Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

Позивач [PERSON] 27 лютого 2017 року предявила до суду позов до відповідача [PERSON], у якому просила встановити порядок користування квартирою №92 в будинку №92, що знаходиться на проспекті [PERSON] у м. Тернополі, виділивши їй у користування житлову кімнату площею 17,9 кв.м., житлову кімнату площею 9,6 кв.м., балкон площею 1,7 кв.м. та виділивши у користування відповідача [PERSON] житлову кімнату площею 11,9 кв.м., лоджію площею 1,3 кв.м., залишивши у спільному користуванні кухню, коридор, ванну та санвузол. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що її батьку [PERSON] належало 5/8 частини квартири [ADDRESS], після смерті якого вона ([PERSON]В.) успадкувала вказане майно, зареєструвавши за собою право власності на 5/8 частини квартири [ADDRESS]. Решта 3/8 частини квартири належать на праві власності відповідачці [PERSON] Із відповідачкою [PERSON] у них склалися неприязні стосунки, у звязку із чим вони не можуть досягнути згоди щодо порядку користування квартирою. При цьому зазначає, що відповідачка [PERSON] у спірній квартирі не проживає, оскільки забезпечена іншим житлом, а вона ([PERSON]В.) іншого житла немає, на даний час проживає у житловому будинку в с. Забойки, Тернопільського району, Тернопільської області, який належить на праві власності її діду. Спірна квартира №92, що знаходиться на проспекті [PERSON] у м. Тернополі складається із: житлової кімнати площею 17,9 кв.м., житлової кімнати площею 9,6 кв.м., житлової кімнати площею 11,9 кв.м., кухні площею 8,1 кв.м., ванної кімнати площею 2,9 кв.м., вбиральні площею 1,2 кв.м., коридору площею 12,9 кв.м., балкону площею 1,7 кв.м. та лоджії площею 1,3 кв.м. Тому, враховуючи розмір її частки у праві власності на вказану квартиру, яка становить 5/8 частин, вважає, що доцільно виділити їй у користування житлову кімнату площею 17,9 кв.м., житлову кімнату площею 9,6 кв.м. та балкон площею 1,7 кв.м., а відповідачці [PERSON] виділити житлову кімнату площею 11,9 кв.м. та лоджію площею 1,3 кв.м., кухню, коридор, ванну та санвузол залишити у спільному користуванні. 05 травня 2017 року [PERSON] подала зустрічну позовну заяву до відповідача [PERSON] про визначення порядку користування квартирою, згідно якої позовні вимоги [PERSON] не визнала, просила встановити наступний порядок користування квартирою №92, що знаходиться на проспекті [PERSON], 92 в м. Тернополі: виділити їй ([PERSON]М.) у користування житлову кімнату площею 17,9 кв.м. та балкон площею 1,7 кв.м.; виділити [PERSON] у користування житлову кімнату площею 11,9 кв.м., житлову кімнату площею 9,6 кв.м. і лоджію площею 1,3 кв.м.; залишити у спільному користуванні сторін: кухню, коридор, ванну та санвузол. В обґрунтування зустрічної позовної заяви покликається на те, що їй на праві власності належить 3/8 частини квартири [ADDRESS]. До 23 січня 2012 року вона ([PERSON]М.) сплачувала усі комунальні послуги, однак, після січня 2012 року почала сплачувати платежі частково у розмірі, який відповідає її частці власності у вказаній квартирі. Натомість, відповідач [PERSON], яка є ї племінницею (дочкою рідного брата) не виконує своїх зобовязань по утриманні житла, не сплачує комунальних послуг відповідно до належної їй частки у праві власності, у звязку із чим нараховується заборгованість, а підприємства, які здійснюють надання комунальних послуг предявляють до неї ([PERSON]М.) попередження про необхідність погашення заборгованості та подають у суд матеріали про стягнення з неї коштів. Неодноразові звернення до [PERSON] із проханням вирішити вказану ситуацію не принесли жодних результатів. Також вказує, що маючи на утриманні двох дітей вона не може погодитися на запропонований [PERSON] варіант визначення порядку користування квартирою, який є неспіврозмірним із їх частками у праві власності на вказану квартиру. Окрім цього, просить взяти до уваги,що кімнатою житловою площею 17,9 кв.м. вона користується упродовж тривалого періоду часу. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов [PERSON] підтримали та просили задовольнити , у задоволенні зустрічного позову відмовити . У судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позову [PERSON] не визнали та просили відмовити у його задоволенні, зустрічний позов [PERSON]М підтримали та просили його задовольнити. