Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

Позивач [PERSON] 16 січня 2014 року звернулась до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті її матері - [PERSON]. В своєму позові позивач [PERSON] вказала, що [INFO] померла її мати - [PERSON], після смерті якої залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої та території Пиріжнянської сільської ради Кодимського району Одеської області. Після відкриття спадщини матері вона звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус відмовила у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом через те, що вона не надала витяг з технічної документації про нормативно-грошову оцінку землі. Через відсутність цих документів вона не може оформити спадщину, тому просила свій позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], який діє відповідно до довіреності від 29 січня 2014 року строком дії до 29 січня 2015 року, позов [PERSON] підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] позов [PERSON] визнала у повному обсязі та в судовому засіданні вказала, що не заперечує проти оформлення спадщини померлої матері [PERSON] за позивачем. Представник Пиріжнянської сільської ради Кодимського району в судове засідання не з'явився, попередньо надавши до суду письмове клопотання за №05-06/17 від 29 січня 2014 року про розгляд справи без нього. В цьому ж клопотанні вказав про визнання позову [PERSON] Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними письмові докази, суд вважає можливим позов задовольнити з таких підстав. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси осіб, які виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданим 11 жовтня 2012 року Пиріжнянською сільською радою Кодимського району Одеської області, актовий запис про смерть №11 від 11 жовтня 2012 року. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця (ч.2 ст.1220 ЦК України). До складу спадкового майна померлої [PERSON] ввійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва №483, загальною площею 1.7902 га., яка розташована на території Пиріжнянської сільської ради Кодимського району Одеської області та належала їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД №051669, виданого 20 лютого 2004 року Кодимською районною державною адміністрацією Одеської області відповідно до розпорядження №793 від 28 листопада 2003 року. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Судом встановлено, що 03 листопада 2000 року [PERSON] склала, заповіт, яким належну їй земельну частку (пай) відповідно до сертифікату серії ОД-12 №0213722 заповіла відповідачеві [PERSON] Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що до складу спадщини [PERSON] ввійшла земельна ділянка для товарного сільськогосподарського виробництва. Право власності [PERSON] на зазначену земельну ділянку підтверджується державним актом на право приватної власності на землю, виданим 20 лютого 2004 року Кодимською районною державною адміністрацією та зареєстрованим в Книзі записів Державних актів за №425. Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Абзацом 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України передбачено, що якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно із ч.1 ст.181 ЦК України до нерухомих речей належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Відповідно до ст.81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами: безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше видані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі на місцевості належної їм частки (паю). Статтею 126 ЗК України в редакції, чинній на день видачі державного акту, було встановлено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами, а право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права (ст.125 ЗК України). Отже, за змістом ст.125 та 126 ЗК України виникнення права власності на земельну ділянку пов'язувалось з наявністю трьох різних за змістом і проявом у часі юридичних фактів: одержання державного акта на право власності на землю; державна реєстрація цього документа; встановлення меж земельної ділянки у натурі (на місцевості). Таким чином, з моменту державної реєстрації акту на землю, [PERSON] стала власником земельної ділянки, тому до складу їспадщини ввійшла саме земельна ділянка, а не право на земельну частку (пай) чи сертифікат на земельну частку (пай), як зазначено у заповіті від 03 листопада 2000 року. Крім того, цей заповіт складений [PERSON] 03 листопада 2000 року, тобто до моменту виникнення у неї права власності на земельну ділянку. За цим заповітом [PERSON] заповіла [PERSON] сертифікат на земельну частку /пай/, який відповідно п.17 Перехідних положень Земельного кодексу України втратив свою юридичну значимість з дня видачі [PERSON] державного акту на право приватної власності на землю, тобто з 20 лютого 2004 року. З цього моменту і до моменту своєї смерті, тобто до [INFO], [PERSON] заповіту не складала, тому спадкування належного їй майна має відбуватися за законом. У зв'язку з цим на момент відкриття спадщини [PERSON] спадкоємцем її спадкового майна за законом першої черги були її доньки - позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно разом із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Така заява має бути подана протягом шестимісячного строку, встановленого ст.1270 ЦК. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] цих вимог не виконала, зокрема, на момент смерті матері разом з нею не проживала, а після відкриття спадщини впродовж встановленого законом шестимісячного строку до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини не звернулась, тому відповідно до ч.1 ст.1272 ЦК України вважається такою, що спадщину матері не прийняла. Крім цього, 01 жовтня 2013 року [PERSON] подала до нотаріуса заяву про відмову від спадщини померлої [PERSON] Свою відмову від прийняття спадщини померлої матері відповідач [PERSON] підтвердила і в судовому засіданні. Крім цього, відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України у разі неприйняття спадкоємцем за заповітом спадщини чи відмови від її прийняття, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України. З цих підстав, відповідно до ст.1261 ЦК України спадкоємцем померлої [PERSON] за законом першої черги стала позивач [PERSON], як донька померлої. У зв'язку з цим, позивач [PERSON] 29 березня 2013 року в межах встановленого шестимісячного строку звернулась до державного нотаріуса Кодимської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини померлої матері, відповідно до якої нотаріусом було заведено спадкову справу №88/2013. Відповідно до ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на це нерухоме майно. Судом встановлено, що листом №1085/02-14 від 18 грудня 2013 року державний нотаріус Кодимської державної нотаріальної контори Налдіна М.М. відмовила у видачі позивачеві свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] через відсутність технічної документації на земельну ділянку. Відповідно до п.2 Глави 7, п.1 Глави 13 Розділу І та п/п.4.20 п.4 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції №296/5 від 22 лютого 2012 року, ненадання відсутність витягу з технічної документації про нормативно-грошову оцінки землі та повного витягу з Державного земельного кадастру є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Зазначені обставини свідчать про неможливість захисту порушеного права позивача в позасудовому порядку, а обраний нею спосіб захисту цього порушеного права відповідає ст.16 ЦК України, тому її позов підлягає задоволенню, оскільки у відповідності з вимогами ч.1 ст.1269 та ст.1270 ЦК України позивач вважається такою, що прийняла спадщину. Ціна зазначеного позову складає 21990 грн.04 коп., що є вартістю земельної ділянки). У зв'язку з цим розмір судового збору відповідно до п/п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року, складає 243 грн.60 коп., які і були сплачені позивачем при зверненні до суду (квитанції №42 та 79 16 січня 2014 року відділення №283 м.Кодима ПАТ «Імексбанк»). На підставі викладеного,

Outcome: approved