Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

Позивач [PERSON] 19 квітня 2021 року звернувся до суду з позовом до Приватного Акціонерного Товариства «Шахтоуправління «Покровське» про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебував в трудових відносинах з відповідачем по справі в період з 25.10.2004 року, працюючи з 18.11.2004 року гірничим робітником очисного забою, з 22.12.2014 року машиністом гірничих виїмкових машин підземним з повним робочим днем в шахті. Наказом від 14.09.2019 року був звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України. Під час роботи в шахті він отримав професійні захворювання. Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, який затверджений 30.10.2020 року, йому були встановлені діагнози: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість легкого ступеня (ІІ ст за класифікацією [PERSON] та [PERSON] ), були також встановлені обставини та причини професійного захворювання. Згідно довідці МСЕК з 18.12.2020 року по 01.01.2024 року позивачу встановлено 65% втрати професійної працездатності, третю групу інвалідності. Його моральні страждання полягають у наступному: До встановлення причин профзахворювань він тривалий час перебував в хворобливому стані, вимушений був проходити лікування, відчував та відчуває постійний різкий біль в області попереку, його турбує постійна задуха. На теперішній час він відчуває себе втраченою для суспільства та родини людиною, його фізичний та моральний стан не дозволяє відчувати себе повноцінною людиною. Його постійно турбують сильні болі, тривале лікування позначилося на його загальному стані, він перебуває в пригніченому стані, в зв`язку з чим у нього погіршилися відносини в родині. Його пригнічує та обставина, що його здоров`я не відновлюється, а навпаки погіршується. Після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, хвилювання з приводу погіршення відносин з оточуючими, спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного в трудовому відношенні громадянина. Крім того, на його утриманні перебувають неповнолітні діти, які потребують від нього достатньої уваги, яку він не має можливості приділити. Заподіяну позивачу моральну шкоду він оцінює у 70000 грн. Оцінюючи моральну шкоду в зазначену суму, він виходив з тривалості та глибини моральних та фізичних страждань, тяжкості захворювань, з безлічі негативних наслідків для нього, які виникли внаслідок отримання професійного захворювання, а також незворотності значного погіршення стану його здоров`я. 19 квітня 2021 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Філь О.Є. 20 квітня 2021 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 11 травня 2021 року представник відповідача ПрАТ ШУ «Покровське» надав суду відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що відповідно до ч. 5 ст. 153 КЗпП України працівник має право відмовитися від дорученої роботи, якщо створилася виробнича ситуація, небезпечна для його життя чи здоров`я або людей, які його оточують, і навколишнього середовища. За весь час роботи позивач жодного разу не заявляв про порушення з боку відповідача умов його праці. Відповідач не приховував тяжкість і шкідливість технологічного процесу. Позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я. Позивачем не доведена неправомірність поведінки відповідача, внаслідок якої могла бути спричинена моральна шкода, наявність вини відповідача у виникненні профзахворювання, а також не наведено розрахунку суми шкоди, яку він зазначає у позові. Крім того, у відзиві зазначено, що вимога позивача про стягнення з відповідача 70000 грн моральної шкоди не відповідає вимогам розумності і справедливості. Достатнім розміром грошових коштів, якою можуть бути відшкодовані моральні страждання позивача буде 32500 грн з утриманням обов`язкових платежів, у задоволенні решти позовних вимог представник відповідача просив відмовити. (а.с. 26-27). З`ясувавши обставини у справі, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем ПрАТ «ШУ «Покровське» з 25.10.2004 року, працюючи з 18.11.2004 року гірничим робітником очисного забою, з 22.12.2014 року машиністом гірничих виїмкових машин підземним з повним робочим днем в шахті, наказом від 14.09.2019 року був звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 3-6). Під час роботи в шахті позивач отримав професійні захворювання. Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, який затверджений 30.10.2020 року, йому були встановлені діагнози: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість легкого ступеня (ІІ ст за класифікацією [PERSON] та [PERSON] ), було також встановлено, що професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів важкості праці та пилу фіброгенної дії (а.с. 9-12). Згідно довідці МСЕК з 18.12.2020 року по 01.01.2024 року позивачу встановлено 65% втрати професійної працездатності, третю групу інвалідності (а.с. 13). Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Законом України Про охорону праці, а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров`я або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Судом встановлено, що тяжкі та шкідливі умови праці призвели до професійного захворювання позивача. Висновком МСЕК від 29.12.2020 року позивачу було встановлено 65% втрати професійної працездатності за сукупністю професійних захворювань, він визнаний інвалідом 3 групи, інвалідність встановлена на строк до 1 січня 2024 року (а.с. 13). В зв`язку цим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування моральної шкоди. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обов`язку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами статті 237-1 КЗпП України. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив згідно висновку МСЕК 65% працездатності, визнаний інвалідом третьої групи. Моральні страждання позивача полягають у наступному: До встановлення причин профзахворювань він тривалий час перебував в хворобливому стані, вимушений був проходити лікування, відчував та відчуває постійний різкий біль в області попереку, його турбує постійна задуха. На теперішній час він відчуває себе втраченою для суспільства та родини людиною, його фізичний та моральний стан не дозволяє відчувати себе повноцінною людиною. Його постійно турбують сильні болі, тривале лікування позначилося на його загальному стані, він перебуває в пригніченому стані, в зв`язку з чим у нього погіршилися відносини в родині. Його пригнічує та обставина, що його здоров`я не відновлюється, а навпаки погіршується. Після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, хвилювання з приводу погіршення відносин з оточуючими, спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного в трудовому відношенні громадянина. Крім того, на його утриманні перебувають неповнолітні діти, які потребують від нього достатньої уваги, яку він не має можливості приділити (а.с. 15-16). Вищезазначене законодавство, а також роз`яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» пов`язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на її відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоров`я позивача, те, що професійна працездатність в зв`язку з професійним захворюванням згідно висновку МСЕК втрачена на 65%, позивач визнаний інвалідом третьої групи. Виходячи з\~викладеного,\~суд вважає\~можливим стягнути\~з відповідача\~на користь\~позивача в\~рахунок \~відшкодування моральної\~шкоди 52000\~грн. з утриманням з цієї суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 674,64 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial