Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

Позивач 27.02.2014 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором у розмірі 2 109 954,11 грн. та стягнення у рівних долях судового збору у розмірі 3 654,00 грн.. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 05.03.207 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії Одеське регіональне управління «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір № к-2187, згідно якого Банк надав [PERSON] кредитні кошти у розмірі 75 000,00 дол. США, на умовах забезпеченості, строковості і платності, строком з 05.03.2007 року до 05.03.2027 року, зі сплатою відсоткової ставки в розмірі 11,2 % річних. Відповідно до положень кредитного договору [PERSON] зобов'язався повертати отриманий кредит, сплачувати нараховані відсотки та комісію у встановлені договором строки. Наданий [PERSON] кредит був забезпечений порукою [PERSON], про що 05.03.2007 року між нею Банком був укладений договір поруки № 369/07, за яким [PERSON] несе солідарну відповідальність перед Банком за невиконання [PERSON] зобов'язань за вказаним кредитним договором. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином та надав [PERSON] кошти, які в ньому зазначені. Позичальником умови кредитного договору не дотримуються у зв'язку з чим у нього, станом на 05.02.2014 року виникла заборгованість, загальний розмір якої становить 2 109 954,11 грн.. Відповідачі до Банку не з'являються, не вирішують питання щодо погашення заборгованості за договором, внаслідок чого Банк несе збитки, що призводить до погіршення його фінансового стану. Крім того, відповідачам з боку Банка направлялася кореспонденція щодо порушень зобов'язань за кредитним договором та про необхідність повного погашення боргу, однак вони так і не виконали свої зобов'язання. В судове засідання 03.09.2014 року представник позивача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» - Іскрич В.В. (діє на підставі довіреності від 05.12.13) не з'явилася, але надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та проти винесення заочного рішення не заперечує. В судове засідання відповідачі [PERSON], [PERSON] не з'явилися, хоча повідомлялися належним чином у встановленому порядку про час, дату та місце судового засідання, поважних причин щодо своєї неявки не повідомили, чим позбавили суд можливості вислухати їх думку по суті. Заяв про розгляд справи за їх відсутністю суду не надано. Суд, у зв'язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважність причин неявки в судове засідання, ухвалив слухати справу у їх відсутність, згідно ч.4 ст. 169 ЦПК України, у порядку ст.ст.. 224-225 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05.03.207 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії Одеське регіональне управління «Банк «Фінанси та Кредит» (надалі позивач, кредитор, Банк) та [PERSON] (надалі відповідач-1, позичальник, боржник) було укладено кредитний договір № к-2187, згідно якого Банк надав [PERSON] кредитні кошти у розмірі 75 000,00 дол. США, на умовах забезпеченості, строковості і платності, строком з 05.03.2007 року до 05.03.2027 року, зі сплатою відсоткової ставки в розмірі 11,2 % річних (а.с.21-23). Зі змістом, умовами та правовими наслідками зазначеного кредитного договору відповідач-1 був ознайомлений та згодний, про що свідчать його підписи на кожній сторінці договору. Надання відповідачу-1 кредиту у розмірі 75 000,00 дол. США, що на час видачі кредиту за курсом НБУ було еквівалентно 378 750,00 грн., підтверджується заявою на видачу готівки № 12 від 05.03.2007 року, отримувачем коштів в якій зазначений [PERSON] (а.с.20). На виконання вимог Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-VI від 17.09.2008 року ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» змінив свою правову форму та змінив назву на ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», але при цьому залишається правонаступником всіх його прав та обов'язків. Відповідач-1 змінив прізвище з [PERSON] на [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про зміну імені Серії [NUMBER], виданого Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси 06.08.2008 року, актовий запис № 27, копією його паспорту та копією І.П.Н. (а.с.14-16). Відповідно до положень зазначеного кредитного договору позивач зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти, які зазначені в кредитному договорі, а позичальник зобов'язався повертати отриманий кредит, сплачувати нараховані відсотки, комісію, тощо у встановлені кредитним договором строки. З позову вбачається, що позивач умови кредитного договору виконав та надав відповідачу-1 кошти, які зазначені у кредитному договорі. Відповідно до п. 2.1. кредитного договору Банк надає позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 75 000 дол. США з оплатою по процентній ставці 11,2 % річних. Згідно п. 3.2. кредитного договору позичальник зобов'язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором, до 05.03.2027 року та щомісяця в термін до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по кредитних ресурсах у складі щомісячного ануїтетного платежу у розмірі 792,00 дол. США. Згідно п. 4.1. кредитного договору позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитними ресурсами у валюті кредиту, по процентній ставці 11,2 процентів річних. Згідно п. 4.7. кредитного договору позичальник щомісяця в строк до 10 числа кожного місяця, сплачує в складі щомісячного платежу комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів у розмірі 757,50 грн. за останній звітний період. Згідно п. 6.1. кредитного договору за прострочення повернення кредитних ресурсів, сплати процентів, позичальник сплачує Банку пеню з розрахунку 1 % від простроченої суми за кожен день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених п. 3.2., 3.4., 4.3., 4.4., 4.6., 4.7., 4.8. цього договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених цим договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов'язання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитними ресурсами. Згідно п. 7.7. кредитного договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за цим договором, сторони несуть відповідальність відповідно до діючого законодавства України. В забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань за кредитним договором 05.03.2007 року між Банком з одного боку та [PERSON] (надалі відповідач-2, поручитель) з іншого боку був укладений договір поруки № 369/07, відповідно до якого [PERSON] виступила поручителем та поручилася солідарно відповідати за невиконання відповідачем-1 умов кредитного договору (а.с.24-25). Зі змістом, умовами та правовими наслідками договору поруки відповідач-2 була ознайомлена та згодна, про що свідчить її підпис на цьому договорі. Згідно п. 1.1. договору поруки поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором № к-2187 від 05.03.2007 року, укладеним між кредитором та боржником, відповідно до якого боржникові наданий кредит у розмірі 75 000 дол. США зі сплатою процентної ставки у розмір 11,2 % річних. Відповідно до п. 1.3. договору поруки поручитель свідчить, що він ознайомлений із кредитним договором та погоджується з його умовами. Згідно п. 2.1. договору поруки у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники. Згідно п. 2.2. договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, у тому числі по основному боргу, сплаті щомісячних процентів і підвищених процентів, сплаті комісійної винагороди, сплаті неустойки по основному боргу та процентам, а також по відшкодуванню всіх збитків. Згідно п. 6.2. договору поруки цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань. Згідно п. 3.3. договору поруки у випадку недотримання поручителем строків сплати грошових коштів кредитору, поручитель зобов'язаний сплатити кредитору пеню в розмірі 1 % від суми вимоги за кожний день прострочення. Ці пункти договору поруки цілком відповідають ч.1 ст. 554 ЦК України в якій зазначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не передбачена додаткова (субсидіарна відповідальність) поручителя. Відповідно до ст. 553 ЦК України поручителі, поручаються перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'зку, а також відповідають перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. З позову вбачається, що відповідач-1 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує протягом тривалого часу, не здійснює відповідні платежі щодо погашення кредиту, та не з'являється до позивача у зв'язку з вирішенням питання щодо погашення цієї заборгованості. У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором у відповідача-1 перед позивачем, станом на 05.02.2014 року, виникла прострочена заборгованість, загальна сума якої, згідно розрахунку заборгованості, становить - 2 109 954 (два мільйони сто дев'ять тисяч дев'ятсот п'ятдесят чотири) гривні 11 копійок, з яких: - заборгованість за основним боргом - 12 518,03 дол. США, що за курсом НБУ на 05.02.2014 року 7,993 х за 1 дол. США, еквівалентно 100 056,61 грн.; - сума простроченої заборгованості за основним боргом - 21 531,85 дол. США, що за курсом НБУ на 05.02.2014 року 7,993 х за 1 дол. США, еквівалентно 172 104,08 грн.; - сума строкової заборгованості по відсоткам - 381,37 дол. США, що за курсом НБУ на 05.02.2014 року 7,993 х за 1 дол. США, еквівалентно 3 048,29 грн.; - сума простроченої заборгованості по відсоткам - 29 874,73 дол. США, що за курсом НБУ на 05.02.2014 року 7,993 х за 1 дол. США, еквівалентно 238 788,72 грн.; - сума строкової заборгованості по щомісячній комісії - 757,50 грн.; - сума простроченої заборгованості по щомісячній комісії - 51 ,510,00 грн.; - пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам та комісії - 1 543 688,91 грн.. Розрахунок заборгованості зазначений в позові та доданий до матеріалів справи окремо (а.с.4-9). Судом встановлено, що пунктом 6.1. кредитного договору передбачено стягнення з позичальника на користь Банка пені, в разі невиконання останнім зобов'язань за кредитним договором відповідно до його положень. Стягнення пені з поручителя передбачено п. 3.3. договору поруки та п. 6.1. кредитного договору, за яким поручитель несе солідарну відповідальність за невиконання відповідачем-1 зобов'язань за кредитним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, за вимогою Кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. На підставі вищевикладеного суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідачів пені, заявлені обґрунтовано. Судом встановлено, що позивач направляв відповідачам письмові вимоги за Вих. №№ 4935 та 4936 від 01.09.2008 року щодо погашення заборгованості за кредитним договором (а.с.18-19), однак вони залишилися поза увагою відповідачів та заборгованість погашена не була. Отже, допустивши прострочення кредиту, відповідачі порушили не тільки свої договірні зобов'язання, чим суттєво порушили майнові права Банку, а й вимоги законодавства України. На момент розгляду справи доказів погашення кредиту, сплати комісій, відсотків, пені, штрафу, інфляційних збитків, тощо у суду не має. За таких обставин, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідачів всієї суми заборгованості, яка виникла у них за кредитним договором, обґрунтованими та такими, що відповідають умовам цих договорів та ст. 1050 ЦК України. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільний кодекс України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з положеннями статей 530, 612, 625, 1050, 1054 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» - оскільки у спорах, що виникають із кредитних правовідносин, сторонами є як юридичні, так і фізичні особи та з урахуванням вимог статей 15 - 16, частини другої статті 118 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) при визначенні судової юрисдикції суди мають виходити з того, що такі справи підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства у разі, якщо однією зі сторін є фізична особа, а вимоги взаємопов'язані між собою і окремий їх розгляд неможливий. Зокрема, це можуть бути позови банку (іншої фінансової установи) до фізичної особи - позичальника і до юридичної особи - поручителя чи навпаки, які виникли з одних і тих самих правовідносин - отримання кредиту. Відповідно до вказаної постанови, договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Неможливість окремого розгляду цих договорів може бути пов'язана, зокрема, із визначенням суми заборгованості, способу виконання зобов'язання та іншими умовами договорів. Також, у вказаній постанові зазначено, що відповідно до статті 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу. У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Таким чином вбачається, що Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». При цьому згідно із ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами. Суд, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів, в рівних частках з кожного, на його користь, суму сплаченого ним судового збору, на підставі наступного. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Судом встановлено, що внаслідок невиконання відповідачами умов кредитного договору, позивач поніс судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 654,00 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) гривні, що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями № 3004 від 15.09.2008 року та № 939 від 20.02.2014 року (а.с.1-2). Отже, стягненню з відповідачів на користь позивача підлягають витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 827,00 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) гривень, з кожного окремо. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved