Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

Позивач [PERSON] в інтересах недієздатного [PERSON] звернулася в суд з позовом, в якому просить ухвалити рішення суду, яким щомісячно стягувати з відповідачки на користь [PERSON] аліменти на утримання недієздатного батька. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 13.04.2011 року у справі №2-о-1/11 [PERSON] визнано недієздатним та опікуном призначено [PERSON] . [PERSON] є інвалідом ІІ групи та перебуває на обліку у лікаря - психіатра, не усвідомлює значення своїх дій та не може керувати ними, тому проживає зі своїм опікуном, так як потребує постійного стороннього нагляду та лікування. Догляд та лікування [PERSON] потребують значних матеріальних затрат. Відповідач є повнолітнім сином [PERSON] , однак будучи працездатним, здоровим та матеріально забезпеченим, не допомагає батькові та не бере участі в його утриманні та догляді. З урахуванням того, що прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність станом на 01.01.2019 року становить 1497 грн., [PERSON] просить стягувати з відповідача на користь [PERSON] аліменти щомісячно в твердій грошовій суму в розмірі 1400 грн. Дана позовна заява надійшла до суду 04.04.2019 року та відповідно до автоматизованої системи документообігу була передана для розгляду судді Хмель Р.В. Ухвалою від 08.04.2019 відкрито спрощене позовне провадження та призначено перше судове засідання на 15.05.2019 року. 02.05.2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Представник позивача [PERSON] , надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала повному обсязі, справу просила слухати у її відсутність та додала довідку про розмір пенсії, яку отримує [PERSON] Відповідач, [PERSON] надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти стягнення з нього аліментів у розмірі суми, якої не вистачає до прожиткового мінімуму, справу просив слухати у його відсутність. Крім того, 02.05.2019 року через канцелярію суду ним було подано відзив, у якому ним було викладено аналогічну позицію щодо часткового задоволення позовних вимог у сумі, якої не вистачає до прожиткового мінімуму. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що відповідно до копії довідки Бершадського районного відділу ДРАЦС №125-16.2-38 від 16.01.2019 року, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Сторонами не заперечується, що [PERSON] змінив прізвище та на даний час є [PERSON] , що також підтверджено копією паспорта громадянина України [PERSON] Рішенням Бершадського районного суду вінницької області від 13.04.2011 року у цивільній справі №2-о-1/11, [PERSON] , [INFO] визнано недієздатним, та його опікуном призначено [PERSON] . Згідно довідки Бершадського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Вінницької області, станом на 01.01.2019 року [PERSON] отримує пенсію по інвалідності в розмірі 748,5 грн. Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України) не є абсолютним. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. Як роз`яснено у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст.204 СК). Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. У той же час із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , отримує пенсію по інвалідності, розмір якої за вирахунком стягнень, станом на 1 січня 2019 року складає 748,5 грн. Згідно Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік», розмір прожиткового мінімуму, встановленого державою на для категорії осіб, до яких відноситься позивач (непрацездатні, так як він є інвалідом ІІ групи), день подання позову становив 1497 грн. За таких обставин, враховуючи, що судом не встановлено підстав для звільнення відповідача, як сина від утримання батька, як непрацездатної особи, обов`язок по утриманню якого покладено на нього згідно чинного законодавства, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання у розмірі суми, якої не вистачає до прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що складає 998,50 грн. (1497 грн. - 748,50 грн.). Відповідно до ч.1 ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. За таких обставин, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково. На підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України та згідно з Законом України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню судовий збір у дохід держави у розмірі пропорційному до суми задоволених вимог, що складає 71,32 % від 768,40 грн., тобто 548 грн. Відповідно до вимог ст. 430 ч. 1 п. 1 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial