Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-29 00:00:00

Позивач [PERSON] 25 червня 2018 року звернувся в суд з цим позовом, вказуючи, що є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. У належному йому будинку зареєстровані відповідачі [PERSON], яка є його донькою, та [PERSON], яка є його онукою. Відповідачі у належному йому будинку з листопада 2016 року не проживають, не оплачують комунальні послуги, не несуть витрат по утриманню будинку. Відповідачі виїхали на постійне місце проживання до Словацької Республіки. Реєстрація відповідачів створює йому перешкоди у належному йому праві володіння, користування та розпорядження житловим будинком, заважає отримати субсидію та пільги на сплату житлово-комунальних послуг. Позивач просив ухвалити рішення суду, яким визнати [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явився. Надав заяву в якій позов підтримав. Справу просив розглянути у його відсутність. Відповідачі [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], які зареєстровані на постійне місце поживання за адресою: [ADDRESS], у судове засідання не з'явились. Судом здійснено всі можливі заходи відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України щодо повідомлення про дату, місце та час судового засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, заяв про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх учасників справи) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. У зв'язку з відсутністю у судовому відповідача, з урахуванням закінчення передбачених ст.210 ЦПК України строків розгляду цієї справи та відповідно до положень ст.ст.280,281 ЦПК України суд з письмової згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з такого. Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок /частину будинку/, квартиру, користуються ним /нею/ для особистого проживання і мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд. Встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 09.12.2009 року. В цьому будинку на постійне місце проживання зареєстровані: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно ст. 71 ЖК жиле приміщення зберігається за відсутньою особою шість місяців. Стаття 72 ЖК дозволяє суду визнавати особу, яка відсутня понад шість місяців на відповідній жилплощі будинку такою, що втратила право на користування цією житловою площею. Факт того, що відповідачі у вказаному будинку не проживають підтверджується довідкою голови квартального комітету №1000/58 від 23.06.2018 року, згідно якої [PERSON] та [PERSON]. зареєстровані у будинку за адресою: [ADDRESS], проте з листопада 2016 року за місцем реєстрації не мешкають, а фактично мешкають у Словацькій Республіці. Згідно ч.1 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до цієї норми закону відповідач зобов'язаний був зареєструватись за новим постійним місцем проживання протягом 10 днів з дня переїзду до цього постійного місця проживання. Тому суд вважає, що реєстрація постійного місця проживання [PERSON] та [PERSON], за адресою: [ADDRESS], є формальною, без наміру їх фактичного проживання в цьому будинку. Відповідно вони втратили право на користування цим будинком, оскільки добровільно припинили користування вказаним будинком та переселились на інше місце свого проживання. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, рішення суду про визнання відповідачів [PERSON] та [PERSON], такими, що втратили право користування жилим приміщенням і є підставою для зняття їх з реєстраційного обліку за місцем реєстрації.

Outcome: approved