Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

Позивач 13.11.2020 р. звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] на його користь у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до 30 червня 2023 року. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що відповідач є його батьком. На даний час і вже фактично протягом багатьох років вони проживають окремо. Він є студентом денної форми навчання другого курсу Вищого навчального закладу Київський національний університет імені Тараса Шевченка, навчається за кошти бюджету за державним замовленням. Раніше рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18.11.2014 року відповідач був вже зобов`язаний сплачувати аліменти на користь його матері на його утримання у розмірі 650 грн. щомісячно. Це рішення виконувалося до його повноліття - до 12.01.2020 року. Він неодноразово намагався домовитися з батьком у особистих бесідах про те, щоб батько щомісячно надавав йому якусь суму грошей, які дуже потрібні для забезпечення рівня його життя. Він проживає разом з матір`ю, яка матеріально його одноособово підтримує, також потребує матеріальної допомоги від батька. Неповнолітніх дітей та інших осіб у відповідача на утриманні не має, відповідач працездатний, фізично здоровий і за своїм матеріальним станом може надавати йому матеріальну допомогу, стягнень з відповідача за виконавчими документами не проводиться. На теперішній час відповідач має дохід, який дозволить останньому надавати матеріальну допомогу у зв`язку з продовженням його навчання. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21.12.2020 року відкрите провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи в судове засідання, залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору матір позивача [PERSON] (а.с. 10,11). 12.02.2021 року до суду надійшов відзив на позов у якому відповідач просить ухвалити рішення про стягнення з нього аліментів у розмірі 800 грн. щомісячно на користь позивача по 30.06.2023 року. Вказує, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність правових підстав для повного задоволення позовних вимог; не надано доказів про понесення будь яких витрат на навчання; щомісячний проїзд у громадському транспорті для студентів м. Києва становить 150 грн. З 11 серпня 2020 року по січень 2021 р. він щомісячно отримував заробітну плату у розмірі 5 500 грн., з якої щомісячно сплачує 1 500 грн. комунальні послуги, на даний час змінив місце роботи та отримує мінімальну заробітну плату в розмірі 5 200 грн. Після завершення сплати аліментів він продовжував здійснювати перерахунки на картковий рахунок дитини [PERSON] в сумі 1 000 грн. щомісяця на забезпечення навчання, що підтверджується чеками Приватбанк. В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Позивач подав суду заяву про розгляд справи без його участі, у якій додатково повідомив, що стипендії в університеті він не отримує; йому, його батькам та старшій сестрі належать по ј частині приватизованої на них кватири [ADDRESS] , тому він зобов`язаний нести витрати на утримання житла, що не може здійснювати, через що росте заборгованість, він постійно проживає разом зі своєю матір`ю, яка надає йому матеріальну допомогу. Третя особа [PERSON] подала заяву з проханням розглянути справу без її участі, вказала, що син [PERSON] постійно проживає разом з нею, стипендію не отримує, вона частково надає сину матеріальну допомогу на необхідні для сина харчування, одяг, ліки, але її недостатньо. Відповідач подав суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначив, що позовні вимоги визнає частково в розмірі 800 грн. За викладених обставин суд вважає за можливе розглянути справи без участі сторін по справі та третьої особи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно частини 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідач по справі [PERSON] є батьком позивача [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження - а.с. 4). Відповідно виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва № 755/27451/14-ц виданого 14.05.2015 р., з відповідача на користь [PERSON] стягувались аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 650 грн. щомісячно, починаючи з 08.10.2014 року до досягнення дитиною повноліття тобто до [INFO] (а.с. 6). Отже, з огляду на дату народження [PERSON] - [INFO] , позивач досяг повноліття, тому стягнення аліментів на його утримання припинилось. Відповідно довідки Київського національного університету імені Тараса Шевченка від 22.09.2020 р. № 21591, [PERSON] є студентом 2 курсу освітнього рівня «бакалавр» денного відділення факультету комп`ютерних наук та кібернетики, закінчує навчання 30 червня 2023 року (а.с. 5). Відповідно до положень ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Як роз`яснено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. За змістом положень частини 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Вирішуючи спір по суті суд враховує наступне. Позивач [PERSON] досяг віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років та продовжує навчатись. [PERSON] навчається на денній формі навчання. Така форма навчання призводить до неможливості студента офіційно працювати та отримувати доходи, а отже дитина об`єктивно потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання, адже сама по собі денна форма навчання позбавляє повнолітню дитину відповідача можливості працювати та утримувати себе самостійно і за таких умов дитина потребує матеріальної допомоги від своїх батьків. У постанові Верховного Суду від 23.01.2019 року в справі №346/103/17 суд касаційної інстанції, зокрема, погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що дитина сторін навчається на денній формі, у зв`язку з чим не в змозі офіційно працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання. Разом з тим, за приписами норми ст. 199 СК України, батьки зобов`язані утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання до досягнення нею двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати таку матеріальну допомогу. Вказані обставини щодо матеріального стану відповідача мають з`ясовуватись та досліджуватись судом у межах розгляду даного спору. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням зібраних по справі доказів, суд вважає, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу сину [PERSON] , який потребує такої допомоги у зв`язку з навчанням на денній формі навчання. Вирішуючи питання про обсяг задоволення позовних вимог суд вважає за необхідне зазначити наступне. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти на період навчання у розмірі по 2000 щомісячно, що підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до положень ст. 6 СК України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. За нормою ст. 201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Відповідач визнає позов про сплату аліментів позивачу у розмірі по 800 грн. щомісячно. В обґрунтування заперечень відповідач надав довідку ТОВ «Центральна позавідомча служба охорони плюс» від 01.02.2021 року № 03 у якій вказано щомісячний розмір заробітної плати [PERSON] та зазначено, що позивач працював у вказаному товаристві з 11.08.2020 року, загальний розмір його заробітної плати з 11.08.2020 р. по січень 2021 року складає 33 526 грн. Отже, середньомісячний дохід відповідача за вказаний час становив у сумі 5 587,67 грн. При цьому відповідач вказує, що він змінив місце роботи та отримує заробітну плату у розмірі 5 200 грн. Однак, на підтвердження цього факту жодних доказів суду не надано. Разом з тим, у відзиві на позов відповідач посилається на те, що він після досягнення сином повноліття сплачував позивачу у добровільному порядку кошти у розмірі по 1 000 грн. щомісячно, на підтвердження чого надав квитанції Приватбанк від 12.01.2020 року, від 12.01.2021 року. З урахуванням наведених обставин суд вважає, що відповідач має можливість сплачувати на користь позивача аліменти у розмірі по 1 000 грн. щомісячно на період навчання сина у вищому навчальному закладі. Судом не встановлено наявності на утриманні відповідача будь яких осіб. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 29.09.2004 року, відповідачу на праві власності належить ј частка квартири [ADDRESS] , як вказано в позові, за цією адресою проживає позивач. При цьому суд констатує, що в матеріалах справи відсутні будь які докази на підтвердження наявності у відповідача на праві власності, володіння та/або користування іншого майна, окрім вищевказаного, та майнових прав, у тому числі рухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; понесених відповідачем витрат, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, що має доводитись стягувачем аліментів у відповідності до положень ст. ст. 182, 199 СК України. Таким чином, враховуючи, що позивач досяг повноліття та відповідно втратив правовий статус дитини, беручи до уваги обставини зазначені у частині 1 статті 182 СК України, які враховані судом при визначенні розміру аліментів, та застосування норм сімейного законодавства щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, визначених у наведеній ст. 201 СК України, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі по 1 000 грн. щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову - з 13.11.2020 року по дату навчання позивача у Київському національному університеті імені Тараса Шевченка - по 30.06.2023 року. Вказана сума аліментів перевищує суму аліментів, що була визначена рішенням суду до стягнення до досягнення позивачем повноліття. Позивачем суду не надано будь яких доказів на підтвердження того, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу у розмірі заявлених позовних вимог на утримання позивача на період його навчання. Отже, з урахуванням викладеного суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Крім того, суд роз`яснює сторонам, що відповідно до положень ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За нормою ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно норми ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно положень пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» та судових витрат у даній справі сторонами не заявлялось. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Аналіз вказаної норми закону дозволяє стверджувати, що оскільки на час ухвалення рішення Кабінетом Міністрів України не визначений порядок компенсації судових витрат, тому під час розгляду даної категорії справи про стягнення аліментів судові витрати щодо сплати судового збору відносяться за рахунок держави. За наведених обставин питання розподілу судових витрат при ухваленні рішення судом не вирішувалось.

Outcome: partial