Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

Позивач [PERSON] 29.06.2016 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та визначення місця проживання дитини, в якому просить стягнути із [PERSON], [INFO], зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 300,00 грн. щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; визначити місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO], місцем проживання її батька [PERSON], адреса: [ADDRESS]. Позовна заява мотивована тим, що з 01.06.2008 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах. Шлюбні відносини не були зареєстровані. Під час спільного проживання у сторін [INFO] народилася донька [PERSON], про що в книзі реєстрації народжень від 25.05.2009 року зроблено відповідний актовий запис за № 1827. На даний час донька проживає з батьком [PERSON] [PERSON] ухиляється від покладеного на неї обов'язку утримувати дитину. Це виявилося у тому, що остання з вересня 2015 року з [PERSON] та донькою [PERSON] не проживає, коштів на утримання дитини не надає. Після народження доньки [PERSON] прожила у [PERSON] до вересня 2015 року і потім повідомила останнього, що йде від нього до іншого чоловіка та переїхала до м. Біла Церква. Після цього в грудні 2015 року [PERSON] приїхала у м. Вінницю та забрала доньку зі школи. Після переїзду [PERSON] не давала можливості [PERSON] приймати участь у вихованні дитини. Вказані обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з вказаною позовною заявою. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, просив суд задовольнити. Представник третьої особи Бойко М.П. позов підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про розгляд справи був повідомлений завчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи. Відповідно до ст. 169 п. 4 ЦПК України, суд вважає за можливе та необхідне розглянути справу за відсутності відповідача, оскільки в справі достатньо даних про права та взаємовідносини сторін. Суд вирішив провести заочний розгляд справи. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що батько займається вихованням та забезпеченням дитини, яка з ним проживає. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 01.06.2008 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах. Шлюбні відносини не були зареєстровані. Під час спільного проживання у сторін [INFO] народилася донька [PERSON], про що в книзі реєстрації народжень від 25.05.2009 року зроблено відповідний актовий запис за № 1827. На даний час донька проживає з батьком [PERSON] [PERSON] ухиляється від покладеного на неї обов'язку утримувати дитину. Це виявилося у тому, що остання з вересня 2015 року з [PERSON] та донькою [PERSON] не проживає, коштів на утримання дитини не надає. Частиною 1 статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, і відповідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В частині 1 статті 183 СК України зазначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд, враховуючи вищевказані обставини, зокрема те, що сторони мають неповнолітню дитину, яка проживає з позивачем, відповідач являється працездатною людиною, інших утриманців не має приходить до переконання про наявність підстав для ухвалення рішення про стягнення з відповідача аліментів на користь позивача, на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі в розмірі 300,00 грн. щомісяця, починаючи з 29.06.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи те, що позивач був звільнений від сплати судового збору при пред'явленні даного позову суд вважає, що судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави. Що стосується визначення місця проживання малолітньої [PERSON] суд зазначає. Як встановлено в судовому засіданні дитина на даний час проживає разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до характеристики ТОВ «ЖЕО» від 14.06.2016 року № 575 скарг від сусідів та мешканців будинку на [PERSON] не надходило. Згідно з довідкою ТОВ «ЖЕО» від 11.06.2016 року за № 3339 донька [PERSON] зареєстрована [ADDRESS]. Відповідно до довідки Вінницького обласного протитуберкульозного диспансеру № 2 від 15.06.2016 року № 1067 [PERSON] на обліку у даному закладі не перебуває. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними або законодавчими органами, першочергова увага надається якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до положень принципу статті 6 Декларації прав дитини Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року в якому зазначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків, у всякому випадку в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до ст. 29 ЦК України місце проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Крім того, ст. ст. 160 ч. 1, 161 ч. 1 і ч. 2 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, та вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, яка ратифікована Україною 27.09.1991 року, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно із ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У ч. 1, 2 ст. 15 даного Закону зазначено, що батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] з батьком [PERSON] Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про доцільність визначення місця проживання дитини [PERSON], [INFO] разом з батьком [PERSON] В звязку із задоволенням позову з відповідача слід стягнути судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved