Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

Позивач 16 грудня 2013 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа [PERSON], КЖЕП № 25 про виселення. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона та [PERSON] є наймачами квартири [ADDRESS], на підставі ордеру. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2013 року позивача було вселено до спірної квартири. Однак позивач не в змозі вселись до квартири [ADDRESS] через те, що [PERSON] впустив до неї квартирантів - [PERSON] та [PERSON] Позивач просила суд виселити [PERSON] та [PERSON] з квартири [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомили. Письмових заяв від них не надходило. Третя особа - [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Письмових заяв від нього не надходило. Представник третьої особи - КЖЕП № 25 у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Письмових заяв від нього не надходило. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] була надана [PERSON] на склад сім'ї з двох осіб: [PERSON] (квартиронаймач), [PERSON] (донька) на підставі ордеру на житлове приміщення № 05 серії Н-09, виданого Ленінською районною у м. Дніпропетровську радою на підставі рішення виконкому Красногвардійської районної у місті ради від 19 листопада 2009 року № 270/1 (а.с. 9). [PERSON] зареєстрована в квартирі [ADDRESS] з 05 лютого 2010 року (а.с. 6). [PERSON] чинить позивачу перешкоди у користуванні вищезазначеною квартирою, не впускає позивача до квартири та не надає останній змоги вселитись до квартири. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2013 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Вселено [PERSON] в [ADDRESS]. В іншій частині позову - відмовлено (а.с. 7-8). У квартирі [ADDRESS] проживають [PERSON] та [PERSON], що підтверджується висновком ДІМ Ленінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області молодшого лейтенанта міліції Хоменкова В.С. від 09 жовтня 2013 року (а.с. 10). На підставі ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підставі в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Згідно ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. На підставі ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. З урахуванням наведеного, суд вважає, що є достатні підстави для виселення відповідачів з квартири [ADDRESS]. Зважаючи на викладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв'язку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved