Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

Позивач [PERSON] 17.09.2018 року звернулася у суд із позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем - [PERSON] і зареєстрований Кам'янською сільською радою Сколівського району Львівської області 14.02.2009 року, про що зроблено актовий запис № 2. Після розірвання шлюбу позивач просить залишити їй прізвище «[PERSON]». Судові витрати позивач залишає за собою. Ухвалою судді від 27.09.2018 року вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого засідання. Позов обґрунтовано тим, що позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 14.02.2009 року. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Позивач просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя. Відповідач відбуває покарання у місцях позбавлення волі згідно вироку суду, у зв'язку з чим позивач миритися та зберігати шлюб не бажає, оскільки їхні відносини, як подружжя, припинені остаточно, без будь-якої можливості у подальшому їх поновити. Позивач у підготовче судове засідання не з'явилася, хоча була належно повідомленим про дату, час та місце судового засідання у справі, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення почтового відправлення - судової повістки від 04.10.2018 року. Разом з тим, позивач подала суду заяву вх. № 5410 від 08.11.2018 року,в якій позов підтримала, просила такий задовольнити з наведених у ньому підстав. Відповідач у підготовче судове засідання не з'явився, оскільки відбуває покарання у Державній установі «Личаківська виправна колонія № 30» згідно вироку суду. Разом з тим, відповідач належно повідомлявся про дату, час та місце судового засідання у справі, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення йому почтового відправлення - судової повістки від 03.10.2018 року. Відповідач подав заяву вх. № 5100 від 22.10.2018 року про розгляд справи у його відсутності, відзив на позов із викладенням своїх заперечень до суду не подавав, проте, подав заяву про визнання позову у повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у підготовчому засіданні за відсутності учасників справи та ухвалення судового рішення у підготовчому засіданні, відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України, - немає. Оскільки у підготовче судове засідання не з'явилися усі учасники справи, то суд, в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, ухвалив проводити підготовче засідання у справі 08.11.2018 року без його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши матеріали справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід'ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов'язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та роз'яснень, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Сторони вступили у шлюб 14.02.2009 року, який був зареєстрований Кам'янською сільською радою Сколівського району Львівської області, про що зроблено актовий запис № 2. Зазначена обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER], виданим повторно Кам'янською сільською радою Сколівського району Львівської області 07.04.2015 року. Від спільного проживання у сторін дітей немає. Статтею 110 СК України визначено право на пред'явлення позову про розірвання шлюбу одним із подружжя, а підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя встановлені ч. 1 ст. 112 вказаного Кодексу. Судом встановлено, що позивач не бажає миритися, має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу, що вбачається із позовної заяви та заяви позивача до суду. Також, судом встановлено, що причиною розладу у сім'ї стали різні характери і погляди сторін на сімейне життя, ведення спільного господарства, які призвели до фактичного припинення шлюбних відносин. Сторони тривалий час не проживають разом. Це пов'язано з тим, що відповідач згідно вироку Стрийського міськрайонного суду Львівської області, постановленим 02.10.2013 року у кримінальному провадженні № 453/511/13-к, провадження № 1-кп/456/105/2013, про його обвинувачення за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, котрий 23.12.2013 року набрав законної сили, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, строк відбування покарання - сім років позбавлення волі. Відтак, позивач вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе, оскільки вона не бажає миритися і чекати відповідача з місць позбавлення волі. За таких обставин суд вважає, що перебування у шлюбі суперечить інтересам позивача, порушує її особисті немайнові права, оскільки сімейні особисті немайнові відносини між подружжям не існують через відбування відповідачем покарання у місцях позбавлення волі, а шлюб сторін носить формальний характер. Таким чином, на переконання суду, подальше спільне життя сторін і збереження їх шлюбу є недоцільним, буде суперечити інтересам обох сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересах їхніх дітей, що мають істотне значення, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу. Як роз'яснюється у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, вживати заходів для примирення подружжя. Виконуючи вищенаведені приписи, судом беззаперечно встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, втратили одне до одного почуття поваги і любові, стали чужими людьми і це підтверджується зібраними у справі доказами, у зв'язку з чим суд вважає, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] і збереження їх шлюбу стало неможливим та недоцільним, подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, а відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу, тому позов підлягає задоволенню. Судові витрати у справі слід залишити за позивачем.

Outcome: approved