Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-20 00:00:00

Позивач [PERSON] 28.01.2020 року звернувся у суд із позовом до відповідачки - [PERSON] , в якому просить ухвалити рішення про зменшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення, котрі були присуджені заочним рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 29.08.2018 року (набрало законної сили 01.10.2018 року) у справі № 453/813/18, та стягувати з нього на користь відповідачки аліменти на дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області від 07.02.2020 року, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачки, яка не є підприємцем, вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Визначено дату судового засідання у справі - 23.03.2020 року о 12.00 год.. Ухвалами Сколівського районного суду Львівської області від 23.03.2020 року задоволені клопотання представника відповідачки [PERSON] - адвоката Сопотуха В.В. про залучення до участі у справі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору та про витребування доказів. Залучено Службу у справах дітей Сколівської районної державної адміністрації Львівської області до участі у цій цивільній справі, як третю особу без самостійних вимог на предмет спору, розгляд справи відкладено. Визначено дату судового засідання у справі - 28.04.2020 року о 11.00 год.. Витребувано від позивача належно засвідчену копію його паспорта для виїзду за межі України, а також інформацію про те, чи проходив він черговий переогляд щодо встановленої йому другої групи інвалідності. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 23.03.2020 року від 28.04.2020 року розгляд справи відкладено у зв`язку із неявкою учасників справи в силу оголошеної на території України надзвичайної ситуації через карантинні заходи. Визначено дату судового засідання у справі - 21.05.2020 року о 09.30 год.. Розгляд справи по суті відбувся у судовому засіданні, котре було призначене на 21.05.2020 року о 09.30 год., за участі позивача та його уповноваженого представника, за участі уповноважених представників відповідачки та третьої особи у справі. Позов обґрунтовано тим, що заочним рішенням Сколівського районного суду Львівської області, ухваленим 29.08.2018 року у цивільній справі № 453/813/18, провадження № 2/453/421/18, за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на дітей, з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на дочку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі - у розмірі по 1 250 грн. 00 коп. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня подання до суду позовної заяви, а саме з 04.07.2018 року і до досягнення дітьми повноліття. Зазначене заочне рішення суду 01.10.2018 року набрало законної сили та за заявою відповідачки як стягувача було скеровано до примусового виконання. Виконавче провадження відкрито постановою державного виконавця Сколівського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області від 13.03.2019 року. Позивач стверджує, що станом на дату ухвалення вищевказаного заочного рішення суду він перебував на заробітках у Нідерландах, де 01.09.2018 року, під час виконання своїх робочих обов`язків, отримав тяжку травму голови, множинні перелами обличчя, вивих ліктя лівої руки, перелами променевої кістки та лівого зап`ястя, внаслідок чого був госпіталізованим до відділення нейрохірургії у м. Алкмар. Там позивачеві було зроблено невідкладну краніотомію і видалено гематому, а в подальшому, у період з 02.09.2018 року по 19.09.2018 року він проходив лікування у зазначеному медичному закладі. В Україну позивач повернувся 20.09.2018 року, де по даний час проходить курси реабілітації та лікування у невропатолога, на що витрачаються значні кошти. Крім того, 21.02.2019 року позивачеві присвоєно другу групу інвалідності загального захворювання, через що він щомісячно отримує державну соціальну допомогу у розмірі 1 564 грн., котра є єдиним джерелом доходів позивача. Позивач також зазначає, що з січня 2020 року їх з відповідачем двоє дітей проживають разом з ним, а тому вважає, що є усі підстави для зменшення розміру сплачуваних ним аліментів на їх утримання. Відтак, просить на підставі ст. ст. 181-184, 192 СК України позов задовольнити. Позивач та його уповноважений представник - адвокат Горох В.В. у судове засідання щодо розгляду справи по суті з`явилися, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити з підстав, що у ньому викладені. Позивач, будучи за його згодою допитаним як свідок, за правилами ст. 234 ЦПК України, у деталях підтвердив викладені на підтримання своїх позовних вимог обставини. Відповідачка у судове засідання щодо розгляду справи по суті не з`явилася, однак забезпечила явку свого уповноваженого представника - адвоката Сопотуха В.В., який проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, поданому 06.03.2020 року за вх. № 1216 у запропоновані судом строки та порядку (а. с. 25). Заперечення представника відповідачки проти позову обґрунтовані періодичними поїздками позивача за кордон на заробітки, що може свідчити про його часткову працездатність та отримання додаткового доходу. Щодо отриманих позивачем травм на роботі закордоном, то відповідачка не вважає таку обставину достатньою для зменшення присуджених за рішенням суду аліментів на дітей. Крім того, посилається на ухвалене Сколівським районним судом Львівської області 02.12.2019 року рішення у цивільній справі № 453/508/19, провадження № 2/453/281/19, котрим на підставі вищевказаного погіршення стану здоров`я позивача, останнього було звільнено від сплати заборгованості за аліментами, що утворилася станом на 01.05.2019 року, у розмірі 24 758 грн. 30 коп., яке відповідачка вважає несправедливим і яке, на переконання її уповноваженого представника, є достатньою сатисфакцією для позивача щодо сплачуваних ним аліментів на дітей. Крім того, зазначає, що стягнення розміру аліментів саме у запропонований позивачем спосіб у частці від доходу (заробітку) ще не свідчить поро те, що зазначений розмір аліментів буде меншим за той, котрий стягується у твердій грошовій сумі. Тому, просить у позові відмовити повністю. У відповіді на відзив на позовну заяву, поданому 17.03.2020 року за вх. № 1415 у запропоновані судом строки та порядку (а. с. 36), позивач на підтвердження відсутності у нього іншого заробітку, окрім одержуваної державної соціальної допомоги інваліду 2-ої групи, посилається на довідку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про відсутність відомостей про нього як підприємця, а також надав належно засвідчену копію своєї трудової книжки, у котрій відсутні записи про працевлаштування на даний час. Крім того, зазначає про виїзд за кордон виключно на короткі терміни для проходження безкоштовно чергових обстежень та лікування при товаристві Червоного Хреста , котрий діє на волонтерських засадах, а не для заробітків. Належно уповноважений представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей Сколівської районної державної адміністрації Львівської області - головний спеціаліст-юрисконсульт служби Коциба Р.Б. у судове засідання щодо розгляду справи по суті з`явився, висловив позицію про підставність позовних вимог про зменшення аліментів на дітей, оскільки дійсно мають місце обставини після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів, а саме важка хвороба позивача, що унеможливлює сплату аліментів на дітей у тій сумі, котра була раніше присуджена до стягнення. Зазначений представник переконаний, що продовження стягнення аліментів саме у присудженій раніше сумі призведе до невиправних наслідків для позивача, а саме для продовження збільшення існуючої заборгованості по цих аліментах, притягнення його до відповідальності, передбаченої законом, тобто штучно буде робити його порушником. Однак, при ухваленні судового рішення у справі покладається на розсуд суду. Письмових пояснень на позовну заяву третьою особою у справі у запропоновані судом строки та порядку не подано. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх учасників справи, показання позивача, допитаного як свідка, давши належу оцінку письмовим доказам, зібраним у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із наведених вище процесуальних норм, суд, перевіряючи у засіданні порушення прав позивача цивільного характеру, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Так, 04.11.2008 року між сторонами у справі у Верхньосиньовидненській селищній раді Сколівського району Львівської області було зареєстровано шлюб, котрий заочним рішенням Сколівського районного суду Львівської області, ухваленим 08.10.2018 року у цивільній справі № 453/814/18, провадження № 2/453/422/18, за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу (копія міститься у справі, а. с. 48-49), було розірвано. Вказане рішення суду 08.11.2018 року набрало законної сили. Заочним рішенням Сколівського районного суду Львівської області, ухваленим 29.08.2018 року у цивільній справі № 453/813/18, провадження № 2/453/421/18, за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на дітей (копія мітиться у справі, а. с. 46-47), з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на дочку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі - у розмірі по 1 250 грн. 00 коп. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 04.07.2018 року і до досягнення дітьми повноліття. Вказане рішення суду 01.10.2018 року набрало законної сили. Рішенням Сколівського районного суду Львівської області, ухваленим 02.12.2019 року у цивільній справі № 453/508/19, провадження № 2/453/281/19, за позовом [PERSON] до [PERSON] , з участю третьої особи - Служби у справах дітей Сколівської районної державної адміністрації Львівської області, про звільнення від сплати заборгованості за аліментами та припинення стягнення аліментів на дітей (копія мітиться у справі, а. с. 50-53), [PERSON] звільнено від сплати заборгованості, котра утворилася станом на 01.05.2019 року, у розмірі 24 758 грн. 30 коп., за аліментами на дітей - [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , присудженими зазначеним вище заочним рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 29.08.2018 року у справі № 453/813/18, провадження № 2/453/421/18, а у задоволенні позовних вимог про припинення стягнення аліментів на дітей відмовлено. Вказане рішення суду 03.01.2020 року набрало законної сили. Цим судовим рішенням встановлено, що під час перебування позивачем на заробітках у Королівстві Нідерландів та виконання робіт на будівництві, він 01.09.2018 року отримав тяжку травму голови, множинні перелами обличчя, вивих ліктя лівої руки, перелами променевої кістки та лівого зап`ястя, внаслідок чого був госпіталізованим до відділення нейрохірургії у м. Алкмар Королівства Нідерландів. Там позивачеві було зроблено невідкладну краніотомію і видалено гематому, а в подальшому, у період з 02.09.2018 року по 19.09.2018 року він проходив лікування. В Україну позивач повернувся 20.09.2018 року, де проходив курси реабілітації та численні лікування у спеціалізованих медичних установах. Позивачеві 21.02.2019 року на підставі Акта МСЕК № 17/376 присвоєно другу групу інвалідності загального захворювання, що стверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААА № 850033. З лютого 2019 року позивач перебуває на обліку у Сколівському районному управлінні СЗН Сколівської районної державноїадмінстрації Львівської області та щомісячно отримує державну соціальну допомогу, котра є єдиним джерелом доходів позивача після присвоєння йому групи інвалідності. В силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Оскільки обставини щодо отримання позивачем травм після ухвалення Сколівським районним судом Львівської області заочного рішення про стягнення з нього аліментів на дітей, лікування позивача у спеціалізованих медичних установах, проведення йому оперативного втручання та проходження ним реабілітації, як і присвоєння йому другої групи інвалідності та отримання у зв`язку з цим державної соціальної допомоги, встановлені рішенням суду у цивільній справі, у якій беруть участь ті самі особи та особа, щодо якої встановлено ці обставини, то такі доказуванню при розгляді даної справи не підлягають. При цьому, судом не приймаються до уваги твердження представника відповідачки про несправедливість, на його думку, такого судового рішення, ухваленого у цивільній справі, так як таке набрало законної сили, а сама відповідачка приймала участь у розгляді справи та була присутньою при ухваленні цього рішення, в апеляційному порядку судове рішення не оскаржувала, що свідчить про те, що відповідачка погодилася із викладеними у цьому рішенні фактами та встановленими обставинами. Суд звертає увагу, що ухвалюючи 02.12.2019 року рішення та відмовляючи [PERSON] у позові у частині припинення стягнення аліментів на дітей повністю, суд роз`яснив йому право про звернення із позовом на загальних підставах із вірним спосіб захисту - зменшення аліментів на дітей, котрим позивач, власне й скористався. Щодо підстав для зменшення позивачеві розміру стягуваних з нього аліментів на дітей, то суд вважає за необхідне зазначити таке. Встановлені судом сімейні правовідносини щодо способу виконання батьками обов`язку утримувати дітей, зокрема, щодо зменшення аліментів, зміни способу стягнення аліментів, визначених за рішенням суду, регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 1 ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч. 2 ст. 179 СК України). За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 181 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (абз. 1 ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Відповідно до положень ст. 183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) визначається з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. 183 СК України. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. У свою чергу, значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У той же час, чинний СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Так, стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Таким чином, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути змінений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилається позивач. При цьому право застосування норми закону належить суду. Про можливість зменшення (збільшення) розміру аліментів у спосіб зміни способу їх стягнення зазначено й у висновках Верховного Суду, викладених у постановах від 29.07.2019 року у справі № 426/2444/12-ц та від 18 вересня 2019 року у справі № 127-12177/17-ц. Як уже йшлося вище, матеріальний стан позивача після присудження до стягнення з нього аліментів на дітей змінився у зв`язку із погіршенням стану здоров`я та часткової втрати працездатності. Як встановлено судом у межах розгляду даної справи, 20.02.2020 року позивачеві після чергового переогляду продовжено другу групу інвалідності (причини інвалідності - загальне захворювання), на строк до 01.03.2021 року. При цьому, зроблено висновок про умови й характер праці, за котрим позивачеві протипоказана робота із значним фізичним навантаженням. Наведена обставина стверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААА № 340009 від 20.02.2020 року (копія мітиться у справі, а. с. 75). Позивач надалі отримує державну соціальну допомогу по інвалідності другої групи, що підтверджується посвідченням № В 31703 від 221.02.2019 року (копія міститься у справі, а. с. 74) із продовженням виплати такої допомоги до 28.02.2021 року включно, а зібраними у справі належними й допустимими доказами стверджується, що розмір вищевказаної допомоги на даний час є єдиним джерелом доходу позивача (а. с. 16, 38, 39-41, 42). Виходячи з розміру такого доходу, котрий становить від 1550 до 1700 грн. у місяць, позивач не взмозі платити аліменти на дітей у присудженій раніше загальній сумі - 2500 грн. щомісяця, у зв`язку з чим суд погоджується з твердженнями представника третьої особи у справі про наслідки відповідної несплати аліментів у виді притягнення позивача у майбутньому до відповідальності, встановленої законом за несплату аліментів. Суд не приймає до уваги твердження представника відповідачки про те, що позивач періодично їздить закордон, де підзаробляє та має інший дохід, оскільки дослідженим його паспортом для виїзду за межі України (копія міститься у справі, а. с. 73) вбачається перетин українського кордону позивачем востаннє 26.10.2019 року із поверненням назад 01.12.2019 року та 03.12.2019 року із поверненням назад 23.12.2019 року. Враховуючи, що такий короткий термін перебування позивача закордоном та протипоказаність йому роботи із фізичним навантаженням аж ніяк не може свідчити про відвідування іноземної держави з метою заробітків, котрі, як правило, пов`язані із важкою фізичною працею, то суд надає віри показанням останнього, наданими під присягою, про відвідування ним іноземної держави з метою проходження чергових обстежень та отримання порад у лікуванні за сприяння громадських гуманітарних організацій безоплатно. Відтак, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, слід зменшити розмір аліментів, присуджених до стягнення з позивача на дітей, у обраний ним спосіб, - шляхом зміни способу їх стягнення, зокрема визначивши розмір аліментів у частці від доходу у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно,у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають до задоволення. При цьому, враховуючи ту обставину, що станом на дату ухвалення даного рішення єдиним заробітком позивача є отримувана ним державна соціальна допомога по інвалідності, то, виходячи із її розміру, стягнення з позивача аліментів у частці від такого доходу, призведе до зменшення розміру аліментів на дітей, а, отже, захистить порушене право позивача як платника аліментів, у котрого значно погіршилось матеріальне становище. Відповідно, твердження представника відповідачки про те, що зміна способу стягнення аліментів на дітей у даному конкретному випадку не буде свідчити про зменшення їх розміру, є спростованими у належний спосіб. Судові витрати у справі у виді судового збору, в силу ч. 6 ст. 141 ЦПК України, слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, оскільки позивача, на користь якого ухвалено рішення суду, звільнено від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», так як він є особою з інвалідністю другої групи.

Outcome: approved