Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

Позивач - [PERSON], в інтересах якої на підставі договору про надання правової допомоги, діє адвокат Сірко Л.П. звернувся до Енергодарського міського суду 05.05.2017 року з позовною заявою до відповідача - [PERSON], в якій зазначає, що 27.04.2017 року він на підставі договору купівлі-продажу квартири, який був посвідчений приватним нотаріусом Енергодарського міського округу Запорізької області Осипенко Л.А., придбав у приватну власність квартиру за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.04.2017 р. №86000024. На дату укладання договору купівлі-продажу в даній квартирі тимчасово залишався зареєстрованим: власник квартири - [PERSON] (відповідач по справі). Відповідно до п. 5.2 Договору купівлі-продажу, відповідач по справі [PERSON] у строк до 27.04.2017 року зобов'язались знятись з реєстраційного обліку з проданої нею квартири та передати квартиру позивачу для вільного користування і безперешкодного володіння нею у стані, що відповідає санітарним та технічним нормам, разом з документами. Відповідач виїхала з квартири, передала ключі та звільнила помешкання від своїх речей ще до укладання договору, але в порушення умов договору самостійно не знялася з реєстраційного обліку в строк до 27.04.2017 року. Реєстрація відповідача в квартирі позивача перешкоджає йому в реалізації своїх прав як власника житла, тобто у володінні і розпорядженні майном на свій розсуд. Просить суд: усунути перешкоди в реалізації прав власника шляхом визнання відповідача втратившим право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] та зняття її з реєстраційного обліку за зазначеною адресою. Справу розглянути за останнім відомим місцем проживання відповідача. В судове засідання позивач та її представник - не з'явились, надали до суду письмову заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просять суд їх задовольнити (а.с.20, 21). Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав до суду письмове клопотання про розгляд справи за відсутності (а.с.19). Відповідач у судове засідання повторно не з'явилася, заяв або клопотань про відкладення слухання справи до суду не надала, на адресу суду повернулися поштові конверти, які надсилалися на ім'я відповідача рекомендованою поштовою кореспонденцією за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання відповідача, відповідно до інформаційного листа з сектору реєстрації Енергодарської міської ради (а.с.18), з відміткою пошти про невручення. Відповідно до ч.1ст.77 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місця знаходження, повістка надсилається на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає і не знаходиться. Відповідно до ст.ст.74-75 ЦПК України - відповідач повідомлена про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Враховуючи, що відповідача повідомлено про час та місце розгляду справи, заяв або клопотань про перенесення розгляду справи до суду від відповідача не надійшло, відповідно до вимог ст.ст.169, 224 ЦПК України, суд ухвалив: розглянути справу у відсутності відповідача за останнім відомим місцем проживання, в порядку заочного провадження, на підставі наявних у справі доказів, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти якого не заперечує сторона позивача. На підставі ч.2 ст.197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши наявні в матеріалах докази, суд дійшов наступних висновків: За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно частин 1 та 2 ст.8 ЦПК України, суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Відповідно до п.9 ст.110 ЦПК України, позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір. Згідно із ст.179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Згідно ч.1 та ч.2 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що договір найму з відповідачем не укладався. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у власності будинок, користуються ним і мають право розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, здавати в оренду. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав передбачених законом. Відповідно до ст.383 ЦК України - власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання своєї родини, інших осіб. Відповідно ст.155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права приватної власності чи обмежений у його здійснені. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно до ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року (із змінами та доповненнями), реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року (із змінами та доповненнями), зняття з реєстрації місця проживання здійснюється зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такою особою жилим приміщенням відповідно до норм законодавства. Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються наданими доказами та норми матеріального права, є законними, у зв'язку з чим підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved