Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

Позивач [PERSON] 22 вересня 2020 року подав до суду позовну заяву до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Відділ державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради про зобов`язання відповідача за свій рахунок привести квартиру [ADDRESS] до попереднього стану, який існував до її самовільної реконструкції, шляхом демонтажу бетонної плити, за рахунок якої розширено балкон квартири. Обгрунтовував позов тим, що він (позивач) є власником квартири [ADDRESS] , а відповідач власником квартири [ADDRESS] у цьому ж будинку. Будинок відноситься до пам`ятки містобудування та архітектури місцевого значення. Квартири розташовані в різних під`їздах, але на одному поверсі, та є суміжними. Відповідач, без отримання дозвільних документів, самовільно, розширив балконну плиту, що загрожує цілісності будинку, відтак порушує права позивача. Посилаючись на наведене, а також вимоги ст. ст. 13, 41 Конституції України, ст. ст. 16, 369, 376, 383, 391 ЦК України, ст. 152 ЖК України, просив позов задовольнити. Ухвалою судді від 24 вересня 2020 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання 26 жовтня 2020 року о 16 годині 15 хвилин. 26 жовтня 2020 року, за участі представника позивача, проведено підготовче судове засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 10.11.2020р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві зазначено про відсутність предмета спору, оскільки 23.09.2020р. квартиру [ADDRESS] приведено до попереднього стану, що підтверджується актом виконаних робіт від 24.09.2020р. Разом із відзивом відповідач подав клопотання про поновлення йому строку на подання відзиву. Ухвалою суду від 11 грудня 2020 року, занесеною до протоколу судового засідання, відповідачу поновлено строк на подання відзиву та за клопотанням представника позивача [PERSON] для подання відповіді на відзив розгляд справи відкладено на 27.01.2021 року на 10 год. 21.12.2020р. від позивача надійшла відповідь на відзив. У відповіді позивач зазначив, що приблизно у 2010 році відповідач, без дотримання технічних норм, зніс балкон конструкції 1953 року, а на його місці самочинно встановив бетонну плиту, яка займає втричі більшу площу, і побудував на ній засклений балкон, який незаконно легалізував у 2014 році на підставі довідки БТІ, яку воно не мало права видавати. Однак, на підставі цієї ж довідки та технічного паспорта 1993 року був оформлений нотаріально посвідчений договір дарування, у якому зазначено нову площу квартири 54,7 кв.м. з урахуванням новозбудованого балкону та за відповідачем зареєстровано право власності на 1/3 частину вказаної квартири. У 2016 році відповідачу видано новий технічний паспорт із технічними характеристиками квартири площею 54,7 кв.м. та заскленого балкону площею 5,5 кв.м. На підставі цього технічного паспорту нотаріусом оформлено спадкову справу та за відповідачем зареєстровано право власності на ще одну 1/3 частину вказаної квартири. Унаслідок таких дій істотно порушені права власників інших квартир у будинку [ADDRESS] , оскільки під час знесення старого балкону у 2010 році була порушена первісна конструкція будинку. Зокрема, зі сторони першого під`їзду на будинку наявна широка тріщина, що свідчить про те, що у будинку не можна проводити будь-які роботи з модифікації первісної конструкції будинку. Самочинно збудований балкон відповідача може у будь-який момент обвалитися на людей та спричинити шкоду приміщенню ОТР-банку, який знаходиться на першому поверсі, що становить небезпеку як для мешканців, так і для сім`ї позивача, квартира якого є суміжною. Крім того, відповіддю Управління культури ОДА від 24.09.2020р. підтверджено, що самовільний демонтаж балкону та влаштування бетонної плити лоджії є грубим порушенням закону і такі дії спотворили первісний вигляд дворового фасаду пам`ятки архітектури місцевого значення. Також у відповіді на відзив позивач стверджує, що дата акту виконання демонтажних робіт 23.09.2020р. не відповідає дійсності, а демонтаж частини бетонної плити не спростовує наявності предмета спору, між позивачем та відповідачем залишаються неврегульовані питання і тому позивач просить продовжити розгляд справи в контексті вимоги привести квартиру [ADDRESS] до попереднього стану, який існував до її самовільної реконструкції, шляхом демонтажу бетонної плити, за рахунок якої розширено балкон квартири, і відновити первісні габаритні розміри балкону в рамках конструкції 1953 року, реалізувавши вимоги Управління культури ОДА від 24.09.2020р. 22.01.2020р. від позивача надійшло клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи, в якій викладено вимогу «призупинити розгляд справи до моменту одержання від МБТІ м. Тернополя, Тернопільської обласної прокуратури та органів будівельно-технічної експертизи відповідей і висновків». 26.01.2020р. від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. 27.01.2020р. від представника позивача [PERSON] надійшла заява про стягнення судових витрат. У судовому засіданні 27.01.2020р. представник позивача [PERSON] , повідомив, що розриває договір із позивачем, про клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи йому нічого не відомо, від заяви про стягнення судових витрат, поданої ним 27.01.2020р., відмовився, просив її не розглядати. З огляду на те, що клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи, яке надійшло від позивача 22.01.2020р. не містило чітких формулювань ні щодо призначення експертизи, ні щодо поставлених запитань, а представник позивача жодних пояснень з приводу цього клопотання надати не зміг, у розгляді справи оголошено перерву до 23.02.2021р. 29.01.2020р. судом отримано заяву [PERSON] про припинення представництва. 16.02.2021р. від позивача надійшло клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи та залучення Управління культури ОДА до участі у справі як третьої особи. У цьому ж клопотанні позивач повідомив, що просить адвоката Вароду П.Б. вважати таким, що припинив участь у справі. Ухвалою суду від 23.02.2021р. у задоволенні клопотання позивача про призначення будівельно-технічної експертизи та залучення третьої особи відмовлено. У судове засідання 23.02.2021р. учасники справи не з`явились. Позивач у клопотанні про призначення будівельно-технічної експертизи просив розгляд справи відкласти на час проведення експертизи, а в подальшому справу розглядати без його участі. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі, в якій він просив у задоволенні позову відмовити, врахувати що бетонна плита демонтована відповідно до акту № 1 від 24.09.2020р., а також врахувати його звернення до Управління культури Тернопільської ОДА та охоронний договір про пам`ятку культурної спадщини від 22.02.2021р., копії яких долучив до заяви. Представник третьої особи про причини неявки не повідомила. За таких обставин відповідно до ст. 223 ЦПК України у суду відсутні перешкоди для розгляду справи по суті та суд вважає можливим її розгляд у відсутності учасників справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Відповідно до договору дарування квартири від 14.01.2005р., посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Магдич О.О., [PERSON] подарувала [PERSON] 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Згідно з реєстраційним посвідченням, виданим Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації від 24.01.2005р., [PERSON] є власником 1/2 частини вказаної квартири на підставі зазначеного договору дарування. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.01.2008р., виданого державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Береш О.М., [PERSON] є спадкоємцем 1/2 частини квартири [ADDRESS] після смерті його брата [PERSON] . Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17889470 від 26.02.2008р. [PERSON] є власником 1/2 частини вказаної квартири на підставі зазначеного свідоцтва про право на спадщину за законом. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 224799673 від 21.09.2020р. вбачається, що за [PERSON] 27.01.2014р. зареєстровано право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] загальною площею 54,7 кв.м. на підставі договору дарування від 27.01.2014р., посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Серкізовською Т.Л., та 29.08.2016р. зареєстровано право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] загальною площею 54,7 кв.м. на підставі свідоцтва про право на спадщину від 29.08.2016р., виданого державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Воловець М.А. 16.09.2020р. відділ держархбудконтролю Тернопільської міської ради надав відповідь на звернення [PERSON] від 05.09.2020р. щодо здійснення [PERSON] будівельних робіт за адресою: [ADDRESS] , у якій вказав, що власником зазначеної квартири виконано будівельні роботи, а саме розширено балкону плиту, без отриманих в органі архбудконтролю дозвільних документів; у телефонному режимі власник повідомив, що з`явиться у відділ до 27.07.2020 року, де надасть усі необхідні дозвільні документи, однак до 30.07.2020 року їх не надав; відділом дозвільні документи на розширення балкону за адресою [ADDRESS] не видавались та не реєструвались; будинок [ADDRESS] відноситься до пам`ятки містобудування та архітектури місцевого значення. Також позивачем долучені фотографії з зображенням фрагменту будинку із балконною плитою під одним із вікон. Як убачається з акту № 1 від 24.09.2020р., фізична особа-підприємець [PERSON] виконав для замовника [PERSON] демонтажні роботи за адресою: [ADDRESS] . Також відповідачем долучені фотографії з зображенням фрагменту будинку, візуально схожого на фрагмент будинку, представленого на фото позивача, але вже без балконної плити під вікном. З копії технічного паспорта квартири [ADDRESS] , виготовленого станом на 25.08.2016 року, вбачається, що засклений балкон розміром 5.5 кв.м. увійшов до загальної площі квартири 54,7 кв.м. Саме така загальна площа цієї квартири вказана у відомостях з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартиру [ADDRESS] . З відповіді Управління ДАБІ в Тернопільській області від 17.09.2020р. вбачається, що Управлінням розглянуто звернення [PERSON] від 28.12.2020р. щодо самовільного знесення власником квартири [ADDRESS] [PERSON] балкону і будівництво лоджії в будинку за адресою: [ADDRESS] та повідомлено, що інформація щодо видачі документів дозвільного та декларативного характеру, які б давали право на виконання будівельних робіт на вищезазначеному об`єкті будівництва, відсутні. Згідно з відповідями Управління культури Тернопільської ОДА від 24.09.2020р. (на звернення [PERSON] від 05.09.2020р., що надійшло за належністю листом департаменту архітектури, містобудування, житлово-комунального господарства та енергозбереження ОДА від 08.09.2020р. щодо самовільного знесення власником квартири [ADDRESS] [PERSON] балкону і будівництва лоджії зі сторони дворового фасаду житлового будинку на [ADDRESS] ) та від 26.01.2021р. (на звернення [PERSON] від 28.12.2020р. щодо самовільного знесення власником квартири [ADDRESS] [PERSON] балкону і будівництва лоджії зі сторони дворового фасаду житлового будинку на [ADDRESS] ) житловий будинок 1953 року побудови на [ADDRESS] згідно з розпорядженням голови Тернопільської обласної державної адміністрації від 28.08.1995 № 35 «Про взяття під державну охорону пам`яток архітектури місцевого значення по місту Тернополю» числиться як пам`ятка архітектури місцевого значення (охоронний номер 2146 М). Самовільний демонтаж балкону квартири [ADDRESS] та влаштування бетонної плити лоджії є грубим порушенням чинного законодавства, а такі дії спотворили первісний вигляд дворового фасаду пам`ятки архітектури місцевого значення. Крім цього, згідно з частиною першою статті 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини» усі власники пам`яток, щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об`єкти зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір. Із відповіді Управління культури Тернопільської ОДА від 24.09.2020р. також убачається, що, з урахуванням наведеного, [PERSON] поставлено вимогу демонтувати самовільно влаштовану бетонну плиту до 25.10.2020р. та відтворити балкон відповідно до первісного вигляду. 21.09.2020р. ТОВ «Міське БТІ» повідомлено, що за обліком технічної інвентаризації станом на 29.12.2019р. квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; право власності на лоджію зазначеної квартири бюро не видавалося, технічна документація на лоджію та бетонно-металеву конструкцію відсутня. 24.09.2020р. виконавчим комітетом Тернопільської міської ради повідомлено, що інформація щодо звернення співвласників квартири [ADDRESS] стосовно отримання дозволу на переобладнання чи перепланування балкону у лоджію з розширенням площі та будівництва бетонно-металевої конструкції відсутня. 09 лютого 2021 року [PERSON] звернувся до Управління культури Тернопільської ОДА з заявою, в якій просив укласти з ним охоронний договір. 22 лютого 2021 року між Управлінням культури Тернопільської ОДА та [PERSON] укладено охоронний договір на пам`ятку культурної спадщини № 2070, згідно з яким [PERSON] відповідно до п. п. 1, 5 взяв на себе зобов`язання щодо охорони житлового будинку 1953 року, охоронний номер 2146 М, [ADDRESS] та зобов`язується використовувати частину пам`ятки частину житлових приміщень другого поверху будинку загальною площею 54,70 кв. м. виключно під житло, а також згідно з п. п. 9-14 [PERSON] зобов`язався: безперешкодно допускати представників органу охорони чи уповноважених ним осіб для здійснення контролю за виконанням правил утримання зазначеної пам`ятки (її частини), її території та зон охорони або для її наукового обстеження; негайно повідомляти органи охорони про будь-яке руйнування, пошкодження, аварію чи іншу обставину, що заподіяла шкоду пам`ятці (її частині), і своєчасно вживати заходів для приведення пам`ятки (її частини) в належний стан; своєчасно проводити поточний та капітальний ремонт пам`ятки (її частини) і роботи з упорядження території пам`ятки, виконувати реставраційні, ремонтні та інші роботи в терміни; проводити реставраційні, ремонтні та інші роботи відповідно до науково-проектної документації, затвердженої в установленому порядку, за письмовим дозволом органу охорони; проводити біжучий ремонт та відповідне утримання власних житлових приміщень квартири згідно з письмовим дозволом органу охорони культурної спадщини; у разі самовільного проведення користувачем (власником) робіт, пов`язаних з перебудовою чи переобладнанням, які призвели до спотворення пам`ятки, її території чи охоронних зон, їх наслідки повинні бути усунуті за рахунок користувача (власника) в терміни, визначені письмовим розпорядженням органу охорони. До правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосовує такі норми права: Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з\~ч.\~ч.\~1,\~2\~ст.\~13\~ЦПК України\~суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст. 13 Конституції України власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Згідно зі ст. 41 Конституції України використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Статтею 16\~Цивільного кодексу\~України передбачено\~право кожної\~особи звернутися\~до суду\~за захистом\~свого особистого\~немайнового або\~майнового права\~та інтересу,\~а також\~визначено способи\~захисту цивільних\~прав та\~інтересів,\~якими,\~серед ряду\~інших,\~можуть бути\~ припинення\~дії,\~яка порушує\~право;\~відновлення становища,\~яке існувало\~до порушення. Відповідно до ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до\~ч.\~ч.\~4,\~7\~цієї статті\~якщо власник\~(користувач)\~земельної ділянки\~заперечує проти\~визнання права\~власності на\~нерухоме майно\~за особою,\~яка здійснила\~(здійснює)\~самочинне будівництво\~на його\~земельній ділянці,\~або якщо\~це порушує\~права інших\~осіб,\~майно підлягає\~знесенню особою,\~яка здійснила\~(здійснює)\~самочинне будівництво,\~або за\~її рахунок.\~У разі\~істотного відхилення\~від проекту,\~що суперечить\~суспільним інтересам\~або порушує\~права інших\~осіб,\~істотного порушення\~будівельних норм\~і правил\~суд за\~позовом відповідного\~органу державної\~влади або\~органу місцевого\~самоврядування може\~постановити рішення,\~яким зобов`язати\~особу,\~яка здійснила\~(здійснює)\~будівництво,\~провести відповідну\~перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 152 Житлового кодексу України, якою визначено порядок проведення переобладнання і перепланування приміщень приватного житлового фонду, передбачено, що виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується. Згідно з\~п.\~1.4.6\~Правил утримання\~жилих будинків\~та прибудинкових\~територій,\~затверджених наказом\~Державного комітету\~України з\~питань житлово-комунального\~господарства від\~17.05.2005р.\~№ 76,\~власник,\~наймач (орендар)\~жилого будинку,\~жилого чи\~нежилого у\~жилому будинку\~приміщення,\~що припустив\~самовільне переобладнання\~або перепланування,\~що призводить\~до порушення\~конструктивних елементів\~або засобів\~протипожежного захисту,\~зобов`язаний\~за свій\~рахунок привести\~це приміщення\~до попереднього\~стану. У разі, якщо самовільне перепланування або переобладнання приводить до погіршення технічного стану жилого будинку в цілому та порушуються права інших споживачів, зазначені роботи виконуються виконавцем послуг, питання відшкодування вартості цих робіт власником, наймачем (орендарем) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення вирішується у судовому порядку. Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про охорону культурної спадщини» надання дозволів на проведення робіт на пам`ятках місцевого значення (крім пам`яток археології), їхніх територіях та в зонах охорони, на щойно виявлених об`єктах культурної спадщини належить до повноважень органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції. Відповідно до ч. 1 ст. 24 цього Закону власник або уповноважений ним орган, користувач зобов`язані утримувати пам`ятку культурної спадщини в належному стані, своєчасно провадити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до цього Закону та охоронного договору. Згідно зі ст. 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини» усі власники пам`яток, щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об`єкти зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає. Так, судом установлено, що будинок [ADDRESS] віднесений до пам`ятки містобудування та архітектури місцевого значення. Відповідач [PERSON] , самовільно, без отримання відповідних дозвільних документів, встановив балконну плиту на фасаді будинку квартири [ADDRESS] , співвласником якої він є. На час розгляду справи ця балконна плита демонтована, чого не заперечує і позивач. Позивач вважає, що демонтаж цієї плити не спростовує наявності предмета спору,та між ним і відповідачем «залишаються неврегульовані питання», проте, ні заяви про збільшення позовних вимог, ні заяви про зміну предмета чи підстав позову позивач не подавав. У позовній заяві сформульовано позовні вимоги таким чином: зобов`язати відповідача за свій рахунок привести квартиру [ADDRESS] до попереднього стану, який існував до її самовільної реконструкції, шляхом демонтажу бетонної плити, за рахунок якої розширено балкон квартири. Демонтаж плити відповідачем здійснено. Крім того, судом установлено, що 22 лютого 2021 року [PERSON] уклав із Управлінням культури Тернопільської ОДА охоронний договір на пам`ятку культурної спадщини за адресою: [ADDRESS] . Жодних інших вимог, зокрема щодо демонтажу заскленого балкону, відновлення балкону тощо, у позовній заяві не заявлено. Викладені у відповіді на відзив, яка отримана від позивача 21.12.2020р. вимоги, згідно з якими позивач просив продовжити розгляд справи в контексті вимоги привести квартиру [ADDRESS] до попереднього стану, який існував до її самовільної реконструкції, шляхом демонтажу бетонної плити, за рахунок якої розширено балкон квартири, і відновити первісні габаритні розміри балкону в рамках конструкції 1953 року, реалізувавши вимоги Управління культури ОДА від 24.09.2020р., не є заявою, передбаченою п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 49 ЦПК України (про збільшення розміру позовних вимог, про зміну предмета або підстав позову). Крім того, збільшення розміру позовних вимог та зміна предмета або підстав позову допускаються до закінчення підготовчого засідання. Підготовче судове засідання у справі, яка розглядається проведено та закінчено 26 жовтня 2020 року. Тому, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядаючи справу в межах заявлених позивачем вимог і на підставі поданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача не можуть бути задоволені, оскільки балконної плити, яку позивач просив демонтувати, не існує. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed