Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

Позивач [PERSON] 27.08.2018 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] «Шахтоуправління «Покровське», третя особа Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Покровського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, про відшкодування моральної шкоди, ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебував в трудових відносинах з відповідачем по справі з 14.08.1991 року по 25.07.2001 року електрослюсарем підземним 5 розряду з повним робочим днем в шахті та прохідником 5 розряду з повним робочим днем в шахті, горно робочим очисного вибою з повним робочим днем в шахті. Під час роботи в шахті він отримав професійне захворювання, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 22.01.2018 року, в якому зазначено, що професійне захворювання виникло у звязку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах праці, обумовленими впливом шкідливого фактору пил. Згідно лабораторно-інструментальних досліджень запиленість повітря робочої зони з вмістом кремнію діоксіду кристалічного від 10 до 70% складала 70,5 мг/м куб (ГДК 4 мг/м куб). 06.06.2018 року згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії йому первинно встановлено 30% втрати професійної працездатності безстроково за професійним захворюванням «пневмоконіоз», він визнаний інвалідом третьої групи, йому показано медикаментозне та санаторно-курортне лікування за професійним захворюванням. Таким чином, у звязку із шкідливими умовами праці він отримав професійне захворювання на підприємстві і тому відповідач повинен відшкодувати йому моральну шкоду, яка полягає в тому, що функції його організму суттєво погіршилися, що відображається не тільки на можливості працювати, але і в побуті. Він вимушений постійно звертатись до лікарів. Внаслідок поганого самопочуття знижується його настрій, бо він відчуває себе неповноцінною людиною. Внаслідок професійного захворювання він не може вести активне життя та приділяти достатньо уваги своїй сімї. З огляду на ці обставини позивач вважає, що відповідач повинен відшкодувати йому моральну шкоду з підстав, передбачених законодавством, оскільки він не забезпечив його безпечних і нешкідливих умов праці. Розмір заподіяної йому моральної шкоди позивач оцінює в 30000,00 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій наполягав на задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні представник відповідача ПАТ ШУ «Покровське» [PERSON] позовні вимоги визнав часткового в розмірі 15000,00 грн. з умовного розрахунку 500 грн. за кожний відсоток втрати працездатності, сума моральної шкоди в розмірі 30000,00 грн. є значно завищеною і не відповідає вимогам розумності та справедливості. Просив врахувати, що внаслідок недбалості медичних працівників та внаслідок свідомого приховування позивачем фактів погіршення свого стану здоровя у позивача під час медичних оглядів не було виявлено ознак професійного захворювання, і з цих причин відповідачем своєчасно не було усунуто позивача від дії шкідливих факторів і виробничого середовища. Заслухавши пояснення представника відповідача, зясувавши обставини у справі, дослідивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем [PERSON] «ШУ «Покровське» з 14.08.1991 року по 25.07.2001 року електрослюсарем підземним 5 розряду з повним робочим днем в шахті та прохідником 5 розряду з повним робочим днем в шахті, горно робочим очисного вибою з повним робочим днем в шахті (а.с. 3-9). Під час роботи в шахті він отримав професійне захворювання, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 22.01.2018 року, в якому зазначено, що професійне захворювання виникло у звязку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах праці, обумовленими впливом шкідливого фактору пил. Згідно лабораторно-інструментальних досліджень запиленість повітря робочої зони з вмістом кремнію діоксіду кристалічного від 10 до 70% складала 70,5 мг/м куб (ГДК 4 мг/м куб) (а.с. 13-18). Згідно з медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії Державної установи «Інститут медицини праці національної академії медичних наук України» Клініки професійних захворювань № 41/1032 від 22 листопада 2017 року позивачу було поставлено наступний діагноз пневмоконіоз, ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст.) (а.с. 29). 06.06.2018 року згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії позивачу первинно встановлено 30% втрати професійної працездатності безстроково за професійним захворюванням «пневмоконіоз», він визнаний інвалідом третьої групи, йому показано медикаментозне та санаторно-курортне лікування за професійним захворюванням (а.с. 19-20). Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Законом України Про охорону праці, а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоровя або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обовязків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Судом встановлено, що тяжкі та шкідливі умови праці призвели до професійного захворювання позивача. Висновком МСЕК від 06.06.2018 року позивачу було встановлено 30% втрати професійної працездатності за професійним захворюванням та третю групу інвалідності безстроково (а.с. 19-20) В звязку цим 27.08.2018 року позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування моральної шкоди. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обовязку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами статті 237-1 КЗпП України. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в звязку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив згідно висновку МСЕК 30% працездатності, визнаний інвалідом третьої групи. Лікування за наслідками професійного захворювання позивач продовжує і зараз. Стан його здоровя залишається досить тяжким, в звязку з чим він відчуває великий дискомфорт. Він і надалі потребує реабілітаційного лікування. Внаслідок професійного захворювання позивачу заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що після встановлення професійного захворювання та відсотка встати працездатності, а також в подальшому він зазнав і продовжує зазнавати сильного фізичного болю і страждань, після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму. Все це разом вплинуло на його образ життя, на сімейний бюджет, оскільки для лікування необхідні чималі кошти. Внаслідок професійного захворювання він втратив нормальні життєві зв'язки і йому доводиться приймати додаткові зусилля для організації свого життя та життя своєї родини, він не може реалізовувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання. Вищевикладені обставини негативно позначаються на його душевному стані. Він відчуває душевні страждання та переживання, у нього зявилося почуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням незворотності наслідків отриманого захворювання та тяжкого стану його здоровя. У нього критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому та соціальному відношенні, громадянина. Наслідки професійного захворювання призвели до втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Вищезазначене законодавство, а також розяснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» повязують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих звязків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, розясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на її відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме те, що професійна працездатність в звязку з професійним захворюванням згідно висновку МСЕК втрачена на 30 %, він визнаний інвалідом третьої групи безстроково. Виходячи з викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 15000 грн. Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial