Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

Позивач, [PERSON] 23 липня 2013 року звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із даним позовом, де просить визнати спільною сумісною власністю подружжя ? частину квартири [ADDRESS] та поділити її в рівних частка, визнавши за ним та [PERSON] право власності на 1/4 частину зазначеного житлового приміщення за кожним. Свої вимоги обґрунтував тим, що із відповідачем перебували у шлюбі зареєстрованому 10 вересня 2005 року, який розірвано рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2012 року. У період шлюбу і спільного проживання, а саме 14 березня 2006 року ними за спільні кошти придбано трьохкімнатну квартиру [ADDRESS]. При цьому, покупцями (власниками) нерухомого майна зазначені [PERSON] та її малолітня донька від першого шлюбу [PERSON], що прийняли по 1/2 частині зазначеного майна кожний. На даний час відповідач не бажає добровільно вирішити питання щодо поділу вказаного майна. За таких обставин, просить позов задовольнити. Позивач, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився. У матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за його відсутності, при цьому позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить їх задовольнити. Відповідач, [PERSON] також у судове засідання не з'явилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі, не заперечуючи проти їх задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. 10 вересня 2005 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], що розірваний рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2012 року. /а.с.4/ Під час шлюбу і за кошти спільного сімейного бюджету, сторонами придбано квартиру [ADDRESS]. При цьому, 14 березня 2006 року укладено договір купівлі-продажу зазначеної квартири, що посвідчений приватним нотаріусом Жовтоводського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] і зареєстрований в реєстрі за № 430. Згідно даної угоди [PERSON] та малолітня [PERSON] прийняти від продавця по 1/2 частині вказаної квартири кожний.Правочин вчинено за згодою чоловіка покупця [PERSON] (а.с. 5). Витяг з Державного реєстру правочинів № 2165691 свідчить про те, що зазначена угода зареєстрована в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 02 березня 2006 року і право власності на квартиру за адресою [ADDRESS] зареєстровано Жовтоводським бюро технічної інвентаризації на праві власності за [PERSON] і [PERSON] ( а.с.8). Факт того, що зазначена квартира на праві приватної спільної часткової власності належить [PERSON] та [PERSON], де частка кожного становить 1/2, підтверджується також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9910552 від 22 лютого 2006 року (а.с. 9). Згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], що виготовлений станом на 21 березня 2006 року, дана квартира загальною площею 66,9 кв.м. (житлова площа 38,8 кв.м.) складається із трьох жилих кімнат, кухні, вбиральні, ванної кімнати, комори, коридору, балкону, лоджії, що підтверджується копією технічного паспорту (а.с.6-7). Відповідно вимог статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу сторони не здійснювали розподіл спільного майна подружжя, у тому числі і вказаної квартири. Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ч.1 ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначається за правилами ст. 70 СК України. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи викладене, а також виходячи із принципів справедливості, добросовісності і розумності суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного, у відповідності з зазначеними нормами закону і

Outcome: approved