Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого вказав, що відповідно до укладеного договору про відкриття та обслуговування рахунку і випуск платіжної картки № 25686/03 відповідач отримав кредит у розмірі 15000 грн. зі сплатою 24% річних та ставкою за несанкціонованим овердрафтом 35% річних за користування кредитом. Відповідно до умов договору відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки у строки та у порядку, встановленими кредитним договором, але у порушення умов договору своїх зобовязань належним чином не виконав, у звязку з чим за ним виникла заборгованість, яка станом на 11.04.2018 року становить 37426,91 грн., з яких основний борг (тіло кредиту) - 14999,06 грн., заборгованість за відсотками за користуванням кредитом 14043,39 грн., інфляційне збільшення заборгованості 7106,21 грн., 3% річних від суми заборгованості 1278,25 грн. Посилаючись на це, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь зазначену суму заборгованості та судовий збір в розмірі 1762 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду. Представник позивача до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В матеріалах справи наявна заява позивача, в якій він просить суд здійснити судовий розгляд у його відсутність та не заперечує проти заочного розгляду справи у разі неприбуття до судового засідання відповідача. Відповідач до судового засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. З огляду на положення ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе судовий розгляд справи здійснити в заочному порядку і постановити заочне рішення на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. \~ \~ \~ \~ \~Судом встановлено,\~що між ПАТ\~«Державний ощадний\~банк України»\~та відповідачем\~був укладений\~договір про\~відкриття та\~обслуговування рахунку\~і випуск\~платіжної картки\~№ 25686/03,\~за яким [PERSON] отримав кредит у розмірі 15000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% річних та ставки за несанкціонованим овердрафтом 35% річних за користування кредитом, що підтверджується відповідним договором, заявою-анкетою на відкриття рахунку фізичній особі та видачу платіжної картки, виписками по рахунку, розрахунком заборгованості, звітом щодо розрахунку сум інфляційних витрат та 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитом (а.с.6-7,8,9,10,13-24,25-26). Своїм підписом в договорі відповідач підтвердив укладання договірних відносин між ним і позивачем та про досягнення між ними згоди за всіма умовами договору. Згідно наданого розрахунку станом на 11.04.2018 року в результаті порушення відповідачем умов договору за ним утворилася заборгованість в розмірі 37426,91 грн., з яких основний борг (тіло кредиту) - 14999,06 грн., заборгованість за відсотками за користуванням кредитом 14043,39 грн., інфляційне збільшення заборгованості 7106,21 грн., 3% річних від суми заборгованості 1278,25 грн. (а.с.10). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно положень ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст.599 ЦК України зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до вимог ч.1 ст.1048, ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо неповернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту та одержання від позичальника процентів від суми позики. Відповідно до п.3.3 договору відповідач зобовязався сплачувати за кредитом всі платежі на підставі звіту (виписки) по рахунку не пізніше 25 числа місяця наступного за звітним або на початку операційного дня, наступного за вихідним, святковим днем чи неробочим згідно з договором. Банк залишає за собою право відмовитися від надання клієнту передбаченого договором кредиту частково або в повному обсязі у разі наявності обставин, які явно свідчать про те, що наданий клієнту кредит своєчасно не буде повернутий. Згідно п.3.6 договору, при виникненні простроченої заборгованості за рахунком та кредитом, її непогашення у строки, визначені правилами, клієнт гарантує повернення сум такої заборгованості Банку всіма належними йому коштами, майном, майновими правами тощо. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України, за якою боржник зобов'язаний на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, неповерненням кредиту, несплатою процентів відповідач в односторонньому порядку порушив зобовязання, що витікають з умов кредитного договору, що є неприпустимим, тому з нього на користь Банку підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту, за нарахованими відсотками за користування кредитом, інфляційні нарахування та три відсотки річних від простроченої заборгованості. При цьому суд зауважує, що згідно з п.3.1. та п.3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідність за порушення грошових зобовязань» від 17.12.2013 № 14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст.625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 26.04.2017 по справі № 918/329/16, відповідно до якої нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати зі сплати судового збору, які складають 1762 грн. На підставі ст.ст.526, 527, 530, 546, 549, 1048, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved