Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

Позивач 22.09.2016 р. звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики у сумі 12000 грн., а також заборгованість за сплатою 20% щомісячно від суми позики, яка складає 45600 грн., а всього 57600 грн. А також стягнути з відповідача на користь позивача сплачену суму судового збору. При цьому посилався на те, що 08.01.2015 р. до позивача звернувся відповідач з проханням позичити йому 12000 грн. Позивач погодився позичити гроші відповідачу 12000 грн. за умови повернення зазначеної суми на протязі нетривалого часу, а саме до 04.02.2015 р. Крім того, відповідач за користування коштами зобовязався сплачувати позивачу винагороду у розмірі 20% від суми позики за кожний місяць. На цих умовах сторони уклали усний договір позики, про що власноручно [PERSON] зазначив у письмовій розписці. На підтвердження передачі грошей за цим договором відповідач власноруч в присутності двох свідків написав розписку і отримав гроші. По закінченню строку повернення боргу та відсотків відповідач гроші не повернув, незважаючи на неодноразові вимоги з боку позивача. Крім того, позивач зазначив, що відповідач на день подання позову повинен сплатити суму боргу у розмірі 12000 грн., а також відсотки як винагороду за користування коштами, що складає 20% від суми позики на місяць, загальний розмір яких становить 45600 грн. У судове засідання позивач не зявився, представник позивача, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання також не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заперечень проти позову не надав, своїм правом повідомити суд про своє ставлення до позову не скористався. Ухвалою суду від 17.11.2016 р. постановлено провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось на підставі ст.197 ЦПК України. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом встановлено, що [PERSON] [INFO], який проживає в [INFO],взяв гроші у [PERSON], який народився [INFO] у сумі 12000 грн. Та зобовязався віддати гроші 04.02.2015 р. Свідками цього були [PERSON] та [PERSON] Позичив гроші під 20% на місяць. Вказане підтверджуються розпискою [PERSON] від 08.01.2015 р. На час розгляду справи суду не надано жодних доказів, що вказана сума заборгованості відповідачем позивачу була повернута. Також не надано доказів, що відповідачем сплачені відсотки. Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно доч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оцінюючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність позов задовольнити, позаяк відповідачем не надано заперечень проти позову і жодних доказів, які підтверджували необґрунтованість вимог позивача. Натомість, на думку суду позивач належним чином довів наявність обставин, які свідчать про законність його позовних вимог, а відтак позов слід задовольнити та стягнути з відповідача борг у розмірі 12000,00 грн. та суму відсотків у розмірі 45600 грн., всього 57600 грн. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved