Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

Позивач [PERSON] 24.09.2016 року звернувся до Пустомитівського районного суду Львівської області з цивільним позовом до відповідача [PERSON] сільради Пустомитівського району Львівської області. В своїх позовних вимогах [PERSON] просить суд визнати протиправним та скасувати рішення [PERSON] сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 54 від 11.08.2006 року та № 386 від 23.11.2012 року. Ухвалою судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 25.03.2016 року провадження у справі відкрито. В обгрунтування своїх вимог позивач [PERSON] покликається на те, що рішенням [PERSON] сільської ради Львівської області № 213 від 25.10.2005 року йому було надано земельну ділянку для житлового будівництва в кварталі забудови по вул. Успенській в с. Сокільники. Також, рішенням [PERSON] сільської ради Львівської області № 245 від 27.12.2005 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність в с. Сокільники» отримав право на оформлення та реєстрацію прав щодо земельної ділянки площею 0,12 га. на території с. Сокільники в кварталі індивідуальної житлової забудови по вул. Успенській. Позивач вказує, що на підставі вказаних рішень він намагався здійснити оформлення своїх майнових прав, однак з відповіді № 619 від 29.07.2013 року [PERSON] сільської ради Пустомитівського району Львівської області йому стало відомо про існування рішень відповідача, які безпосереднім чином скасовують попередні рішення про його право на передану йому земельну ділянку, а отже порушують його права. Рішенням [PERSON] сільської ради № 54 від 11.08.2006 року «Про розгляд протесту прокурора Львівської міськрайонної природоохоронної прокуратури» було скасовано рішення [PERSON] сільської ради № 213 від 25.10.2005 року в частині п. 1.5 про дозвіл на будівництво індивідуальних житлових будинків та господарських будівель жителям села в кварталі забудови по вул. Успенській, в тому числі [PERSON] Позивач вказує, що рішення № 213 від 25.10.2005 року скасоване лише в частині щодо заборони на будівництво, а про те, що позивачу заборонено продовжувати процедуру приватизації зазначеної земельної ділянки у оскаржуваному рішенні № 54 від 11.08.2006 року нічого не говориться. Також, незважаючи на те, що рішенням [PERSON] сільської ради Львівської області № 245 від 27.12.2005 року надану йому земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,12 га. передано у приватну власність, відповідачем [PERSON] сільською радою прийнято оскаржуване рішення № 386 від 23.11.2012 року, яким [PERSON] відмовлено у виділенні йому вказаної земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,12 га. по вул. Успенській, у звязку з відсутністю кварталу забудови. Позивач вказує, що незважаючи на те, що відповідач всупереч пункту 5 Рішення №\~7-рп/2009 Конституційний Суд України неправомірно скасував своє рішення відповідно до якого у нього виникли правові відносини повязані з реалізацією певних субєктивних прав. Також, орган місцевого самоврядування вчинив в супереч ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» , а саме де чітко передбачено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи, до повноважень яких належить розгляд заяв, зобовязані обєктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв. Відповідь за результатами розгляду заяв в обовязковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах питань. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали та просять задоволити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] сільської ради Пустомитівського району Львівської області за дорученням [PERSON] позовні вимоги позивача не визнала та заперечила. В обгрунтування своїх заперечень покликається на наявні в матеріалах справи письмові заперечення від 27.04.2016 року згідно яких, сільська рада зазначає, що жодного рішення про передачу у приватну власність позивачу [PERSON] [PERSON] сільська рада не видавала. Заява позивача від 02.10.2012 року про виділення йому земельної ділянки площею 0,1200 га., по вул. Успенській для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд була розглянута на сесії сільської ради ради за результатом якої прийнято оскаржуване рішення № 386 від 23.11.2012 року про відмову у виділенні ділянки у звязку з відсутністю кварталу забудови. Доводи позивача про те, що рішенням № 213 від 25.10.2005 року йому надано земельну ділянку ділянку, вважає необгрунтовними та безпідставними, оскільки в даному рішенні мова йде не про передачу у приватну власність, а про надання згоди на будівництво індивідуальних житлових будинків, господарських будівель, окрім того дане рішення скасоване на підставі протесту прокурора від 10.08.2006 року рішенням № 