Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

Позивач - [PERSON] 12 квітня 2018 року звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 14920 гривень щомісячно, з щомісячною індексацією в порядку передбаченому законодавством України, до досягнення старшою дитиною повноліття, а також стягувати аліменти на її - [PERSON] користь в сумі 5000 гривень 00 копійок щомісячно, з щомісячною індексацією в порядку передбаченому законодавством України, до досягнення наймолодшою дитиною трьох років. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона перебуває з відповідачем у шлюбі з 27 серпня 2014 року, за час якого у них народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Позивач зазначила, що відповідач матеріальну допомогу на її утримання та дітей не надає, матеріально спроможній, оскільки працює моряком та має щомісячний дохід в сумі 1459 доларів 00 центів США, тому просить суд стягнути з відповідача аліменти у заявленому розмірі. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 26 квітня 2018 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі, призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. 23 травня 2018 року до суду надійшов відзив від відповідача [PERSON] на позовну заяву, в якій відповідач зазначив, що незгоден з визначеним позивачем розміром аліментів заявлених до стягнення, так як вважає його завищеним та не обґрунтованим, однак згоден на стягнення з нього аліментів в сумі 746 гривень щомісячно на кожну дитину. Щодо вимог про стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] в сумі 5000 гривень щомісячно заперечував в повному об'ємі, просив суд відмовити в цій частині позовних вимог, посилаючись на те, що позивач є працездатною особою, яка має постійний дохід з отриманням щомісячної заробітної плати. 19 червня 2018 року до суду від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій остання заперечує проти викладених відповідачем пояснень у відзиві на позов, та просить суд задовольнити заявлені вимоги в повному об'ємі. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 11 вересня 2018 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні частково заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила суд задовольнити позовні вимоги з урахуванням пояснень викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] про стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони з 27 серпня 2014 року перебувають у шлюбі. який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №1572 від 27 серпня 2014 року. За час перебування у шлюбі, сторони мають спільних дітей: дочку - [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO]. Позивач повідомила суд, що звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, який зареєстрований між нею та відповідачем по справі, однак на цей час рішення по цій справі не ухвалено. Неповнолітні діти: дочка - [PERSON], [INFO], та син - [PERSON], [INFO], мешкають разом з матір'ю - [PERSON], що не спростовувалось відповідачем по справі. Позивач зазначила, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання їх спільних дітей, у зв'язку з чим вона була вимушена звернутись до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до п.9 ст. 7 Сімейного кодексу, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР(475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно зі ст. 180, ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 2 статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд зазначає, що сторони по справі не дійшли згоди щодо розміру аліментів. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною статті 184 СК України встановлено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім'ї. Під зміною сімейного стану розуміється з'явлення у сім'ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов'язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я платника аліментів. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем підтверджено, що дійсно відповідач [PERSON] працює моряком на посаді помічника капітана, що підтверджується довідкою ТОВ «ОСМ Крю Менеджмент Україна» від 18.01.2018 року та листом ТОВ «ОСМ Крю Менеджмент Україна» від 13.03.2018 року за вих. №1, згідно з яким також зазначено, що базова заробітна плата за посадою [PERSON] складала в сумі 1459 доларів США на місяць. Вказані обставини відповідачем по справі не спростовувались. Судом також враховуються пояснення відповідача, а саме, що він дійсно працює моряком на іноземних суднах з місячною заробітною платою в сумі 1459 доларів щомісячно, однак він працевлаштовується за графіком місяць через місяць, тобто працює лише шість місяців на рік, що в свою чергу було визнано та не спростовувалось позивачем по справі, у зв'язку з чим у відповідності до ч.1 ст. 82 ЦПК України додатковому доказуванню не підлягають. На підставі викладеного судом встановлено, що фактично заробітна плата відповідача на рік складає приблизно в сумі 8754 доларів США, тобто 729 доларів 50 центів США на місяць, що згідно курсу НБУ станом на день розгляду справи еквівалентно 20469 гривень 77 копійок. У зв'язку з чим, суд вважає доводи позивача, що відповідач спроможній сплачувати аліменти в сумі 14920 гривень на двох дітей та 5000 гривень на її користь необґрунтованими та безпідставними, оскільки заявлена позивачем до стягнення сума аліментів в загальному розмірі складає 19920 гривень, що є 97,31% від місячного доходу відповідача (19920*100/20469,77=97,31). Судом також встановлено, що позивач [PERSON] працевлаштована працює на посаді асистента в Одеському національному медичному університеті, заробітна плата якої за період з вересня 2017 року по січень 2018 року складає в загальному розмірі 11386 гривень 00 копійок, що підтверджується довідкою про заробітну плату від 13 лютого 2018 року за вих. №100, а також отримує з 01.09.2016 року допомогу при народженні дитини в сумі 860 гривень 00 копійок щомісячно, що підтверджується довідкою Управління соціального захисту населення в Київському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради за №1339 від 21 травня 2018 року. Суд також вважає за необхідне зазначити, що Законом України «Про прожитковий мінімум» встановлено, що прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. Статтею 2 вказаного Закону встановлено, що прожитковий мінімум застосовується для: загальної оцінки рівня життя в Україні, що є основою для реалізації соціальної політики та розроблення окремих державних соціальних програм. Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік (ст.4 ЗУ «Про прожитковий мінімум»). При вищевикладених обставинах, з урахуванням встановлених обставин, у тому числі, що: позивачем не доведено, що матеріальний стан відповідача дозволяє йому сплачувати аліменти у розмірі 14920 гривень щомісячно на дітей, як заявлено позивачем у позовних вимогах; з урахуванням приписів встановлених ч. 1 ст. 182 СК України, щодо якого виник спір, беручи до уваги рівність обов'язку обох батьків щодо утримання своєї дитини, а також, щопрожитковий мінімум на дитину відповідного віку, кожен рік підлягає встановленню, та кожен місяць підлягає моніторингу; суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, та з урахуванням вищевикладених обставин, законним і справедливим буде стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі одного прожиткового мінімуму встановленого на дитину відповідного віку щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня подання позовної заяви до суду, а саме з 12.04.2018 року та до досягнення кожною дитиною повноліття. Разом з цим, суд вважає за належне роз'яснити сторонам, що відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них, а також положення ст.185 Сімейного кодексу України щодо обов'язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Одночасно суд роз'яснює, що статтею 196 Сімейного кодексу України передбачена відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на її користь у розмірі 5000 гривень щомісячно до досягнення наймолодшою дитиною трьохрічного віку, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Права на утримання не має той із подружжя, хто негідно поводився у шлюбних відносинах, а також той, хто став непрацездатним у зв'язку із вчиненням ним умисного злочину, якщо це встановлено судом. Той із подружжя, хто став непрацездатним у зв'язку з протиправною поведінкою другого з подружжя, має право на утримання незалежно від права на відшкодування шкоди відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно з ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів. В добровільному порядку питання щодо утримання дружини позивачка та відповідач не вирішили. Щодо посилань відповідача викладених у запереченнях проти задоволення вимог в цій частині, а саме, що позивач працевлаштована, має дохід, тому відсутні підстави для стягнення з нього аліментів на користь дружини, суд вважає необґрунтованими, оскільки згідно з ч.4 ст.84 СК України, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. З урахуванням вищевикладеного, виходячи з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, суд присуджує кошти (аліменти) на утримання дружини в сумі 1000 гривень 00 копійок щомісячно, до досягнення [PERSON], [INFO] року, трьохрічного віку, а саме до [INFO] року. Доводів про неможливість надання матеріальної допомоги позивачці, відповідач суду не надав, тому є всі підстави для стягнення з нього аліментів на утримання дружини до досягнення їх дитиною трирічного віку. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються зокрема позивачі у справах про стягнення аліментів. З урахуванням вищевикладеного, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви про стягнення аліментів, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 704 гривні 80 копійок.

Outcome: partial