Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

Позивач 29.04.2016 року звернулася до суду з позовом до відповідача, який згодом уточнила, в обґрунтування якого посилалася на те, що 12.10.2012 року між нею та [PERSON] був зареєстрований шлюб, від якого вони мають неповнолітню дочку- Пшеничну [PERSON], [INFO]. На підставі рішення Бердянського міськрайонного суду від 27.10.2015 року, яке набрало законної сили 07.11.2015 року, шлюб між ними розірвано. Відповідно до зазначеного рішення суду та довідки з місця проживання їхня з відповідачем спільна дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні. Зважаючи на розмір заробітної плати відповідача, його майновий стан та відсутність відповідних судових рішень про утримання інших осіб, відсутність у неї самостійного заробітку (її перебування на обліку в центрі зайнятості), вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на утримання їхньої неповнолітньої дочки [PERSON] в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги із зазначених підстав та просили задовольнити повністю. При цьому позивач на запитання суду додатково пояснила, що вона наразі перебуває на обліку в центрі зайнятості та отримує допомогу в розмірі 2500,00 грн. На харчування дитини в дитячому садку з урахуванням добровільних внесків щомісячно сплачує близько 400 грн., крім цього кошти потрібні на харчування та придбання одягу, тому на дитину щомісячно в середньому витрачається приблизно 2000,00 грн. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що він аліменти сплачує в добровільному порядку, перераховуючи половину своєї заробітної плати на трьох неповнолітніх дітей порівну. По 80-90 грн. перераховував не тільки позивачу, а й на інших двох дітей тоді, коли був усунутий від основної посади та отримував заробітну плату тільки за сумісництвом. Просив суд врахувати, що з 1 травня 2016 року прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років становить 1228 грн., а він сплачує 1000 грн. в добровільному порядку, що перевищує 30% цього прожиткового мінімуму. Заслухавши позивача, її представника, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі в період з 12 жовтня 2011 року по 07 листопада 2015 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, копією рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 жовтня 2015 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили 07.11.2015 року. Від шлюбу мають неповнолітню дочку, [PERSON], [INFO], батьками якої є позивач та відповідач. Як вбачається з наданих відповідачем довідок, він працює головний лікарем в комунальному закладі «Санаторій медичної реабілітації «Глорія» Запорізької обласної ради (довідка №176 від 19.05.2016 року) та за сумісництвом лікарем-анестезіологом в КУ БМР «Бердянське ТМО», згідно довідки б/н від 08.06.2016р. та отримує дохід у вигляді заробітної плати. Відповідно до копії довідки №51 від 25.04.2016 року ОСББ «Арсенал» дитина проживає разом з позивачем. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають значення. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» №2402-III від 26.04.2001р. передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Судом встановлено та підтверджено належними письмовими доказами, що крім спільної дитини з позивачем, на утриманні у відповідача перебувають ще дві дочки: неповнолітня [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], якій на день ухвалення судом рішення у цій справі виповнилося 18 років. З копії трудової книжки позивача вбачається, що вона наразі перебуває на обліку в Бердянському міському центрі зайнятості та їй з 24 грудня 2015 року розпочато виплату допомоги згідно із Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування», розмір якої, зі слів позивача, становить 2500,00 грн., проте відповідної довідки у підтвердження цього суду надано не було. З урахуванням того, що відповідач працює, аліменти з нього слід присудити в частці від заробітку, відповідно до положень ст.183 СК України. Позивач в обґрунтування своїх вимог щодо стягнення аліментів в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) відповідача посилається на розмір його заробітної плати, відсутність будь-яких судових рішень щодо стягнення з нього коштів на утримання інших осіб та відсутність у неї самостійного заробітку. Однак, на переконання суду, позивачем при визначенні такого розміру аліментів в позовній заяві та посиланням її на відсутність судових рішень зовсім не взято до уваги те, що відповідач є батьком ще однієї неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO], на утримання якої відповідачем в добровільному порядку, як і на іншу дочку, [PERSON], [INFO], якій тільки сьогодні виповнилося 18 років, а також на їхню спільну дочку [PERSON], [INFO], щомісячно перераховувалися грошові кошти, причому в рівних частках на кожну дитину, як вбачається з представлених суду копії платіжних доручень. Те, що сама позивач не отримує ніякого доходу спростовується копією її трудової книжки, з якої видно, що вона отримує державну допомогу, розмір якої, як вона пояснила суду, становить 2500,00 грн. Тому стягнення аліментів у запропонованому позивачем розмірі, на переконання суду, в разі задоволення позовних вимог поставить в нерівні умови іншу неповнолітню дитину. Крім цього, суд не може не враховувати ту обставину, що старша дочка відповідача наразі є студенткою денної форми навчання, а тому не має можливості самостійно себе утримувати та також потребує матеріальної допомоги від своїх батьків, що не виключає можливість звернення її матері або самої дочки до суду з позовом до відповідача в порядку глави 16 СК України щодо стягнення аліментів на період навчання. Тому з урахуванням обставин, встановлених в судовому засіданні та які впливають на визначення розміру аліментів, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог частково, та вважає можливим і оптимальним, з урахуванням інтересів всіх дітей відповідача визначити аліменти до стягнення в розмірі 1/5 частини від його заробітку (доходу) на утримання дочки [PERSON], що буде відповідати вимогам законодавства та інтересам сторін з урахуванням їх матеріального стану та не погіршить забезпеченість як дитини, на яку відповідач добровільно сплачує аліменти, так і дитини, яка проживає з позивачем, на утримання якої позивач просить стягнути аліменти. Суд не може погодитися із запереченнями відповідача, що позов не підлягає задоволенню через те, він сплачує аліменти в добровільному порядку, оскільки, відповідно до ст.181 СК України, способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. У судовому засіданні позивач та її представник наполягали на задоволенні позову і стягненні аліментів саме за рішенням суду, вважаючи, що в такому разі вони будуть сплачуватися регулярно, у визначеному судом розмірі та відповідно до законодавства, а тому можна дійти висновку, що між батьками все ж таки відсутня домовленість щодо утримання їхньої спільної дочки. При постановленні рішення про стягнення аліментів у визначеному розмірі суд також враховує, що позивач та відповідач в даному випадку не позбавлені права в разі зміни матеріального чи сімейного стану звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів в порядку ст. 192 СК України чи стягнення додаткових витрат на дитину згідно із ст.185 СК України. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір, оскільки позивач звільнена від його сплати при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial