Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

Позивач [PERSON], 26 липня 1967 року звернувся в суд з цим позовом, вказуючи, що в 2003 році вона придбала житловий будинок у [PERSON] за адресою: вул. Шевченка, б. 27 в селі Соболівка Подільського (колишня назва Котовського) району Одеської області. Який належав останній згідно Свідоцтва про праві власності на спадщину за законом посвідченого Кодимською державною нотаріальною конторою [PERSON] 30 травня 2003 року р. №1905 на ціле домоволодіння. З того ж року вона почала проживати в вищевказаному будинку, а в 2004 році зареєструвала своє місце проживання в будинку. За період свого проживання зробила в будинку ремонт, перекрила кришу, облаштувала подвіря. При зверненні до в КП «Інвентаризатор» для виготовлення технічного паспорту їй пояснили, що необхідно звернутися до суду, оскільки іншої можливості оформити будинок не має. Таким чином, на даний час вона позбавлена у позасудовому порядку оформити право власності на вказаний гараж. Позивач просить\~суд винести\~рішення,\~яким визнати\~за нею,\~[PERSON],\~ІПН,\~[NUMBER],\~паспорт серії\~КВ 610771\~виданий Яворівським\~РВ УМВС\~України у\~Львівській області\~17\~лютого 2001\~року в порядку набувальної давності, право приватної власності на житловий будинок позначений в плані літ. «А», загальною площею 38.0 кв. м., житловою площею 20,2 кв. м., літня кухня літ. «Б», сараї літ. «В,Г», вбиральня літ. «Е», огорожа №1-5, замощення І, колодязь II, що розташований за адресою: вул. Шевченка, б. 28, с. Соболівка, Подільський (до перейменування Котовський) район Одеська область. Позивач та її представник [PERSON] у підготовчому засіданні підтримали заявлені вимоги. Відповідач у підготовчому засіданні позов визнала та не заперечувала у його задоволенні. Згідно ч.3\~ст.200 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вислухавши сторони\~та дослідивши\~обставини справи,\~суд приходить\~до висновку\~про задоволення\~позову.\~ Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається з матеріалів справи, у 2003 році між [PERSON] та [PERSON] була досягнута домовленість про купівлю в останньої житлового будинку № 28, за адресою: с. Соболівка, Подільський (до перейменування Котовський) Одеської області, на підставі якої позивач сплатила відповідачу грошові кошти за вказаний будинок у розмірі 1200 доларів США, що підтверджується розписками від 20.05.2003 року та 01.04.2004 року посвідчені секретарем Новоселівської сільської ради [PERSON] Грошові розрахунки проведені повністю. Заперечень з боку відповідача не має. Факт належності [PERSON] житлового будинку підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом виданого державним нотаріусом Кодимської державної нотаріальної контори [PERSON] 30 травня 2003 року, зареєстрованого в реєстрі за №1905. Згідно копії Технічного паспорту на житловий будинок виготовлений 02.06.2003 року Котовським БТІ на імя [PERSON] в натурі є: позначений в плані літ. «А», загальною площею 38.0 кв. м., житловою площею 20,2 кв. м., літня кухня літ. «Б», сараї літ. «В,Г», вбиральня літ. «Е», огорожа №1-5, замощення І, колодязь II, що розташований за адресою: вул. Шевченка, б. 28, с. Соболівка, Подільський (до перейменування Котовський) район Одеська область. Вартість цього складає 4800,00грн. Відповідно до\~ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Ст. 16 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу є визнання права. Стаття 41 Конституції України,\~стаття 328 ЦК України\~зазначають, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч.ч.1,4\~ст. 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Частиною 8\~розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~передбачено, що правила\~ст. 344 ЦК України\~про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, тобто з 01 січня 2001року. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5«Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя\~ст. 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга\~ст. 344 ЦК України). Згідно п. 11 постанови, враховуючи положення статей\~335\~і\~344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Згідно п. 13 постанови, можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей\~15,\~16 ЦК України, а також частини четвертої\~статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Згідно п. 14 постанови, виходячи зі змісту частини першої\~статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Оскільки, починаючи з 2003 року по теперішній час позивач фактично добросовісно, відкрито безперервно володіє та користується нерухомим майном, а саме спірним житловим будинком утримує його, то суд приходить до висновку про те, що позивач набув права власності на вказаний гараж на підставі\~ст. 344 ЦК України, та його позов слід задовольнити.

Outcome: approved