Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі його законного представника [PERSON] звернувся з позовною заявою до Богуславської міської ради, в якій просить суд визнати неправомірним та скасувати рішення від 19 вересня 2019 року за №133 виконавчого комітету Богуславської міської ради Київської області щодо відмови малолітньому [PERSON] у приватизації квартири [ADDRESS] , загальною площею 40,4 кв.м. та зобов`язати виконавчий комітет Богуславської міської ради Київської області провести приватизацію квартири [ADDRESS] , загальною площею 40,4 кв.м. на ім`я [PERSON] [INFO] . В обґрунтування зазначених вимог законний представник позивача посилається на те, що вона [PERSON] являється матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] . 25 жовтня 2007 року спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету Богуславського гуманітарного коледжу ім. І.С. Нечуя-Левицького було ухвалено видати ордери на заселення гуртожитку розташованого за адресою: [ADDRESS] . 13 жовтня 2010 року був виданий ордер на жилу площу в гуртожитку [ADDRESS] на її ( [PERSON] ) ім`я. Крім неї у вказану квартиру підлягав заселенню малолітній [PERSON] . У цій квартирі вона зареєстрована із 2008 року, син [PERSON] зареєстрований із 2011 року. У серпні 2019 року вона звернулась із заявою до виконавчого комітету Богуславської міської ради Київської області в інтересах малолітнього сина [PERSON] про передачу у приватну власність квартири [ADDRESS] . Рішенням від 19 вересня 2019 року за № 133 виконавчого комітету Богуславської міської ради відмовлено в передачі зазначеної квартири у приватну власність малолітнього [PERSON] . Мотивами відмови була та обставина, що її син [PERSON] є неповнолітнім та не може нести повну цивільну відповідальність. Оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування вона вважає незаконним, таким, що не відповідає нормам чинного законодавства та порушує права малолітньої особи. Законний представник малолітнього [PERSON] - [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить суд справу розглянути без її участі, а також зазначила, що позов підтримує в повному обсязі. Представник відповідача виконавчого комітету Богуславської міської ради Київської області Гав`яда О.І. до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги визнаються, та просить розглянути справу без участі представника. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази, надані позивачем, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] являється матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного Богуславського районного управління юстиції Київської області. Згідно до ч. 1 ст. 242 ЦК України - батьки ( усиновлювачі ) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей, а тому [PERSON] представляє інтереси малолітнього сина [PERSON] (позивача у справі) відповідно до чинного законодавства. 25 жовтня 2007 року спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету Богуславського гуманітарного коледжу ім. І.С. Нечуя-Левицького було ухвалено видати ордери на заселення гуртожитку розташованого за адресою [ADDRESS] . 13 жовтня 2010 року був виданий ордер на жилу площу в гуртожитку [ADDRESS] на ім`я [PERSON] . Крім неї у вказану квартиру підлягав заселенню малолітній [PERSON] . Згідно довідки ОСББ «Спільна оселя» від 12.08.2019 року у квартирі [ADDRESS] проживають та зареєстровані із 2008 року [PERSON] та із 2011 року її син [PERSON] . [PERSON] у серпні 2019 року звернулась із заявою до виконавчого комітету Богуславської міської ради Київської області в інтересах малолітнього сина [PERSON] про передачу у приватну власність вищевказаної квартири. Рішенням від 19 вересня 2019 року за № 133 виконавчого комітету Богуславської міської ради відмовлено в передачі квартири [ADDRESS] у приватну власність малолітнього [PERSON] . Мотивами відмови була та обставина, що її син [PERSON] є неповнолітнім та не може нести повну цивільну відповідальність. Задовольняючи позов [PERSON] суд враховує наступні положення чинного законодавства України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК України громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Згідно положень ст.ст. 1, 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передачі у власність громадян підлягають квартири багатоквартирних будинків та одноквартирні будинки, які використовуються громадянами на умовах найму. Згідно п. 4 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 16.12.2009 № 396, передача займаних квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється в приватну (спільну сумісну, спільну часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цих квартирах (будинках), жилих приміщеннях у гуртожитку, кімнатах у комунальній квартирі, у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника. Стаття 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначає, що приватизація квартир (будинків) здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Згідно ст. 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» ( надалі Закон № 500-УІ ) - громадяни та члени їхніх сімей, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до цього Закону за рішенням місцевої ради. Приватизація жилих приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та прийнятих відповідно до нього нормативно- правових актів з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Суд вважає, що оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування, в якому мотивами відмови вказано ту обставину, що [PERSON] є неповнолітнім та не може нести повну цивільну відповідальність, є таким, що не відповідає нормам чинного законодавства та порушує права малолітньої особи. Так згідно до ч. 1 ст. 2 ЦК України - учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи. Відповідно до приписів ст. 24 ЦК України - людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою. Статтею 25 ЦК України визначено, що здатність мати цивільні права та обов`язки ( цивільну правоздатність ) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Згідно до ст. 26 ЦК України - усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа має усі особисті немайнові права встановлені Конституцією України та цим Кодексом. Відповідно до ст. 27 ЦК України - правочин, що обмежує можливість фізичної особи мати не заборонені законом цивільні права та обов`язки є нікчемним. Згідно ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», - держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Стаття 24 Конституції України забороняє будь які обмеження у конституційних правах і свобод за будь-якими ознаками. Згідно до ч. 3 ст. 27 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією Генеральної асамблеї ООН 21.12.1995 року № 50/155 та ратифікованою Постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року - держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом. У частині десятій статті 8 Закону України 2482-ХІІ закріплено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (частина друга статті 1 Закону України № 500-VI, заборона приватизувати конкретне приміщення (частина четверта статті 1 Закону 500- VI, частина друга статті 2 Закону 2482- XII). Таким чином законодавство України та міжнародне законодавство забороняє обмеження будь-яких прав малолітніх дітей в тому числі щодо реалізації права на житло. Відповідно до ст. 19 Конституції України - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України. Тому з урахуванням наведеного суд приходить до переконання, що рішення про відмову у приватизації житла малолітньому [PERSON] із підстав недосягнення повнолітнього віку та обмеження цивільної відповідальності є незаконним. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved