Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

Позивач 21.12.2016 р. звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг у сумі 2750 грн. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] інфляційне збільшення заборгованості та 3% річних суми боргу за договором позики в сумі 2794,57 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору у розмірі 551,20 грн. При цьому посилався на те, що 03.03.2014 р. під розписку позичив [PERSON] гроші у розмірі 2750,00 грн. При отриманні грошей відповідач склала розписку, в якій зазначила, що гроші зобовязується повернути до 30.03.2014 р. Відповідач повернення позики до 30.03.2014 р. не здійснила. Починаючи з квітня 2014 року позивач неодноразово предявляв відповідачу усні вимоги щодо повернення грошей, на що відповідач не відреагувала та грошей не повернула. Заборгованість відповідача за договором позики складає 2750,00 грн. Станом на 19.12.2016 р. інфляційне збільшення заборгованості суми боргу за договором позики становить 2569,67 грн. Станом на 19.12.2016 р. 3% річних від суми боргу становить 224,90 грн. Таким чином, сума боргу за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми становить 5544,57 грн. У судове засідання позивач не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання також не зявилась, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, заперечень проти позову не надала, своїм правом повідомити суд про своє ставлення до позову не скористалась. Ухвалою суду від 13.04.2017 р. постановлено провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось на підставі ст.197 ЦПК України. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом встановлено, що [PERSON] [INFO], яка зареєстрована за адресою [INFO] позичила у [PERSON] [INFO] 2750 грн. і зобовязалась їх повернути до 30.03.2014 р. Розписка датована 03.03.2014 р. Із розрахунку суми боргу з урахуванням індексу інфляції вбачається, що період заборгованості 31.03.2014 р. 19.12.2016 р., сума боргу 2750 грн., сукупний індекс інфляції за вказаний період складає 1.934, інфляційне збільшення суми боргу складає 2569,67 грн., сума боргу з урахуванням індексу інфляції складає 5319,67 грн. Із розрахунку процентів вбачається, що сума боргу 2750 грн., період прострочення 31.03.2014 р. 19.12.2016 р., кількість днів прострочення 995, розмір процентів річних 3%, загальна сума процентів 224,90 грн. На час розгляду справи суду не надано жодних доказів, що вказана сума заборгованості відповідачем позивачу була повернута. Також не надано доказів, що відповідачем сплачені відсотки. Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно доч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оцінюючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність позов задовольнити, позаяк відповідачем не надано заперечень проти позову і жодних доказів, які підтверджували необґрунтованість вимог позивача. Натомість, на думку суду позивач належним чином довів наявність обставин, які свідчать про законність його позовних вимог, а відтак позов слід задовольнити та стягнути з відповідача борг у розмірі 2750,00 грн. та суму інфляційного збільшення заборгованості та 3% річних в сумі 2794,57 грн. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved