Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

Позивач 27 лютого 2019 звернувся до суду з позовом в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] , третя особа - [PERSON] Позов обґрунтовано тим, що відповідачка не виконує батьківських обов`язків щодо своїх неповнолітніх дітей, які з липня 2018 року проживають з батьком, з доньками не спілкується, не надає жодної матеріальної та моральної підтримки. Ухвалою суду від 28 травня 2019 року позов в частині вимог про стягнення аліментів залишено без розгляду. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Третя особа [PERSON] позов підтримав, зазначив, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно доньок. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позов не визнали. Відповідачка пояснила, що свої батьківські обов`язки виконує, про дітей дбає, відвідує школу, де навчається донька, постійно дітям телефонує. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є матір`ю неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Відповідачка [PERSON] протягом тривалого часу ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо своїх неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] , що відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України є підставою для позбавлення її батьківських прав. Висновок суду підтверджується наступними доказами. Неповнолітні [PERSON] , [PERSON] проживають разом з батьком [PERSON] , перебувають на його утриманні (а.с. 11). З матеріалів справи вбачається, що неповнолітні [PERSON] та [PERSON] самостійно звернулись до служби у справах дітей із заявами про позбавлення їхньої матері батьківських прав (а.с. 4). Згідно з письмовими поясненнями [PERSON] , останні три роки вона проживає окремо від матері з бабою та дідом у с. Стара Збур`ївка Голопристанського району Херсонської області, оскільки не відчувала підтримки та ласки з боку матері, її підтримки (як матеріальної та і моральної). Крім того, мати ініціювала порушення відносно неї справи про адміністративне правопорушення (а.с. 5). Згідно з письмовими поясненнями [PERSON] , шість місяців вона проживає окремо від матері - зі своїм батьком [PERSON] , бабою та дідом. Під час проживання з матір`ю постійно чула від неї образи та скарги, не відчувала підтримки та ласки з боку матері (а.с. 6). Відповідно до характеристики неповнолітньої [PERSON] , дитина проживає з батьком, який приділяє належну увагу її вихованню (а.с. 9). Відповідачка [PERSON] за місцем проживання характеризується негативно (а.с. 10). Актами обстеження житлово-побутових умов проживання відповідачки від 06.12.2018 та від 11.02.2019 встановлено, що неповнолітні [PERSON] та [PERSON] з матір`ю не проживають, мати не спілкується з доньками, коштів на їх утримання не надає та не цікавиться їхнім життям (а.с. 14, 15). Відповідачка [PERSON] на обліку у лікаря нарколога та на обліку в Новозбур`ївській амбулаторії не перебуває. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] пояснили, що неповнолітні [PERSON] та [PERSON] є їхніми онуками, які проживають з разом з батьком. При цьому мати не приділяє належної уваги донькам, не забезпечує їх матеріально. Про дітей піклуються лише вони (дід з бабою) та їхній батько [PERSON] Неповнолітня [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що мати не цікавиться її життям, матеріально забезпечує лише батько, а з матір`ю лише сварки та образи, тому просила позбавити її батьківських прав. Суду надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітніх [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] (а.с. 16-17). Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; хронічно зловживають алкоголем або наркотиками; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд виходить з того, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Суд враховує, що неповнолітні [PERSON] та [PERSON] наполягають на позбавленні їхньої матері батьківських прав. Крім того, матеріали справи, зокрема справа про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 173-2 ч.1 КУпАП, свідчать про перебування дітей у неспокійному середовищі, що негативно позначається на розвитку дітей. Таким чином, після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, суд дійшов переконання про обґрунтованість позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до [PERSON] [INFO] . н. та [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей; не спілкується з доньками в обсязі, необхідному для їхнього нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved