Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

Позивач 27.04.2016 року звернувся до суду із позовом до [PERSON], про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, обґрунтовуючи який, зазначає, що 10.07.2015 року о 22 год. 10 хв. в м. Бориспіль Київської області по вул. Шевченка, сталася ДТП учасниками якої є він та відповідач. Постановою суду відповідача визнано винним у адміністративному правопорушенні, що спричинило вказану ДТП. Для відновлення пошкодженого автомобіля позивачеві доведеться понести витрати у сумі 65\~108 грн. 55 коп. відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку автомобіля. Також позивач сплатив 700 грн. за проведення огляду його автомобіля та визначення майнової шкоди. У звязку з цим, позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача 65\~808 грн. 55 коп. матеріальної шкоди та судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача обставини справи підтвердив, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може гуртуватися на припущеннях. За змістом ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до вимог частини 4 вказаної статті постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. В судовому засіданні встановлено, що 10 липня 2015 року о 22 год. 10 хв. в Борисполі Київської області по вул. Шевченка сталась дорожньо-транспортна пригода, про що УДАІ ГУМВС України в Київській області видало відповідну довідку (а.с.6 ). Учасниками вказаної пригоди були позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07.08.2015 року [PERSON] визнано винним в порушенні вимог п. 3.б, 10.1, 10.3 ПДР та скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. (а.с.8-9) Відповідно до вказаної постанови суду, 10 липня 2015 року о 22 год. 10 хв. в м. Борисполі по вул. Шевченка, водій [PERSON] рухаючись на автомобілі [NUMBER] під час руху був неуважним, при зміні напрямку руху не переконався що це буде безпечно і не створить перешкоди іншим учасникам руху та здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який здійснював маневр обгону, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постанова суду набрала законної сили. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди належний позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії АІС №210239 автомобіль [NUMBER] отримав механічні пошкодження. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку від 3 грудня 2015 року (а.с.11-26) вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER] складає 65108,55 гривень. Вартість проведених робіт з оцінки вартості відновлювального ремонту складає 700 гривень, які за твердженням позивача [PERSON] були ним сплачені згідно з долученою до матеріалів справи квитанцією №600313 від 15 грудня 2015 року (а.с.41). Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до розяснень, викладених в п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовуються на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовуються винною особою. Відповідно до положень частини 1 статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, мас право па їх відшкодування. Крім того, пункт 1 частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України зазначає, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також виграти, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). У звязку з тим, що вина [PERSON] у вчиненні вищезазначеної ДТП доведена, між діями відповідача, що виразились в порушенні правил дорожнього руху та завданням [PERSON] шкоди існує причинно-наслідковий звязок, за рахунок [PERSON] на користь [PERSON] підлягають відшкодуванню матеріальні збитки, повязані із пошкодженням автомобіля та проведенням роботи щодо відновлення автомобіля в розмірі 65808 грн. 55 коп. При визначенні розміру завданої шкоди, зважаючи на її оспорювання відповідачем, суд виходить з наступного. Наданий в якості доказів завданої матеріальної шкоди звіт про оцінку завданого збитку (а.с. 11-26) суд бере до уваги як основний доказ, оскільки відповідачем не надано доказів його невідповідності чи завищення розміру. Висновки спеціаліста з цього приводу не спростовані. Крім того, з цього приводу, судом 06.02.2017 року виносилась ухвала про відмову у задоволенні клопотання про призначення відповідної експертизи, зважаючи на відсутність доказів сумнівності поданого позивачем висновку. Навпаки, позивачем в якості підтвердження часткового ремонту пошкодженого транспортного засобу, 28.02.2017 року суду надана відповідна калькуляція, акти виконаних робіт та підтвердження вчинених ним витрат, з урахуванням яких, судом встановлено, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням заміни агрегатів, згідно звіту значно менше, ніж витрати вчинені позивачем самостійно у звязку з відновленням дзеркала із заміною лише самого дзеркала, що було розбите. В той же час, позивач наполягав на стягненні з відповідача саме визначеного розміру шкоди згідно звіту від 03.12.2015 року. Таким чином, указаний звіт суд приймає до уваги та в основу розрахунку завданого збитку позивачу винними діями відповідача, що мали місце внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, суду позивачем надавались докази повідомлення відповідача за допомогою телеграми про час та місце проведення оцінки пошкоджень, завданих його транспортному засобу, однак у звязку з відсутністю оригіналів, у їх приєднанні до матеріалів справи було відмовлено. При цьому суд враховує тривалість розгляду справи в суді, можливість протягом шести місяців подати відповідачем докази спростування зроблених висновків у звіті від 03.12.2015 року. Однак таких доказів суду надано не було. Також, суд враховує, що матеріальний збиток визначений станом на грудень 2015 року, і станом на момент ухвалення судового рішення, є відмінним на користь відповідача. Суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що збитки згідно звіту позивача визначені в розмірі 26461 грн. 51 коп., оскільки це є розмір завданого матеріального збитку за відсутності вартості відновлювального ремонту, який складає загалом 65108 грн. 55 коп., оскільки встановлена можливість відновлення транспортного засобу та враховано коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу та агрегатів 0,68. При цьому, підстав для залучення в якості співвідповідача страхової компанії у суду не було, оскільки з цього приводу відсутнє відповідне клопотання позивача в порядку ст. 33 ЦПК України. Крім того, як зазначили сторони, указана страхова компанія припинила здійснення будь-яких виплат у звязку з ліквідацією (припинення діяльності). Таким чином, суд приходить до переконання про задоволення позову [PERSON] в повному обсязі та постановленням рішення про стягнення з винуватця ДТП водія [PERSON] на користь позивача 65808 грн. 55 коп. з урахуванням вартості проведеної оцінки. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати у справі, а саме судовий збір в сумі 658 грн. 09 коп. слід стягнути з відповідача на користь позивача, оскільки рішення ухвалено на користь останнього. На підставі ст.ст. 1166, 1186, 1187, 1188 ЦК України,

Outcome: approved