Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

Позивач 30.12.2013 р. звернулася до суду з вищевказаним позовом, позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер [PERSON], рідний брат її діда. Померлий являвся власником житлового будинку [ADDRESS] та двох земельних ділянок площею 0,2291га та 0,1000 га, які знаходяться на території Звенигородської сільської ради. При житті [PERSON] не розпорядився своїм майном, тому спадкування відбувається за законом. Вона являється єдиним спадкоємцем майна померлого та вважає себе такою, що прийняла спадкове майно, оскільки утримує спадкове майно і не подавала заяви про відмову від спадщини. За рішенням суду від 11.10.2013р. вона набула в порядку спадкування право власності на згаданий житловий будинок [ADDRESS] Але оформити право власності на успадковані земельні ділянки не має змоги з причин відсутності правовстановлюючих документів, які втрачені спадкодавцем при житті. Тому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування на згадані земельні ділянки. Позивач [PERSON] в судове засідання не явилася, подала заяву про те, що позов підтримує та просить справу слухати у її відсутність. Представник відповідача -Звенигородський сільський голова, в судове засідання не з»явився, подав заяву про визнання позову та просить слухати справу у його відсутність. З»ясувавши обставини справи на підставі наявних у справі та досліджених в судовому засіданні доказів, з врахуванням вимог цивільного судочинства , суд вважає, що позов слід задовольнити в силу наступного. Встановлено, що на підставі рішення Звенигородської сільської ради Пустомитівського району №540 від 26.03.2010 р. , [PERSON] передано у власність земельні ділянки площею 0,25 га, та площею 0,10га , які знаходяться на території с.Звенигород Пустомитівського району. Право власності [PERSON] на згадані земельні ділянки підтверджується наданими позивачем копіями Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №222932, виданого 21.07.2011 р. на земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер 4623683100:01:002:0267, та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №222933, виданого 21.07.2011 р. на земельну ділянку площею 0,10га , кадастровий номер 4623683100:01:002:0268. Державні акти зареєстровані в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю Звенигородської сільської ради. З врахуванням встановленого суд вважає, що при житті [PERSON] набув право власності на зазначені земельні ділянки, що підтверджується виданими на її ім.»я Державними актами, оригінали яких втрачені, що засвідчено поміщеним у пресі 14.12.2013р. оголошенням про визнання їх недійсними у зв»язку із втратою. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], [PERSON] помер [INFO] року. Згідно рішення Пустомитівського районного суду від 11.10.2013р., прийнятого у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] та інших, [PERSON] визнана єдиним спадкоємцем за законом п»ятої черги майна померлого [PERSON], та за нею визнано право власності в порядку спадкування на належний померлому будинок [ADDRESS] Рішення перебуває в законній силі. Частиною 3 ст.61 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно п.5 «Порядку видачі дубліката державного акту при втраті або псуванні оригіналу», та «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі», затверджених Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999р. за №43, втрачений державний акт підлягає відновленню, тобто видача дублікату, можливо лише за заявою власника земельної ділянки. Згідно ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст.ст.328, 1216 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, спадкування є перехід прав та обов»язків (спадщини) від особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Тому спадкування є однією з підстав виникнення права власності. Судом встановлено, що [PERSON] являється єдиним спадкоємцем за законом померлого [PERSON], яка у визначений законом термін фактично прийняла в порядку спадкування належні померлому земельні ділянки, тобто набула права власності на дане майно, але не може оформити за собою таке право власності із-за втрати оригіналів правовстановлюючих документів. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. А ст.3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З рахуванням встановлено суд вважає, що позивач потребує захисту невизнаного його права власності на успадковане майно. Оскільки в судове засідання не явилися всі особи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, не здійснювалось.

Outcome: approved