Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

Позивач 26 квітня 2018 року звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська із даним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 08.06.2010 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 6\~300,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% річних та з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки. Але, в порушення умов кредитного договору станом на 31.03.2018 року відповідач має заборгованість перед банком в сумі 16\~659,28 грн., з якої: заборгованість за кредитом 3\~951,11 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 9\~788,68 грн.; заборгованість за пенею та комісією 1\~650,00 грн.; штраф (фіксована) 500,00 грн.; штраф (процентна складова) 769,49 грн. Оскільки відповідач здійснювати погашення заборгованості за кредитним договором не бажає, позивач вимушений був звернутись до суду із даним позовом, в якому просить суд стягнути із [PERSON] на свою користь суму заборгованості в сумі 16\~659,28 грн. та судові витрати по справі. Ухвалою суду від 19 червня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач письмових заяв та відзиву на позов до суду не надавав. Крім того, до суду повернувся конверт з відправленням, що направлявся відповідачу із поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відповідач фактично ухвалу про відкриття спрощеного провадження з копією позовної заяви та доданими до неї документами не отримав, проте за змістом ч.7, п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України вищевказані документи вважаються врученими відповідачу, оскільки надсилались за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У відповідності до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За правилами ч.5 ст.. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Згідно ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного кредитного договору, на вимогу повернення грошових коштів у звязку із порушенням його виконання. За змістом ст.14 ЦК України, цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обовязків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї. Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо кожна із сторін у зобовязанні має одночасно і права, і обовязки, вона вважається боржником у тому, що вона зобовязана вчинити на користь другої сторони, в одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Суд, зясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду справи встановлено, що 08 червня 2010 року [PERSON] звернувся до установи банку ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою на отримання кредиту у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку, відповідно до умов договору, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,0% річних, із кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки. Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав належним чином кредит відповідачу надав. Однак, в порушення умов договору, відповідач свої зобовязання належним чином не виконав, допустив прострочення сплати процентів за користування кредитом, в наслідок чого станом на 31.03.2018 року має заборгованість перед банком в сумі 16\~659,28 грн., з якої: заборгованість за кредитом 3\~951,11 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 9\~788,68 грн.; заборгованість за пенею та комісією 1\~650,00 грн.; штраф (фіксована) 500,00 грн.; штраф (процентна складова) 769,49 грн. Згідно статті 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Відповідно до вимог статті 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованим, в повному обсязі доведеними з його боку та підлягають задоволенню, внаслідок чого слід стягнути із [PERSON] на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором №\~б/н\~від 08.06.2010 року в сумі 16\~659,28 грн. Крім того згідно статті 141 ЦПК України, оскільки позивачем при подачі позову були сплачені судові витрати, і його вимоги задоволені, з відповідача належить стягнути на користь позивача понесені судові витрати по справі, а саме: судовий збір у розмірі 1\~762,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved