Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

Позивач 21 серпня 2019 року звернулась до Малинського районного суду Житомирської області з вимогами до відповідача. В обґрунтування поданого до суду позову зазначила, що є власником житлового будинку в [ADDRESS] . [PERSON] є її співмешканцем та батьком спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Від попереднього шлюбу позивач також має дитину доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідач зловживає алкогольними напоями, застосовує психологічне та фізичне насильство відносно позивача та дітей. Внаслідок таких неправомірних дій [PERSON] [PERSON] була змушена звернутися з відповідною заявою до правоохоронних органів. Однак належних висновків відповідач для себе не зробив та продовжив протиправну поведінку. Заходи запобігання та громадського впливу також виявилися безрезультатними. Добровільно звільняти житловий будинок [PERSON] не бажає, чим здійснює перешкоди позивачу у користуванні та розпорядженні майном. Місце проживання [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . Також відповідач жодним чином в утриманні будинку, його ремонті, оплаті комунальних послуг участі не приймає. Крім того, 21 серпня 2019 року Малинським відділенням поліції було зареєстровано кримінальне провадження за ч.1 ст.125 КК України відносно [PERSON] по факту спричинення [PERSON] тілесних ушкоджень. В судове засідання позивач не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав, передбачених ч.1 ст.116 Житлового Кодексу України. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов [PERSON] не подав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог\~статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України\~визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом, що передбачено\~ст. 328 Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 березня 2011 року, посвідченого державним нотаріусом Малинської державної нотаріальної контори Житомирської області Іваненко О.М., а також згідно витягу про державну реєстрацію прав «Малинського районного комунального підприємства технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради (а.с.10,11). В даному житловому будинку проживає без реєстрації [PERSON] , разом з позивачем та їхніми спільними дітьми: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а також з донькою позивача від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї №436/2, виданої 22 липня 2019 року виконавчим комітетом Чоповицької селищної ради Малинського району Житомирської області (а.с.16). Інформація про адресу реєстрації відповідача отримана відповідно до відомостей Малинського районного сектору УДМС України в Житомирській області. Так, згідно даного документу [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] (а.с.40). Починаючи з 2018 року між сторонами почали виникати сварки. Виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є наявність або відсутність у відповідача права на житло, або інші передбачені нормами житлового законодавства підстави для позбавлення такого права. За змістом частини 4 статті\~9\~та статті\~109 ЖК\~України\~ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. Рівність прав власника житла та членів його сім`ї, які спільно з власником проживають у належному йому приміщенні, закріплена частиною 1\~статті 156 ЖК\~України. Відповідно до\~статті 157 ЖК\~України члени сім`ї власника житлового приміщення можуть бути виселені у судовому порядку у випадках, передбачених частиною 1\~статті 116 ЖК. Положенням\~ст. 116 ЖК\~України, на яку посилається позивач, передбачено, що якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України від 12 квітня 1985 за №2 при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116\~ЖК України\~осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжитті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). У 2018 та 2019 роках [PERSON] з-приводу протиправних дій її співмешканця, які виразились у застосуванні насильства в сім`ї, зверталась до працівників поліції Малинського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області. За результатами розгляду даних звернень відносно [PERSON] було складено протоколи про адміністративні правопорушення за вчинення ним правопорушення, передбаченого ч.1,ч.2 ст. 173-2 КУпАП та спрямовано на розгляд до суду. Постановами Малинського районного суду від 18 квітня 2018 року, 21 січня 2019 року, 18 липня 2019 року та 13 серпня 2019 року , [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушень передбачених ст. 173-2 КУпАП. Відповідно до постанов відповідач за місцем проживання в будинку [ADDRESS] , вчинив насильство у сім`ї, а саме ображав [PERSON] нецензурною лайкою, задавши шкоду психічному здоров`ю потерпілої. З рішення виконавчого комітету Чоповицької селищної ради Малинського району Житомирської області від 30 травня 2019 року вбачається, що позивач зверталася з відповідною заявою про вжиття заходів впливу відносно її співмешканця до відділу соціального захисту населення та у справах дітей виконкому селищної ради та за результатами такого звернення було прийнято рішення вивчити життєві обставини, в яких перебувають малолітні діти [PERSON] , а також провести бесіду з [PERSON] , взяти письмові пояснення щодо ситуації в сім`ї та умови проживання дітей, а також рекомендовано [PERSON] звернутися до суду з заявою про примусове виселення [PERSON] з будинку в [ADDRESS] (а.с.21). 21 серпня 2019 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань було зареєстроване кримінальне провадження №12019060080000533 відносно [PERSON] за фактом нанесення ним [PERSON] тілесних ушкоджень та визначено правову кваліфікацію кримінального правопорушення ч.1 ст.125 КК України (а.с.24). Отже, за таких обставин проживання в одному будинку позивача разом з дітьми та відповідача, який систематично порушує правила співжиття, шляхом влаштування сварок та бійок після неодноразових попереджень щодо недопустимості вчинення зазначених дій та притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, є неможливим, а тому [PERSON] слід виселити з житлового будинку. За наведених вище підстав позовні вимоги позивача є обґрунтованим та підлягають задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved