Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

Позивач [PERSON], 04 вересня 2017 року, звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну ділянку на якій розташований житловий будинок, що належить йому на праві власності. В позовній заяві позивач [PERSON] посилався на те, що він є власником житлового будинку [ADDRESS]. Цей житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0999 га, яка на підставі рішення сесії V скликання Кодимської міської ради від 28 березня 2007 року №198, належить на праві власності [PERSON], колишньому власнику житлового будинку, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 21 березня 2008 року. Після смерті [PERSON], власником житлового будинку [ADDRESS] стала спадкоємець - відповідач [PERSON], яка і продала йому житло. Земельна ділянка площею 0,0999 га в [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], на якій розташований належний йому будинок, є власністю [PERSON], яка продала цей будинок йому. Відповідно до частини першої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. При укладенні договору купівлі-продажу будинку досягли домовленості з відповідачем про те, що окремо оформлять договір купівлі-продажу земельної ділянки, яку та успадкувала після смерті [PERSON]. Однак відповідач від такого оформлення договору купівлі-продажу земельної ділянки всіляко ухиляється, що і спонукало його звернутися до суду за захистом свого права. Просить визнати договір-купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0999 га в [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER] між ним та [PERSON] дійсним та визнати за ним право власності н цю земельну ділянку. В судове засідання позивач не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явилася, надавши заяву про визнання позову та розгляд справи за її відсутністю. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх учасників справи) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до частини третьої статті 200 ЦПК України, у випадку визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0999 га по [ADDRESS], власником її є [PERSON] (а.с.6). Згідно Витягу про державну реєстрацію прав №32254582, виданого Кодимським районним бюро технічної інвентаризації 28 жовтня 2011 року, власником житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.35). Згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №31802125, виданого Кодимським районним бюро технічної інвентаризації 30 листопада 2011 року, власником житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.11). Згідно Витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки по [ADDRESS], вона має площу 999,00 кв.м і нормативну грошову оцінку - 175836,44 грн. (а.с.7). Згідно ухвали Кодимського районного суду Одеської області від 13 грудня 2011 року (справа №2-824/2011), виправлено описку в рішенні Кодимського районного суду Одеської області від 07 листопада 2011 року у зазначенні номеру спірного будинку з «[ADDRESS]» на «[ADDRESS]». Дослідивши вимоги позивача, заяву відповідача та матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов може бути задоволеним в повному обсязі з наступних підстав. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом №11 передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Конституцією України (ст.41) передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено наступне. [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS], який він придбав у [PERSON] (Витяг про державну реєстрацію прав №32254582, виданого Кодимським районним бюро технічної інвентаризації 30 листопада 2011 року). Зазначений житловий будинок розташований н земельній ділянці площею 999,0 кв.м. Відповідно до частини першої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Отже, суд констатує, що позивач, придбавши житловий будинок [ADDRESS], який розташований на земельній ділянці площею 999,0 кв, тим самим став власником і зазначеної земельної ділянки. Докази, надані позивачем є належними, допустимими, достовірними і достатніми (ст.ст.77-80 ЦПК України). Отже, звернення до суду за захистом свого права (ст. 16 ЦК України) позивачем є обґрунтованим. Враховуючи викладене, на підставі ст.120 ч.1 ЗК України,

Outcome: approved