Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Позивач 16.10.2018 звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що [INFO] року помер його батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі, і на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS]. Позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті батька. Інших спадкоємців за заповітом чи законом, які претендують на вищевказане спадкове майно спадкодавця - немає. В зв'язку з відсутністю у позивача правовстановлюючих документів на спадковий житловий будинок і, як наслідок, неможливості отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, останній звернувся до суду з даним позовом. Позивач в підготовче судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без участі позивача та представника, позовні вимоги підтримує і просить позов задовольнити. Відповідач в підготовче судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, проте через канцелярію суду надав заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позов визнає в повному обсязі. Суд, вивчивши матеріали справи, матеріали спадкової справи № 198/2014, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено, що за життя, а саме 16.03.2010 батько позивача - [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем Станишівської сільської ради Таращанського району Київської області, зареєстрований в реєстрі за № 75 (а.с.9), яким він зробив заповітне розпорядження. А саме: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що належатиме йому на день смерті і на що він за законом матиме право, він заповів [PERSON], позивачу по справі. [INFO] року батько позивача - [PERSON] помер (а.с.8.). До дня смерті він проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). Після смерті батька позивача [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі, на житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS]. 09.12.2014 позивач звернувся до приватного нотаріуса Таращанського районного нотаріального округу Київської області Федкевич Н.М. із заявою про прийняття спадщини. Мати позивача [PERSON], як непрацездатна, має право на обов'язкову частку у спадковому майні після смерті чоловіка й батька позивача [PERSON], відповідно до ст.1241 ЦК України. Проте, остання, заявою від 09.12.2014, поданою до приватного нотаріуса Таращанського районного нотаріального округу Київської області Федкевич Н.М. відмовилася від одержання обов'язкової частки у спадщині та на видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя не претендує. На частину спадщини, а саме на право на земельні ділянки позивач 14.09.2015 та 01.10.2018 отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом. У видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищезазначений спадковий житловий будинок 02.10.2018 приватним нотаріусом Таращанського районного нотаріального округу Київської області Федкевич Н.М, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа та запропоновано звернутися до суду (а.с.14). Так, позивач, в силу ст. 1223 ЦК України, є єдиним спадкоємцем на спадковий житловий будинок. Факт того, що власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] дійсно був спадкодавець, підтверджується випискою з погосподарської книги №3 за період 2011-2015 роки, виданою виконавчим комітетом Станишівської сільської ради Таращанського району Київської області (а.с.15). За даними технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок по [ADDRESS] до житлового будинку відносяться наступні господарські будівлі та споруди: прибудова (1969р), прибудова (1991р), навіс, сарай (1975р), прибудова (1975р), сарай (1965р), убиральня, погріб окремо збудований, сарай (1991р), ворота, огорожа. Загальна площа приміщень будинку становить 47,7 кв.м. Вартість будинку, господарських будівель та споруд становить 145580 грн. (а.с.16-20). Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. За ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов'язковим, коли об'єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов'язковій державній реєстрації . Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід'ємною частиною правовстановлюючого документа. Згідно зі статтею 68 Закону України «Про нотаріат» та підпункту 4.15 пункту 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно проводиться нотаріусами після надання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. В разі відсутності таких документів нотаріус відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв'язку з чим особа, яка претендує на зазначене майно повинна встановлювати право власності в судовому порядку. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду, що набрало законної сили є однією з підстав для реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна. Враховуючи дані обставини та виходячи з того, що відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оскаржується або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, суд вважає за необхідне задовольнити даний позов. За бажанням позивача понесені судові витрати суд залишає за ним.

Outcome: approved