Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

Позивач 13.01.2016 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] Мімизи Нодарівни, [PERSON], [PERSON], за яким просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №250МТР/1 від 19.04.2008 року у розмірі 9888, 53 дол. США, що за курсом НБУ складає 235\~050, 36 грн. В обґрунтування позову відзначив, що відповідно до кредитного договору №250МТ від 19.04.2008 року банк надав [PERSON] кредит грошових коштів у розмірі 20\~000, 00 дол. США, зі сплатою відсотків за користування ним, строком до 19.05.2009 року. Вказаний кредитний договір був забезпечений шляхом укладання з відповідачами [PERSON] договору поруки №250МТР від 19.05.2008 року, з [PERSON] договору поруки №250МРТ/1 від 19.05.2008 року, за якими вони несуть солідарну відповідальність за порушення боржником основного зобовязання. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська (справа №2/202/807/2013) від 19.03.2013 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором №250 МТ від 19.05.2008 року у розмірі 253\~163, 69 грн. та стягнуто солідарно з ПАТ «Акцент-Банк», [PERSON] на користь банку заборгованість на суму 10\~000, 00 грн., а всього у сумі 263\~163, 69 грн., що еквівалентно становить 32\~924, 27 дол. США. В частинні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент-Банк», [PERSON], [PERSON], [PERSON] відмовлено. До теперішнього часу рішення суду не виконано. У звязку з чим загальна сума заборгованість відповідачів за кредитним договором станом на 18.11.2015 року складає 42\~812,80 дол. США. З відрахуванням вже стягнутої за рішенням суми боргу у розмірі 32\~924, 27 дол. США, банк просить стягнути з відповідачів заборгованість у розмірі 9888, 53 дол. США, що за курсом НБУ складає 235\~050, 36 грн. У судове засідання 22.03.2016 року позивач не з'явився, але надав до суду письмову заяву, згідно якої просив суд розглядати справу за його відсутності, у якій також зазначив, що\~ проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі у судове засідання 22.03.2016 року не зявились, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, поважних причин неявки суду не представили. Суд у звязку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки у судове засідання, ухвалив слухати справу у відсутності відповідачів, згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, у порядку ст. ст. 224-225\~ ЦПК України\~ при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Згідно ст.197 ЦПК України у разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору №250МТ від 19.04.2008 року банк надав [PERSON] кредит грошових коштів у розмірі 20\~000, 00 дол. США, зі сплатою відсотків за користування ним, строком до 19.05.2009 року. Вказаний кредитний договір був забезпечений шляхом укладання з відповідачем [PERSON] договору поруки №250МТР від 19.05.2008 року, та з відповідачем [PERSON] договору поруки №250МРТ/1 від 19.05.2008 року. Оскільки відповідачі належним чином свої зобовязання за кредитним договором не виконували, ПАТ КБ «Приватбанк» у листопаді 2012 року звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості, розрахованої станом на 14.11.2012 року. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська (справа №2/202/807/2013) від 19.03.2013 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором №250 МТ від 19.05.2008 року у розмірі 253\~163, 69 грн. та стягнуто солідарно з ПАТ «Акцент-Банк», [PERSON] на користь банку заборгованість на суму 10\~000, 00 грн., а всього у сумі 263\~163, 69 грн., що еквівалентно становить 32\~924, 27 дол. США, та складається з: - заборгованості за кредитом 9\~712, 70 дол. США; - заборгованість по процентами за користування кредитом 14\~283, 59 дол. США; - заборгованість по комісії за користування кредитом 80, 12 дол. США; - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 8\~847, 86 дол. США. В частинні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент-Банк», [PERSON], [PERSON], [PERSON] відмовлено. Позивач, звертаючись 13.01.2016 року до суду з позовом, посилається на те, що до теперішнього часу відповідачами зобовязання за кредитним договором належним чином не виконані, вищезгадане рішення суду від 19.03.2013 року не виконане, кредит та відсотки за користування кредитом не сплачені, тому вважає, що кредит знаходиться у користуванні відповідачів та за його розрахунком заборгованість відповідачів за кредитним договором №250МТ від 19.04.2008 року станом на 18.11.2015 року складає 42\~812, 80 дол. США, яка складається з наступного: - заборгованості за кредитом 9\~712, 70 дол. США; - заборгованість по процентами за користування кредитом 14\~283, 59 дол. США; - заборгованість по комісії за користування кредитом 80, 12 дол. США; - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 18\~736, 39 дол. США. З відрахуванням вже стягнутої за рішенням суду від 19.03.2013 року суми коштів у розмірі 32\~924, 27 дол. США, суму боргу, яку просить стягнути солідарно з відповідачів, банк визначає у розмірі 9\~888, 53 дол. США, що в еквіваленті складає 235\~050, 36 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема ст. 559 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Відповідно до ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У абз. 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що строк дії кредитного договору №250МТ, укладеного між банком та відповідачем [PERSON], сторонами визначено до 19.05.2009 року (п.1.3. кредитного договору). Разом з тим заборгованість розрахована банком станом на 18.11.2015 року. При цьому суд звертає увагу, що з моменту закінчення строку дії договору припиняються кредитні зобовязання за кредитним договором, а залишаються виключно боргові зобовязання по сплаті боргу, визначеного судовим рішенням, тобто банк має право виключно на відшкодування інфляційних втрат та трьох процентів річних (платежі передбачені ч. 2 ст. 625 ЦКУ). Таким чином, оскільки Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська 19.03.2013 року ухвалено судове рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, то нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки тощо поза строком дії кредитного договору законом не передбачено. З урахуванням того, що строк дії кредитного договору №250МТ від 19.04.2008 року вже закінчився, та вже існує рішення суду про стягнення заборгованості за даним кредитним договором, суд приходить до висновку, що кредитні правовідносини між сторонами припинились, а існують виключно боргові зобовязання по сплаті боргу, а отже, підстав для солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором №250 МТ, розрахованої банком станом на 18.11.2015 року, немає. Аналогічні правові позиції, викладені в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.12.2014 року по справі № 6-35797св14 (номер в реєстрі 41945348), від 17.12.2014 року по справі №6-35797св14 (номер в реєстрі 42008405),\~від 14.01.2015 року по справі №6-41128св14 (номер в реєстрі 42369897), від 21.01.2015 року по справі № 6-42315св14 (номер в реєстрі 42421248). При цьому суд враховує обставини, встановлені Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська у рішенні від 19.03.2013 року, за яким право банка предявити вимоги до поручителів виникло на протязі наступних шести місяців, починаючи з моменту виникнення заборгованості [PERSON] перед банком 20.06.2008 року. Однак, таку вимогу до поручителів банк предявив лише 19.11.2012 року, тобто після спливу встановленого ч.4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи,

Outcome: dismissed