Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] 03.08.2021 звернулася до суду з позовом, в якому просить суд усунути перешкоди у здійсненні нею права користування майном шляхом визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що вона з 2013 року і по день звернення до суду є основним квартиронаймачем та користувачем квартири [ADDRESS] , останній договір найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду між нею та Макарівською КЕЧ району було укладено 17.06.2021 №11. Підтвердженням факту її користування вказаним житлом є відповідні договори на споживання комунальних послуг та платежі за комунальні послуги. Проте в належній позивачу на праві користування квартирі зареєстрований [PERSON] , який не являється членом родини позивача, при цьому він не проживає в цій квартирі з квітня 2020 року по день звернення позивача до суду. Будь-яких договорів найму/піднайму щодо вказаної квартири з відповідачем не укладалось. Посилаючись на те, що відповідач [PERSON] не являється членом родини законного користувача квартири [ADDRESS] , не проживає у спірній квартирі більше року, реєстрація відповідача в спірній квартирі порушує права позивача, зокрема призводить до збільшення розміру комунальних платежів, тому позивач вважає, що є всі підстави для визнання відповідача таким, втратив право на користування квартирою [ADDRESS] , що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом. Ухвалою від 19.08.2021 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання на 15.10.2021, відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, а третій особі - для надання письмових пояснень (а.с.34-35), копію ухвали направлено учасникам справи, а відповідачу та третій особі разом із копією позовної заяви з додатками, однак направлена судом відповідачу кореспонденція 30.09.2021 повернулася до суду із зазначенням «відмова» (а.с.41). Виклик відповідача [PERSON] у підготовче засідання, призначене на 15.10.2021 здійснювався шляхом розміщення 06.10.2021 оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (а.с.42). Ухвалою суду від 15.10.2021 закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду на 10.11.2021, про що повідомлено учасників справи належним чином (а.с.75,76,77), однак в зв`язку із неявкою відповідача розгляд справи було відкладено на 03.12.2021, про що повідомлено сторонам та третій особі належним чином (а.с.88,89,91). Виклик відповідача [PERSON] у судове засідання, призначене на 03.12.2021 здійснювався шляхом розміщення 17.11.2021 оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (а.с.88), так як направлені на зареєстровану адресу його проживання повістки повернулися до суду не врученими (а.с.87,90). З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Сторони в судове засідання не з`явилися, в матеріалах справи наявна заява представника позивача про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення судом заочного рішення (а.с.93). Оскільки позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі, судом було ухвалено розглядати справу заочно на підставі наявних у ній доказів. Урівноваженням прав відповідача є його право на перегляд заочного рішення, подачу всіх доказів, які він міг подати у судовому засіданні, а також на нову оцінку наявних у справі доказів з урахуванням його позиції. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). За змістом ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Із матеріалів справи вбачається, що спірна квартира перебуває у відомчому житловому фонді третьої особи - Макарівської КЕЧ району, та правовідносини, що виникають у зв`язку з наймом житла, що перебуває у державній або комунальній власності, регулюється Житловим кодексом та іншими актами житлового законодавства (ч. 1 ст. 3 ЖК УРСР). Судом встановлено, що місце проживання позивача [PERSON] з 26.04.2013 зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта [PERSON] (а.с.7), довідками Будинкоуправління №9 Макарівської КЕЧ району (а.с.26,27). 17.06.2021 між наймодавцем Макарівською КЕЧ району МОУ та наймачем [PERSON] був укладений договір №11 найму житла в будинках державного і комунального фондупро надання останній у строкове користування квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.46-48). Також в 2013 році між Будинкоуправлінням №9 Макарівської КЕЧ району та [PERSON] були укладені договори: про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в житловому будинку [ADDRESS] (а.с.13-16), про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення (а.с.17-24), позивачем надані копії квитанцій на підтвердження внесення коштів на утримання будинків і споруд, а згідно довідки Будинкоуправління №9 Макарівської КЕЧ району від 09.04.2020 [PERSON] зареєстрована, але не проживає за адресою: [ADDRESS] , комунальні послуги сплачує [PERSON] , заборгованості не має (а.с.54-72). Також із матеріалів справи вбачається, що в 2015 та в 2019 роках [PERSON] на підставі договорів піднайму житлового приміщення, зі згоди наймодавця Будинкоуправління №9 Макарівської КЕЧ району надавала піднаймачеві [PERSON] в користування квартиру [ADDRESS] (а.с.9-10,11,12). 25.09.2021 селищним головою Городоцької селищної ради Н.Дембіцькою на запит адвоката від 17.05.2021 надано інформацію про те, що згідно даних архіву Будинкоуправління №9, особовий рахунок за адресою: [ADDRESS] , в 2010 році був переоформлений на [PERSON] , яка в 2013 році знялася з місця реєстрації проживання, даних про переоформлення особового рахунку або заключення найму іншими членами сім`ї, які зареєстровані за вказаною адресою - немає. [PERSON] зареєстрований в квартирі [ADDRESS] з 31.03.2021 по теперішній час (а.с.28). Згідно Акту про непроживання особи за місцем реєстрації від 14.07.2021, складеного комісією у складі мешканців будинку [ADDRESS] , про те, що громадянин [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , не проживає за місцем реєстрації з 01.04.2020 по 14.07.2021 (а.с.25). Відповідно до ст. 58 ЖК УРСР, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Згідно ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до ст. 71, 72 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У разі не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців, така особа може бути визнана як така, що втратила право користування житлом. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції. Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999). Таким чином, судом встановлено та підтверджено дослідженими матеріалами справи, що за зареєстрованим місцем проживання відповідач [PERSON] тривалий час (як вбачається із матеріалів справи з квітня 2020 року) не проживає та не користуються нею, комунальні послуги не сплачує, отже є підстави стверджувати, що він не має достатніх та триваючих зв`язків з конкретною спірною квартирою, яка відноситься до житлового фонду Макарівської КЕЧ району, та передана в користування позивача [PERSON] , не являється членом родини останньої та не надав жодних заперечень щодо заявлених позивачем обставин. У зв`язку з цим суд приходить до висновку, що є достатні правові підстави для виправданого, тобто законного втручання у гарантоване ст. 8 Конвенції право кожного на повагу до свого житла для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , оскільки реєстрація відповідача у вказаній квартирі позбавляє позивача можливості вільно користуватися та володіти наданою їй в користування квартирою. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved