Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

Позивач [PERSON] 14.05.2018 року звернулася до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку. Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] перебувала у трудових правовідносинах з відповідачем. В день звільнення 05 травня 2017 року їй було видано трудову книжку, але не виплачено заборгованість по заробітній платі за період червень-липень 2016 року та з 16.03.2017 року по 05.05.2017 року, грошову компенсацію за всі не використані дні щорічної відпустки, а саме за 44 календарних дні; винагороду за підсумки роботи за 2016 рік та середній заробіток за час затримки розрахунку. Просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 8783,79 грн.; грошову компенсацію за всі не використані дні щорічної відпустки в сумі 10659, 88 грн.; винагороду за підсумки роботи за 2016 рік в сумі 2523,56 грн.; середній заробіток у розмірі 59840,69 грн.; компенсацію за додаткову соціальну відпустку 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів. 09.08.2018 року позивач надала уточнення позовних вимог, в яких просила стягнути з відповідача Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на її користь нараховану, але не виплачену заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за час затримки та компенсацію втрати частини доходів, що в загальній сумі складає 98507 грн. 63 коп., з яких, згідно розрахунків: 20279,4 грн. загальний розмір заробітної плати за весь час затримки; 75 588,24 грн. - середній заробіток за час затримки виплати сум при звільненні; - 2639,99 грн. - компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. Ухвалою судді Селидівського міського суду Донецької області від 17.05.2018 року відкрито провадження по справі. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 11 червня 2018 року відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу прийнято до провадження судді Владимирської І.М. Суд, відповідно до ч.8 ст.279 ЦПК України, дослідивши матеріали справи, знаходить, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Основним Законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обовязки, в рівній мірі кореспондується обовязок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] з 01.08.2016 року перебувала у трудових правовідносинах з відповідачем. 05.05.2017 року була звільнений на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. ст. 115, 116 Кодексу Законів про працю України заробітна плата повинна сплачуватись двічі на місяць. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Відповідно до роз'яснень викладених у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.99 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. При визначені розміру заборгованості по заробітній платі, суд бере до уваги розрахунки заробітної плати згідно табелів обліку використання робочого часу, особовий рахунок та розрахунки заробітної плати, надані позивачем. Згідно наданих розрахунків розмір заробітної плати складає: -за липень 2016 року 2994,45 грн.; -березень 2017 року -2250, 26 грн.; -квітень 2017 року - 3503,07 грн., травень 2017 року - 9008,06 грн., в тому числі заробітна плата в сумі 572,29 грн., не виплачена грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки, а саме за 44 дня, згідно наказу про звільнення, що складає 10659,88 грн., матеріальна допомога 202,29 грн.; Винагорода за підсумком роботи за 2016 рік складає 2523,56 грн. З представлених позивачем розрахунків заробітної плати за березень-квітень 2017 року, завірених начальником Виробничого підрозділу «Інформаціно-обчислювальний центр», нарахована заробітна плата позивача у березні 2017 року становила 4499,14 грн. (175 годин), у квітні 2017 року - 3503,07 грн. (152 години); у травні 9098, 06 грн.(150 годин), з яких:заробітна плата - 572,29 грн., не виплачена грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки, а саме за 44 дня, згідно наказу про звільнення, що складає 10659,88 грн., матеріальна допомога 202,29 грн.(податки з цих сум складають 2059,46 грн.). Згідно наданої відповідачем довідки, підписаної директором Донецької дирекції залізничних перевезень [PERSON], за березень - квітень 2017 року позивачу нараховано 2184,88 грн. Розмір середньоденної заробітної плати відповідно до розрахунку оплати відпустки складає 242, 27 грн.; період затримки виплати - 312 робочих днів(з 06 травня 2017 року по 07 серпня 2018 року. Відповідно до ст.ст.74, 79 КЗпП України, громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткова) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. Згідно ст..24 ЗУ «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки. Кількість невикористаних днів відпустки позивача, за які надається компенсація, складає 44 днів. Період відпустки, за який надається компенсація: з 29.01.2016 року по 05.05.2017 року. Згідно розрахунку оплати відпусток, компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки складає 10659,88 грн. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за період роботи позивача у Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» за березень 2017 - 2250,26 грн.; квітень 2017 - 3503,07 грн.; травень 2017 - 9008,06 грн., що в загальній сумі складає 14761,39 грн. підлягає задоволенню. Щодо стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі за липень 2016 року, суд вважає, що в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ДП «Донецька залізниця» перебуває у стані припинення, проте запису про припинення у Реєстрі немає. Крім того, в Реєстрі містяться дані про юридичних осіб, правонаступником яких є ПАТ «Українська залізниця», серед яких зазначено ДП «Донецька залізниця». З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] в липні 2016 року працювала в ДП «Донецька залізниця» та тільки з 01 серпня 2016 року її трудові відносини виникли з ПАТ «Українська залізниця», а тому правових підстав для покладення на відповідача зобов'язань перед позивачем іншої юридичної особи, діяльність якої не припинена, немає. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, слід зазначити, що відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Середньоденна заробітна плата для розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначається за правилами, встановленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 за № 100 (далі - Порядок). Відповідно до п. 2 Порядку, у випадку нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Відповідно до п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі несплати власником або уповноваженим ним органом належних звільненому працівнику сум у встановлені строки, зазначені в 116 цього Кодексу, при вiдсутностi спору про їх розмiр, підприємство, установа, організація повинні сплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку або на момент розгляду справи в суді. Враховуючи те, що відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження або спростування викладених у позовній заяві відомостей, суд вважає за можливе прийняти наданий позивачем розрахунок та стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 75588 грн. 24 коп. Щодо позовних вимог в частині стягнення компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, суд приходить до наступного. Право позивача на отримання компенсації передбачено Порядком проведення компенсації громадянам частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21 лютого 2001 року. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Згідно розрахунку компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, сума компенсації за липень 2016 складає 812, 72 грн.; березень 2017 - 317,90 грн.; квітень 2017 - 459,23 грн., квітень 2017 - 1050,14 грн., але суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача компенсації за липень 2016 року в розмірі 812,72 грн. грн., оскільки заборгованість по заробітній платі виникла за час роботи позивача на іншому підприємстві. За таких обставин, сума компенсації, яка підлягає стягненню становить 1827 грн. 27 коп. Також, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення винагороди, оскільки позивач просить винагороду за підсумком роботи за 2016 рік. Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доводи відповідача у відзиві на позовну заяву на те, що регіональна філія «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» знаходиться в зоні проведення АТО і позивач повинен був надати пакет документів для остаточного розрахунку згідно Наказу від 26.06.2017 року № 899-Н «Про введення в дію Порядку остаточного розрахунку працівників структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» та «Луганська дирекція залізничних перевезень», є безпідставними, оскільки саме роботодавець в даному випадку ПАТ «Українська залізниця», зобов'язаний провести повний розрахунок з працівником при звільненні в порядку, передбаченому ст.117 КЗпП України. Посилання відповідача на висновки Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/21-10.2 не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки вимоги позивача пов'язані зі звільненням проведеним 05 травня 2017 року. З урахуванням наведених обставин, суд дійшов висновку, що на користь [PERSON] підлягає стягненню з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» нарахована, але не виплачена заборгованість по заробітній платі в сумі 14761 грн. 39 коп.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені у розмірі 75588 грн. 24 коп.; компенсація втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 1827 грн. 27 коп., а всього 92176,90 грн. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати. З огляду на те, що позивача при поданні позовної заяви звільнено від сплати судового збору та позов майнового характеру, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 921 грн. 77 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial