Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

Позивач [PERSON] 10.11.2020 звернулася до суду з указаним позовом, уточнивши який, просила: -припинити право власності [PERSON] на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] та на земельні ділянки, що розташовані за ціє ю ж адресою, а саме: площею 0,25 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 1221882900:06:001:0101 та площею 0,07 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 1221882900:06:001:0102; -скасувати записи про реєстрацію права власності відповідача [PERSON] на вказане нерухоме майно, а саме запис № 18028593 від 14.12.2016, запис № 18029245 від 18028797 від 14.12.2016, а також про реєстрацію заборони на нерухоме майно, а саме запис № 18031218 від 14.12.2016, запис № 18031597 від 14.12.2016, запис № 18031464 від 14.12.2016, здійснені державним реєстратором на підставі договору довічного утримання (догляду) від 14.12.2016, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 14.12.2016. В обґрунтування позову вказано, що [INFO] померла [PERSON] , баба позивача, яка за життя склала заповіт на її ім`я, заповівши останній все належне на момент смерті майно. [PERSON] 14.12.2016 уклала з відповідачем [PERSON] договір довічного утримання (догляду), посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Русавською Т.В. Згідно з указаного договору, [PERSON] передала у власність [PERSON] спірний житловий будинок та земельні ділянки. Однак, рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 19.02.2019 вказаний договір розірвано через невиконання набувачем своїх обов`язків. Рішення набрало законної сили. При зверненні представника позивача [PERSON] до державного нотаріуса Шостої криворізької державної нотаріальної контори Деркач Я.В. з заявою про прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] , постановою від 17.08.2020 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки спірне нерухоме майно, а саме житловий будинок та земельні ділянки, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , належать [PERSON] . У зв`язку з неможливістю вирішити спір у позасудовому порядку, позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримували. Витрати по сплаті судового збору просили віднести за рахунок позивача (а.с.92,112). Відповідач [PERSON] до суду також не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Витрати по сплаті судового збору просив віднести за рахунок позивача (а.с.106). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалася, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 26.07.2019 (а.с.7). Померла [PERSON] , баба позивача [PERSON] , 03.11.2017 склала на останню заповіт, який станом на 29.10.2019 не змінений та не скасований (а.с.9,8,9,10,71). [PERSON] усе належне за життя майно, майнові права та обов`язки, які належатимуть їй на момент смерті, заповіла [PERSON] (а.с.69). Однак, при зверненні представника позивача [PERSON] до державного нотаріуса Шостої криворізької державної нотаріальної контори Деркач Я.В. з заявою про прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] , постановою від 17.08.2020 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки спірне нерухоме майно, а саме житловий будинок та земельні ділянки, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , належать [PERSON] (а.с.24). З матеріалів справи слідує, що 14.12.2016 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання (догляду), за умовами п. 1.1 якого, відчужував передає у власність набувача, а набувач приймає житловий будинок з господарчими побудовами та земельні ділянки, взамін чого зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом довічно. Предметом цього договору (п. 1.2 договору) був житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , а також земельні ділянки, площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 1221882900:06:001:0101, та площею 0,07 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 1221882900:06:001:0102, які розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с.17-19). Через невиконання [PERSON] умов договору, рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 19.02.2019, яке набрало законної сили 22.03.2019, договір довічного утримання (догляду) від 14.12.2016 розірвано (а.с.65-66). Так, відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до\~ч.\~ч.\~3,\~4\~ст.\~334\~ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Дійсно, у [PERSON] , виникло право власності на вищевказане нерухоме майно на підставі п. 1.1 договору довічного утримання (догляду) від 14.12.2016, який, окрім іншого, був зареєстрований, згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України (а.с.17-22). Відповідно до ч. 1 ст. 756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. Статтею 346 ЦК України, визначено перелік підстав припинення права власності. Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 19.02.2019, яке набрало законної сили 22.03.2019, договір довічного утримання (догляду) від 14.12.2016 розірвано, тому суд вважає, що право власності [PERSON] було припинено з набранням вказаним рішенням законної сили (а.с.12-13). Оскільки, на підставі договору довічного утримання (догляду) від 14.12.2016, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , у останнього виникло право власності на нерухоме майно, приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Русавською Т.М. 14.12.2016 було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 18028593 від 14.12.2016, запис № 18029245 від 14.12.2016, запис № 18028797 від 14.12.2016. Окрім того, указаним нотаріусом на підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат» та у зв`язку посвідченням договору довічного утримання (догляду), накладена заборона відчуження зазначеного в договорі майна, що належало [PERSON] , до припинення чи розірвання договору довічно утримання. Обтяження на нерухоме майно зареєстровано в реєстрі: запис № 18031218 від 14.12.2016, запис № 18031597 від 14.12.2016, запис № 18031464 від 14.12.2016 (а.с.19,20-22). При зверненні представника позивача до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Русавської Т.М. з заявою про зняття обмежень з нерухомого майна, нотаріус відмовила у вирішенні зазначеного питання, оскільки позивач не є стороною договору, окрім того, вказувала, що ні [PERSON] , ні [PERSON] не зверталися з приводу розірвання договору довічного утримання (догляду), тому відсутні підстави для зняття обмежень з нерухомого майна, яке є предметом договору (а.с.27). З аналогічних підстав позивачу відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень державним реєстратором згідно з рішенням від 08.10.2020 № 54485312 (а.с.28-29). Отже, позивач використав всі можливі способи позасудового вирішення спору. Відповідно до ст. 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути також припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (ч. 2 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому «а»п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на\~підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Таким чином, гарантоване\~ст. 55 Конституції України\~й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Визначення обсягу вимог, що підлягають судовому захисту є диспозитивним правом позивача. При цьому, підстави, з якими позивач пов`язує виникнення у нього права на звернення до суду і для задоволення його вимог визначаються позивачем самостійно. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом (ч. 3 ст. 263 ЦПК України). З огляду на викладене, суд вважає, що набрання рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 19.02.2019 про розірвання договору довічного утримання, законної сили, є підставою для скасування державної реєстрації права власності за [PERSON] на спірне нерухоме майно шляхом його припинення, а також скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про обтяження нерухомого майна, шляхом припинення записів про обтяження нерухомого майна, що відповідатиме положенням ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Таким чином, враховуючи, що обставини, які стали підставою для накладення обтяжень речових прав, перестали існувати, обтяження не може бути скасовано в позасудовому порядку, тому, з метою захисту порушеного права позивача на майно, суд вважає за можливе позов задовольнити.

Outcome: approved