Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-17 00:00:00

Позивач [PERSON] 23.05.2019 р. звернулась в суд із позовом, в якому просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона є одноосібним власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 26.10.2018 р. [PERSON] продала, а вона купила вказану квартиру. На час посвідчення договору, у квартирі була зареєстрована попередній власник та її брат - відповідач [PERSON] , які зобов`язались знятись з реєстрації за вказаною адресою. Продавець [PERSON] знялась з реєстрації і передала квартиру у її власність, однак її брат - відповідач по справі з реєстрації не знявся, місце його проживання невідоме. Відповідач у квартирі не проживає понад два роки, що підтверджується актами ЛКП «Хуторівка», відтак порушуються її права власника квартири. Ухвалою від 06.06.2019 р. у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явилась, 18.07.2019 р. звернулась в суд із заявою про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує, просить такий задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, причин своєї неявки не повідомив та не подав до суду відзив на позовну заяву. Враховуючи повторну неявку відповідача в судове засідання та відсутність заперечень позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 26.10.2018 року, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кміть Л.І. Відповідно до п.13 вказаного Договору купівлі-продажу квартири продавець зобов`язується звільнити квартиру і передати її покупцеві 26.10.2018 р., зняти з реєстраційного обліку зареєстрованих у квартирі осіб не пізніше 29.10.2018 р. включно та сплатити вартість комунальних платежів. З наведеного слідує, що позивач [PERSON] виконала свої зобов`язання за Договором купівлі-продажу квартири в повному обсязі, сплативши визначену продавцями вартість квартири та набула права власності на дану квартиру. Проте, як вбачається із довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки від 18.05.2019 р., виданої ЛКП «Хуторівка» №1691, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Окрім цього, у довідці зазначено, що дана квартира належить [PERSON] . Згідно із актами ЛКП «Хуторівка» від 30.11.2018 р. та 15.05.2019 р. відповідач [PERSON] у квартирі [ADDRESS] зареєстрований, проте не проживає близько двох років. За ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно, тимчасово. Статтею 310 вказаного Кодексу передбачено, що фізична особа має право на місце проживання. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 346 ЦК України в разі відчуження майна у попереднього власника припиняється право власності на нього. Таким чином, права володіння, користування та розпорядження майном на власний розсуд переходять до нового власника. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є підставними та обґрунтованими, а відтак позов слід задовольнити.

Outcome: approved