Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, яку уточнив в судовому засіданні і просив: -визнати іпотечний договір від 24 квітня 2008 року, укладений між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] таким, що втратив чинність; - вилучити запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про іпотеку нежитлової будівлі літ. «В-1» що розташована за адресою: Харківська область, м. Харків, вул. Академіка Павлова, буд. №303-А належної [PERSON] на підставі приватної власності; - вилучити запис з Державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запису про заборону на відчуження нежитлової будівлі літ. «В-1» що розташована за адресою: Харківська область, м.Харків, вул. Академіка Павлова, буд. 303 - А, належної [PERSON] на підставі приватної власності; - визнати договір про відкриття кредитної лінії № 120-15-И-Л від 11 квітня 2008 року припиненим. В обґрунтування уточнених позовних [PERSON] вказав, що 14 квітня 2008 року між ВАТ «Банк«Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» / надалі - Відповідач, Банк / та [PERSON] був укладений кредитний договір №120-15-И-Л., згідно якого [PERSON] був наданий кредит на умовах, визначених Кредитним договором, а саме 1000000 гривень. В забезпечення виконання зобов'язань Позивача перед Відповідачем, між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»» / як іпотекодержателем / та [PERSON] / як іпотекодавцем / був укладений іпотечний договір від 24 квітня 2008 року, посвідчений Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], реєстр. № 1033, згідно якого [PERSON] передав в іпотеку Банку нерухоме майно розташоване за адресою: Харківська область, м. Харків, вул. Академіка Павлова, буд. 303 - А, загальною площею 171.4 кв.м. В день укладання іпотечного договору приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], реєстр. №1033 була накладена заборона на відчуження вищевказаного майна. Далі позивач вказав, що іпотека, як різновид застави не є самостійним видом договору, та існує поки існує основне зобов'язання. У даному випадку - це кредитний договір № 120-15-И-Л від 14 квітня 2008 року. На підставі вищевикладеного після підписання договору між сторонами виникають взаємні права та обов'язки. Термін кінцевого погашення кредиту встановлений в кредитному договорі і визначений датою 11 квітня 2021 року. Отже на дату здійснення останнього платежу згідно графіка припадає термін виконання Кредитного договору. На підставі п. 3.5 Додаткової угоди № 4 від 24.07.2013 року до Кредитного договору № 120-15-И-Л від 14 квітня 2008 року, Позичальник має право на дострокове погашення позичкової заборгованості за виданими кредитними ресурсами. Позивач вважає, що у відповідності до положень про обов'язковість договору, вільність договору, тобто укладення умов договору за взаємною згодою сторони встановили, що строк дії договору може бути змінено шляхом його дострокового виконання сплатою Позичальником всієї суми заборгованості аналогічна умова міститься і у п. 8.2.2. Іпотечного договору від. 24.04.2008 року. Позичальник [PERSON] скористався умовами вищезазначених пунктів про що свідчить довідка вих.№ 3-071331/12534 від 02.12.2016 року з печаткою та підписом уповноваженої особи банку [PERSON] , де зазначено що заборгованість за тілом кредиту відсутня. Також у вище зазначеній довідці зазначено про наявність боргу у розмірі 1187466,65 грн. у вигляді штрафної санкції - пені. Пунктом №9 Додаткової угоди № 4 від 24.07.2013 року зазначено, що на дату укладання цієї угоди Позичальник припустився прострочення виконання своїх зобов'язань за кредитним договором з погашення наданих Позичальнику кредитних ресурсів та по сплаті процентів за користування кредитними ресурсами. Загальна сума зазначеної простроченої заборгованості що утворилася на дату укладання цієї угоди становить 100825.37 грн. та складається з простроченої заборгованості із сплати процентів за користування кредитними ресурсами. Виходячи з положень кредитного договору сума заборгованості складає 100825,37 грн., штрафна санкція 1% від простроченої суми - 1008.25 грн. Поділяємо суму загальної заборгованості за пеню / 1187466,65 / 1008.25 = 1176 днів /., 1176 дн./ 365 дн.у році = 3 роки та два місяці. Позивач вважає, що нарахування пені проводилось більш за три роки, а у відповідності до п. 2.1 кредитного договору № 120-15-И-Л від 14 квітня 2008 року Позичальник [PERSON] отримав від банку 1000000 грн., тобто сума нарахованої пені за три роки значно перевищує тіло кредиту, а таке становище грубо протирічить вимогам чинного законодавства України. / ч.2 ст. 258 ЦКУ закріплено - позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки / штрафу, пені /. Під час провадження по справі позивач [PERSON] звернувся до суду з відповідним клопотанням про зобов'язання відповідача надати розрахунок заборгованості. Ознайомившись з відповідним розрахунком позивач вважає, що нарахування пені за прострочення погашень основної заборгованості по кредиту згідно з розрахунку наданого відповідачем починається з 19 травня 2011 року та продовжує нараховуватись до другого вересня 2015 року. Розмір пені за цей час складає - 679850.09 грн. При цьому пеня на відсотки / інший різновид пені надуманий банком / складає - 509156.70 грн., та була нарахована за період з 19.05.2011 року по 11.07.2013 року. Таким чином, на думку позивача, протягом з 19.05.2011 року по 02.09.2015 року [PERSON] було порушено умови кредитного договору, тобто не сплачувалась пені, яка не входить до складу основного зобов'язання і є окремим, додатковим зобов'язанням. Про це говорить і той факт щодо неустойки, а пеня це різновид неустойки, застосовується спеціальний строк позовної давності - 1 рік. Позивач вважає, що виходячи з розрахунку заборгованості по пені у відповідача виникло право достроково припинити дію договору та вимагати стягнення усієї суми заборгованості, а саме пені у вересні 2016 року, але ще у вересні 2016 року позивач в повному обсязі сплатив основне зобов'язання, що підтверджується довідкою з банку вих.№ 3-071331/12534 від 02.12.2016 року. Після вересня 2016 року позивачем не проводилось будь-яких оплат щодо повернення грошових коштів, а тому настала обставина закріплена у п. п. 3.4. (б), тобто кредитний договір необхідно вважати припинив внаслідок сплати основного зобов'язання, а у відповідача виникло право звернутися до суду з вимогою про стягнення пені. Позивач вважає, зо відповідно до ч.2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок, а тому у вересні 2016 року, в наслідок сплати позивачем основної суми боргу, договір припинив свою дію, а у банку виникло право звернутися до суду з позовом про стягнення пені за останній рік. Щодо решти суми заборгованості у вигляді несплаченої, нібито існуючої пені, то виходячи з загальних положень Цивільного кодексу України - особа, яка не скористалася своїм правом у певний, закріплений законом, строк - то така особа втрачає таке право, а сам обов'язок вважається виконаним. В судовому засіданні [PERSON]І, та його представник підтримали уточнені позовні вимоги. Представник ПАТ « Банк» « Фінанси та кредит» за довіреністю [PERSON] проти задоволення уточнених позовних заперечувала, вказала проте, що дійсно позивач [PERSON] у 2016 році погасив заборгованість по тілу кредиту, по відсоткам, але ж не сплатив в цей момент нараховану за кредитним договором пеню. Суд, вислухав думку сторін, перевірив матеріали справи, приходить до наступного. В судовому засіданні встановлені наступні юридично значимі факти та відповідні їм правовідношення. 11 квітня 2008 року між відкритим акціонерним товариством « Банк» « Фінанси та Кредит» та [PERSON] / позивач по справі / укладено договір про відкриття кредитної лінії №120-15-И-Л, Банк відкрив кредитну лінію на 1000000 грн. з повернення кредитних ресурсів 11 квітня 2021 року./ а. с. 10 / 24 липня 2013 року до вказаного договору між тими сторонами укладено Додаткову угоду № 4 / а. с. 11 / 24 квітня 2008 року між ВАТ Банк « Фінанси та Кредит» та [PERSON] був укладений іпотечний договір, яким [PERSON]І, передав нерухоме майно розташоване за адресою: Харківська область, м. Харків, вул. Академіка Павлова, буд. 303 - А, загальною площею 171.4 кв.м. / а. с. 19 / Згідно п.3.5. вказаного кредитного договору № 120-15-И-Л від 11.04.2008 року позичальник / тобто позивач [PERSON] / має право на дострокове погашення позичкової заборгованості. / а. с. 11 / У відповідності з п.3.6 кредитного договору у випадку дострокового, у повному обсязі погашення всієї заборгованості за цим Договором / повернення наданого кредиту та сплати процентів за користування кредитом, комісії банку, пені, штрафу / позивальник / позивач [PERSON] / зобовязаний попередньо, за три робочих дні повідомити Банк про намір здійснити таке погашення. На підставі довідки, наданої за підписом Директора департаменту завершення операцій АТ « Банк» « Фінанси та Кредит» станом на 30 листопада 2016 року заборгованість за Договором про відкриття кредитної лінії № 120-15-И-Л від 11.04.2008 року складає 1187466 грн. 65 коп., у т.ч. а/. строкова заборгованість: -за виданими кредитними ресурсами 0, 00 грн. -за нарахованими відсотками 0, 00 грн., б/. прострочена заборгованість: -за виданими кредитними ресурсами 0, 00 грн. -за нарахованими процентами 0, 00 грн. в/. пеня 1187466 грн. Відповідно до ст.1054 ЦК за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти / ч.1 ст.1048 ЦК /. Договір є обовязковим для виконання сторонами / ст.629 ЦК /. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків / ч.1 ст.626 ЦК /. Визначення поняття «зобовязання» міститься у ч.1 ст.509 ЦК. Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона / боржник / зобовязана вчинити на користь другої сторони / кредитора / певну дію / передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо / або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно з нормою ст.526 ЦК зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди / ст.611 ЦК /. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання / неналежне виконання ст.610 ЦК /. Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк / термін / виконання зобовязання» / ст. ст.530, 631 ЦК). Якщо в зобовязанні встановлено строк / термін / його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк / термін /. Як вбачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору до повного погашення позичальником заборгованості за кредитами та процентами за користування ними Відповідно до ст. 598 ЦКУ зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. В порушення п. 3.5 Додаткової угоди № 4 від 24.07.2013 року до Кредитного договору № 120-15-И-Л від 14 квітня 2008 року, відповідно до якого позичальник має право на дострокове погашення позичкової заборгованості за виданими кредитними ресурсами [PERSON] не повернув пеню. З п.п.1.2 Іпотечного договору від 24.04.2018 року вбачається, що [PERSON] передав в заставу Банку належну йому нежитлову будівлю за адресою: м. Харків, вул. Ак. Павлова, 303-А, як забезпечення повернення кредитних песурсів за Кредитним договором № 120-15-Л-И від 11.04.2008 року на суму 1000000 грн., а також процентів за користування кредитними ресурсами, а також неустойки за цим договором. Таким чином, виходячи з аналізу діючого законодавства та вимоги кредитного договору, позивач не виконав в повному обсязі вимоги кредитного договору, не сплатив пеню, а тому не припинено основне зобовязання, як того вимагає ст. 17 ЗУ « Про іпотеку. В даному процесі, суд позбавлений можливості вирішити питання про застосування строку давності до стягнення пені, так як це виходить за межі даного позову. В даному процесі Банк не звертався до суду з зустрічним позовом про стягнення пені. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed