Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 05 вересня 2007 року між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством Банк Фінанси та Кредит у особі Криворізької філії ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є [PERSON] акціонерне товариство Банк Фінанси та Кредит (далі по тексту Банк) було укладено кредитний договір №\~518 пк -2007 від 05.09.2007 р. (том І аркуш справи 6-11) та додаткову угоду №1 від 29 серпня 2008 року (том 1,аркуш справи 15-16), за яким ПАТ Банк Фінанси та Кредит надав [PERSON] кредит в сумі 1\~988 000,00\~дол. США з оплатою по процентній ставці 13 % річних (далі по тексту - Кредитний договір) для придбання житлового будинку . Строк повернення кредитних ресурсів, згідно з п.3.2.кредитного договору, становить 05 вересня 2027 року, Позичальник зобовязується щомісяця, в термін з 26 по останнє число кожного місяця, здійснювати погашення позичкової заборгованості за виданими Кредитними ресурсами у розмірі 8283,33 долари США 33 центи, згідно Графіка зниження розміру заборгованості ( Додаток №1 до цього Договору). В якості забезпечення зобовязання, за кредитним договором , щодо погашення кредиту 05 вересня 2007 року укладеним з [PERSON], банком укладені договори поруки з Відповідачем 2- [PERSON] № 518/1-пп-2007 від 05.09.2007 р., та з Відповідачем 3 [PERSON] № 518-пп-2007 від 05.09.2007р. Відповідно до вимог ст.554 Цивільного кодексу України та пунктом 2.1 вказаних договорів поруки боржник та поручитель відповідають перед кредитором (Банком) як солідарні боржники. Починаючи з червня 2008 р. позичальник почав порушувати умови кредитного договору і не сплачувати суму кредиту та процентів. ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на адресу Відповідачів - [PERSON], [PERSON], [PERSON] були надіслані вимоги, щодо сплати заборгованості, котрі залишились без відповіді та задоволення. Внаслідок невиконання позичальником [PERSON] умов кредитного договору та Відповідачами 2,3 поручителями [PERSON], [PERSON] В, умов договору поруки, перед ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відповідно до розрахунку заборгованості з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 14 листопада 2012 року (том.2 аркуш справи 228-229) виникла заборгованість, у розмірі 99\~789 598,60 грн., з яких: 1\~407 918,20 дол. США 11\~253 490,17 грн. сума заборгованості по кредиту; 8\~283,33 дол. США 66 208,66 грн. прострочена заборгованість по кредиту; 22 501,87 дол. США 179 857,45 грн.- нараховані відсотки; 930 107,03 дол. США 7\~434 345,49 грн.- прострочена заборгованість по відсоткам; 12 523,23 грн. нарахована щомісячна комісія; 563 545,35 грн.- прострочена заборгованість по щомісячної комісії; 24\~352 602,46 грн.- пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 51 911 577,33 грн. пеня за несвоєчасне погашення відсотків; 4\~015 448,47 грн. пеня за несвоєчасне погашення щомісячної комісії, Посилаючись на порушенням вимог ст.ст. 525,526 Цивільного кодексу України, просив суд стягнути з Відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] солідарно на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», заборгованість, завдану порушенням зобовязання, в розмірі 99\~789 598,60 грн. 11.12.2017 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] в якій вона просить суд визнати кредитний договір № 518-пк-2007 від 05.09.2007р., укладений між [PERSON] та відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Криворізької філії відкритого акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») недійсним. 04.04.2018 року на адресу суду надійшов відзив АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в якому представник просить в задоволенні зустрічної позовної заяви відмовити. В судове засідання представник АТ «Банк «Фінанси та Кредит» [PERSON] не зявився, надав заяву про розгляд справи в відсутність представника АТ «Банк «Фінанси та Кредит». На позовних вимогах наполягають. Проти зустрічного позову заперечують з підстав викладених у відзиві. Не заперечують проти заочного розгляду справи. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала повністю та наполягала на задоволені зустрічної позовної заяви про визнання кредитного договору №518-пк-2007 від 05.09.2007 р., укладеного між [PERSON]\~ та Відкритим акціонерним товариством Банк Фінанси та Кредит в особі Криворізької філії Відкритого акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (правонаступником якого є ПАТ Банк Фінанси та Кредит) недійсним. Мотивуючи тим, що при укладенні кредитного договору, було порушено положення ст.ст 203,215 ЦК України, ст.ст.11,18 Закону України « Про захист прав споживачів» а саме : умови договору є несправедливими, існує дисбаланс прав та обовязків на шкоду споживача, відсутня істотна умова договору - сукупна вартість кредитного договору, відсутній детальний розрахунок загальної вартості кредиту для споживача, що позбавило позичальника можливості оцінити умови та порядок погашення кредиту. Фактична відсоткова ставка, виходячи з умов договору, розрахована не вірно, що значно здорожує вартість кредиту. Посилаючись на ст.ст.18,21 Закону України « Про захист прав споживачів», яким встановлено, що виконавець, виробник не повинен включати у договорі із споживачем умови, які є несправедливими. Крім цього, Позивач за зустрічним позовом, послався на вимогу ст..230 ЦК України як на правову підставу позову, вказала, що одна сторона правочину ввела в оману другу сторону правочину щодо обставин, які мають істотне значення, а тому такий правочин є недійсним. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги ПАТ Банк Фінанси та Кредит не визнав повністю, та зазначив, що судовими інстанціями: Тернівським районним судом м. Кривого Рогу і Апеляційним судом Дніпропетровської області, було встановлено, що договір поруки №518/1-пп-2007 від 05.09.2007 р., на який посилається Банк, як Позивач за первісним позовом, мною, відповідачем [PERSON], ніколи не укладався і не підписувався, а тому його було визнано недійсним (копія ухвали суду апеляційної інстанції є в матеріалах даної справи), отже, позовні вимоги до [PERSON] в частині стягнення заборгованості предявлено Позивачем необґрунтовано і безпідставно, а тому у їх задоволенні в частині слід відмовити. Щодо предявленої зустрічної позовної заяви [PERSON] до Банку про визнання кредитного договору недійсним, вважає вочевидь, може мати місце, оскільки ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», явно зловживав своїми правами як при укладенні визнаного недійсним договору поруки, так і, можливо, при укладенні інших договорів у даних спірних кредитних правовідносинах, у тому числі, можливо, і оспорюваного Кредитного договору. Зокрема, дане зловживання, як можна встановити за розрахунком заборгованості, проявляється у намаганні Позивача за первісним позовом (Відповідача за зустрічним позовом) стягнути суму неустойки (штрафних санкцій), яка у декілька разів перевищує суму основного боргу та відсотків за ним. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні підтримав свої заперечення, щодо первісного позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON], як на обґрунтування своїх заперечень, посилався на недійсність Договору поруки № 518-пп-2007 від 05.09.2007 р., укладеного нібито між ним, Позивачем та Відповідачем-1. Дані твердження [PERSON] на сьогоднішній день підтвердженні рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.10.2018 р. по справі № 214/3538/17 (набрало законної сили 19.11.2018 р.), яким було повністю задоволено позовну заяву [PERSON] до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] та визнано недійсним Договір поруки № 518-пп-2007 від 05.09.2007 р., укладений між [PERSON], ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] Відносно предявленого зустрічного позову [PERSON] до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання кредитного договору недійсним, в своїх поясненнях зазначив, що [PERSON] не був присутнім при укладанні Кредитного договору між [PERSON] та Банком, проте предявлення Банком первісного позову в тому числі до [PERSON] на підставі нібито укладеного ним з Банком та [PERSON] договору № 518-пп-2007 від 05.09.2007 р., який він насправді не укладав, викликає великі сумніви у виконанні Банком всіх вимог Закону України «Про захист прав споживачів» під час укладання даного Кредитного договору. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані у справі докази, розглянувши матеріали справи, подані заперечення та письмові пояснення сторін, суд дійшов висновку, що первісний позов до задоволення не підлягає, а зустрічна позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що дійсно 05 вересня 2007 року між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством Банк Фінанси та Кредит у особі Криворізької філії ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є [PERSON] акціонерне товариство Банк Фінанси та Кредит було укладено кредитний договір №\~518 пк -2007 від 05.09.2007 р. (том І аркуш справи 6-11) та додаткову угоду №1 від 29 серпня 2008 року (том 1,аркуш справи 15-16), за яким ПАТ Банк Фінанси та Кредит надав [PERSON] кредит в сумі 1\~988 000,00\~дол. США з оплатою по процентній ставці 13 % річних , для придбання житлового будинку . Відповідно пункту 2.3 Кредитного договору, кредитні ресурси отримані Позичальником за цим Договором використовуються за цільовим призначенням : для придбання житлового будинку, розташованого за адресою: с. Іванівка, Васильківського району, Київської області, по вулиці Південна, №11А, загальною площею 916,9 кв.м, з надвірними господарсько- побутовими будівлями та спорудами, та земельної ділянки площею 0,250 га, на якій знаходиться вищевказаний житловий будинок земельної ділянки площею 0,1216 га, на якій знаходиться вищевказаний житловий будинок. Строк повернення кредитних ресурсів, згідно з п.3.2.кредитного договору становить 05 вересня 2027 року, позичальник зобовязується щомісяця, в термін до 20 числа кожного місяця, здійснювати погашення позичкової заборгованості за виданими Кредитними ресурсами у розмірі 8283,33 долари США 33 центи, згідно Графіка зниження розміру заборгованості ( Додаток № 1 до цього Договору). Відповідно до п.4.1 Кредитного договору, відсотки за користування кредитом сплачуються у валюті кредиту, по процентній ставці 13% річних . Згідно з пунктом 4.2.- нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за період з моменту списання кредитних коштів з позичкового рахунку позичальника до моменту повернення кредитних ресурсів на позичковий рахунок. Нарахування процентів проводиться по методу «факт»/360 за кожний день користування кредитними ресурсами. Відповідно до п.4.7 Кредитного договору, позичальник щомісяця в строк до 20 числа кожного місяця, сплачує комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів у розмірі 12523,23 грн. У зазначений термін сплачується комісійна винагорода за попередній календарний місяць. Комісійна винагорода сплачується шляхом зарахування відповідної суми на рахунок за весь період до моменту повного погашення кредиту. Відповідно до пункту 5.2. Кредитного договору- додатковим забезпеченням виконання зобовязання за цим договором є порука фізичної особи [PERSON] оформлена договором поруки № 518/1-пп-2007 від 05.09.2007 р., та [PERSON] , оформлена договором поруки № 518-пп-2007 від 05.09.2007р. Згідно з п.6.1 Кредитного договору за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Відповідно з п.7.8 Кредитного договору позичальник сплачує банку комісійну винагороду за розрахунково-касове обслуговування при проведенні кредитних операцій у розмірі 100394,00 гривень, одноразово, у момент укладення цього договору на рахунок 61109071530840. Суд виходить з того, що укладений сторонами Кредитний договір №\~518 пк -2007 від 05.09.2007 р. є за своєю суттю споживчим кредитом, а тому для нього встановлений особливий порядок укладення. Зазначений Договір підписаний сторонами із визначенням його змісту на основі стандартної форми, запропонованої банком для будь-яких клієнтів-фізичних осіб (договір приєднання). У відповідності до ч. 2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Представником ПАТ Банк Фінанси та Кредит не надано, суду переконливих доказів як про надання Банком кредиту [PERSON], так і про його погашення. З урахуванням умов Кредитного договору із фізичною особою [PERSON] вбачається, що вказаний Кредитний договір неможливо виконати у звязку з відсутністю у сторін можливостей та передумов для такого виконання, котрі випливають з вимог спеціального законодавства в сфері валютного кредитування, правил обороту та використання готівкової іноземної валюти в Україні та ліцензійних умов НБУ щодо банківської діяльності даного виду, відтак кредитний договір є неукладеним, а саме зобовязання безгрошовим. Таким чином, за своєю правовою природою Кредитний договір є консенсуальним, а не реальним правочином, відтак його підписання створює обовязок для обох сторін такого правочину: для Банку - надати кредит у відповідності до умов договору, а для Позичальника - повернути отриманий кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами, проте лише у випадку реального отримання кредитних коштів. Натомість доказів надання банком кредиту [PERSON] матеріали справи не містять. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Згідно п.1.10 «Положення про організацію операційної діяльності в банках України», затвердженого Постановою Правління НБУ №254 від 18.06.2003 р., первинний документ, - це документ, який містить відомості про операцію та підтверджує її здійснення. Згідно п.4 вказаного Положення операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані. Згідно п.4.2 вказаного Положення, підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи. Отже, операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані, підставою для документування таких операцій є первинні документи, які мають бути оформлені належним чином, містити всі необхідні реквізити. Як вбачається із матеріалів справи, Банк не довів наявності у позичальника [PERSON] заборгованості у вказаному розмірі. Саме по собі підписання Кредитного договору не підтверджує отримання коштів по кредиту, також суду не подано доказу, який би підтверджував, що позичальник проводив оплату по кредиту, а подана роздруківка розрахунку не відповідає вимогам Закону щодо її оформлення. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, можна зробити висновок, що Банк не довів належними та допустимими доказами наявність у Позичальника заборгованості у розмірі, вказаному у розрахунку. Така позиція повністю узгоджується з висновками Верховного суду України, зокрема з Постановою Верховного суду у складі Касаційного цивільного суду у справі №61-517св18 від «30» січня 2018 року. [PERSON] звернулась до суду з позовом до Банку, в якому просила визнати порушеним її право споживача фінансових послуг банку та визнати недійсним кредитний договір № 518 пк -2007 від 05.09.2007 р. При цьому, Банк не попередив її про те, що Позичальник несе валютні ризики та не зазначив це в Договорі. Також, Банком не було надано споживачу (Позичальнику) у письмовій формі усієї необхідної інформації для здійснення свідомого вибору, повідомлена Банком до укладення договору інформація є недостовірною, а відтак волевиявлення щодо укладення Кредитного договору сформулювалось під впливом омани Банку, який приховав важливу інформацію та повідомив неправдиві відомості, які стосуються плати за кредит, вказав у договорі занижені значення показників суттєвих умов договору, у тому числі щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми здорожчання кредиту. Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України правочин визнається судом недійсним, якщо одна сторона навмисно замовчує існування обставин, які мають істотне значення і можуть перешкодити вчиненню правочину. Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст.638 та ст.1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплати процентів, відповідальність сторін. Відповідно до п.3 постанови правління НБУ від 10.05.2007 року №168 (чинною на той час) кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, ? щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. Згідно з ч.1 ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Враховуючи викладене, можна встановити, що Позивачеві за зустрічним позовом не було розяснено Банком всіх умов Кредитного договору, вона помилялася щодо істотних умов договору, зокрема строків та обєму своїх прав та обовязків, оскільки детального графіка платежів з урахуванням процентної ставки їй надано не було. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до положень ст.ст.1054, 1055 ЦК України кредитний договір повинен бути укладений в письмовій формі та містити в собі положення щодо розміру та умов кредиту. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. У відповідності до ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (п.3 ч.1 ст.3 ЦК України). Аналіз положень ч.4 ст.42 Конституції України надає підстави для висновку, що участь у договорі споживача як слабшої сторони, підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, яка звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. У договорах за участю фізичної особи-споживача, враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ч.2 ст.627 ЦК України). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч.3 ст.1054 ЦК України). Рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011 року у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень п.п.22, 23 ст.1, ст.11, ч.8 ст. 18, ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозвязку з положеннями ч.4 ст.42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) визначено, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. А отже, виходячи з вищенаведеного, можна зробити висновок, що свобода договору при укладенні кредитного договору № 518 пк -2007 від 05.09.2007 р., не є абсолютною та обмежується спеціальними нормами законодавства у сфері споживчого кредитування. За таких умов, сторони Кредитного договору не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, оскільки, урегулювання сторонами договірних відносин на власний розсуд за наявності в законі імперативних приписів є протиправним (правовий висновок Верховного Суду України, зроблений у Постанові від 11.09.2013 року у справі №6-52цс13). Відтак, посилання банку на принцип свободи договору є невірним, який зроблено ним без урахування вимоги спеціального законодавства в сфері споживчого кредитування, який звужує дію принципу свободи договору. Вимогою ч.3 ст.203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. При визначенні вільного волевиявлення учасника правочину (зокрема, Позичальника у даному випадку) і відповідність її внутрішньої волі на укладення правочину, слід враховувати наступне. При укладенні правочину під впливом обману формування волі Споживача (Позичальника) відбувається не вільно, а внаслідок недобросовісних дій інших осіб, що полягали у здійсненні впливу на формування волі споживача шляхом повідомлення йому таких відомостей, які спонукають споживача до укладення договору (у тому числі і Кредитного). Омана так само як і обман, сприяє перекрученому формуванню волі учасника правочину. А це дозволяє зробити висновок, що під обманом слід розуміти таку поведінку, за допомогою якої одна особа викликає в іншої неправильне уявлення (вводить в оману) свідомо щодо обставин, які мають істотне значення з метою вчинення правочину. Тобто, обман це дія на процес формування волі особи. При цьому, обманні дії можуть вчинятися в активній формі або ж полягати у бездіяльності (умисне замовчування про факти, які можуть перешкодити вчиненню правочину).І хоча воля на вчинення такого правочину під впливом омани може відповідати зовнішньому волевиявленню позичальника, проте формується невільно під впливом відсутності необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію (роботу, послугу). А це є ознакою обману, який як процес спрямований на паралізацію волі майбутнього контрагента, і як результат, проявляється у настанні правових наслідків, які за звичайних умов не могли б настати. Між обманом і вчиненням правочину існує причинний звязок, тобто обман має бути таким, що без нього правочин не був би вчинений. Таким чином, аналіз змісту вище наведеного дозволяє акцентувати увагу суду на те, що умисне замовчування Банком про факти, які мають істотне значення для Споживача (Позичальника), суттєво впливають на його волевиявлення та можуть перешкодити вчиненню правочину, які є ознаками омани під впливом якої волевиявлення споживача є не вільним і не відповідає його внутрішній волі. Постановою Правління НБУ №168 від 10.05.2007 року «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», які діяли на час підписання Кредитного договору та які розроблені у відповідності до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», затверджено форму детального розпису сукупної вартості кредиту та Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту (надалі - Правила). У даних Правилах вказані обовязкові умови із числа інших обовязкових умов договору, на які міститься посилання в ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», необхідність яких випливає із суті та умов договору, які є істотними та які можуть вплинути на рішення споживача про необхідність придбання послуги з надання кредиту. Витрати, що складають сукупну вартість кредиту, законодавцем визначено у п/п «д» п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно якої сукупна вартість кредиту включає перелік усіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо. У відповідності до розяснень у п.16. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» суди повинні зясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення ст.ст.11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ від 10.05.2007 року №168. Відповідно до статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved