Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

Позивач [PERSON] 19.02.2019 року звернувся до суду з позовом, в якому просить виключити відомості про нього, як батька дитини, з актового запису № 56 про народження [PERSON], [INFO], складеного 14.08.2012 року Сколівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області. Ухвалою судді від 27.02.2019 року, після отримання судом інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача, яка не є підприємцем, дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено її до судового розгляду у порядку загального позовного провадження із зазначенням дати проведення підготовчого засідання 09.04.2019 року. Позов обґрунтовано тим, що з 22.04.2010 року по 28.04.2014 року позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], котра [INFO] року народила сина [PERSON], батьком якого він вказаний у графі батько у свідоцтві про народження дитини. Після розірвання шлюбу відповідач повідомила йому, що він не є біологічним батьком дитини, що спонукало його звернутися до сертифікованої установи «ДНК ЦЕНТР» у м. Львів, де було здійснено збір ДНК матеріалу та направлено у лабораторію «Asper Biotex AS», республіка Естонія. Результати тесту показали, що він не є батьком дитини [PERSON]. Просить на підставі ст. 136 СК України позов задовольнити. Позивач та його належним чином уповноважений представник - адвокат Сухович Є.І. у підготовчому судовому засіданні позов підтримали, просили такий задовольнити з наведених у ньому підстав. Відповідач у підготовчому засіданні подала письмову заяву від 09.04.2019 року про визнання позову у повному обсязі. Третя особа - Сколівський районний відділ Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, явку належним чином уповноваженого представника у підготовче засідання не забезпечила, подавши клопотання вх. № 1385 від 22.03.2019 року про розгляд справи без участі такого представника. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у підготовчому засіданні та ухвалення судового рішення у підготовчому засіданні, відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України, - немає. Розглянувши матеріали справи, заслухавши сторін, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід'ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов'язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року № 11 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та роз'яснень, суд, перевіряючи порушення прав позивача сімейного характеру, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Так, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.04.2010 року, який розірваний рішенням Сколівського районного суду Львівської області, ухваленим 28.04.2014 року у цивільній справі № 453/347/14-ц., провадження № 2/453/215/14 р., котре набрало законної сили та виконане у встановленому порядку. Із копії свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серії [NUMBER], повторно виданого 12.02.2019 року Личаківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, вбачається, що у графі батьки вказано: батько - [PERSON], мати - [PERSON]. Із копії звіту по тесту на батьківство ID 18815 вбачається, що ймовірність батьківства [PERSON] щодо [PERSON] - 0%. Згідно ч. 2, ч. 3 ст. 136 СК України у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною, суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Пунктами 2.13 та 2.13.1 Наказу Міністерства Юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5 «Про затвердження Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання» встановлено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3 встановлено, що судам слід ураховувати, що відповідно до ст. 136 СК оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається. Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК), - шляхом пред'явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування у таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорюваних відомостей з актового запису про народження дитини. Особа, яка у момент реєстрації її батьком дитини знала, що не є таким, а також особа, котра дала згоду на штучне запліднення своєї дружини, не мають права оспорювати батьківство. Для вимог чоловіка про виключення відомостей про нього як батька з актового запису про народження дитини позовної давності не встановлено, а для вимог жінки про виключення з цього запису відомостей про її чоловіка як батька позовна давність становить один рік і її перебіг починається з дня реєстрації дитини. Відсутність кровного споріднення між малолітнім [PERSON] та позивачем відповідачкою не оспорюється, а тому цей факт не вимагає доказування відповідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, згідно положень якої обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються у заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. За правилами ст. 134 СК України, на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове свідоцтво про народження. Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Враховуючи вищенаведені обставини, оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги є законними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню. Судові витрати у справі слід залишити за сторонами.

Outcome: approved