Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

Позивач [PERSON], в особі представника [PERSON], звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Посилається на те, що йому на праві особистої власності належить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по [ADDRESS]. У вказаному будинку, крім нього, зареєстрована його дружина [PERSON], а також відповідач - [PERSON], яка протягом тривалого часу в ньому не проживає. Він, як власник будинку, не має можливості безперешкодно користуватись, розпоряджатись своїм майном через реєстрацію відповідача в будинку, саме тому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримали заявлені вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити та не заперечували проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про розгляд справи повідомлялася судовою повісткою, однак до суду повернувся конверт, з відміткою Укрпошти про те, що адресат за вказаною адресою не проживає. З відповіді на запит в адресно-довідковий підрозділ ГУДМС УДМС В Чернівецькій області стосовно місця реєстрації відповідача (а.с.17) видно, що відповідач [PERSON], зареєстрована в с. Веренчанка Заставнівського району Чернівецької області, куди і направлялася судова повістка. Згідно п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до ч. 10 ст. 130 ЦПК України якщо місце перебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, справу, зі згоди позивача та представника позивача розглянуто в порядку заочного розгляду на підставі наявних у ній доказів. Вивчивши матеріали справи, заслухавши доводи позивача та його представника, показання свідків [PERSON][PERSON] суд вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.07.2015 року (а.с.8) являється власником житлового будинку з належними до нього господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] У відповідності до вимог ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. У відповідності до положень ст.ст. 321, 383 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З довідки виконавчого комітету Веренчанської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №1088 від 17.05.2018 року (а.с.12),вбачається, що у житловому будинку [ADDRESS] зареєстровані - [PERSON] [PERSON], [PERSON] На сьогоднішній день позивач [PERSON] не може вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд через реєстрацію [PERSON] у його домоволодінні, тому просить суд визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Свідки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні показали, що вже на протязі 15 років у будинку за адресою: [ADDRESS], головою двору якоє є [PERSON] , відповідач [PERSON], яка являється донькою позивача в його будинку не проживає, оскільки вона разом із своєю сім'єю живе у Франції. Приїжджає тільки у гості до батьків. Тобто, судом встановлено, що відповідач була зареєстрована у вказаному житловому будинку у зв'язку із тим, що вона була членом сім'ї власника спірного житлового будинку, а саме донькою [PERSON] Згідно частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до частини 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Оскільки об'єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира, а права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, отже обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно п.2 ст. 3 Сімейного кодексу України: сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про запобігання корупції» члени сім'ї - особи, які перебувають у шлюбі, а також їхні діти, у тому числі повнолітні, батьки, особи, які перебувають під опікою і піклуванням, інші особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки (крім осіб, взаємні права та обов'язки яких не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі. Частина 4 ст.156 ЖК України передбачає збереження права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відомості щодо укладення між сторонами договору найму (оренди) житла у відповідності до ст.ст. 810, 814 ЦК України у суду також відсутні. Угоди про користування спірним житлом не мають, сторони не пов'язані між собою спільним побутом, відповідач утриманням будинку не займається. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст. 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи те, що відповідач більше року в спірному будинку не проживає, спільного господарства не веде, то суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування спірним житловим будинком, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 16, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved