overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

Позивач 20 серпня 2019 року звернулася до Малинського районного суду з вимогами до відповідача. З підстав, передбачених ст.383 ЦК України, ч.2 ст.405 ЦК України, просить позов задовольнити. В судовому засіданні позов підтримала повністю. Пояснила, що 28 грудня 1996 року між сторонами був укладений шлюб, який розірвано 29 грудня 2015 року. В період шлюбу, 16 квітня 1998 року, відповідно до договору купівлі - продажу жилого будинку, [PERSON] набула у власність будинок [ADDRESS] . Відповідач з 13 травня 1998 року зареєстрований у даному будинку, однак з травня 2013 року в будинку не проживає, проживає окремо, за адресою: [ADDRESS] . Відповідач позов не визнав повністю, подав відзив на позов в якому зазначив, що будинок [ADDRESS] придбаний в період шлюбу, за спільні кошти подружжя, а тому у відповідності до ст.22 КпШС України є спільної сумісною власністю сторін. З вищезазначених підстав просить у задоволенні позову відмовити. Заслухавши учасників справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 28 грудня 1996 року між сторонами був укладений шлюб, який розірвано 29 грудня 2015 року. ( а.с.7,15). 16 квітня 1998 року, відповідно до договору купівлі - продажу жилого будинку, [PERSON] набула у власність будинок [ADDRESS] . ( а.с.9). 05 травня 1998 року за позивачем зареєстровано право власності на вищезазначений будинок. ( а.с.9). [PERSON] зареєстрований у будинку з 13 травня 1998 року. ( а.с.35). У силу статей 22,23 Кодекс про шлюб та сім`ю України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. При укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення угод по відчуженню спільного майна подружжя, що потребують обов`язкового нотаріального засвідчення, згода другого з подружжя повинна бути висловлена у письмовій формі. Оскільки одним із подружжя в період шлюбу (1998 рік) придбано будинок, то в силу статті 22 Кодекс про шлюб та сім`ю України, в подружжя виникла спільна сумісна власність, тобто право іншого з подружжя на Ѕ частку будинку. Враховуючи, що [PERSON] є співвласником частки будинку по [ADDRESS] , тому підстави для визнання його таким, що втратив право користування цією часткою будинку відсутні.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

Позивач 20 серпня 2021 року звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 2014 року. Сімейне життя не склалося через відсутність почуття поваги, перестали бути пов`язані спільним побутом, тому позивач просить розірвати шлюб. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала. Заслухавши позивача, дослідивши та оголосивши матеріали справи, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Зі свідоцтва про шлюб, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 12.08.2014, актовий запис №4. Сторони мають спільну малолітню дитину. Відповідно до вимог ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України (надалі - СК України), кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Однією з основних засад шлюбу, передбачених ст. 24 СК України є його добровільність. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Згідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Суд встановив, що сторони не проживають разом більше трьох місяців, подружні відносини остаточно припинені і більше не відновлялись, спільного господарства не ведуть. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, посилається на те, що сім`ю зберегти неможливо, відповідачка не заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи категоричне небажання сторін відновлювати подружні відносини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього кодексу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

Позивач 20 січня 2014 року звернулася до Ленінського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог вказавши, що вступила в шлюб з [PERSON] 16 червня 2001 року. Шлюб зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м.Дніпропетровська, серія [NUMBER], актовий запис №366 Від шлюбу вони мають дітей, [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO]. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, непорозуміння, внаслідок чого з червня 2013 року були припинені шлюбні стосунки, ведення спільного господарства. Позивачка вважає, що їх сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя з відповідачем як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, тому просила шлюб розірвати. В судове засідання позивач не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала в повному обсязі, після розірвання шлюбу просила залишити прізвище «[PERSON]».. В судове засідання відповідач не з'явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 16 червня 2001 року. Шлюб був зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м.Дніпропетровська, серія [NUMBER], актовий запис №366 (а.с.4). Від спільного подружнього життя мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO] (а.с.5,6). Встановлено також, що з червня 2013 року сторони припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарювання, внаслідок розбіжності характерів, різних поглядів на сімейне життя та відсутності взаєморозуміння. Почуття любові втрачено, примирення та подальше подружнє життя між ними неможливе. Майнового спору немає. Сторони наполягають на розірванні шлюбу, оскільки вважають, що шлюб існує лише формально і збереження їх сім'ї неможливе. Згідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких встановлених обставин справи слід вважати, що сім'я розпалась остаточно, примирення сторін неможливо і шлюб необхідно розірвати, а судові витрати покласти на позивача На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

Позивач 20 січня 2016 року звернувся до Ленінського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог вказавши, що вступив в шлюб з [PERSON], 09 жовтня 2010 року, який був зареєстровано в Ленінському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №605. Від шлюбу мають двох доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з відповідачкою та після розлучення будуть проживати з нею. Матеріальну допомогу на дітей надає добровільно. Причиною розпаду сім'ї стало те, що не було взаємопорозуміння, виникали постійні сварки з різних причин, вони різні люди з протилежними характерами, поглядами на сімейне життя, ведення домашнього господарства. В результаті чого вони віддалилися один від одного та стали чужими людьми, втратили почуття кохання і поваги і в березні 2015 року сторони припинили шлюбні відносити та проживають окремо. Майновий спір відсутній. Позивач вважає, що їх сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя з відповідачкою, як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, тому просив шлюб розірвати. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. В судове засідання відповідачка [PERSON] не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, позов визнала в повному обсязі та просила задовольнити. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 09 жовтня 2010 року, який був зареєстровано в Ленінському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №605 (а.с.4). Від шлюбу мають двох доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які після розлучення будуть проживати з нею (5-6). Встановлено також, що причиною розпаду сім'ї стало те, що не було взаємопорозуміння, виникали постійні сварки з різних причин, вони різні люди з протилежними характерами, поглядами на сімейне життя, ведення домашнього господарства. В результаті чого вони віддалилися один від одного та стали чужими людьми, втратили почуття кохання і поваги і в березні 2015 року сторони припинили шлюбні відносити та проживають окремо. Майновий спір відсутній. Сторони наполягають на розірванні шлюбу, оскільки вважають, що шлюб існує лише формально і збереження їх сім'ї неможливе. Згідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких встановлених обставин справи слід вважати, що сім'я розпалась остаточно, примирення сторін неможливо і шлюб необхідно розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

Позивач 20 січня 2016 року звернулась до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що спільне подружнє життя з відповідачем не склалося, сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного господарства припинені з листопада 2015 року, причиною розірвання сімейно-шлюбних відносин стало те, що між подружжям втрачено почуття кохання та відсутнє взаєморозуміння з різних питань сімейного життя та ведення господарства. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. У судове засідання сторони не з'явились, про день слухання справи повідомлялись належним чином. Позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутність, вказала, що на задоволенні позову наполягає, справу просить розглядати у її відсутність. Зазначила, що причиною розпаду сімейно-шлюбних відносин стали несхожість характерів, різні погляди на життя. Після розірвання шлюбу просила залишити дошлюбне прізвище - [PERSON]. Відповідач надав заяву про розгляд справи у його відсутність, вказав, що з позовом згоден. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за можливе позов задовольнити. Встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюб з 25.09.2004 року /а.с.15/, від шлюбу мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO] /а.с. 6/. Позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, вказуючи що причиною розірвання сімейно-шлюбних відносин стало те, що між подружжям втрачено почуття кохання та відсутнє взаєморозуміння з різних питань сімейного життя та ведення господарства. Як слідує із заяви позивача, сімейно-шлюбні відносини припинені з листопада 2015 року. Відповідач з позовом згоден. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права , свободи чи інтереси інших осіб. Спору про місце проживання дитини та про поділ майна подружжя між сторонами немає. Дитина проживає з позивачкою. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне шлюб розірвати, оскільки подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, та моральним засадам суспільства.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

Позивач 20 січня 2016 року звернулась з позовом до відповідача про визначення додаткового строку для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини, що залишилася після смерті батька [PERSON], померлого 17 травня 2015 року. В позовній заяві позивач [PERSON] посилається на те, що є спадкоємцем за законом після смерті батька [PERSON], померлого 17 травня 2015 року. Звернулась із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, однак отримала відмову в її прийнятті у зв»язку з тим, що пропустила строк, визначений законом. Своєчасно до нотаріуса за оформленням спадщини не звернулась в силу того, що проживає за межами Одеської області. Цю причину вважає поважною в пропуску строку звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Просить задовольнити позов і визначити додатковий строк для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини в шість місяців. В судове засідання позивач не з»явилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не зявився, але надав суду заяву про те, що позов визнає і просить розглянути справу без його участі. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши вимоги позивача, заяви представника відповідача, суд прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Статтею 1272 ч.3 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом установлено наступне. [PERSON] помер 17 травня 2015 року (свідоцтво про смерть серії І-ЖД №418244, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області 19 травня 2015 року). Позивач є спадкоємцем за законом як дочка спадкодавця (свідоцтво про народження серії І-ЖД №301826, видане 13 червня 1972 року Івашківською сільською радою Кодимського району Одеської області, згідно якого батьком народженої 18 травня 1972 року [PERSON] є [PERSON]). Після укладення шлюбу з [PERSON], [PERSON] присвоєне прізвище «Бабій» ( свідоцтво про укладення шлюбу серії І-АМ №399494, видане Верхівською сільською радою, Тростянецького району Вінницької області 24 листопада 1990 року). У строк, визначений законом позивач спадщину не прийняла з огляду на те, що проживає за межами Одеської області. Згідно паспорту громадянина України серії АВ №582754, виданого 17 березня 2004 року Тростянецьким РВ УМВС України у вінницькій області, [PERSON] зареєстрована в [INFO]. Відтак, ту обставину, що відповідач проживає за межами Одесьокї області, суд визнає поважними причинами пропуску строку для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а тому вважає за можливе поновити його. На підставі ст. 1272 ч.3 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

Позивач 20 січня 2016 року звернулася до Малинського районного суду з позовом до відповідача, просила стягувати аліменти на утримання дитини в розмірі 800 грн. щомісячно. В судовому засіданні позивач зменшили позовні вимоги, просить стягувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 600 гривень. Пояснила, що під час перебування у шлюбі з відповідачем народились дитина - [PERSON] [INFO]. [PERSON] в даний час не працює, знаходиться на обліку в центрі зайнятості. [PERSON] проживає окремо, будь - якої допомоги на утриманню дитини не надає. Відповідач працездатний, має мінливі заробітки, працює різноробочим на будівництві та отримує дохід у розмірі близько 3,5 тис. грн., а тому в змозі сплачувати аліменти в розмірі, визначеному позивачем. Відповідач позов визнав повністю, просить стягувати з нього аліменти в розмірі, визначеному позивачем в сумі 600 грн. Суд, заслухавши сторони, дослідивши надані сторонами докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховною Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Копією свідоцтва про народження дитини підтверджується, що її батьком є відповідач. ( а.с. 6). Статтею 182 Сімейного Кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина , інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 184 Сімейного Кодексу України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено , що відповідач офіційно не працевлаштований , має мінливі заробітки. Тому суд вважає, що вимоги позивача про стягнення аліментів з відповідача у твердій грошовій сумі є обґрунтованими та погоджується з розміром аліментів, які просить стягувати [PERSON] - 600 грн. У відповідності до ст.367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів на утримання дитини в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. З відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

Позивач 20 січня 2017 року звернулася до Малинського районного суду з позовом до відповідача. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. по 750 грн. на кожну дитину. В судове засідання позивач не зявилася, направила заяву про розгляд справи без її участі , позов підтримує повністю. Зазначила, що діти перебувають на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, але, будучи працездатним має реальну можливість допомагати дітям. Відповідач офіційно не працевлаштований, має мінливі заробітки. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, будь яких заяв про неможливість явки в судове засідання до суду не направив. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, дослідивши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Копіями свідоцтв про народження дітей підтверджується, що їх батьком є відповідач ( а.с. 5,6). Діти проживають з позивачем. ( а.с.7). При визначені розміру аліментів суд приймає до уваги положення статті 182 Сімейного Кодексу України де зазначено , що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення , а також , що в будь якому випадку мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 184 Сімейного Кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що відповідач офіційно не працевлаштований, тому суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення аліментів з відповідача у твердій грошовій сумі є обґрунтованими. Також суд погоджується із розміром аліментів, які просить позивач стягнути з відповідача 1500 грн. по 750 грн. на кожну дитину. Будьяких обставин, що перешкоджали б [PERSON] сплачувати аліменти на утримання дітей в судовому засіданні не встановлено. У відповідності до ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів на утримання дітей в розмірі місячного стягнення підлягає негайному виконанню. З відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 грн.

Outcome: approved