Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

Позивач 22.11.2017 року звернулась до Фрунзенського районного суду м. Харкова із позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. За ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від справу передано на розгляд Московському районному суду м. Харкова. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що від шлюбу з відповідачем має неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] Шлюб з відповідачем було розірвано рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03.02.2010 р.. Фактично шлюбно-сімейні відносини з відповідачем були припинені з 21.06.2009 р., та з цього часу неповнолітній син проживає разом з нею, проти чого відповідач не заперечував. Відповідач життям сина не цікавиться, не телефонує йому, не виявляє бажання спілкуватися з сином, не приймає участі у його вихованні. Син [PERSON] не пам'ятає батька та не має до нього почуттів. З червня 2009 року вона з сином проживають разом з її батьками у приватному будинку, де сину забезпечені гідні умови проживання. Ухвалою суду від 20.02.2018 року до участі в справі залучено в якості третьої особи Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради (а.с.36-37). В підготовчому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити в зв'язку з визнанням його відповідачем, розглядати справу без її участі, про що зазначила у письмовій заяві. Відповідач проти позовних вимог [PERSON] не заперечував та просив їх задовольнити, розглядати справу без його участі, про що зазначив у письмовій заяві (а.с.33). Третя особа подала письмове клопотання про залучення до матеріалів справи висновку органу опіки та піклування на позовну заяву та просила провести розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування. Суд, дослідивши письмові докази, прийшов до наступного. Судом встановлено, що батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Шлюб між сторонами було розірвано 03.02.2010 року, та згідно свідоцтва про розірвання шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с.8). Неповнолітній [PERSON] зареєстрований та проживає разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). Матеріали справи містять копію нотаріально посвідченої заяви [PERSON] про те, що він погоджується з позовом [PERSON] щодо позбавлення його батьківських прав стосовно його малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.6). Згідно висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради № 184 від 20.03.2018 р., визнано за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сині [PERSON], [INFO] Відповідно до ч.2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.. Як зазначено у п. п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін..) що надані батьками до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загально визнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду. Судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню його малолітнього сина [PERSON], [INFO], та згоден на позбавлення його батьківських прав. За таких підстав позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved