Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство «[PERSON] Аваль», яке є правонаступником всіх прав і обовязків Відкритого акціонерного товариства «[PERSON] Аваль», звернулося до суду з позовом, вимоги якого уточнювались, про стягнення з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до укладеного кредитного договору № 014/17-16/6995-11 від 12.06.2007 року відповідач [PERSON] отримав кредит в іноземній валюті у сумі 22431,50 доларів США строком до 11 червня 2027 року, та зі сплатою 12,5% відсотків річних. Відповідно до умов кредитного договору позичальник [PERSON] взяв на себе зобовязання належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобовязання в порядку та строки, визначені договором. Надання кредитних коштів проводилося згідно вимог п.3.2 кредитного договору шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника. Але, відповідач [PERSON] належним чином не виконує свої зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 30.06.2015 року загальна сума простроченої заборгованості складає 27467,57 доларів США, з яких: 17399,08 доларів США заборгованість за кредитом, 3044,26 доларів США заборгованість за відсотками, 7024,23 доларів США пеня, що в еквіваленті складає 147616,71грн.. Для забезпечення виконання зобовязань відповідача [PERSON] за кредитним договором було укладено наступні договори поруки: між позивачем та відповідачем [PERSON] за № 014/17-16/6995-11/1 від 12.06.2007 року; між позивачем та відповідачем [PERSON] за № 014/17-16/6995-11/2 від 12.06.2007 року. Відповідно до укладених договорів поруки поручителі на добровільних засадах взяли на себе зобовязання перед банком відповідати по борговим зобовязанням відповідача [PERSON], які виникають з умов кредитного договору, в повному обсязі цих зобовязань. Відповідно до ч.2 ст. 554 ЦК України та умов договорів поруки, поручителі несуть солідарну відповідальність з позичальником [PERSON]. Відповідачам було направлено вимоги про виконання порушеного зобовязання, які не були ними виконанні, у зв»язку з чим позивач вирішив використати своє право на звернення до суду з вимогою про дострокове стягнення з відповідачів у солідарному порядку всієї суми заборгованості по кредитному договору. В остаточній редакції позову ПАТ «[PERSON] Аваль» просив суд стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованість за кредитним договором у сумі 27467,57доларів США, а також стягнути з відповідачів судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду. Представник позивача в судове засідання не зявився. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином в установленому законом порядку. Суду надана заява з проханням справу розглянути у відсутності представника позивача. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Суду пояснив, що він дійсно отримував кредитні кошти, які вчасно не повертав банку. Суму наявної заборгованості, визначеної банком, він не оспорює. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала та суду пояснила, що вона не заперечує ту обставину, що дійсно між нею та банком було укладено договір поруки. Умови кредитного договору [PERSON] не були виконані. Суму заборгованості, що визначена банком, вона не оспорює. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала та суду пояснила, що вона також не заперечує ту обставину, що між нею та банком було укладено договір поруки. Умови кредитного договору не виконані та суму заборгованості вона не оспорює. Суд, заслухавши пояснення відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та дослідивши матеріали справи і оцінивши надані сторонами докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземний валюті чи їх еквівалент. У ст.ст. 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Судом встановлено, що Національним банком України 11 жовтня 2006 року ВАТ «[PERSON] Аваль», зареєстрованому НБУ 27 березня 1992 року за номером 94 видана банківська ліцензія № 10 на право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»(а.с.36), а також наданий дозвіл № 10-4 на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» згідно з додатком до цього дозволу(а.с.37-39). З Статуту ПАТ «[PERSON] Аваль»(нова редакція), затвердженого зборами акціонерів ПАТ «[PERSON] Аваль»(протокол №3б-49 від 12 жовтня 2012 року) вбачається, що [PERSON] акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» є правонаступником за всіма правами та обовязками ВАТ «[PERSON] Аваль»(а.с.40-42). У відповідності зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобовязується надати грошові кошти/кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти . Відповідно до кредитного договору № 014/17-16/6995-11 від 12.06.2007 року встановлено, що між ПАТ «[PERSON] Аваль» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого сторонами були прийняті на себе взаємні зобов'язання, а саме: кредитор надав позичальникові кредит у вигляді невідновленої кредитної лінії з лімітом 22431,50 доларів США, на строк до 11.06.2027 року, а позичальник був зобовязаний повернути наданий кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку № 1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 11 червня 2027 року. За користування кредитними коштами процентна ставка встановлюється у розмірі 12,5% річних. Сторони домовились, що кредитор має право без отримання будь-якої додаткової згоди позичальника коригувати (змінювати) процентну ставку протягом дії кредитного договору у випадках, передбачених п.1.5-1.6 договору. Також сторони домовились, що процентна ставка за користування кредитом збільшується на 5 відсотків річних від ставки, встановленої договором, у разі невиконання позичальником будь-якої умови договору, зокрема, у випадку несвоєчасного погашення кредиту та процентів за договором(п.1.6.2 договору). За порушення позичальником строків повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісій, передбачених кредитним договором, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожний день прострочки(п.10.1договору)(а.с.10-15). Згідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору, як зазначено у ст. 628 ЦК України становлять умови(пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами, що передбачено ст. 629 ЦК України. Факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів відповідачем [PERSON] в суді був визнаний. В забезпечення виконання зобовязань за укладеним між позивачем та відповідачем [PERSON] вище вказаного кредитного договору, були укладені: договір поруки № 014/17-16/6995-11/1 від 12.06.2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON]; договір поруки № 014/17-16/6995-11/1 від 12.06.2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON]. Згідно п.1.2.вказаних договорів поручителі на добровільних засадах взяли на себе зобовязання перед Банком відповідати по борговим зобовязанням боржника [PERSON], які виникають з умов кредитного договору № 014/17-16/6995-11 від 12.06.2007 року, а саме: повернути кредит в розмірі 22431,50доларів США, сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови кредитного договору в повному обсязі. Сторони договору визначили, що у випадку невиконання боржником взятих на себе зобовязань по кредитному договору, поручитель несе солідарну відповідальність перед банком у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки, відшкодування збитків(п.2.1). Згідно п. 3.1 вказаних договорів поруки передбачено, що сторони договору встановлюють, що у випадку невиконання або неналежного виконання боржником взятих на себе зобовязань по кредитному договору, поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед Банком за виконання боргових зобовязань в повному обсязі у відповідності до ч.1,2 ст. 554 ЦК України(а.с.16-18, 19-21). Згідно зі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Відповідальність поручителя також передбачена ст. 554 ЦК України, відповідно до якої, у разі порушення боржником зобов»язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Положеннями ст. 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не допускається. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 014/17-16/6995-11 від 12.06.2007 року, укладеним з відповідачем [PERSON], станом на 30.06.2015 року, сума заборгованості за цим кредитним договором складається з наступного: 17399,08доларів США заборгованість за кредитом; 3044,26доларів США заборгованість за відсотками, в тому числі прострочена заборгованість за відсотками 2954,88доларів США та пеня у розмірі 147616,71грн.(а.с.6-9). Перевіривши наданий розрахунок заборгованості, суд вважає його правильним та достовірним, а тому не вбачає підстав для неприйняття цього розрахунку до уваги. При цьому суд враховує, що всі відповідачі в судовому засіданні погодилися з сумою заборгованості визначеною позивачем та її не оспорюють. Отже, судом встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином не виконував взяті на себе зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо за договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами/з простроченням/, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Таким чином, у банка настає право вимагати від позичальника виконання основного зобовязання не з моменту закінчення строку дії договору, а з моменту прострочення повернення чергової частини грошових коштів. Згідно ст.ст. 610,612 ЦК України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до розяснень, що містяться у п. 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2013 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту, суд має враховувати положення статей 1050,1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обовязок позичальника повернути кредит частинами (із простроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Передбачене статтею 1050 ЦК право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, є самостійним. З вимог від 26.05.2015 року надісланих за вих. № 114-00-00/15-32878, № 114-00-00/15-32879, № 114-00-00/15-32881 на адресу відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] вбачається, що відповідачі повідомлялися банком про наявність заборгованості, що виникла станом на 18.05.2015 року у зв»язку з невиконанням позичальником [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором та вони попереджалися банком про необхідність повного погашення простроченого зобовязання, зокрема банк пропонував поручителям [PERSON] та [PERSON] терміново, але в будь-якому разі не пізніше 5-ти банківських днів з дати отримання цієї вимоги погасити вищезазначену заборгованість шляхом переказу коштів на рахунки банку(а.с.23-25). Таким чином, в судовому засіданні встановлено і підтверджено належними письмовими доказами, а також визнано відповідачем [PERSON] той факт, що він дійсно отримав кредитні кошти в іноземній валюті, але неналежним чином виконував свої зобовязання за укладеним договором, у зв»язку з чим утворилась заборгованість, а тому у позивача виникло право вимагати задоволення своїх вимог шляхом предявлення позову про дострокове стягнення суми заборгованості за кредитним договором з відповідачів, з урахуванням процентів нарахованих за користування кредитом та пені. Проте, солідарне стягнення з позичальника та разом з двома поручителями боргу, як просить позивач, не відповідає вимогам закону та договорам поруки. Так, відповідно до умов договорів поруки не передбачено солідарної відповідальності поручителів між собою. Норми закону, якими регулюються правовідносини поруки, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого. Судом встановлено, що кожен із поручителів окремо поручився відповідати перед кредитором разом з позичальником як солідарний боржник. Враховуючи викладене, а також те, що ані нормами закону, ані умовами договорів поруки не встановлено солідарної відповідальності поручителів, підстави для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами частини третьої статті 554 ЦК України відсутні. Відповідна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року №6-255цс15. Таким чином, суд приходить до переконання про можливість дострокового стягнення заборгованості солідарно з позичальника [PERSON] та поручителя [PERSON], та солідарно з позичальника [PERSON] та поручителя [PERSON]. Крім того, суд враховує, що положення ч.2 ст. 192, ч.3 ст. 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення процентів за користування валютним кредитом, та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені, яка підлягає стягненню у грошовій одиниці України гривні. У зв»язку з наведеним суд приходить до висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України вимога позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, яка надавалась за укладеним договором. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд також має право стягнути й проценти за користування кредитом в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією, а є платою за користування грошима. При цьому, суд також враховує, що відповідно до розяснень, викладених у п. 12 постанови № 5 від 30 березня 2012 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. На підставі вище викладеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ПАТ «[PERSON] Аваль» є обґрунтованими в частині стягнення з відповідачів заборгованості за тілом кредиту у сумі 17399,08доларів США, заборгованості по сплаті процентів у сумі 3044,26доларів США, а всього у сумі 20443,34доларів США, а також пені, яка підлягає стягненню у грошовій одиниці України гривні та складає 147616,71грн.. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, враховуючи, що позивачем при подачі позову до суду була сплачена сума судового збору у розмірі 3654,00грн., з кожного з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі по 1218,00грн., так як солідарне стягнення суми судових витрат закон не передбачено.

Outcome: partial