Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувсь до суду з даним позовом до відповідача [PERSON] , посилаючись на те, що з 06.02.2000 року перебувають у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу мають дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Діти: син [PERSON] та дочка [PERSON] перебувають на утриманні позивача. Син [PERSON] є інвалідом другої групи та потребує постійного догляду за ним. З відповідачем не проживають близько 6-ти місяців, [PERSON] весь цей час проживає за іншою адресою, перестала виконувати свої обов`язки як мати , діти залишились на повному утриманні та вихованні з позивачем, в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання та забезпечення своїх дітей, їх лікування та оздоровлення [PERSON] не надає, участі у вихованні дітей не приймає. Син [PERSON] потребує постійного обстеження та лікування, коштів, що отримує позивач є недостатньо. Відповідач добровільно не виявляє бажання нести витрати на лікування, оздоровлення і розвиток сина. Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] у твердій грошовій сумі щомісячно у розмірі 2318 грн. на кожну дитину до їх повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з подальшою індексацією. Стягнути з відповідача вартість санаторно курортного лікування та інших додаткових витрат на утримання, лікування та реабілітацію сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1000 грн. щомісячно. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі з мотивів та доводів, що викладені в позовній заяві та просив їх задовольнити. Вказав, що відповідач з 28.02.2020 разом з ними не проживає, діти знаходяться на повному триманні батька. Відповідач [PERSON] жодних грошових коштів на утримання дітей не надає, одягу, продуктів харчування дітям не купує, усунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, а його доходів є недостатньо для забезпечення дітей. В судовому засіданні, 05.11.2020 відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала частково, вказала, що на даний час проживає за іншою адресою, не заперечує щодо своїх обов`язків щодо утримання неповнолітніх дітей, однак доходів не має, оскільки перебуває в декретній відпустці, а тому сплачувати аліменти за вказаних обставин можливості не має. В подальшому, відповідач в судові засідання 23.11.2020, 18.12.2020, 13.01.2021, 02.02.2021 та 19.02.2021 не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. До суду [PERSON] подавала заяви про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прийняти участь у судовому засіданні, а розгляд справи не проводити без її участі. Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 129 Конституції України, статті 2 Цивільного процесуального кодексу України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін, їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Таким чином, беручи до уваги, що провадження у справі відкрито 14.07.2020 року та вимоги закону щодо строків розгляду справи , при цьому, як зазначено вище відповідач неодноразово подавала заяви про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прийняти участь в судовому засіданні, а тому суд визнає причини неявки відповідача [PERSON] в судове засідання неповажними та здійснює розгляд справи на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12.02.2000 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, серії [NUMBER] ( а.с. 14). Позивач та відповідач є батьками дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказана обставина підтверджуються копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] (а.с.11-13). Неповнолітні діти: [PERSON] , 2004 р.н. та [PERSON] , 2010 р.н., проживають разом з позивачем. Позивач [PERSON] бажає отримувати аліменти за рішенням суду. Згідно частин 8, 9 ст.7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Обов`язок батьків щодо утримання своєї дитини є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своєї дитини, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, вони зобов`язані утримувати дитину до досягнення ними повноліття (ст.ст.141,180 СК України). Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені ст.181 СК України, за змістом якої, аліменти за рішенням суду присуджуються у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України. Положеннями ст.182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та обмежено мінімальний розмір аліментів, встановлено, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. За вимогами ч.3 ст.181 СК України оскільки діти проживають з позивачем, останній має право на стягнення аліментів та просить їх стягувати в твердій грошовій сумі (ч.1 ст.184). При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд враховує, що позивач здійснює догляд за дітьми, неповнолітній [PERSON] , є дитиною -інвалідом, а також те, що відповідач є особою працездатного віку і згідно із ст. 180 СК України зобов`язана утримувати неповнолітніх дітей до досягнення їх повноліття. При цьому, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне до того, щоб одержувач аліментів, у разі їх сплати, перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами дитини та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання дітей. Закріплений на законодавчому рівні мінімальний гарантований розмір аліментів не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів. При вирішенні питання щодо розміру аліментів, які мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача на утримання дітей, суд дійшов до висновку про необґрунтованість вимог позивача в частині розміру аліментів в сумі 2318 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, які просить стягнути з відповідача, оскільки позивач не надав суду доказів про розмір витрат, які він несе на утримання дітей. Крім того, суду не надано жодного доказу на підтвердження того, що відповідач може надавати грошову допомогу на їх утримання в такому розмірі. Враховуючи вищевикладене суд дійшов до висновку про можливість визначення аліментів у твердій грошовій сумі на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1300,00 грн. на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до її повноліття з щорічною індексацією відповідно до закону. Суд вважає, що саме цей розмір аліментів на дітей відповідає вимогам виваженості та справедливості. Щодо стягнення витрат на лікування, реабілітацію дитини, то ці витрати за своєю природою є додатковими. Відповідно до ч.1 ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). З вимогами про стягнення додаткових витрат на лікування дитини позивач може звернутись окремо від цього позову, подбавши при цьому про докази понесення ним цих витрат, а також про докази, які характеризують дійсний майновий стан відповідача. Таким чином, оскільки позивачем не надано доказів понесених додаткових витрат, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до частини 1 пункту 3 статті 5 Закону України від 08.07.2011 року „Про судовий збір від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ч.6 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, вони стягуються з відповідача в дохід держави . В зв`язку з вищенаведеним підлягають стягненню з відповідача на користь держави 840,80 грн. судового збору, від сплати якого був звільнений позивач при зверненні до суду. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, рішення суду підлягає до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць. Згідно ч.1 ст.191 СК України - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову - з 08.07.2020. Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості та захисту прав дітей, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з вищевикладених мотивів. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial