. 00 коп. грн. покласти на відповідача.

Outcome: approved