54 від 11.08.2006 року. Також позивачем згадується про рішенням № 245 від 27.12.2005 року, яким начебто передано у приватну власність земельну ділянку, однак згідно повідомлення архівного відділу Пустомитівської РДА в згаданому рішенні та доданому до нього списку прізвище позивача [PERSON] не значиться, а тому представлену позивачме копію рішення № 245 від 27.12.2005 року вважають фіктивною. Проаналізувавши покази сторін та матеріали справи, дослідивши докази у справі у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що часткову підставність позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі \~одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ст. 121 ЗК України. (п. «в» ч. 3 ст. 116 Земельного кодексу України). Відповідно до п. «б» ст. 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить \~передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Судом встановлено, що 25.10.2005 року [PERSON] сільською радою Пустомитівського району Львівської області прийнято рішення № 213 відповідно до п.1.5 якого позивачу [PERSON] надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку та господарських будівель в кварталі забудови по вул. Успенській, згідно Генерального плану забудови на земельній ділянці №3 площею 0,1008 га. Відповідно до ч. 3 ст. 24 закону України „Про місцеве самоврядування, органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. Судом встанолено, що на підставі протесту прокурора Львівської міськорайонної прокуратури від 10.08.2006 року № 1013, оскаржуваним рішенням [PERSON] сільської ради № 54 від 11.08.2006 року «Про розгляд протесту прокурора Львівської міськрайонної природоохоронної прокуратури» скасовано рішення [PERSON] сільської ради № 213 від 25.10.2005 року в частині п. 1.5 про дозвіл на будівництво індивідуальних житлових будинків та господарських будівель жителям села в кварталі забудови по вул. Успенській, в тому числі [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Надаючи правову оцінку зібраним у справі доказам та встановленим обставинам справи з оскаржуваними рішення сільської ради суд погодитись не може з огляду на наступне : Відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону України „Про місцеве самоврядування акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Конституційний Суд України зазначив у своєму рішенні від 1 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів а, б, в, г статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якого положення пунктів а, б, в, г статті 12 Земельного кодексу у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб'єкти владних повно\-важень. Таким чином, [PERSON] сільська рада Пустомитівського району Львівської області приймаючи оскаржуване рішення діяла, як субєкт владних повноважень. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 27.12.2005 року [PERSON] сільською радою прийнято рішення № 245, згідно яким «передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки громадянам згідно поданого списку (список додається) в с. Сокільники, Пустомитівського району Львівської області». Досліджуючи копію даного рішення, яке завірене архіним відділом Пустомитівської РДА, вбачається, що дане рішення прийняте за результатом розгляду заяв громадян про надання їм земельних ділянок (присадибних та у полі) наданих для обслуговування житлового будинку та для ведення ОСГ в с. Сокільники, Пустомитівського району Львівської області. Згідно представленої позивачем копії витягу з рішення № 245 від 27.12.2005 року, даним рішенням сільська рада розглянувши заяву гр. [PERSON] про надання земельної ділянки у приватну власність в с. Сокільники та вирішила передати безкоштовно у приватну власність земельну ділянку надану для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,12 га. Заперечуючи доводи позивача [PERSON] щодо передачі йому рішенням № 245 від 27.12.2005 року безоплатно у приватну власність земельної діялнки наданої для будівництва і бслуговуваня житлового будитнку площею 0,12 га. відповідач [PERSON] сільська рада покликається на представдлений суду список, додаток до рішення № 245 від 27.12.2005 року, який наданий Архівним відділом Пустомитівської РДА та згідно якого прізвище позивача [PERSON] в ньому не значиться. З метою належного дослідження представлених сторонами суду доказів, а саме : рішення № 245 від 27.12.2005 року, списку до нього та протоколу № 22 від 27.12.2005 року, судом витребовувались оригінали вказазаних документів, однак листом № 1527 від 29.12.2016 року [PERSON] сільської ради повідомлено про неможливість надання оригіналів вказаних документів у звязку з їх відсутністю. Допитані судом в якості свідків [PERSON] який станом на жовтень грудень 2005 року очолював комісію по будівництву [PERSON] сільської ради, [PERSON], [PERSON], [PERSON] заяви яких розглядались на сесії 27.12.2005 року вказали, що 27.12.2005 року на сесії [PERSON] сільської ради на якій серед інших відповідно до списку розглядалась заява позивача [PERSON] щодо передачу йому безоплатно у приватну власність земельну ділянку надану для будівництв та обслуговування житлового будинку площею 0,12 га., яка рішенням № 245 від 27.12.2005 року задоволено. Представлений Архівним відділом Пустомитівської РДА список до рішення, вважають фіктивним, оскільки не відповідає списку осіб чиї заяви були предметом розгляду на сесії. На підставі наведеного, аналізуючи встановлені судом осбтавини та зібрані докази, в тому числі неможливість відповідачем надати суду оригінали рішення № 245 від 27.12.2005 року, списку до нього та протоколу № 22 від 27.12.2005 року, враховуючи те, що рішення № 245 від 27.12.2005 року прийняте за результатом розгляду заяв громадян про надання їм земельних ділянок (присадибних та у полі) наданих для обслуговування житлового будинку та для ведення ОСГ в с. Сокільники, Пустомитівського району Львівської області, що стороною відповідача не оспорюється, а згідно рішення № 213 від 25.10.2005 року позивачу [PERSON] надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку та господарських будівель в кварталі забудови по вул. Успенській, суд приходить до висновку, що всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідачем не доведено перед судом легітимність представленого суду та засвідченого Архівним віддом Пустомитівського РДА списку до рішення, а саме не прийняття на сеії 27.12.2005 року рішення по заяві позивача [PERSON] У пункті 5 Рішення №\~7-рп/2009 Конституційний Суд України вказав, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і субєкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. За вказаних обставин, враховуючи недоведеність відповідачем перед судом в установленому законом порядку фіктивності представеного позивачем витягу з рішення № 245 від 27.12.2005 року, наявність такого розціються судом, як реалізація позивачем своїх субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів. Таким чином, станом на час прийняття сільською радою оскаржуваного рішення № 54 від 11.08.2006 року, позивач реалізував своє право за рішенням № 213 від 25.10.2005 року, а тому скасовуючи своє рішення [PERSON] сільська рада діяла протиправно. Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004р. №7 Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ за заявою сторони, яка не погоджується з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади щодо земельного спору, суд перевіряє правильність цього рішення і вирішує спір по суті. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється відповідно до ч.3 ст.152 ЗК України та при оскарженні рішень органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування з питань, віднесених до їх компетенції (наприклад, про відмову в передачі у власність чи в продаж земельної ділянки або розміщенні обєкта), суд у разі задоволення позову визнає рішення цих органів недійсними і зобовязує їх, залежно від характеру спору, виконати певні дії передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство. Судом встановлено, що в жовтні 2012 року позивач [PERSON] звернувся до відповідача [PERSON] сільської ради з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,12 га. на території с. Сокільники в кварталі індивідуальної житлової забудови по вул. Успенській. Дана заява була розглянута 23.11.2012 на засіданні позачергової сесії [PERSON] сільської ради та за результатом розгляду якої прийнято оскаржуване рішення № 386, яким [PERSON] відмовлено у виділенні йому вказаної земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,12 га. по вул. Успенській, у звязку з відсутністю кварталу забудови. Згідно ч. 6,7 ст. 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Як встановлено судом, станом на час прийняття оскаржуваного рішення № 386 від 23.11.2012 року так як і на теперішній час, було чинне рішення [PERSON] сільської ради Львівської області № 245 від 27.12.2005 року про передачу безкоштовно у приватну власність [PERSON] земельної ділянки наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,12 га. Таким чином, відмовляючи у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність в межах норм безоплатної приватизації за рішенням № 245 від 27.12.2005 року, відповідачем порушено право позивача набути в установленому законом порядку право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд із земель комунальної власностів межах норм безоплатної приватизації, що свідчить про неправомірність та незаконність оскаржуваного рішення.

Outcome: approved