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, оцінивши зібрані у справі докази, встановив наступні обставини: [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 9923603 від 25 вересня 2013 року, [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 5/8 часток квартири №92, що знаходиться на проспекті [PERSON], 92 у м. Тернополі на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 липня 2013 року. Довідкою №б/н виданою16 грудня 2016 року приватним підприємством Східний масив [PERSON], [INFO] не зареєстрована і не проживає на за адресою: проспект С. Бандери, 92/92, м. Тернопіль. [PERSON] з Державної реєстрації прав №33681769 виданого Товариством з обмеженою відповідальністю Міське бюро технічної інвентаризації (м. Тернопіль) від 02 квітня 2012 року, [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 3/8 часток квартири №92, що знаходиться на проспекті [PERSON], 92 у м. Тернополі на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 січня 2012 року. Дата прийняття рішення про державну реєстрацію 04 квітня 2012 року. 22 липня 2013 року Товариством з обмеженою відповідальністю Міське бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на квартиру№92 в житловому будинку №92, що знаходиться по проспекту С. Бандери в м. Тернопіль. Замовниками Технічної інвентаризації у вказаному технічном паспорті зазначені: [PERSON]; [PERSON]. Із технічної характеристики квартири вбачається, що квартира №92 в будинку №92, яка знаходиться на проспекті [PERSON] в м. Тернопіль складається із 3 житлових кімнат (1 кімната площею 17,9 кв.м., 2 кімната площею 9,6 кв.м., 3 кімната площею 11,9 кв.м.), кухні площею 8,1 кв.м., вбиральні площею 12 кв.м., коридору площею 12,9 кв.м., балкону площею 1,7 кв.м., лоджії площею 1,3 кв.м.. Загальна площа квартири 69,2 кв.м., житлова площа 39,4 кв.м. Як убачається із довідки №б/н виданої 23 грудня 2011 року, [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: проспект С. Бандери, 92/92 в м. Тернопіль. З 26 квітня 2012 року [PERSON], зареєстрована за адресою: [INFO], що стверджується інформацією відділу адресно-довідкової роботи УДМС України в Тернопільській області від 03 березня 2017 року та відміткою зробленою ВГІРФ Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області у паспорті громадянина України серії МС884293 виданого 02 липня 2002 року Тернопільським МУ УМВС України в Тернопільській області на імя [PERSON]. Із довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб №150 виданої 28 лютого 2017 року Почапинською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області вбачається, що [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [INFO]. За вказаною адресою також зареєстровані та проживають: [PERSON] мати [PERSON]; [PERSON] дідусь; [PERSON] бабуся; [PERSON] дядько; [PERSON] тітка. Як вбачається із наявних у матеріалах справи копій квитанцій, зокрема: від 04 травня 2011 року; 10 червня 2011 року; 22 червня 2011 року; 08 липня 2011 року; 22 серпня 2011 року; 22 вересня 2011 року; 21 жовтня 2011 року; 21 листопада 2011 року; 23 грудня 2011 року; 22 січня 2013 року; 23 лютого 2013 року; 18 травня 2013 року; 20 березня 2013 року; 13 червня 2013 року; 30 липня 2013 року; 22 серпня 2013; 26 вересня 2013 року; 23 жовтня 2013 року; 20 листопада 2013 року; 27 грудня 2013 року; 23 січня 2014 року; 01 березня 2014 року; 22 березня 2014 року; 25 квітня 2014 року; 27 травня 2014 року; 26 червня 2014 року; 06 серпня 2014 року; 01 вересня 2014 року; 26 вересня 2014 року; 27 жовтня 2014 року; 01 грудня 2014 року; 30 січня 2015 року; 19 лютого 2015 року; 25 березня 2015 року; 29 квітня 2015 року; 29 травня 2015 року; 30 червня 2015 року; 27 серпня 2015 року; 07 жовтня 2015 року; 28 жовтня 2015 року; 30 листопада 2015 року; 29 грудня 2015 року; 29 січня 2016 року; 29 лютого 2016 року; 29 квітня 2016 року; 22 квітня 2016 року; 26 травня 2016 року; 29 червня 2016 року; 26 липня 2016 року; 22 серпня 2016 року; 26 вересня 2016 року; 25 жовтня 2016 року; 28 листопада 2016 року; 27 грудня 2016 року; 29 грудня 2016 року; 24 січня 2017 року; 28 березня 2017 року; 27 квітня 2017 року; 22 травня 2017 року; 23 червня 2017 року; 24 липня 2017 року; 29 серпня 2017 року; 25 вересня 2017 року; 27 жовтня 2017 року; 21 листопада 2017 року, оплату комунальних послуг, які надаються у квартиру №92 що знаходиться на проспекті [PERSON], 92 в м. Тернопіль здійснює [PERSON]. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що з 1975 року проживає у квартирі №90, що знаходиться в будинку №92 на проспекті [PERSON] у м. Тернополі, у спірній квартирі №92, яка знаходиться у їх будинку постійно проживала та проживає [PERSON], натомість [PERSON] у вказаній квартирі вона не бачила відколи помер [PERSON] (батько [PERSON] та брат [PERSON]М.). Свідок [PERSON] у судовому засіданні вказала, що проживає у квартирі №91 що знаходиться в будинку №92 на проспекті [PERSON] у м. Тернополі, у квартирі №92 вказаного будинку [PERSON] не бачила давно, знає,що там проживає [PERSON]. [PERSON] ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобовязує. [PERSON] зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Вимогами ст. 322 ЦК України передбачено, що власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. [PERSON] надано суду докази на підтвердження утримання нею квартири №92, що знаходиться на проспекті [PERSON], 92 в м. Тернополі, зокрема квитанції з оплати комунальних послуг вказаної квартири. Натомість [PERSON] жодних доказів на підтвердження того, що вона бере участь в утриманні спірної квартири не надано. Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. [PERSON] ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до п.14Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995р., квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо сторонам виділити ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-12цс13 виходячи з аналізу ст. 358 ЦК України слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що варіант визначення порядку користування спірною квартирою, запропонований позивачем [PERSON] у позовній заяві зокрема шляхом виділення їй у користування житлової кімнати площею 17,9 кв.м., житлової кімнати площею 9,6 кв.м., балкону площею 1,7 кв.м.; виділення у користування відповідача [PERSON] житлової кімнати площею 11,9 кв.м., лоджії площею 1,3 кв.м., залишивши у спільному користуванні кухню, коридор, ванну та санвузол, не є прийнятним з огляду на те, що він порушуватиме права відповідача [PERSON], як іншого співвласника та не відповідатиме її частці у праві спільної часткової власності. Крім цього, як установлено у судовому засіданні та не оспорювалось сторонами, [PERSON] проживає у спірній квартирі значно довше, ніж [PERSON], оскільки вказана квартира належала її померлим батькам та брату. До смерті матері [PERSON] доглядала за хворою матірю та проживала разом із нею. Заслухавши пояснення учасників справи та проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що у задоволенні первісного позову [PERSON] до [PERSON] слід відмовити, а зустрічний позов [PERSON] до [PERSON]В задовольнити, встановивши наступний порядок користування квартирою №92, що знаходиться в будинку №92 на проспекті [PERSON] у м. Тернополі: у користування [PERSON] виділити житлову кімнату площею 17,9 кв. м. та балкон площею 1,7 кв.м.; у користування [PERSON] виділити житлову кімнату площею 11,9 кв.м.,\~ житлову кімнату площею 9,6 кв.м. та лоджію площею 1,3 кв.м.; у спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] залишити: кухню, коридор, ванну кімнату та санвузол. Суд вважає, що з урахуванням вищевказаних обставин, беручи до уваги розмір часток сторін у праві власності на спірну квартиру, зокрема: [PERSON] 5/8 частин, [PERSON] 3/8 частин, саме такий порядок користування спільним майном буде відповідати інтересам усіх власників та не порушуватиме їх прав. Крім того, при ухваленні рішення, суд не бере до уваги доводи [PERSON] про те, що [PERSON] не проживає у спірній квартирі та забезпечена іншим житлом, оскільки за змістом ст.317 ЦК України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» на здійснення права власності не впливають зареєстроване та фактичне місце проживання власника, а також наявність у особи на праві власності іншого житла. Такі обставини не змінюють змісту права власності щодо конкретного майна і не обмежують його. При цьому, суд зауважує, що встановлення зазначеного порядку користування квартирою №92, що знаходиться у будинку №92 на проспекті [PERSON] у м. Тернополі між співвласниками не тягне за собою припинення права спільної часткової власності чи зміну часток у праві власності кожного із співвласників та не порушує їх прав як власників. [PERSON] вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. На підставі наведеного та

Outcome: approved