Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

Позивач [PERSON] за участю третьої особи на стороні позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування майнової та моральної шкоди спричиненої кримінальним правопорушенням. Свій позовом мотивує тим, що 17.02.2012 року водій [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER] вчинив дорожньо-транспортну пригоду з автомобілем [NUMBER] під керуванням позивача. Внаслідок ДТП позивач отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості та пошкоджено автомобіль. Вироком Бершадського районного суду від 20.11.2014 року визнано винним [PERSON] у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Потерпілим у даному проваджені визнано позивача, оскільки йому було спричинено як тілесні ушкодження так і матеріальний збиток у вигляді пошкодження автомобіля. В добровільному порядку, ні страхова компанія ні винуватець ДТП [PERSON], не повернули йому спричинені як матеріальні так і моральні збитки. А тому, звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з НАСК «Оранта» матеріальну шкоду в розмірі 49490 гривень майнової шкоди та 5 000 гривень моральної шкоди, і з [PERSON] на його користь 45370 майнової шкоди та 20000 гривень моральної шкоди та судові витрати в сумі 1830 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав повністю, пославшись на обставини викладені у позові, просить задовольнити позов в повному обсязі. Третя особа на стороні позивача [PERSON] до суду не зявився, однак надіслав письмову заяву в якій підтримує позов повністю та просить суд задовольнити його. Представники відповідача НАСК «Оранта» до суду не зявились, надіслали до суду письмові заперечення в яких просили розглядати справу за їх відсутності та відмовити в позові оскільки, позивач не являється власником автомобіля [NUMBER], а тому право вимагати страхового відшкодування належить [PERSON], а не [PERSON], який є лише користувачем автомобіля, а не власником. Окрім цього, позивач [PERSON] звернувся з проханням виплати страхового відшкодування через 2 роки після настання страхового випадку. Експертиза по справі проведена з порушенням процесуального права, оскільки позивач не повідомив представників страхової компанії про проведення експертизи, також не згодні з висновком експертизи в частині нарахування експертної вартості збитків спричинених ДТП. Представник відповідача [PERSON]- адвокат [PERSON] не визнав позов, заперечив проти його задоволення з тих підстав, що [PERSON] не є належним відповідачем у даній справі, оскільки на час вчинення ДТП він перебував у відряджені та керував службовим автомобілем [NUMBER]. Вказаний автомобіль не належить [PERSON] і він не є власником джерела підвищеної небезпеки. ДТП сталось під час виконання [PERSON] службових обовязків, оскільки він перебував у трудових відносинах з ТОВ «Інтер ФУД»,що підтверджено матеріалами кримінального провадження №1201201009000134. Суд вислухавши пояснення сторін у справі, дослідивши представлені докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 17 лютого 2012 року біля 09 год. 30 хв. на автомобільній дорозі сполученням Бершадь-Гордіївка, біля її перехрестя з автомобільною дорогою, яка йде зі сторони с. Баланівка в сторону с. Кошаринці водій [PERSON], керуючи технічно-справним автомобілем [NUMBER], рухаючись в напрямку м. Бершадь виїхав на зустрічну смугу руху, де йому назустріч в сторону с. Гордіївка на автомобілі [NUMBER] рухався [PERSON] Помітивши на своїй смузі руху автомобіль [PERSON], [PERSON] почав гальмувати, в результаті чого його автомобіль почало нести юзом та частково винесло на зустрічну смугу руху, де він зіткнувся з автомобілем [PERSON] Згідно вироку Бершадського районного суду від 20.11.2014 року [PERSON] визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та звільнено від кримінального покарання на підставі п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році». Згідно висновку авто товарознавчої експертизи №23 від 14.05.2014 року матеріальний збиток завданий власнику автомобіля [NUMBER] становить 36511 грн. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [PERSON] Е2200 д\\н ВН3208АО власником вказаного автомобіля є [PERSON]. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВАЗ 21150 д\\н АВ8253АВ власником вказаного автомобіля є [PERSON]. Згідно тимчасового реєстраційного талону серії ДАО №876597 автомобіль [NUMBER] перебуває в тимчасовому користуванні ТОВ «Тульчинський МСЗ». Згідно полісу №АА 0529530 ТОВ «Тульчинський маслозавод» застрахувало автомобіль [NUMBER] у ВАТ НАСК «Оранта». Вивченням матеріалів кримінального провадження №1201201009000134 щодо [PERSON], яке було оглянуто в судовому засіданні встановлено наступне. Станом на 17.02.2012 року [PERSON] перебував на посаді менеджера з постачання молочної сировини департаменту заготівлі молока ТОВ «Інтер ФУД»,що підтверджується його трудовою книжкою БТ-І №2903828 від 17.07.2007 року. З протоколів допиту в якості свідків громадян [PERSON], [PERSON] підтверджено факт перебування [PERSON] в трудових відносинах з ТОВ «Інтер ФУД». Даний факт підтверджується також, копіями виробничої характеристики та характеристики з місця проживання [PERSON]. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. Статтею 22 цього Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Статтею 990 Цивільного кодексу України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Судом встановлено, що автомобіль ВАЗ 21150 д/н [NUMBER] є забезпеченим транспортним засобом згідно полісу №АА 0529530 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджує укладення договору страхування між ТОВ «Тульчинський маслосирзавод» та ВАТ НАСК «Оранта» від 30.03.2011 року. В судовому засіданні встановлено, та не заперечується самими сторонами, беззаперечний факт, що 17.02.2012 року за участю забезпеченого транспортного засобу ВАЗ 21150 д/н [NUMBER] та автомобіля позивача сталась дорожньо-транспортна пригода, що вважається страховим випадком в розумінні ст. 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та утворює обовязок страховика відшкодувати, в межах страхових сум вказаних у страховому полісі, страхову виплату. Згідно п. 2 страхового полісу №АА 0529530 страхова виплата за шкоду заподіяну майну складає 50\~000 грн., за вирахуванням суми франшизи в сумі 510 грн., тобто всього на суму 49490 грн. Доводи представників відповідача ВАТ НАСК «Оранта» щодо відмови в позові з тих підстав, що позивачем пропущено строк звернення до страхової компанії про виплату страхової суми. не може бути прийнято судом до уваги за наступних підстав. Так, відповідно до п. 33.1.4. ст.33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСС України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності володільця транспортного засобу діє протягом строку, на який його укладено. У разі зміни власника забезпеченого транспортного засобу (відчуження, спадкування, правонаступництво) договір страхування зберігає чинність до закінчення строку його дії. На вимоги, що випливають із договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, поширюється загальний строк позовної давності, встановлений тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК), що обчислюється із дня закінчення дії договору. Строки, передбачені статтею 33 Закону\~для звернення до страховика, а у випадку, зазначеному в статті 41 цього Закону, - до МТСБУ, із заявою про дорожньо-транспортну пригоду, не є строками здійснення потерпілим свого права на отримання страхового відшкодування. Тому у разі відмови страховика від прийняття документів на отримання страхового відшкодування з посиланням на пропущення цих строків потерпілий має право звернутися до суду з метою вирішення спору по суті. Тобто, обовязок повідомити страхову компанію про настання страхового випадку належить особі, яка застрахувала свою відповідальність та/або є водієм забезпеченого транспортного засобу, а не потерпілому. Позивач [PERSON] у даному випадку являється потерпілим, а не винною особою, що підтверджується вироком Бершадського районного суду від 20.11.2014 року, а тому у нього і не виникає обовязку повідомляти страховика про настання страхового випадку. За таких обставин відмова ВАТ НАСК «Оранта» у виплаті страхового відшкодування, з цих підстав, викладена у листі ВАТ НАСК «Оранта» № 09-09-09 від 24.06.2014 року є неправомірною. Також, суд не погоджується з позицією представника відповідача ВАТ НАСК «Оранта» щодо відмови у виплаті страхового відшкодування потерпілому [PERSON] з тих підстав, що він не являється власником автомобіля [NUMBER], який був пошкоджений внаслідок ДТП, оскільки відповідно до п. 13 Постанови Пленуму ВСС України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України\~положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України\~(посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). При розгляді таких спорів суд має вирішити питання про залучення до участі у справі власника майна як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача у порядку, передбаченому статтями 35, 36 ЦПК, оскільки рішення у справі може вплинути на його права та обов'язки щодо однієї зі сторін. Судом встановлено, що власником автомобіля [NUMBER] являється громадянин [PERSON]. Позивач [PERSON] керував автомобілем [NUMBER] на підставі свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу, що не суперечить вимогам Правил дорожнього руху України. А тому, право вимоги відшкодування спричиненої шкоди завданої внаслідок ДТП належить зокрема і водію [PERSON] Доводи представника відповідача ВАТ НАСК «Оранта» про те, що експертиза по справі проведена з порушенням процесуального права, оскільки позивач не повідомив представників страхової компанії про проведення експертизи, не можуть бути прийняті судом до уваги виходячи з наступного. Відповідно до ст. 33.3 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов'язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов'язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна. Відповідно до вироку Бершадського районного суду від 20.11.2014 року пошкоджений автомобіль [NUMBER] знаходиться на арешт майданчику Бершадського РВ УМВС України у Вінницькій області. Як видно з матеріалів справи позивач [PERSON] звернувся до НАСК «Оранта» з проханням виплатити страхове відшкодування 29 травня 2014 року. ВАТ НАСК «Оранта» листом №09-03-09 від 24.06.2014 року відмовила у виплаті страхового відшкодування. Тобто, представники ВАТ НАСК «Оранта» достовірно знали про настання страхового випадку та мали обєктивну можливість оглянути транспортний засіб [PERSON] Е2200, що ними не було зроблено. А тому, твердження відповідачів про невжиття заходів позивачем щодо збереження пошкодженого майна та незабезпечення представнику страхової компанії оглянути транспортний засіб та провести відповідну експертизу не знайшли свого підтвердження. Відповідно до ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Статтею 127 Кримінального процесуального кодексу України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.92 року розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Аналогічне положення закріплене в п. 4 Постанови Пленуму ВСС України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Судом встановлено, що відповідно до висновку експерта № 40 від 04.12.2015 року матеріальний збиток завданий власникові автомобіля [NUMBER] на момент проведення експертизи становить 95370 грн. Страхове відшкодування, яке зобовязане виплатити страховик складає 50000 грн. (за мінусом 510 грн. франшизи). Іншу частину, яка не покриває суму страхової виплати зобовязана сплатити особа, яка визнана винною у вчинені ДТП. Тобто для повного покриття витрат з відповідача [PERSON] підлягає стягненню сума в кількості 45370 грн. (95370-50000 = 45370 грн.). Частково задовольняючи позов в частині стягнення з відповідачів моральної шкоди суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 року визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Outcome: partial