Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

Позивач 20.04.2016 року звернулася до суду з вищезазначеною позовною заявою (а.с. 2-3), яку згодом уточнювала (а.с. 26-27), остаточно просила суд зобов'язати [PERSON] не перешкоджати їй брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з малолітнім онуком - [PERSON], [INFO] та визначити їй такий спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім онуком - [PERSON], [INFO], -\~ через зустрічі два рази на одному тижні у вівторок з 16.00 години до 08.00 години наступного дня з обов'язковим поверненням дитини до дошкільного закладу (дитячого садочку) та пятницю з 16.00 години до 12.00 години суботи з обовязковим поверненням додому; та через зустрічі на другому тижні в вихідні дні (суботу та неділю з правом залишити онука на ніч з суботи на неділю та з неділі на понеділок за адресою її проживання в [INFO] та поверненням її в понеділок шляхом повернення дитини о 08.00 год. до дошкільного закладу (дитячого садочку). Свої вимоги мотивує наступним. З 2011 року по 2013 рік її син, [PERSON] проживав спільно з відповідачем по справі [PERSON] 18.01.2012 року у них народився син - [PERSON]. У 2013 році спільне проживання її сина, [PERSON] та [PERSON] було припинено з причини непорозуміння. [PERSON] залишився проживати разом з відповідачем, а син [PERSON] переїхав проживати до неї за адресою [ADDRESS]. З моменту припинення шлюбних відносин її сина з відповідачем, почалися непорозуміння щодо прийняття її участі у спілкуванні з онуком та його відвідуванні. Відповідач створює перешкоди для її спілкування з онуком, а всі її намагання мирним шляхом вирішити даний спір приводять до конфліктів. Вона, як бабуся, любить свого онука, має можливість і бажання проводити з ним час, цікавитися його життям, захопленнями, приймати участь у розвитку здібностей дитини шляхом відвідування додаткових занять з малювання і т. д . Зазначає, що її син, [PERSON], працює за кордоном і кожні чотири місяці строком на чотири місяці вимушений залишати країну, тобто вона не має можливості бачити сина протягом зазначеного строку і для неї є важливими зустрічі з онуком. Коли її син перебуває вдома, відповідач не дає можливості їй бачитися з онуком та проводити з ним вільний час особисто. Вважає, що відсутність у неї можливості спілкування з її онуком порушує її права як бабусі дитини. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не зявилися, кожен окремо надали на адресу суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, на позовних вимогах наполягають у повному обсязі та просять задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Представник Служби у справах дітей Нікопольської міської ради [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Відповідно до частин 9 та 10 статті 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Так, згідно зі ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення від спілкування та виховання. Вимогами ст. 18 СК України передбачені способи захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, припинення дій, які порушують сімейні права. Згідно до ст. 263 СК України спір щодо участі баби та діда у вихованні дитини вирішується судом відповідно до ст. 159 СК України. В частині 2 статті 159 СК України закріплено, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Як встановлено в судовому засіданні син позивача, [PERSON] та [PERSON] з 2011 року по 2013 рік перебували у фактичних шлюбних відносинах та мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. (а.с. 6). У 2013 році спільне проживання [PERSON] та [PERSON] було припинено, малолітня дитина [PERSON] залишився проживати разом з відповідачем, а [PERSON] переїхав проживати до позивача за адресою [ADDRESS] (а.с. 10). З матеріалів справи вбачається, що позивач та відповідач не можуть порозумітись між собою щодо її участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім онуком - [PERSON], [INFO]. З моменту припинення шлюбних відносин [PERSON] та [PERSON], почалися непорозуміння щодо прийняття участі позивача у спілкуванні з онуком та його відвідуванні, всі намагання мирним шляхом вирішити даний спір приводять до конфліктів. Позивач, як бабуся, любить свого онука, має можливість і бажання проводити з ним час, цікавитися його життям, захопленнями, приймати участь у розвитку здібностей дитини шляхом відвідування додаткових занять з малювання і т. д . Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. ст. 2, 8 ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Оскільки дід, баба, як з боку батька, так і з боку матері є родичами дітей, батьки чи інші особи, з якими проживають діти, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, своїх прав щодо виховання онуків, правнуків. Суд вважає, що позбавлення позивача права щодо її участі у спілкуванні та вихованні малолітнього онука може позбавити останнього родинних зв'язків з бабою, любові та турботи з боку останньої. Це узгоджується з приписами Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, в якій принциповим положенням є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи, тому суд дійшов висновку, що спілкування бабусі з онуком не створюватиме перешкод у нормальному розвитку дитини, встановлений судом спосіб участі в повній мірі відповідає віку дитини, її стану здоров'я та інтересам. Отже, оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позивач має гарантоване законом рівне з батьками дитини право на спілкування та виховання зі своїм онуком, а тому відповідач не вправі перешкоджати їй у цьому, а тому приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved