Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

Позивач 28.03.2018 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], предметом якої є стягнення боргу за Кредитним договором №131228-095209 від 28.12.2013 року в загальному розмірі 60819,62 грн. Як на підставу позову позивач посилається на те, що відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. і був зобовязаний повернути отримані кошти та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 560,00 грн. у строк до 10.01.2014 року. Відповідач частково сплатив відсотки пені за прострочення заборгованості та відсотки за користування кредитом, проте, станом на 14.03.2018 року він не виконує свої зобовязання щодо повернення грошових коштів, а тому до нього застосовано штрафні санкції у виді неустойки пені. 29.03.2018 року судом направлено запит щодо доступу до персональних даних, на підставі\~ч.6 ст.187 ЦПК України, з метою отримання інформації про місце проживання (перебування) відповідача, відповідь на який отримано 26.04.2018 року. Відповідно до наданої відповіді відоме зареєстроване місце проживання відповідача: [ADDRESS] /а.с.50/. Згідно з частиною 1\~статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. В судове засідання представник позивача не зявився, надав письмову заяву, в якій зазначив, що позов підтримує повністю, проти винесення заочного рішення не заперечує, просить справу слухати за його відсутності (а.с.57-58). Від відповідача відзив на позов не надходив до суду, копія належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження від 07.05.2018 року, разом з судовою повісткою про виклик та копією позовної заяви з додатками, судом направлялися за його зареєстрованим місцем проживання (перебування). У відповідності до норм частини 1, 2\~статті 131 Цивільного процесуального кодексу України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. В даному випадку судова кореспонденція повернулася до суду без вручення адресату за закінченням встановленого строку зберігання /а.с.59-60,65-66,71-72,80-81,86-87/, тому суд, на підставі п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, вважає її врученою. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до\~ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що розгляд справи проводився у відсутності сторін, фіксація судового засідання технічними засобами, у відповідності до ч.2\~ст.247 ЦПК України, не здійснювалась. Відповідно до\~ч.1\~ст.13\~ЦПК України\~суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Згідно ч.1, ч.5 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом досліджені всі докази надані сторонами, клопотань про витребування та дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 28.12.2013 року відповідач [PERSON] уклала з ТОВ «Служба термінового кредитування» Кредитний договір №131228-095209 та отримала кредит в розмірі 2000,00 грн. Відповідно до п.3.3 договору, відповідач була зобовязана повернути отримані грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 560 грн. у строк до 10.01.2014 року. /а.с.5-6/. За змістом ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При укладенні кредитного договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до норм якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропоновувати свої умови договору. Відповідно до ст.ст.526 та 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Стаття 536 ЦК України зазначає, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. У ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У статті 1048 ЦК України вказано, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з частиною 1 статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. В ст.599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Суд встановив, що відповідач у встановлений договором строк до 10.01.2014 року свої зобовязання не виконав, грошові кошти в розмірі 2000,00 грн. та відсотки за користування кредитом в розмірі 560,00 грн. не повернув, тому позивач застосував до нього штрафні санкції у виді неустойки пені, яку в період часу з 21.01.2014 року по 18.04.2014 року відповідач сплатив частково - в загальному розмірі 1120,00 грн., пролонгувавши договір строком до 02.05.2014 року. При цьому, за кожне з шести пролонгувань договору відповідач сплачував відсотки за користування кредитом в розмірі 560 гривень. Проте, станом на 14.03.2018 року сума заборгованості разом з пенею становить 59040,00 грн. /а.с.9-35/. Враховуючи зазначені обставини, а також те, що відзиву відповідачем не надано, доводи позивача щодо невиконання відповідачем зобов'язань за договором, а також розміру прострочених платежів нічим не спростовуються і ці обставини слід вважати доведеними, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі. Також, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, що був сплачений ним при зверненні до суду у розмірі 1762,00 грн., адже відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, суд вважає, що не підлягає задоволенню вимога про стягнення з відповідача комісії банку у розмірі 17,62 грн., оскільки статтею 133 ЦПК України не передбачений такий вид судових витрат, як комісія банку На підставі викладеного,

Outcome: partial