Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

Позивач 24.06.2019 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. 30.12.2016 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого він надав останньому позику в сумі 30\~000 грн. Відповідач зобов`язався повернути вказану позику до 01.07.2017 року . Вказаним договором було встановлено розмір процентів за користування грошовими коштами - 5 % на місяць. На підтвердження факту передачі коштів відповідач власноруч написав розписку від 30.12.2016 року. У порушення своїх зобов`язань відповідач 01.07.2017 року суму позики не повернув, його звернення до відповідача про сплату заборгованості за договором позики результату не дають, тому добровільно врегулювати спір не вбачається за можливе. За його розрахунками, він станом на 01.07.2017 року мав отримати суму коштів у розмірі 40203,00 грн., з яких 30\~000 грн. сума самої позики та 10203 грн. сума процентів за користування позикою за 6 місяців, виходячи з розрахунку 1700 грн. 50 коп. відсотків за кожен місяць. Таким чином, посилаючись на ст.ст. 524, 526, 530, 536, 1046,1047, 1048, 1049 ЦК України просить стягнути з відповідача на його користь 77839 грн. 00 коп. та судові витрати по справі, які складається з судового збору у розмірі 704, 80 грн. та комісію за переказ готівки для сплати судового збору 15 грн. Ухвалою про відкриття провадження від 10.10.2019 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. До суду повернувся конверт з копією зазначеної ухвали, як не вручений у зв`язку з іншими причинами, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправленн (а.с. 35). Клопотань до суду не надійшло, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. На виконання листа суду від 16.10.2019 року, позивачем по справі надано 28.10.2019 року оригінал розписки від 30.12.2016 року (а.с. 36-37). Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2\~ст.247 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, оглянувши оригінал розписки, приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 30.12.2016 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] 30.12.2016 року отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 30\~000 грн. із\~ зобов`язанням повернути\~ борг 01.07.2017 року. Позивачем в обґрунтування вимог позову було додано до матеріалів справи оригінал розписки від 30.12.2016 року (а.с. 37). Також вказаним договором позики між [PERSON] та [PERSON] було встановлено розмір процентів за користування грошовими коштами 5 % в місяць. Відповідно до\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені\~родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При цьому, договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Статтею 1047\~ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно зі ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. На теперішній час відповідач ухиляється від виконання свого зобов`язання та повернення суми коштів позивачу. У відповідності до\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). \~Враховуючи ту обставину, що позивач, як позикодавець, має право вимагати повернення боргу, а відповідач, як позичальник, позику в установлений розпискою строк не повернув, то таку суму боргу за невиконання грошового зобов`язання слід стягнути на користь позивача в примусовому порядку. \~В порушення умов договору щодо строку повернення коштів відповідач вказану суму позики у розмірі 30 000 грн., не повернув, тому вона підлягає стягненню з відповідача у примусовому порядку. Також вказаним договором позики було встановлено розмір процентів за користування грошовими коштами 5 % в місяць, тобто 1500 грн., тому посилання позивача, що сума процентів на місяць становить 1700 грн. 50 коп. суд до уваги не приймає, оскільки вони є необґрунтованими та суперечать самому договору позики від 30.12.2016 року. Розрахунок заборгованості, викладений позивачем на окремому аркуші суд також до уваги не приймає, оскільки позивач спочатку невірно розрахував суму процентів на місяць у грошовому еквіваленті, крім того позивач користувався невмотивованими цифрами та формулою для розрахунку загальної суми заборгованості 77839 грн. З моменту отримання відповідачем коштів, а саме з 30.12.2016 року по день пред`явлення позову, тобто по 24.06.2019 року минуло 29 місяців. Відтак сума процентів становить 43500 грн. (1500 грн. х 29 міс.) загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем, згідно умов договору позики становить 73500 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі. Враховуючи викладене та оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ч. 1ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 1106,97 грн. сплаченого судового збору, який у зв`язку з частковим задоволенням позову розраховується наступним чином: 73500/77839 х 768,40 = 725,57 грн. Комісія за переказ готівка для сплати судового збору до стягнення не підлягає, оскільки вона не є судовими витратами у розумінні ст. 133 ЦПК України

Outcome: partial