Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

Позивач [PERSON] 17 січня 2017 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/2 частини від усіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду та до досягнення сином повноліття, посилаючись на те, що відповідач добровільно не надає коштів на утримання дитини. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначала, що 11 жовтня 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві було укладено шлюб між нею та відповідачем, [PERSON], про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис за № 1430. Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. З січня 2017 року, моменту припинення фактичних шлюбних відносин між ними, відповідач припинив надавати кошти необхідні на утримання дитини. Неповнолітній [PERSON] проживає разом з нею та знаходиться на повному її утриманні, батьки мають рівні права у своїх обов'язках щодо утримання дитини, а відповідач інших утриманців не має, працездатний, має постійний дохід і може, як вважає позивач, сплачувати такий розмір аліментів на утримання дитини. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві та надані докази, просила позов задовольнити в повному обсязі. В подальшому подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі та участі позивача. Відповідач та його представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги про стягнення аліментів визнали частково. Відповідач просив суд при визначенні розміру аліментів врахувати ту обставину, що він бере участь у житті сина, незважаючи на перешкоди з боку позивача. Крім того, просив звернути увагу, що в нього на утриманні перебуває його непрацездатний батько - [PERSON], який є пенсіонером та має хворобливий стан здоров'я. При цьому, він (відповідач), є найманим працівником і на даний час обіймає посаду начальника підрозділу системної інтеграції ТОВ «АББ Лтд». Середньомісячний розмір його зарплатні становить понад 44 600 грн. Також вказав, що розмір доходів позивача дозволяє їй сплачувати свою частку на утримання дитини. Тому просив суд визначити стягнення з нього аліментів на утримання сина у розмірі не більше 1/15 заробітку (доходу). Надав суду письмові заперечення (а.с.а.с. 33-35, 88-89). В подальшому відповідач та його представник в судове засідання не з'явилися, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, будь-яких заяв, клопотань від відповідача до суду не надійшло. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Тому суд вважає можливим розглянути справу за відсутності всіх учасників справи на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, пояснення відповідача та його представника, врахувавши їх доводи та вивчивши надані письмові докази у сукупності, дійшов висновку, що заявлений позов є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України (в ред. від 15.12.2017 року), справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що 11 жовтня 2002 року між сторонами, [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 1430, що підтверджується даними свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с. 10). Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 11). Дитина проживає разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS], що не заперечується відповідачем та підтверджується даними актів про проживання особи від 06 березня 2017 року (а.с.а.с. 24, 25). Законодавцем положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов'язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. До набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року №2037-VІІІ ч.2 ст. 182 СК України було визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як вбачається з довідки вих. № 260 від 22.03.2017 року, [PERSON] працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «АББ Лтд» з 16.03.2011 року та на даний момент займає посаду начальника підрозділу системної інтеграції. Дохід за період з 01.03.2016 року по 28.02.2017 року склав 535 278,37 грн. Середньомісячний дохід [PERSON] за період березень 2016 р. - лютий 2017 р. становив 44 606,53 грн. (а.с. 44). Відповідно до довідки вих. № 1164 від 14.11.2017 року, [PERSON] працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «АББ Лтд» з 16.03.2011 року та на даний момент займає посаду начальника підрозділу системної інтеграції. Сукупний дохід до вирахування податків за період з 01.11.2016 року по 31.10.2017 року склав 544 601,86 грн. Середньомісячний дохід [PERSON] за період листопад 2016 р. - жовтень 2017 р. становив 45 383,49 грн. (а.с. 83). Згідно даних довідки про доходи № 120/5 - 572 від 07 червня 2017 року, [PERSON] працює в Національному медичному університеті та займає посаду асистент канд.наук. Загальна сума доходу за період грудень 2016 - травень 2017 року за винятком цільової матеріальної допомоги становить 67 826,73 грн. (а.с. 54). Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судом встановлено, що позивач проживає з малолітньою дитиною окремо від відповідача, який є працездатним. Суду не надано належних та допустимих доказів наявності на утриманні у відповідача інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст.ст. 182, 183 СК України. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи викладене, а також вік дитини та її потреби, те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, пояснення відповідача про те, що він бажає брати участь у вихованні та забезпеченні дитини, суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17 квітня 2017 року по 31 липня 2017 року, та у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01 серпня 2017 року, до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. У відповідності з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, підлягає обов'язковому негайному виконанню. Судовий збір, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial