Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

Позивач 16 серпня 2016 року звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] та коштів на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку. В позовній заяві позивач [PERSON] посилалася на те, що від шлюбу з відповідачем має малолітню дитину дочку [PERSON], [INFO]. Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги не надає хоча і працює та отримує заробітну плату, а тому вона просить стягнути аліменти у розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісяця. Також просить стягнути з відповідача кошти на своє утримання в розмірі 2000 грн. щомісяця до досягнення дитиною трирічного віку. В судове засідання позивач не зявилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, про причини неявки не повідомив. Згідно свідоцтва про народження серії І-ЖД № 396448, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області 12 серпня 2014 року, сторони є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.8). Згідно довідки Кодимської міської ради, Кодимського району, Одеської області № 3640 від 15.08.2016 року, на утриманні [PERSON] знаходиться дитина [PERSON], [INFO] (а.с.7). Дослідивши вимоги позивачки, та матеріали справи, суд прийшов до висновку, що вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з таких підстав. Стаття 51 Конституції України та ст.ст.150 і 180 СК України встановлюють для батьків обов'язок виховувати та утримувати своїх неповнолітніх дітей до їх повноліття. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень… В судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком малолітньої [PERSON], [INFO]. Таким чином, відповідач зобов'язаний утримувати свою неповнолітню дитину, проте свій обов'язок належним чином не виконує, що було встановлено в судовому засіданні. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов'язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. Так, згідно ст.181 СК України по рішенню суду кошти на утримання неповнолітньої дитини (аліменти) можуть бути присуджені в частині від доходу (заробітку) платника аліментів, або в твердій грошовій сумі. Як зясовано в судовому засіданні відповідач працює і отримує заробітну плату. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника інших дітей, непрацездатних осіб, інші обставини, що мають істотне значення. Крім цього, згідно ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно частини 4 тої ж статті Сімейного кодексу, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. На підставі ст. ст. 180, 181, 184, 191,84 СК України,

Outcome: approved