Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON] 06.05.2015 року звернувся в суд із позовною заявою, в якій просить визнати за ним право власності на житловий будинок (позначений у технічному паспорті літерою А-1) загальною площею 61, 9 кв. м. (з яких житлова площа 30, 9 кв. м. та допоміжна площа 31, 0 кв. м.) із сходами (позначені у технічному паспорті літерою «а») та з господарськими будівлями сараєм (позначений у технічному паспорті літерою Б), погребом (позначений у технічному паспорті літерою В), літньою кухнею (позначена у технічному паспорті літерою Г), убиральнею (позначена у технічному паспорті літерою Д), сараєм (позначений у технічному паспорті літерою Е) та сараєм (позначений у технічному паспорті літерою Є), який розташований у [ADDRESS] у порядку спадкування за заповітом після смерті матері, котра померла [INFO] року. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що право на спірний житловий будинок належало його покійній матері, котра померла [INFO] року. За життя тматір щодо розпорядження своїм правом на зазначене нерухоме майно склала за місцем проживання заповіт, яким заповіла таке майно йому. Спадкоємців, які б претендували на обовязкову частку у спадкових правах та обовязках після смерті матері і які прийняли у встановленому законом порядку спадщину після смерті останньої, немає. Таким чином, на даний час він є єдиним спадкоємцем прав та обовязків, що залишилися після смерті [PERSON] за заповітом. Він спадщину прийняв у встановленому законом порядку, так як вчасно звернувся у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини. Незважаючи на це, оформити право на спірне нерухоме майно він не може у звязку з тим, що втрачений правовстановлюючий документ на згадане домоволодіння, про що, відповідно, отримав відмову у нотаріуса. З огляду на вказане, він був змушений звертатися до суду із даним позовом за захистом своїх порушених спадкових прав. Належним чином повідомлений позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, однак перед початком судового розгляду справи по суті подав заяву вх. № 2677 від 11.06.2015 року (а. с. 32), в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві (а. с. 4-5), а справу розглянути у його відсутності за наявними у ній доказами. Належним чином повідомлений відповідач Орівська сільська рада Сколівського району Львівської області явку компетентного представника у судове засідання не забезпечив, однак перед початком судового розгляду справи по суті від уповноваженого представника сільського голови Костище М.В. надійшла заява вх. № 2588 від 05.06.2015 року (а. с. 28), в якій він проти задоволення позовних вимог не заперечував, а розгляд справи просив проводити у його відсутності. Повноваження такого представника відповідача підтверджені належним чином (а. с. 29). Таким чином, у судове засідання не зявилися всі учасники судового розгляду. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі, якщо відповідно до положень вказаного Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відтак, фіксування судового процесу даної справи за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, давши належу оцінку доказам по справі, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 24.04.1962 року Орівською сільською радою Сколівського району Львівської області (а. с. 8), батьками позивача є [PERSON] (батько) та [PERSON] (матір). Судом встановлено, що матір позивача [PERSON], після смерті якої він має намір оформити спадщину, померла [INFO] року у с. Орів Сколівського району Львівської області, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 04.02.2013 року Орівською сільською радою Сколівського району Львівської області (а. с. 9). Спадщина відкрилася у цей же день, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України. На випадок своєї смерті матір позивача [PERSON] зробила відповідне розпорядження, про що зазначила у заповіті від 03.07.2012 року (а. с. 10), згідно якого остання все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] (позивачу у справі). Відтак, спадкування після смерті [PERSON] повинно відбуватись за заповітом, який до дня смерті матері нею не змінювався та не скасовувався, про що міститься відповідна відмітка уповноваженої на те посадової особи органу місцевого самоврядування на тильній стороні заповіту, завірена печаткою. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину, або ж не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, тобто шести місяців, він не заявив про відмову від неї. Позивач є спадкоємцем прав та обовязків після смерті матері [PERSON] і у встановлений законодавством строк та порядок прийняв спадщину, так як на день смерті останньої проживав та був зареєстрованим з нею в одному житловому будинку у с. Орів Сколівського району Львівської області, що стверджується відміткою про прописку позивача у його паспорті громадянина України серії [NUMBER], виданим Сколівським РС ГУ ДМС України у Львівській області 29.01.2015 року (а. с. 6-7). Як встановлено судом, позивач звернувся із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченою 16.04.2015 року державним нотаріусом Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Батлюком В.І. (а. с. 15), однак державним нотаріусом Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Батлюком В.І. 16.04.2015 року у листі-відмові за вих. № 214/01-16 (а. с. 16) з вказаного приводу відмовлено у звязку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на спірне нерухоме майно та рекомендовано звертатися до суду. Судом встановлено, що спадковим майном, яке залишилося після смерті [PERSON], є житловий будинок з господарськими будівлями, розташований у [ADDRESS]. Вказаний житловий будинок був побудований батьками позивача за час перебування у шлюбі у 1965 році із добудовою господарських будівель у 1980 та 1984 роках, не вважається самочинним будівництвом. На таке домоволодіння свого часу був виданий правовстановлюючий документ, однак такий не був зареєстрований у встановленому порядку, а згодо втрачений. Спірне домоволодіння збудоване на земельній ділянці, що заздалегідь була надана для цієї мети. З копії технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS], виготовленого на замовлення позивача ФОП [PERSON] 26.08.2014 року (а. с. 17-22) вбачається, що житловий будинок збудований у 1965 році з добудовою господарських будівель у 1980 році та 1984 році. Житловий будинок позначений у технічному паспорті літерою А-1 загальною площею 61, 9 кв. м. (з яких житлова площа 30, 9 кв. м. та допоміжна площа 31, 0 кв. м.). Наявні також господарські будівлі та споруди сарай (позначений у технічному паспорті літерою Б), погріб (позначений у технічному паспорті літерою В), літня кухня (позначена у технічному паспорті літерою Г), убиральня (позначена у технічному паспорті літерою Д), сарай (позначений у технічному паспорті літерою Е) та сарай (позначений у технічному паспорті літерою Є). Такий будинок в цілому не являється самочинним будівництвом і відповідна відмітка з вказаного приводу у технічному паспорті відсутня. Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України особа може предявити позов про визнання за нею права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи те, що визнання відповідачем позовних вимог є безумовним, не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про те, що позов слід задовольнити. З огляду на вказане, а також враховуючи той факт, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON], який у встановленому порядку прийняв спадщину і протягом визначеного законом строку не відмовилася від неї, суд приходить до висновку про можливість визнання за ним права власності на цілий житловий будинок (позначений у технічному паспорті літерою А-1) загальною площею 61, 9 кв. м. (з яких житлова площа 30, 9 кв. м. та допоміжна площа 31, 0 кв. м.) із сходами (позначені у технічному паспорті літерою «а») та з господарськими будівлями сараєм (позначений у технічному паспорті літерою Б), погребом (позначений у технічному паспорті літерою В), літньою кухнею (позначена у технічному паспорті літерою Г), убиральнею (позначена у технічному паспорті літерою Д), сараєм (позначений у технічному паспорті літерою Е) та сараєм (позначений у технічному паспорті літерою Є), який розташований у [ADDRESS] у порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], котра померла [INFO] року.

Outcome: approved