Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала і просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей: доньки [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO] в розмірі по 727 (сімсот двадцять сім) гривень 50 копійок, на кожного та на утримання сина [PERSON] [INFO], в розмірі 583 (пятсот вісімдесят три) гривні 50 копійок, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. Крім того просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 665 гривень до досягнення трирічного віку сином [PERSON], а саме до 08 травня 2018 року. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 09 червня 2006 року,перебуває у шлюбі з відповідачем, який зареєстрований відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 712, від якого вони мають доньку [PERSON] Олексіївну11 квітня [INFO], сина [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO]. Ще до народження нею третьої дитини відповідач пішов із сімї і до теперішнього часу проживає окремо. Малолітні діти проживають з нею, а відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги ні на утримання дітей, ні на її утримання, а тому вона і просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей та її утримання. Вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти у запропонованому нею розмірі. При цьому вказує на те, що відповідач є працездатним та матеріально забезпеченим, незважаючи на те що предявляє довідку про мінімальну заробітну плату. Інших утриманців в чоловіка не має, він молодий та має міцне здоровя. Розмір аліментів, який вона просить, в розрахунку на один день становить близько 20 грн. на дитину, при економічній ситуації в країні, яка є нестабільною та важкою, адже ціни на продукти харчування, одяг та медикаменти є захмарними, вказані 20 грн. які може отримати дитина від батька це не велика сума. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей та дружини визнав частково. Позов у частині стягнення аліментів на утримання дітей визнав частково. Не заперечуючи необхідності сплати аліментів на утримання дітей, посилається на те, що не спроможний сплачувати аліменти у вказаній позивачем сумі. Зазначив, що отримує мінімальну заробітну плату інших доходів не має. Вказує на те, що може сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 30 % мінімумів прожиткового мінімуму на дитину щомісячно. Позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дружини не визнав. Посилаючись на скрутне матеріальне становище та на відсутність доходу, вважає, що не в змозі надавати матеріальну допомогу на утримання позивача до досягнення дітьми трирічного віку. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що сторони з 09 червня 2006 року перебувають у шлюбі, від якого мають трьох малолітніх дітей - доньку [PERSON] [INFO], сина [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO]. Сторони з травня 2015 року разом не проживають. Судом також встановлено, що на теперішній час відповідач належної матеріальної допомоги позивачу на утримання дітей, які проживають разом з нею, в добровільному порядку не надає, а тому суд вважає необхідним, з метою забезпечення прав дітей на матеріальне утримання, стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на їх утримання. Згідно статті 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення. Як зазначено у частині третій статті 181 СК України, за рішенням суду аліменти присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Згідно правових позицій Верховного суду України, викладених у Постанові від 06 листопада 2013 року №6-113цс13, щодо стягнення аліментів встановлено, що сімя, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обовязком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. При цьому, згідно статті 184 СК України, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. На заперечення позовних вимог в частині розміру аліментів на утримання дітей відповідач посилається лише на те, що він отримує мінімальну заробітну плату. В даному випадку наявність інших обставин, що мають істотне значення і які можуть бути враховані судом при визначенні розміру аліментів це ті обставини, що відповідач має задовільний стан здоровя, інші утриманці у нього відсутні, він молодого віку і за бажанням може знайти високооплачувану, або іншу з такою ж мінімальною заробітною платою роботу, щоб в достатньому розмірі платити аліменти для своїх дітей. Наявність інших обставин, що мають істотне значення і які можуть бути враховані судом при визначенні розміру аліментів (інвалідність відповідача, наявність у нього тяжких хронічних захворювань, наявність у нього інших, крім дітей, утриманців, тощо), судом не встановлена. Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», з 01 вересня 2015 року встановлено прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років у розмірі 1167 гривень на одну особу в розрахунку на місяць, для дітей вікoм вiд 6 дo 18 рокiв 1455 гривень на одну особу в розрахунку на місяць, на одну особу в місяць 1330 грн. Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. А тому, визначений державою прожитковий мінімум на дітей, відповідно до вимог ст. 180 СК України зобов'язані забезпечити батьки виконуючи свій обов'язок по їх утриманню. Конституція має найвищу юридичну силу, а тому конституційному принципу захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, буде відповідати саме такий розмір аліментів у розмірі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2). Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4) Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Він повинен, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6). Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обовязку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, вважаю, що забезпечення дитини на рівні встановленого прожиткового мінімуму є спільним обовязком батьків, тобто матері та батька. За наведених обставин, враховуючи загальні засади регулювання сімейних відносин, визначених у статті 7 СК України, а саме, рівність прав і обовязків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сімї, суд прийшов до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають аліменти у розмірі саме половини встановленого прожиткового мінімуму на дітей віком до 6 років , а саме по 583 гривні 50 копійок щомісячно на кожну дитину, а віком від шести років по 727 гривень 50 копійок. Що ж стосується позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання позивача до досягнення дітьми трирічного віку, то ці вимоги суд вважає недоведеними та безпідставними, а тому вони задоволенню не підлягають. Частиною другою статті 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Разом з тим, відповідно до вимог частини четвертої статті 84 СК України, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, на відміну від обовязку утримувати дитину до досягнення нею повноліття, який є безумовним, право дружини, з якою проживає дитина, на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років обумовлюється можливістю чоловіка надавати матеріальну допомогу. Враховуючи встановлені по справі обставини щодо матеріального становища відповідача, суд прийшов до висновку, що відповідач не має можливості та не може надавати матеріальну допомогу на утримання дружини. На підставі ст.84,110,112,141,180,181,182,184 СК України,

Outcome: partial