Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

Позивач [PERSON] 25 жовтня 2017 року предявила до суду позов до відповідача [PERSON] про стягнення в її користь аліментів на неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно, починаючи із дня предявлення позову і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позовних вимог вказала, що з 13 червня 2013 року перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 26 вересня 2017 року. Від шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом із нею та перебувають на її утриманні. На даний час, вона не працює та не має можливості повністю забезпечити фізичний та духовний розвиток дітей, а також розвивати їх творчі та пізнавальні здібності. Натомість відповідач у добровільному порядку не виконує свій батьківський обовязок по утриманню неповнолітніх дітей хоча зобовязаний це робити, при цьому вказує, що відповідач ніде не працює, дітей та інших непрацездатних осіб на утриманні немає. Посилаючись на наведене, просить позов задовольнити. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги визнає у повному обсязі. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Судом установлено, що сторони із 13 червня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 26 вересня 2017 року. Від шлюбу сторін 21 лютого 2013 року народився син [PERSON], що стверджується актовим записом №452 Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції та 10 січня 2016 року народився син [PERSON], про що складено актовий запис №89 Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції. Згідно довідки №57 виданої 04 жовтня 2017 року Тернопільським дошкільним навчальним закладом №23 Тернопільської міської ради [PERSON] відвідує середню групу Тернопільського дошкільного навчального закладу №23 з 2015 року по даний час. Відповідно із довідкою № 133 виданою 10 січня 2018 року Управлінням соціальної політики Тернопільської міської ради, [PERSON] отримує допомогу при народженні дитини [PERSON], [INFO] з січня 2016 року до 01 лютого 2019 року в розмірі 860 гривень. Судом установлено, що неповнолітні діти сторін [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] проживають разом із матірю (позивачкою у справі) [PERSON] за адресою: вул. [PERSON] Тарнавського, 22/61, м. Тернопіль. Відповідач не працює, аліментних зобов'язань перед іншими особами не має. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини 1 ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Натомість позивачка у повному обсязі надає матеріальне утримання неповнолітнім дітям [PERSON] та [PERSON] і фактично одноособово несе батьківські обовязки обох сторін . Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Статтею 8 Закону України Про охорону дитинства передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 1 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. На підставі п.3 ст.5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи в сукупності вищезазначене та беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення і з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно, починаючи із дня предявлення позову і до досягнення дітьми повноліття. На підставі наведеного та

Outcome: approved