Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

Позивач 15 вересня 2016 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по аліментам та неустойки за несплату аліментів. Позивач у своєму позові посилалася на те, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі. Від сумісного шлюбу вони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та знаходяться на її утриманні. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2015 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки в розмірі 1000 грн. щомісячно. Станом на 14 вересня 2016 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 12998,06 грн. За період з 24 лютого 2015 року по 14 вересня 2016 року розмір неустойки складає 4623,92 грн. Позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по аліментах у розмірі 12998,06 грн. та неустойку за сплату аліментів у розмірі 4623,92 грн. У своїй заяві від 12 січня 2017 року позивач просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Письмових заяв від нього не надходило. На підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі Суд, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 27 листопада 2010 року по 16 червня 2015 року (а.с. 6). Від сумісного шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 7). На підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2015 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі 1000 грн. щомісячно, станом на 14 вересня 2016 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів складає 12998,06 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком Ленінського відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 15 вересня 2016 року № 15808/24 (а.с. 8). Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм статті 549 ЦК України неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобовязання. Її завдання сприяти належному виконанню зобовязання, стимулювати боржника до належної поведінки. Таким чином, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обовязку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обовязку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 01.07.2015 року № 6-94цс15 та від 02.11.2016 року № 6-1554цс16, а тому мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч. 1 ст. 3607 ЦПК України. Отже, враховуючи, що загальний розмір неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць), суд доходить висновку, що розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до вказаного нижче розрахунку складає 4572,43 грн. РікМісяцьБорг за місяцьСплачено у кожному місяці, грн.Сума заборгованості за кожен місяць окремо, грн.Кількість календ. днів у місяціСума пені за місяць (1% за кожен день прострочення), грн. Починаючи з 24.02.2015 р\~ 2015лютий200,000,00200510,00 \~березень1000,000,001000,0031310,00 \~квітень1000,000,001000,0030300,00 \~травень1000,000,001000,0031310,00 \~червень1000,000,001000,0030300,00 \~липень1000,000,001000,0031310,00 серпень1000,000,001000,0031310,00 вересень1000,00495,51504,4930151,35 жовтень1000,001486,53-486,5331- листопад1000,00396,01603,9930181,20 грудень1000,00296,51703,4931218,08 2016січень1000,000,001000,0031310,00 \~лютий1000,00298,00702,0029203,58 \~березень1000,00298,00702,0031217,62 \~квітень1000,00298,00702,0030210,60 \~травень1000,000,001000,0031310,00 \~червень1000,000,001000,0030300,00 \~липень1000,000,001000,0031310,00 \~серпень1000,000,001000,0031310,00 вересень466,622100,00-1633,38140,00 \~Разом:\~\~\~\~4572,43 Стосовно стягнення з відповідача заборгованості зі сплати аліментів суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 187 СК України один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві. Згідно ч. 1 ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. На підставі ч. 2 ст. 194 СК України, якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Частиною 3 статті 194 СК України передбачено, що заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Указана норма матеріального права визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст. 187 СК України. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 7 цієї статті суд вирішує питання про заборгованість лише у разі спору про її розмір. Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Враховуючи вищевказане, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача заборгованості зі сплати аліментів, оскільки відсутній спір про розмір такої заборгованості та вони стягуються державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження». Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.07.2015 року № 6-10222св15. Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності звязку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 551,20 грн. На підставі викладене та

Outcome: partial